prot · FX09127 · 1974-12-31 00:00:00 — Men även här finns del uttalandenav om att detta i så fall endast skulle bli en språngbräda för ettsenare erövrande av hela . Sådana uttalanden har vi sell exempel på såsent som i . Sedanjag nu gått igenom arabländernas attityder på det mera allmänpolitiska planetvill jag ta upp en mera konkret del av deras verksamhet, som jag för övrigtnyligen också berört från denna tatarstot. Arabtänderna har - och detta istigande omfattning - utnyttjat varje tillfälle atl iinternationella organisationer - FN, , civil-fiygets organisation m.fl. - lägga fram resolutionsförslag på olika områden som varit riktade motIsrael, dess politik, dess goda vilja och dess rätt alt över huvud tagetexistera. Dessa tat, dessa resoluiionsulkasl och dessa diskussioner har oftaupptagit en väsentlig del av den tid som skutte ha ägnats åt viktigasamarbetsfrågor världens stater emellan. Del har självfallel inte kunnat ändrapå den politiska situationen, särskilt inte när del rör sig om organisationersom inte har utrikespolitiska frågor på sina program. Men det har däremotutgjort ett allvariigt sabotage mol internationellt samarbete. Jag skall härendast ta upp två sådana ärenden och därvid också komma över på hur deinternationella organisationerna främjat eller försvårat en fredlig lösning avMellersta Östern-konfiikten. i hade bl. a. begärt all fä delta iarbetet inom europeiska region - några andra stod inte till buds förIsrael. Denna begäran avslogs av med - om jag minns rätt - 64 röster mol27 och 26 nedlagda. Bakom denna röstning låg en intensiv arabisk propagandabland stater, där det självfallel inte behövdes mänga ord, ochtänder i övriga världen. Trots alt sålunda de direkt berörda länderna, dvs.Västeuropa, så gott som enhälligt röstade för att ta upp i deteuropeiska samarbetet, eftersom landel icke fick vara med annorstädes, lyckadesländer, som i verkligheten inte hade ett dugg med saken att göra, att ställaIsrael ulanför denna verksamhel. Päsamma sätt lyckades man förhindra att något ekonomiskt bidrag från UNESCOutgick till , vilket tidigare alltid skett. Den som har någon kännedom omtekniken i internationella organisalioner vet att delta förfarande är sistastegel innan man kommer att försöka utesluta ur internationellagemenskap. Detförefaller mig som om det vore en angelägen och konstruktiv uppgift för svenskutrikespolitik att söka medverka till att sådana här meningslösa krig genomresolutioner slutade att spela en betydande roll Ang.läget i , m. m. Ang.läget i , m. m. i olika internationellaorganisationer. Det kan visseriigen te sig neutralt att lägga ned sin röst iolika sammanhang och säga, alt vi inte vilt ta ställning i en konfiikl mellanIsrael och arabländerna, men det främjar sannerligen inte en fredligutveckling. Det borde vara naturligt för oss att säga att vi vägrar att lägganed vår röst i sådana sammanhang, att vi kommer alt rösta mot alla resolutionerav den typ som har blivit så vanlig. Det vore ett bidrag till en fredligutveckling och en lugnare atmosfär vid skilda inlernalionella organisationerssammanträden, och del skulle möjliggöra elt mera fruktbart samarbete underdessa konferenser. Delsenasle exemplet är självfallet FN-församlingens beslut att låta taladär och den behandling såsom statschef som han där hedrades med. I anslulninghärtill har från arabisk sida, med stöd av andra stater, framlagts tväresoluiionsulkasl - och har redan berört dem - somförsamlingen diskuterar och kanske kommer all rösla om. Delförsta innehåller ett förslag om att PLO skall beviljas status som permanentobservatör. Del andra är elt oerhört ensidigt dokument, som bl. a. bemyndigarpaleslinaaraberna alt i sin kamp för - som del heler - "sina oförytiertigarättigheter" begagna vilka våldsamma medel som helst. Självfallet sägsingeniing om några rättigheter för . Om dessa två resolutioner, även medganska betydande ändringar, godtas av generalförsamlingen, är man tvungen attkonstatera att generalförsamlingen, och således världens länder, icke leds aven strävan att med opartiskhet söka verka för fred i . Vitycks nu ha hamnat i en situation där en majoritet av FN-staterna införekonomiskt tryck - eller möjligheterna titt ekonomiskt stöd - är beredda attåsidosätta det höga ansvar som FN-sladgan pålägger. Vi har i - och dethar mångfaldiga gånger också understrukits av regeringen - alllid velat stärkaFN:s auktoritet och anseende och försöki sälla vår til till denna organisationsvilja och förmåga alt bidra till värids-fred och framsteg i väriden. Om denutveckling fortgår som vi nu börjar se allt fier tecken på - och som jag trorockså utrikesministern var inne på i ell lat i för någon tid sedan -måste vi med sorg konstalera all det vore orealistiskt att räkna med att FNåtminstone i ett kortare tidsperspektiv kommer atl kunna vara elt rikliglinstrument för en sund och fredtig utveckling och små staters skydd. Detta ärallvariiga ord, men jag har ändå velat yttra dem frän denna talarstol och i densvenska just därför alt situationen börjar bli sä allvariig. Dethade nu varit min tanke att mot bakgrund av de förhållanden jag här skisseratnärmare gä in på hur svensk utrikespolitik i della område ser ul och hur denborde vara beskaffad. Jag vill emellertid spara delta till ett senare inlägg,tills statsministern besvarat de frågor som jag själv och andra framställt. Omjag inte vetat all statsministern varit oerhörtupplagen, skulle det vara frestande att säga att det svar vi fått - ellerrättare sagt inte fått - kunde betraktas som ullryck för en ringaktning avriksdagen och dess legitima intresse av atl med statsledningen fådiskutera inte bara för utan för värids-samhältet viktiga ochödesmättade frågor. Då statsministern i sitt svar inte ens korrekt refereratmina frågor, ber jag här för ordningens skull all få ålerge dem. De löd påföljande sätt: Är slalsminislern klar över vad arabledarna menarnär de i olika kommunikéer i samband med officiella besök önskar inskjuta ettuttalande om slöd för paleslinaarabernas legitima rättigheter och delar i såfall statsministern denna uppfallning? Är det rikligt alt statsministern så som framgår avlidningsrapporler sagt att han "renl principiellt ansåg att det i längdeninte gick att undgå alt träffa dä ingen kan förneka att denne är detpalestinska folkets ledare" och på vad grundar i så falt statsministerndenna uppfattning? Anser statsministern i likhet med vad vårambassadör i enligt tidningsrapporter hävdat, att det var bra att mötetmed kom till stånd och att den algeriska presidenten gjorträtt som tvingat fram en konfrontation med och atl detta var "enbra början"? Jaghoppas atl statsministern skall finna lid och anse det motiverat att svara pådessa frågor senare under debatten. Men i avvaktan pä det vill jag ändåfortsätta och göra några kommentarer till vad som har hänt . Avvad jag har sagt framgår all ställning är, och i framtidenkommer all vara, utomordentligt allvariig. inser även , och redanav detta skäl är landets vilja all sluta fred och göra koncessioner säkeriigenstor. Som jag förut framhöll är meningarna, för att uttrycka sig försiktigt,utomordentligt delade i , och starka krafter anser atl del gamlamålet om förintande sä småningom kan uppnås och all därför en fred inte behöver ingås, i varje fall inte en verklig fred. Vi kan ocksåkonstatera att den arabiska hållningen mer eller mindre reservalionslösti FN stöds av en mängd småstater, ja, i realiteten kanske av en majoritet avFN:s medlemmar. Man skulle kanske drastiskt kunna säga att arabländerna kan fåigenom nästan vilka resolutioner som helst. Staten själv säger attFörenta staterna är dess enda pålitliga vän. Idenna situation förefaller det mig uppenbart att svensk politik, om manverkligen anser sig kunna handla självständigt och efter måttet av vår ringaförmåga vill bidra till en fredlig utveckling, i första hand måste inrikta sigpå all i alla sammanhang framhålla för arabländerna del som dock alllid varit vårhuvudlinje i , nämligen rätt att existera.Statsministern kanske önskar invända atl vi också gör del. Del är väl tyvärrbara en halvsanning. Vi gör det vid nordiska utrikesminislermöten, i densvenska , då och då i deklarationer inför generalförsamlingen - som idet dokument som vi här diskuterat - och senast när statsministernsammanträffade med den franske presidenten d'Eslaing. Men när svenskaregeringsrepre-senlanter träffar arabledare pä tu man hand sägs ingenting omdelta. Bara