prot · FX0993 · 1974-12-31 00:00:00 — Propositionen fanns inte ens med i den reviderade propositionsförteckningen. Förslaget har vidare inte varit mening har inte heller inhämtats. Behovet av en ny lagstiftning iniiebär inte att fråganmåste avgöras , . De samstämmiga yrkandena i reservationerna 1 och 2,som jag redan nu ber att få yrka bifall till, utmynnar i avslag på förslagettill ny abortlag och anhållan om nytt förslag . När det gällerinnehållet i en ny abortlag vågar jag tro att det finns betydande uppslutningkring uppfattningen att den också formellt skall ta stor hänsyn till kvinnanoch hennes situation. Men det är inte så enkelt som ofta görs gällande, attdetta bara skulle vara en fråga om att myndigförklara kvinnan. Det finns enpåfallande benägenhet i hela den här debatten att undantränga tanken påfostret. talade om kvinnans skyldighet att under, straffhotunderkasta sig fortplantningen. Att det är fostret inte fortplantningen - somden nuvarande lagstiftningen slår vakt om förtegs där omsorgsfullt. Även ipropositionen nr 70 möter man en syn på människoblivandet som för många måstete sig stötande. Departementschefen anför där, utan att ta avstånd från detdirekt obiologiska betraktelsesättet, att det från allt fler håll med ständigtstigande eftertryck görs gällande att fostret främst bör betraktas som en delav kvinnans kropp, över vilken hon själv bör råda. Propositionen begagnar ocksåtermen "livsdugligt" om ett först från den tidpunkt när detkan överleva utanför moderns kropp, detta trots att prognosen för de allraflesta redan på ett mycket tidigt stadium är utomordentligt god. Förstvid adertonde havandeskapsveckan alltså då i varje fallomföderskor har kunnat känna fostrets rörelser kommer hänsynentill fostret över huvud taget med i bilden. är aborten i principfri. Fostret är också part i målet. Det måstedärför med i bilden när man diskuterar utformningen av en ny abortlag. Redanvid den tidpunkt när modern börjar ana att hon är gravid har fostret ett hjärtasom slår, en hjärna som skickar ut impulser och alla de yttre drag och inreorgan som kännetecknar den vuxna människan. Vid tolv veckors ålder dentidpunkt före vilken det inte ens skulle vara nödvändigt med en utredning kanfostret sparka med benen, knyta handen, göra in- och utandningsrörelser, ochdet har redan urskiljbara drag av föräldrarna. Låt oss därför en gång för alla som enupplyst församling slå fast detta: fostret är inte kvinnans kropp, och inteheller mannens kropp. Det är en självständig varelse, givetvis helt beroende avsin omgivning - vilket för övrigt också det nyfödda barnet eller den svårtsjuke är. har som andra västerländska länder genomårhundraden tillkämpat sig en syn på människovärdet som ursprungligen är hämtadfrån den kristna etiken. Om inte det människovärde som det är en avstatsmakternas främsta uppgifter att slå vakt om skall undergrävas, måste detomfatta hela människan, från det begynnande livet i moderns sköte till detavtagande livet på ålderdomen. Det faktum att vi människor är beroende avvarandra och har att ta ansvar för varandra - från livets början till dess slut är inte förnedrande för någon part, men dess motsats skulle vara det. Förslag till abortlag, m. m. Nr 93 Även med ett mera upplystbetraktelsesätt än att se fostret som en del /-> j , av moderns kropp är det uppenbartatt det också här i finns olika 29 1974 meningar om abort och att den nya lagen måste utformas som en -------------------- kompromiss- men en kompromiss, där utgångspunkten måste vara att torslagtillabort- det är tre parter med i bilden: kvinnan, mannen och fostret -tre parter lag,m.m. gjjg [ g (jjj hänsyn. Det hänsynstagandet har inte gjorts i Inte bara fostret, utan även hänsynen till mannen, har istort sett lämnats därhän. Ända fram till adertonde veckan är det enligtpropositionen kvinnan och kvinnan ensam som har att avgöra, om abort skallutföras eller inte. Bara i de utomordentligt få fall där en abort på grund avsjukdom hos kvinnan kan antas medföra allvarlig