prot · FX0978 · 1974-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes av herr förste vice talmannen. § 1 Justerades protokollet för den 2 innevarande månad. Om förbättrad vårdmiljö för patienter inomlångtidssjukvården § 2 Omförbättrad vårdmiljö för patienter inom långtidssjukvården Herr socialministern erhöllordet för att besvara () framstäUdainterpellation, nr 65, och anförde: har frågat mig vilka åtgärderjag bedömer som nödvändiga för att förbättra vårdmiljön för patienter inomlångtidssjukvården. Låt mig från början understryka att det är mycket viktigafror om åldringsvården som tas upp i interpellationen. Det är därför ocksåfrågor som alltmer har ställts i centrum för ökadeinsatser från samhällets sida. Den fortgående ökningen av antalet hemsamariteri den sociala hemhjälpen, bostadsförbättringslånen för åldringarna och detekonomiska stödet för anhöriga som vårdar åldringar i hemmet är exempel påsådana insatser i den öppna åldringsvården. Vi är säkert överens om att dessainsatser för att ge de gamla möjlighet att så långt som möjligt bo kvar i sinaegna hem innebär den mest personliga vårdmiljön inom åldringsvården. Dennautveckling har medfört att de som vårdas på ålderdomshemmen ochsärskilt långtidssjukhemmen över lag är åldringar som kräver ganska omfattandevårdinsatser. När det gäller vårdmiljön på långtidssjukhemmen harpersonaltätheten därför blivit en allt viktigare faktor. Det är en fråga somhar uppmärksammats av sjukvårdshuvudmännen, och efter vårdtyngdsmätningar harpersonalinsatserna ökats betydligt. Många sjukvårdshuvudmän håller just nu på med att utarbetaförslag till en ännu starkare personalinsats på långtidssjukhemmen. Jag villför min del understryka att det bl. a. inom denna del av den offentliga sektornbehövs större personalresurser trots de personalökningar som redan skett. Somjag nämnt vid behandling av socialhuvudtiteln har därförsocialdepartementets sjukvårdsdelegation, där bl. a. landstings- ochkommunförbunden är representerade, beslutat tillsätta en arbetsgruppmed uppgift att analysera personalbehovet inom socialvårds- ochsjukvårdssektorn. Jag vet att arbetsgruppen kommer att ägna särskilt intresseåt personalbehovet inom långtidssjukvården. Långtidssjukvårdens innehåll behöver utvecklas även iandra hänseenden. Personalutbildningen är här en viktig fråga. Sedan ett parår tUlbaka har i gång en fortbildningsverksamhet som skallge alla personalkategorier inom sjukvården ökade kunskaper i praktiskttillämpad patientpsykologi och som har tUl mål att förbättra relationerna Om förbättrad värdmiljö för patienter inom långtidssjukvården meUanpersonal och patienter och patienters anhöriga. Det är en utbildningsverksamhetsom har särskild tyngd när det gäller långtidssjukvården. a.personalen i långtidssjukvården har också utarbetat ett särskiltstudiematerial som syftar till att i de svåra situationer personalen oftaställs inför ge ökade möjligheter till en varm individuell kontakt med densjuke och dennes anhöriga. Jag vill i detta sammanhang också nämna att en utredningsom jag tillsatt har till uppgift att pröva vUka ytterligare åtgärdersom kan vidtas för att underlätta kontakterna mellan de för sjukvårdenansvariga och patienterna. Utredningen skall knyta an till densjukvårdspolitiska målsättningen att decentralisera sjukvården och tillsträvandena att förbättra närservicen och kontinuiteten inom hälso- ochsjukvården. Den skaU söka finna lösningar som kan genomföras genom vederbörandesjukvårdshuvudmans försorg och som är utformade på ett sådant sätt att demänskliga kontakterna mellan patienten och de för sjukvården ansvarigaunderlättas och att kontinuiteten i kontakterna mellan patient och läkareupprätthålls. En viktig princip vid omsorgen av människor med långvarigtoch kontinuerligt vårdbehov måste också vara att dessa får möjlighet attframleva sitt liv under så normala betingelser som möjligt. Sjukvårdshuvudmännenhar fäst stor vikt vid detta, bl. a. genom att vid planeringen decentraliseralångtidssjukvården