någon dag innan statsministern träffade den franske presidenten Ang.läget i , m. m. Ang.läget i , m. m. hade han elt samtal medden algeriske presidenten som resulterade i en kommuniké, där ickeett ord nämndes om rätt. Nukan statsministern invända atl det inte hade varit möjligt att fä ett gemensamtuttalande av detta innehåll. Det är givetvis möjligt, ja, i högsia gradsannolikt. Men då finns det en annan metod som brukar användas och som ävenherr berör den. Kommunikén kan säga att den svenske statsministernframhöll för sin del atl vi respekterar och accepterar rätt altexistera. Men kanske statsministern även här gör en invändning och säger attBoumedienne inte skulle ha accepterat ett sådani uttalande i kommunikén.Härtill kan man svara att "das lässl tief blicken", dvs. det vittnarknappast om någon vilja på arabiskt håll att acceptera . sådan situation synes del rimtiga vara att förklara alt man från svensk sidaicke kan godta någon passus i en kommuniké om som inte innehålleren av grundtankarna i vår uppfattning om konfiiklen. Del förefaller migorimligt atl i kommuniké efter kommuniké skall godta denarabiska versionen utan att framhålla det som är minst lika centralt, nämligenIsraels rätt till existens. Detvore intressant att få ett uttalande av statsministern om huruvida han iframliden kommer atl ställa det kravet på kommunikéer tillsammans med olikatänder. Jagvill konstatera att kommunikéer av det här slaget är en nyhet i svenskutrikespolitik. efter oljekrisens inträffande harliknande ensidiga uttalanden gjorts i samförstånd även med ochLibyen. Det skulle ha varit oerhört värdefullt om berörda länders invånarekunnat få del av vad ett utomstående tand ulan egna politiska iniressen iMellanöstern anser om förutsättningarna för kon-fiiklens lösning. finns också andra tecken på en ändring och en uppluckring av den svenskautrikespolitik som konsekvent förts under de senasle 25 åren. I kommunikéernatillsammans med arabländerna har man från svensk sida accepterat uttrycket"palestinaarabernas legitima rältighder". I årets utrikesdebatt hadeuttrycket fått en annoriunda och någol mildare formulering. Där talades istället om "palestinaarabernas legitima intressen". 1 och för sigfinns del ingenting att invända mot tanken pä att skydda de legitima intressenahos en folkgrupp. Det är ju bara det atl delta ullryck irealiteten har en mycket speciell innebörd i arabväridens öron. Detvar också därför jag ställde frågan titt statsministern, om han är medveien omvad han skrivit under, sett från arabernas synpunkt, när han varit med om attunderteckna kommunikéer med arabländerna av den här typen. Jag skatt kanskevänta tills han har svarat på frågan och sagt vad han tror att araberna menar,så kan vi eventuellt fortsätta diskussionen sedan. Däreftervill jag säga några ord om Arafals idéom en multinationell, mullirasial ochmultireligiös stat som naturiigtvis skulle vara demokratisk - ell förslag som han,såsom jag.nyss nämnde, log upp även i FN där han hade allt inlresse av att varatitel försiktigare och där förslaget, enligt vad del uppgivits för mig, väckteen viss förstämning i olika kretsar. Detta är ett förslag som framförts undermånga år. Del finns redan en sådan stat i , och det är ,Den är mullirasial och den är multinationell samt dessulom demokratisk iväsentliga meningar. Där finns 450 000 palestinaaraber och där finns en delkristna. Vi vet alla att det är den enda demokratiska staten i detta område. Vadhar för mönster när han talar om att upprätta en sådan stat i denarabiska världen? - del finns ingen demokratisk stat där utom möjligenLibanon, som dock arbetar med andra svära problem. Man skapar inte demokratiöver . Del finns alltså ingen realitet pä kort sikt bakom Arafals lankepå atl upprätta en sådan stal, även om del av andra skäl skulle vara möjligt.Demokrali är någonling som sakta växer fram. Mendessutom, som också var inne på: Hur skulle denna stat varasammansatt befolkningsmässigt? Om man ser på - del nämnde också -hur många paleslinaaraber det finns i världen kan man konstatera atl det rörsig om sammanlagt 2,8 miljoner. Det finns drygt 3 miljoner judar. Det skullealltså bli en stat med en majoritet av judar, dvs. den skulle i