fara för hennes liv eller hälsafår abort förvägras. Detta att kvinnan själv skulle träffa avgörandet har frånen del håll betraktats som ett bevis för hennes frigörelse och självständighet,men det innebär i själva verket en kraftig avvikelse från målsättningen attkvinnan och mannen gemensamt har ett ansvar. I stället för att skjuta mannen ibakgrunden borde strävan vara att understryka hans delaktighet och medansvar. På kort sikt kan det naturligtvis te sig bekvämt och somden enklaste utvägen för samhället att göra aborten fri, att lämna över helabeslutsfattandet och hela ansvaret till kvinnan. En sådan lag skulle geenhetliga regler, enhetlig tillämpning och i många fall kortare handläggningstider,det skall villigt erkännas. Men vad skulle en sådan fri abort leda till? Abort fårinte vara ett preventivmedel, säger propositionen. Men abort har dess värrealltmer blivit något av ett förlängt preventivmedel. Vi har de senaste årensett hur den allt liberalare praxis i abortfrågan och antalet aborterömsesidigt saxat upp varandra. På bara har antalet aborter ökat från 4000 till 26 000, en ökning som ser ut att fortsätta till omkring 30 000.Denna lavinartade ökning har skett trots allt säkrare preventivmetoder, trotsständigt ökad propaganda för preventivmedel, trots de ständigt förbättrademöjligheterna att ta hand om ett barn, att få bostad, att kunna fortsätta sinastudier eller sitt arbete och trots den påtagligt och glädjande förbättradeattityden från omgivningens sida mot ensamma mödrar. Propositionen framhåller att den praxis som utbildats irealiteten innebär att en kvinna som inte önskar fullfölja sin graviditet ärtillförsäkrad abort. Trots den kraftiga ökningen av antalet aborter tror jaginte att rättsläget upplevs så, i varje fall inte utanför storstadsområdena.Det förhållandet att abortlagen är utformad som en undantagslagstiftninghar - vågar jag påstå - trots allt en återhållande verkan som inte bara tar siguttryck i större tveksamhet att begära abort när graviditeten väl är ettfaktum. Man brukar, herr talman, i andra sammanhang understrykaatt lagstiftningen skall vara vägledande och normbildande, att den skallutformas så att den skyddar den svage. Men införes nu fri abort blir det intelika viktigt för kvinnan att skydda sig eller för mannen att skydda kvinnan moten inte önskad graviditet. Vi människor är ju ofta stundens barn. Skulle någothända är det inte hela världen, kommer många att resonera,rätten till abort finns där ju. I alla länder där fri abort införts har man överraskats avden snabba ökningen av antalet aborter. Även departementschefen synes varamedveten om att en fri abort kan medföra en ökning av antalet aborter, särskilti de delar av landet där frekvensen är lägst. I sker 41aborter på 100 levande födda barn, i som ligger lägst färre än 12. har en betydligt restriktivare abortlag än den somföreslås för vår del. Aborten där är fri för kvinnor eller över 40år och för de kvinnor som har fött fyra barn. Trots detta har antalet aborterdär stigit till 40 på 100 födda barn en utveckling som överförd till Sverigeskulle innebära kanske bortåt 40 000 aborter. fick en ny abortlag . Den innebär friabort . Antalet aborter iår lär där hgga högre än . Vad skulle då en ökning av antalet aborter innebära?Aborterna har ju i stor utsträckning kommit att gälla mycket unga kvinnor, somännu inte har barn. Även om aborten utförs före tolfte veckan, innebär den riskför komplikationer vid kommande graviditeter och inte minst risk för nedsattfruktsamhet. Vi vet också att var tionde kvinna bara får en enda graviditet.Ett införande av fri abort kan därför genom sina följdverkningar leda till attmånga unga kvinnor berövas möjligheten att en gång, när de så verkligen önskar,få ett eget barn. Ytterligare en fråga bör ställas: Hur går det med skyddetför kvinnan själv mot påtryckningar från en kanske oförstående omgivning om friabort införs? Antas det här lagförslaget kan hon inte längre åberopa lagen somstöd. Enligt vad vi erfarit har