och så långt som möjligt anknyta den tUl patientens hemmiljö.Därigenom kan skapas ökade möjligheter för långtidssjukvårdens patienter attbehålla kontakten med personer i den tidigare hemmiljön. Patientens personligaönskemål kan då i större utsträckning tiUgodoses som kravet påadekvat vårdform beaktas. Hos många landsting har man därför somprincipiell målsättning att det inom varje kommun skall finnas minstett långtidssjukhem. Det är en grundtanke som också överensstämmer medprincipen att i första hand primärvården skall ansvara för hälsotillståndet hosbefolkningen inom ett givet betjäningsområde. Långvarigt sjuka patienter skallsjälvfallet vara likställda med den övriga befolkningen när det gäUer tillgångtUl alla sjukvårdsresurser. Även om vissa långtidssjuka patienter kräver vårdresursersom inte kan tillgodoses på ett lokalt sjukhem är det uppenbart atthuvudgruppen kan få adekvat vård vid ett decentraliserat långtidssjukhem. Dennaprincip har också framförts i framlagdaförslag till strukturprogram för hälso- och sjukvården. Den redogörelse jag nu lämnat visar att det behövs en radpågående och planerade åtgärder för att åstadkomma en god vårdmUjö inom helaåldringsvården och då inte minst inom långtidssjukvården. Utöver de insatsersom redan gjorts planeras ytterligare åtgärder, som det enligt min mening ärviktigt att kunna genomföra. HerrKARLEHAGEN (c): Jag ber att få tacka socialministern försvaret på min interpellation. Det är den stora ökningen av antalet åldringar och därmedockså av de långtidssjuka som gör att den här sektorn av sjukvården måste ägnasen Enligt principprogram för hälso-och sjukvårdeninför ökade antalet platser inom långtidssjukvården med omkring 15000 . ökade antalet platser vid ålderdomshemmen med irunt tal 17 000. ökade antalet personer i åldern med140 000. För förutses en ökning med 240 000 personer inomdetta åldersintervall. I en situation som präglas av en kraftigt ökad efterfråganpå långtidssjukvård är det självfallet nödvändigt att huvudmännen försökerskapa så många vårdplatser som möjligt. Det rent kvantitativa behovet måstetillgodoses. Om man dessutom tar hänsyn tiU sjukvårdshuvudmännens ekonomiskasituation, så inser man lätt svårigheterna när det gäller att hävda denkvalitativa aspekten på vården. Ett ganska effektivt sätt att göra besparingarär att försöka hålla nere personaltätheten. Och ytligt sett är detta möjligtinom långtidsvården, därför att den medicinska utredningsverksamheten är av enganska ringa omfattning. Men en restriktiv personaltilldelning går obevekligenut över kvaliteten på omhändertagandet av de långtidssjuka. Jag noterar därförmed tiUfredsstäUelse socialministerns upplysning om att mångasjukvårdshuvudmän utreder möjligheten till en starkare personalinsats pålångtidssjukhemmen. Vad man inte får glömma är att långvården ju har en annanfunktion än den rent sjukvårdande. Den skall ju dessutom erbjuda patienten enhemmiljö. Det ligger i begreppet "vård i hemliknande mUjö" attpatienten inte bara skall ha en god materiell omvårdnad. Vården skall ocksåförmedla den medmänskliga kontakt och emotionella omsorg som vi vanUgenförknippar med begreppet hem. För att detta skall bli möjligt måste personalenha tid att ägna sig åt .patienten. Vi kanske för att komma tUl rätta med detta problem måsteförsöka finna nya lösningar. Kanske skulle man inom långtidsvården behövaintroducera någon ny personalkategori, som inte skulle engageras i det vanligvårdarbetet, utan få i uppgift att ägna sig mer åt aktivering och personligomvårdnad av patienten. Här skuUe också arbetsmarknadspolitiska synpunkterkunna komma in i bilden. Vi har t. ex. ett betydande antal kvinnligaarbetssökande i medelåldern som det är svårt att bereda utrymme för påarbetsmarknaden. Många av dessa skulle säkert kunna få en meningsfull uppgiftinom långtidssjukvården. Men vårdstandarden är inte bara en fråga ompersonaltäthet. Vårdpersonalen måste uppleva att arbetsuppgifterna ärstimulerande. Jag nämnde i min interpellation att