iår avslagit 145 ansökningar om abort. I 24 av dessa fall var avslagenföranledda av en vacklande inställning hos kvinnan, och 43 fall föll på grundav en eventuell påtryckning på kvinnan. Utskottet anför att det är uppenbartatt läkaren måste övertyga sig om att kvinnans begäran om abort är allvariigt grundad.Men vad händer då om han skulle ana att den inte är det, om han skulle tro atthon är föremål för påtryckningar och han därför vägrar att utföra aborten?Enligt lagförslaget skall då frågan underställas socialstyrelsensprövning. Endast om åtgärden på grund av sjukdom hos kvinnan kan antas medföraallvarlig fara för hennes liv eller hälsa får abort vägras. Såvitt jag kanförstå innebär detta att man inte kan vägra abort om kvinnan är frisk, fastänman är fullt medveten om att en abort skulle kunna medföra psykiska men förhenne. Resultatet av denna förment humana lagstiftning blir således att kvinnanstår där ensam utan skydd mot påtryckningar, utan någon samhällsinstans som tarpå sig ansvaret för beslutet. Påståendet att fri abort skulle öka kvinnans fri-och rättigheter är falskt. Lagförslaget utlämnar kvinnan, gör henne mervärnlös, mindre hjälpt. Detta är dess värre verkligheten bakom den s. k. friaaborten. Både lagstiftningen och dess tillämpning ipraxis bidrar till att forma människors värderingar. En fri abort ända framtill adertonde havandeskapsveckan skulle allvarligt inkräkta på respekten förlivets helgd. Den skulle genom sina följdverkningar också bidra till att Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. försvårakvinnans situation, göra henne mer värnlös, mer utsatt, mindre hjälpt. Friabort skulle inte bara vara ett steg tillbaka i utvecklingen när det gäUer vårsyn på livet och vår syn på lagen. Fri abort skulle, som jag upplever det, varaen kapitulation för problem och svårigheter, som vi alla vet finns.Propositionen bör därför avslås och nytt förslag utarbetas till . 1 reservationen 2, som jag redan yrkat bifall till, hävdarvi att den nya lagen skall grundas på vissa principer. Dessa principeröverensstämmer helt med de fem riktlinjer som förts fram i reservationen avherrar i och i . De överensstämmerockså helt med den enda reservation som avgavs till abortkommitténs förslag,nämligen reservationen av . De överensstämmer dessutom med detenhälliga utlåtande som avgivits av en enig kristenhet. Ingen äger fritt förfoga över livet. Lagen måste även ifortsättningen utgå från principen om fostrets egenvärde och utformas som enundantagslag, där abort i princip är förbjuden. Men denna princip måste ocksåvägas mot en annan, nämligen den om humanitet och barmhärtighet mot enmänniska i nödsituation. I ett sådant läge är det lagstiftarens ofrånkomliga ansvaratt göra en avvägning och försöka göra den på sådant sätt att den ena principenaldrig trades för när mer än som är alldeles nödvändigt med hänsyn till den andraprincipen. Kvinnans uppfattning måste tillmätas stor betydelse. Men det kaninte vara rimligt att hon ensam skall behöva stå för beslutet , somför många är både fysiskt och psykiskt påfrestande även om graviditeten ärönskad. Kvinnan måste därför i samråd med kurator och läkare ges tillfälle attgrundligt diskutera igenom sina problem. Det är enda garantin för det mognaövervägande som propositionen talar om. Även mannen bör ges tillfälle att yttrasig och delta i samrådet, om inte särskilda skäl talar emot detta. Visar det sig att graviditeten skulle innebära fara förkvinnans liv eller hälsa, att barnet befaras komma att lida av svårartadsjukdom eller svårt lyte eller att det av annan anledning skulle vara oskäligtbetungande för henne att graviditeten fortsätter, bör läkaren äga besluta omabort. Efter tolfte veckan måste bedömningen skärpas ytterligare, och eftersextonde veckan bör abort endast medges om fortsatt graviditet skulle innebäraallvarlig fara för kvinnans liv eller hälsa. Jag vill starkt understryka vikten av att läkare och annansjukvårdspersonal, som av etiska eller andra skäl har svårt att utföraaborter, skall slippa delta i sådana. Enligt vår mening är denna fråga såviktig att sjukvårdspersonals rätt att vägra medverka vid abort börförfattnings-mässigt regleras. Jag skall inte gå in på de straffrättsligaaspekterna på en ny abortlagstiftning. kommer att ta upp dessa.Herr kommer att närmare utveckla reservationen 9 av mig. Jag ber att få yrka bifall till reservationerna 2 och 9. I detta anförande instämde herrarLeuchovius, Nyhage, i och i Vrångebäck, herrar , Schött, Krönmark, , i Trobro, Nordgrenoch (samtliga m). HerrKARLSSON i (s): När behandlar frågan om nyabortlag, kan man slå fast en sak, nämligen att frågan har engagerat mångamänniskor. Ett stort antal av det svenska folket har väntat på att få den nyalagen, det överväldigande antalet om man skall tro den opinionsundersökningsom gjorts och som visar att är för den nya lagen. Men denmajoriteten har förhållit sig tyst under den debatt som pågått . Denhar inte agerat inför riksdagsbehandlingen. Motståndarna till lagförslaget har hört av sig desto mera.I uppvaktningar, telegram, telefonsamtal, bilder och dikter har man opponeratsig mot förslaget. Jag tänker inte citera de värsta utfallen mot oss, där dettalas om mord och liknande. Jag vill bara återge några ord ur ett brev som jagfick från en frikyrkoförsamling i Jönköpingstrakten, i vilket det heter:"Vi förväntar oss att Ni som en av de riksdagsmän som medlemmar i nämndaförsamling hitintills röstat på, besinnar Ert ansvar och röstar för avslag pånämnda lagförslag. Vi förväntar oss även att Ni meddelar detta till------- .Det blir eljest en mycket brännande fråga huruvida röster från------ medlemmarkan komma att avges för Eder i ett kommande Vikänner oss, i likhet med våra medkristna i , tyngda av svår samvetsnödinför detta dråpslag mot livet självt i vårt av respekt för livet kända land.Vi kan inte annat än säga att ett ja till detta lagförslag är ett grymt svekmot de kristna väljare som stått bakom Er i Ert inval till ." Jag beklagar att det skall behöva föras endiskussion efter de här linjerna. Vi i är vana vid att ta ställning isak, och vi kan inte låta oss påverkas av enskilda opinioner i en känsligfråga. Jag vill i det sammanhanget säga några ord till dem utanför riksdagensom uppvaktat oss på olika sätt och bl. a. sagt att vrede skulle drabbadem som röstar för den nya lagen. Vi som står bakom utskottets förslag ochdärmed regeringens och de som röstar på detta förslag är inga förtappadevarelser. Vi är människor med hjärta och hjärna, känsla och förnuft, vana attta ansvar. Vi är helt på det klara med att abort inte är lösningen på frågan omfamiljeplanering, men vi inser att den nuvarande lagen är omöjlig att behålla.Vi kan inte se bort från den verklighet vi lever i. Det är främst från kyrkligt och frikyrkligt håll sommotståndet rests mot den nya abortlagen. Därom är ingenting i sak att säga. Fördem som kämpar mot förelaget-av stark övertygelse har jag djup respekt, men fördem som kämpar mot förslaget av partitaktiska skäl har jag ingenting tillövers. Tyvärr finns det de som vill utnyttja den här frågan just ipartipolitiskt syfte, och det tycker jag verkligen är beklagligt. Frågan skärgenom alla partilinjer. I en fråga med så djupt mänskliga aspekter borde mankunna avhålla sig från att driva partipropaganda. Men som jag sägeratt jag har respekt för dem som av ärligt uppsåt inte tycker om lagförslagetoch därför arbetar mot detta, så kräver jag i min tur respekt frän det hålletför den inställning vi har som stöder lagförslaget. Det må kanske förlåtas oss som sysslat med den här frågani utskottet att vi har litet svårt att förstå en del av opinionen motförslaget. Det är nämligen inte någon större skillnad mellan den praxis som gäller vid Förslag till abortlag, m. m.. Nr 93 tillämpningen av lag ochdet som kommer att ske när den nya Q . lagen träder i kraft den 1 januari1975. Det skulle ha varit mycket lättare 29 mai1974 **" '''ripa motståndet, omman i praktiken hade tillämpat den lag som ------------------- finnssedan 