tjänstgöringen inomlångtidsjukvården är påfrestande inte minst i psykiskt hänseende och attpersonalen går miste om den stimulans som det innebär att se patienter snabbtförbättras, såsom ofta sker på akutklinikerna. Det är därför nödvändigt attägna särskild uppmärksamhet åt personalens situation. Jag noterar att socialministernfastslår att personalutbildning är en viktig fråga. Naturligtvis behöver man inte ifrågasättasjukvårdshuvudmännens goda ambitioner när det gäller att åstadkomma enkvalitativt högtstående långtidssjukvård. Men den svåra frågan är hur huvudmännenekonomiskt skall kunna lösa alla de här uppgifterna. Om förbättrad värdmiljö för patienter inomlångtidssjukvården Om förbättrad vårdmiljö för patienter inomlångtidssjukvården Jag skulle vilja fråga socialministern: det möjligt att från statens sida vidta åtgärder med specieUinriktning på långtidssjukvården, åtgärder av ekonomisk eller annan karaktär,för att stimulera huvudmännen till ökade insatser inom denna sektor avsjukvården? De frågor vi diskuterar är väsentliga.Jag har understrukit det i mitt interpellationssvar. Frågorna är självfalletinte nya - de har följt oss . Det är alldeles riktigt som här påpekas attinte minst med hänsyn till det starkt stegrade antalet åldringar måsteinsatserna i hög grad förstärkas på olika sätt. Jag vill erinra om att lade vi fastett program för åldringsvårdens utbyggande. I det programmet ingick bl. a.speciella åtgärder från statens sida för att stödja och stimulera utbyggnadenav åldringssjukvården. Resultatet kan vi också notera - vi har haft en positivUtveckUng på området. När det gäller sjukvården så finns det utöverakutvården ca 110 000 platser på ålderdomshem och sjukhem. var siffran80 000. Vårdmöjligheterna förbättras sålunda på området, men alltjämtföreligger stora behov. Vi kan också konstatera att antalet heltidstjänster inomsjukvårdssektorn har ökat med mellan 40 00 och 50 000 . Trots denna kraftiga personalökning inom sjukvårdssektornbehövs ytterligare insatser för att förbättra vården framför allt avåldringarna. Som jag har omtalat i mitt svar har en arbetsgrupp fått iuppdrag att ta upp frågan om personalbehovet bl. a. inom långtidsvården. Enförsta rapport härom beräknas föreligga . Åldringsvården har många aspekter, och det gäller att ivarje led aktivisera verksamheten. Inte minst viktiga är insatserna på denöppna vårdsidan. Här har jag vill gärna understryka det från kommunernassida betydande insatser gjorts. kunde 145 000 äldre och handikappadeutnyttja den sociala hemhjälpen. omfattar den sociala hemhjälpen 340000 personer. Antalet hemsamariter och hemvårdare har ökat från 23 400 tiU ca82 1973. Vi har satt in särskilda stimulansåtgärder för att ytterligaremöjliggöra för kommunerna att öka personaltätheten på denna viktiga sektor avden öppna åldringsvården. Jag viU gärna understryka vad interpellanten framhöll omvärdet av att vi inte minst inom långtidssjukvärden kan åstadkomma bästamöjliga miljö. 1 detta sammanhang vUl jag nämna att vi, när vi i mitten på 1960-taletaktualiserade framför allt utbyggandet av långtidssjukvården, tog upp dessafrågor, bl. a. önskvärdheten av att långtidssjukvården ordnas så att den sålångt som möjligt får en hemmiljöliknande karaktär. Långtidssjukvården är en av de stora och centrala frågornainom vårdsektorn, och därför har den också prioriterats i olika led. Långtidsvårdenhar förtursrätt i många avseenden. Det gäller sjukhusbyggandet, frågan omläkartilldelning etc. Kommunerna och landstingen som sjukvårdshuvudmän ärmedvetna om sitt ansvar i detta avseende. övertygadom att kommunerna och landstingen i fortsättningen i hög grad kommer att sökaaktivisera och bygga ut verksamheten. Det är också angeläget. har i sin interpellation efterlyst vad vikan göra från samhällets sida för att förbättra vårdmiljön inomlångtidssjukvården, och jag har i min tidigare redovisning också utförligtsvarat pä de frågor som har ställts. Jag kan självfallet inte här ta upp statsbidragsspörsmåletc. De får behandlas