1938 men som av utvecklingens egen gång försatts ur spel och Förslagtill abort- tillämpats under det senaste . lag, m. m. p närvarande gäller en praxis attabort kan ske på s. k. tvåläkarintyg eller närsocialstyrelsen lämnar sitt tillstånd. Genom det förfarande som tillämpas harantalet legitima aborter ökat , men man skall samtidigtvara på det klara med att antalet illegala aborter starkt har gått ned. År 1949räknade man med att antalet illegala aborter var 10 000. är siffran otroligtlåg i jämförelse med detta antal. förekom i vårt land 26 000 aborter, därav 22 000 påtvåläkarintyg och 4 000 på beslut av . Dessa siffror kanske säger något om situationen. Deinnebär med andra ord att den liberalisering som sker med abortlagen isjälva verket inte kommer att få de farliga följder som motståndarna till lagenåberopar. Vi behöver inte befara någon större ökning av antalet aborter iSverige genom den lagändringen. Särskilt - och det vill jag betona som dennakompletteras med en ökad satsning på den sociala sidan, på upplysningskampanjeroch breddad information. Som ordförande i socialutskottet är jag självfallet gladöver att vi i utskottet har nått en stor majoritet i denna fråga. 11 avutskottets 15 ledamöter står bakom förslaget till ny abortlag. Medveten om att denna fråga mindre än någon annan lämparsig för partipolitiska spekulationer har utskottsmajoriteten handlat. Vi harsökt lösa frågan med mjukt handlag och genom att tillmötesgå önskemål omnyansering i skrivningarna. Jag vågar påstå att det betänkande som utskottetpresenterar är väl genomarbetat och genomtänkt. Det är en lag som jag tryggtkan rekommendera kammaren att antaga. Man skall ju ha klart för sig att lagen endast innebärriktlinjer och regler för hur människorna kan handla. Sedan tillkommer det varoch en att efter sitt ansvar och samvete använda sig av de möjligheter somlagen erbjuder. De mänskliga handlingarna kan inte regleras i lag. Dem måstevar och en stå för själv. Utskottet konstaterar i betänkandet att abortfrågan är ettetiskt-socialt spörsmål som inte kan bedömas isolerat från den större frågan omfamiljeplanering. Samhällets insatser måste i första hand inriktas på attkraftigt öka de förebyggande och preventiva insatserna. En fortsatt reformeringinom familje- och socialpolitiken är nödvändig så att abort inte skall framståsom det enda alternativet på grund av sociala och ekonomiska skäl. Samhälletsinsatser pä det socialpolitiska fältet måste alltså byggas ut ytterligare. Utskottet understryker att den lag vi nu har i fråga omabort är förlegad. Den är dessutom i sin nuvarande tillämpning förenad medvissa praktiska olägenheter. Det föreligger således skillnad på vilken praxissom tillämpas i olika delar av landet såväl i fråga om tolkningen avabortindikationerna som när det gäller villigheten att utfärda tvåläkarintyg.Det kan inte vara riktigt att möjligheten att få abort beror på var man råkarvara bosatt i landet. Dessutom tillkommer under de nuvarande förhållandena att utredningen före aborten blir så utdragen att den Nr 93 medför sen abort. Och det är viktigt, inte minst med anledning av den Qnsdaeen den diskussion som förs om fostrets rätt, att om abort skall företagas så bör jn~; 1974 den ske . Utskottet understryker att abort måste vara en nödfallsutväg och rOrslag tnlabort-under inga förhållanden får betraktas somen preventivmetod. Social- '< '- 'styrelsen har för övrigt framhållit att abortingrepp även de skonsammaste- till sin natur är sådana att kvinnor knappast kan förväntas att medvetetföredra abort framför att använda preventivmedel. Utskottet finner för sin del att utgångspunkten för en nylagstiftning bör vara kvinnans principiella bestämmanderätt. Anser hon eftermoget övervägande att abort är den lämpligaste lösningen av de problem som enoönskad graviditet medför så skall hon få abort. Detta ställningstagande skallnaturligtvis inte tolkas bokstavligen på det sättet att kvinnan alltid skall haovillkorlig rätt till abort när hon begär det. Som departementschefen framhållit i propositionen måsteman i abortsammanhang ta hänsyn till att varje abortingrepp är förenat medvissa mer eller mindre allvarliga risker för kvinnan och till att fostret undergraviditeten successivt utvecklas till en livsduglig varelse vars rätt till livmåste respekteras. Det är alltså inte så att utskottet inte tagit tillbörlighänsyn till fostrets rätt. Det är därför vi förordar att aborter skall ske såtidigt som möjligt. Med anledning av de påståenden som framförts att vi skulleha svikit fostret, vilket är felaktigt, så vill jag betona att den nuvarandeordning som tillämpas, med ibland långt utdragna utredningar, i själva verketutgör ett större hot mot fostret än den nya lagen kommer att göra. blir detibland sena aborter, och de är till större skada för kvinnan, som manavlivar en livsduglig varelse. Risken för kvinnan är fyra gånger så stor vidsen abort som vid tidig abort. Den nya abortlagen är med andra ord humanare än den gamla,såsom den tillämpas i praktiken. Det bör vara något att fundera över förmotståndarna till lagförslaget. Den nya lagen föreslår att aborter t. o. m. tolfte veckanskall i princip få avgöras av kvinnan själv medan aborter mellan tolfte ochadertonde veckan skall kräva en kuratorsutredning. Efter adertonde veckan skallabort endast få företagas i undantagsfall och då efter prövning avsocialstyrelsen. Endast om synnerliga skäl föreligger och om det kan antagasatt fostret inte är livsdugligt, skall en sådan abort få ske. För näi-varandegäller att abort inte får företagas efter tjugonde veckan och vid synnerligaskäl intill utgången av tjugofjärde veckan. Utskottet är för sin del inte berett att sätta gränsen förabort . Det finns anledning anta att en del kvinnor ärfundersamma om de skall göra abort eller inte, och då kan en snäv gräns sattvid innebära att en del aborter blir gjorda, som kvinnorna vidnärmare eftertanke skulle vilja ha ogjorda. Det är därför vi inte kunnat gå medpå tolvveckorsgränsen. Det ligger i sakens natur att fostret får ett störrerättsskydd ju längre fram den aktuella gränsen för abort sätts. Vid en avvägning mellan olika möjligheter till tidsgränshar utskottet liksom departementschefen följt , och ' Förslag till abortlag, m. m. Utskottet instämmer i propositionens förslag att obligatoriskkuratorsutredning inte skall förekomma före utgången av tolftehavandeskapsveckan. Däremot är utskottet för att en kuratorsutredning skallske för aborter begärda mellan tolfte och adertonde veckorna. Utskottet delar den uppfattning som framkommit från bl. a.socialstyrelsen och att någon obligatorisk rådgivninginte skall förekomma i abortärenden. På det straffrättsliga området föreslås en delförändringar i lagen. Man tar bort det straffhot som förelegat mot kvinnan iden nuvarande lagen. De förändringar som skett i samhället har medfört att devärderingar som ligger till grund för lagen om fosterfördrivning blivitföråldrade. Aborterna ger åtskilligt arbete åt sjukvården ilandet. Någon ändring av detta förhållande kommer enligt vår bedömning inte attske genom den nya lagens tillkomst. Sjukvårdshuvudmännen kommer liksom tidigare att svara föratt resurser ställs till förfogande vid sjukhusen och vid öppenvårdscentralernaför aborter. När det gäller sjukvårdspersonalens medverkan vid abortförutsätter utskottet att läkare och annan sjukvårdspersonal som av etiskaeller religiösa skäl inte vill medverka skall slippa detta. Å andra sidanförutsätter utskottet att personal med betänkligheter mot att medverka vidaborter inte skall undandra sig sådant arbete, om ingreppen är nödvändiga föratt rädda kvinnans liv eller hälsa. Övriga sakfrågor i utskottsbetänkandet kommerutskottsledamoten senare att beröra. Så några ord om de reservationer som lämnats och de inläggsom gjorts av företrädare för dem som är emot lagen. I reservationen av herrar och medger man att lagsförslaget ger ett successivt ökande skydd förfostret genom de gränsdragningar som sker vid tolfte respektive adertondeveckan.