i sitt särskilda sammanhang. Men jag är ense medinterpellanten om värdet av aktivisering och utbyggnad av denna utomordentligtviktiga vårdsektor. Ang. den planerade utvidgningen av Örnäs skjutfält Överläggningen var härmed slutad. §3 Ang. den planerade utvidgningen av Örnäs skjutfält Herr försvarsministern erhöll ordet för attbesvara () framställda interpellation, nr 60, ochanförde: har frågat mig om jag vUlmedverka tUl att en allsidig utredning kommer till stånd i fråga om planeradanskaffning av mark för skjutfält för I 2 i och att inga beslutdessförinnan fattas frän vare sig de militära myndigheternas ellerstatsmakternas sida. Jag skulle kunna nöja mig med att svara ett kort ja påinterpellationen. Den handläggningsordning som tiUämpas i frågor om anskaffningav mark tiU försvarets övnings- och skjutfält innebär nämligen att det alltidgörs en sådan allsidig utredning som avser innan frågan prövas idepartementet. Jag vill dock lämna en kortfattad redogörelse förhandläggningsläget när det gäller frågan om skjutfält för I 2. Utredningsverksamhetenhar endast påbörjats genom de mUitära myndigheternas försorg. Jag har inhämtatatt militärbefälhavaren för Bergslagens mUitär-område på uppdrag av chefen förarmén har verkställt en utredning, vid vilken åtta olika alternativ undersökts.Utredningen har överlämnats till chefen för armén, varvidmilitärbefälhavaren har förordat ett alternativ som innebär utvidgning avregementets nuvarande skjutfält vid Örnäs. Såväl militärbefälhavaren som chefenför armén har haft kontakter i frågan med de regionala och lokala myndigheternasamt i viss utsträckning med andra berörda. Chefen för armén har ännu intetagit någon slutlig ställning till militärbefälhavarens förslag. Om och närchefen för armén lägger fram förslag i frågan kommer jag att på sedvanligt sättöverlämna detta till försvarets utredning. Vid dennautredning kommer samtliga av förslaget berörda intressenter att beredastillfälle att framföra synpunkter och önskemål. Först sedan nämnden slutförtsin utredning tar jag ställning i frågan. Om regeringen på min anmälan finneratt föreslaget markförvärv bör komma till stånd underställs frågan riksdagensprövning. Jag anser att denna handläggnings ordning innebär full garanti föratt frågan om markanskaffning för ett skjutfält för I 2, antingen det skullebli fråga om att utvidga Örnäs skjutfält eller att skaffa mark på annan plats,kommer att bli allsidigt Ang. den planerade utvidgningen av Örnäs skjut fält belyst och att berörda civila intressen kommer att bli vederbörligen beaktade. Jag ber att få tacka försvarsministern försvaret på min interpellation. Frågan om utvidgning av Örnäs skjutfält utanför Karlstadhar vållat mycken oro bland befolkningen i de bygder som berörs. Enligtuppgifter i pressen skulle det planerade skjutfältet få en areal som är cirkaåtta gånger större än den nuvarande. I de relativt rikt befolkade bygder somdet här gäller måste den storleken bli svår att uppnå utan att människornasmöjligheter att röra sig i området kraftigt hämmas. med omnejd är befolkningsrikasteområde. Skogsområdet, dvs. triangeln Deje-Forshaga-Kil, är inte särskilt stort,och det frekventeras allt starkare med hänsyn tUl de fritids- ochrekreationskrav som alltmer gör sig gällande. Att denna kraftiga utvidgning avfältet, som går fram tUl , får svåra föUder kan man förstå. Lantbrukare,fritidshusägare, Dömle stiftsgård och Dömle slalom-klubb m. fl. kommer, därestden stora utvidgningen blir av, att drabbas hårt, och de har också på olikasätt framfört sina farhågor. Av opinionen att döma torde människorna ha retatsig mest på att alltför få - om ens några - kontakter har tagits medortsbefolkningen, alltså med markägare o. d. kommun, som berörs mest, har blivit informerad omutbyggnaden, bl. a. i samband med presentationen av den fysiska riksplaneringen1972. Den utvidgning det då var fråga om var ej alls av den omfattning som nuföreslås. Någon information i övrigt torde inte ha skett. Frågan har haft förmycket av hemlighetsmakeri över sig. Den breda allmänheten, som så kraftigtberörs, blev som vi säger tagen på sängen när förslaget presenterades. Alla är väl medvetna om militärens behov av utökadeövningsmöjligheter. Örnäsområdet är lämpligt som övningsfält, men om framtidenkräver ett större område måste man enligt min mening söka en annan lämpligplats. En öppen diskussion i frågan är nödvändig, och man måste förutom till demilitära intressena även ta hänsyn till näringsliv, fritids-ochnaturvårdsintressen m. m. Det får inte bli så att en statlig myndighet klassarområdet som rekreationsområde och en annan omintetgör detta. Detta varanledningen tiU min interpellation. I svaret säger försvarsministern att regionala och lokalamyndigheter kontaktats liksom "i viss utsträckning" andra berörda.Det är de sistnämnda som i högre grad borde ha hörts, men de parterna harsjälva fått ta initiativ till information. Det gäller bl. a. LRF.Försvarsministern har dock givit uttryck för att det skall bli en demokratiskhandläggning av frågan i fortsättningen, och det är bra. Chefen för armén harännu inte tagit slutlig ställning till militärbefälhavarens förslag. Motionen 1282 av m. fl. från centerpartietbifölls av . Där begärdes i yrkande nr 1 att hos Kungl.Maj:t anhåller om en översyn av den militära övningsorganisationen och andratänkbara alternativ till utvidgningar av övningsfält syftande till att onödiggörautvidgningar av militära övningsfält. Det var ett bra beslut. Men detta har vi givetvis ingetresultat av . Innebörden är dock klar. Man måste göra något åt dessafrågor. Motionens yrkande nr 2, som innebar att man i avvaktan påutredning ej skulle ta ställning till utvidgningar av militära övningsfält,avslogs det var tråkigt. skall Örnäsförsläget tydligen överlämnas tillförsvarets utredning. Då skaU alla intressenterberedas tillfälle att framföra synpunkter och önskemål. Sedan nämnden slutförtsin utredning skaU försvarsministern ta ställning i frågan. Därefter blir detregering och riksdag som får besluta. Jag viU uttala den förhoppningen att det inte är för sentför eventuella ändringar och hänsynstaganden när de berörda intressenternaskall få framföra sina synpunkter. De kommunala representanterna bör då ocksåfå säga sin mening. Alla intressenter kommunala myndigheter, privatpersoneroch föreningar - borde ha fått ge sina synpunkter till känna påplaneringsstadiet. Jag vill dock, herr talman, betrakta försvarsministernssvar som positivt, och jag tackar än en gång för svaret. Ang. den planerade utvidgningen av Örnäs skjutfält 1 går diskuterades försvarsutskottetsbetänkande i anslutning till fjärde huvudtiteln i årets statsverksproposition,och där behandlades ju också den motion som åberopar. har jagfått i uppdrag av utskottet att försöka att på ett så tidigt stadium sommöjligt undersöka det markbehov som kan föreligga vid de olika förbanden. Detförefaller mig som om det skulle vara lämpligast att man gör detta i sambandmed den översyn av försvarets fredsorganisation som skaU ske - och somfortlöpande sker. som man bedömer möjligheterna till utbildning vidett förband kan man då tidigt göra klart för sig vilka förutsättningar somfinns för att vid förbandet bedriva övningar på ett realistiskt sätt öch vUkaförutsättningar som således finns för markförvärv i anslutning därtUl. Eftersomherr berörde denna motion vill jag säga att det förefaller mig som omman fär försöka lösa problemet på det sättet. Men jag vill peka på att det är ganska naturligtatt en förbandschef, som har ansvar för verksamheten, ständigt ställer sigfrågan: Vilka förutsättningar kan vi ha att utöka våra möjligheter att bedrivarealistiska övningar? Men även om han har sådana föreställningar och även omhan skuUe ha stöd av militärbefälhavaren - kanske också i sista hand avvapengrenschefen - så har vi den ordningen att vi måste disponera de förmarkförvärv tillgängliga medlen pä ett så rättvist sätt som möjligt. De medelsom står till förfogande för markförvärv är begränsade. Vi kan inte gå fram medså omfattande förvärv som en del önskar. Den ordning vi har betyder ju att man kan gå in i meraseriösa förhandlingar först då det verkligen blivitdokumenterat att försvaret måste bygga ut verksamheten på ett ställe och vianser oss ha resurser för denna utbyggnad. Jag gav i mitt svar en redogörelseför den ordning som tillämpas, och jag skulle tro att vi i stort sett får setill att behålla denna ordning också . Om vidgad rätt till dispens från hämtningsskyldighetenenligt den kommunala renhållningslagen HerrJONASSON (c); Jag tackar försvarsministern för desynpunkter han anförde i första delen av sitt senaste inlägg. Jag hoppas attdet skall bli möjligt att den vägen få en sund lösning av problemen. Jag är medveten om, herr talman, att det i många fall ärsvårt att ta hänsyn tiU alla föreliggande omständigheter. Men jag har med mininterpeUation velat peka på dessa förhållanden, och jag vUl alltså framhållaatt det är kanske allra bäst om man på ett sä tidigt stadium som möjligt tar ibeaktande alla synpunkter och för en dialog med de människor det vederbör. Dåhar man väl den största möjligheten att få ett samförstånd i de här frågorna. Jag håUer gärna med om att det är önskvärtmed en sådan här dialog. Men jag vill också påpeka att det är viktigt att maninte går ut och ger vare sig löften eller förespeglingar av något slag förränman verkligen har anledning räkna med att regermgen och i sista hand riksdagengodkänner ett förvärv. Ty den situationen har ju också uppkommU att människorblivit besvikna över att en affär inte kommit till stånd, och de har kanske medviss rätt kunnat säga: Vi förespeglades faktiskt att vi skulle ha möjligheteratt sälja fastigheten det har påverkat våra dispositioner, inriktning avmarkanvändningen osv. Jag pekar på detta för att visa att det här är inte ettensidigt problem, utan man måste också vara noga med att inte på ett alltförtidigt stadium och på alltför lösa boliner ge sig in i vittgående diskussioner.Det vore mycket olyckligt om man gjorde det. Det är helt klart att de förhållanden somförsvarsministern pekar på kan uppstå. Det blir alltid fallet vid sådana härtillfällen. Men vad jag viU framhålla är att när människor helt plötsligt, utanatt ha blivit tillfrågade, bl, a. genom pressen får reda på de planer somföreligger, så blir de kanske konfunderade och svårare att resonera med än omkontakt tagits från början. Överläggningenvar härmed slutad. § 4 Omvidgad rätt till dispens från häintningsskyldigheten enligt den kommunalarenhållningslagen Herr jordbruksministern ordet för att besvara () framställdainterpellation, nr 4, och anförde: har frågat mig om jag är bereddmedverka till en ökad dispensgivning från hämtningsskyldigheten i den kommunalarenhållningslagen. Enligt kommunala renhållningslagen får påansökan av kommunen medge undantag från det kommunala renhållningsmonopolet. I motiven till bestämmelsen uttalas bl. a. att sådan dispens kan avseavfall från viss bebyggelse, t. ex. lantgårdar, om avfallet kan tas om hand påbetryggande sätt eller särskilda svårigheter föreligger att hämta avfaUet, t.ex. på grund av platsens belägenhet eUer vägförhållanden. Normalhälsovårdsordningen, som flertalet kommunderantagit, förbjuder behandling på fastigheten av sådant avfall som kommunenskall forsla bort. har dock möjlighet att på ansökan medgeundantag därifrån genom att tillåta att fastighetsägaren själv komposterareller på annat sätt slutbehandlar avfallet, I sådana fall behövs ingen dispensav . Det är vidare kommunen själv som beslutar på vad sätt och medvilka tidsintervaller som avfallet skall hämtas. Jag är medveten om den kritik som på sina håll riktats motrenhållningslagstiftningen. Kritiken avser tillämpningen av den lag somriksdagen antog och som trädde 1972. På grund av dennakritik liar jag, trots att lagen endast varit i kraft , givit iuppdrag åt en särskild arbetsgrupp för avfallsfrågor att med förtur göra enöversyn av den praktiska tillämpningen av lagen. Arbetsgruppen kommer attavsluta sitt arbete .