väsentligastycken dirigeras av den judiska folkmajoriteten. Detta var naturligtvis enoacceptabel lanke för araberna. har man väl räknat med det, men iblandhar man använt den bekväma metoden alt förneka verkligheten för atl slippa seden. Man har helt enkelt utgått från all del skulle bli en majoritet av araber. Jaghar diskuterat dessa frågor med araberna och då fåll del svaret.Men en del har haft bättre kännedom om fakta och därför varit mera klarsynta,och de har sagt - vilket också står i PLO:s program frän , som herrAhlmark här lidigare refererat - att endast de judar som kom till MellerslaÖstern skulle fä stanna kvar, de övriga måste återvända. Antaletpalestinaaraber uppgår till endast 144 000 i , ungefär138 000 i och cirka 150 000 i . Del är de palestinaaraber somArafat har möjlighet all med lock eller pock kontrollera. Och därmed är jaginne på frågan vad PLO representerar. I likhet med mina förelrädare i dennatalarstol vill jag fråga vad statsministern grundar sin uppfattning pä alldessa grupper skulle representera någon allmän opinion i arabländerna. Vi serju alt en liten minoritet av paleslinaaraberna bor i de områden som harmöjlighet all kontrollera. Vad säger de andra? Ja, det vet vi inte så mycketom. Under den lid som jag vistades i dessa områden - det är nu ,och situationen kan ha ändrats - talade jag med många av dessa människor,och det rådde då en ganska allmän mening om att man inte önskade somledare. Många var också tveksamma belräffande . Den vanligasteuppfattning som jag mötte på den ockuperade västra var att manönskade en långtidsockupation med Ang.läget i , m. m. Ang.läget i , m. m. t. ex. en slyrelse frånFörenta naiionerna, sä att man på del sället i någorlunda demokratisk ordningskulle kunna ta ställning lill frågan om vem som skulle vara representant föroch leda det palestinska folket. Visslfinns del intresse för ekonomiska problem, och del förhållandel altstatsministern helt plötsligt har upptäckt all frågan om paleslinaaraberna intebara är elt flyktingproblem ulan också ett politiskt problem hindrar inte atlstora grupper i samhället som har intresserat sig för och skaffat sig kännedomom problem har känt till della . Den saken har PerAhlmark alldeles redogjort för. Men inte heller från israelisk sida ärdetta någon nyhet - och hur skulle del kunna vara del? Man accepterade ju 1947års FN-beslul, enligt vilkel det skulle upprättas en judisk och en arabiskstal. NärFolke ställde den frågan till judarna om man inteskulle kunna länka sig att ge avkall på tanken pä en arabisk stat på västraJordanslranden i enlighel med FN:s beslut och i slället ansluta den tillTransjordanien, som landel då hette, svarade man på den israeliska sidan atldet var man inte beredd all göra. Det var en helt ny fråga. Ochnär man skulle börja fredsdiskussionen i infann sig en delegationfrån de paleslinaarabiska flyktingarna, som ville ha företräde för både denjudiska delegationen och arabdelegalionerna. kan vi läsa om i dåvarandeisraeliske statssekreteraren bok om dessa förhandlingar. Delegationenmottogs av israelerna, och ell fruktbart samarbele påbörjades. Men närdelegationen - som ändå representerade det folk som Paleslinaproblemetverkligen gällde - kom titt arabdelegalionerna blev delegaterna bokstavligttalat utsparkade. Deandra arabländerna har således aldrig lidigare velat acceptera en arabisk stati området - det är där hela del poliliska problemet startar - medan judarna haraccepterat en sådan. Denna tradition har sedan förts vidare. Arabländerna har ansett sig vara de enda rätla företrädarna för palestinaaraberna. Delär rikligt alt intar en annan ståndpunkt, en enligt min meningnågol olycklig ståndpunkt, formellt sell. säger sig nämligen inte kunnaförhandla om alt upprätta en stal pä bara . Man säger alt området ärför litet, del är inte livsdugligt, osv. Vi förslår naturligtvis vad det irealiteten gäller. Situationen är en hell annan än . Dellaområde skulle bli myckel svagt, och del är risk för all det skulle bli enlekboll i mindre välvilliga stormakters händer. Dessulom vet man av allauttalanden all denne , om han fick någonting all säga lill om, inteskulle ha en lanke på någonting annat än alt använda detta som språngbräde fören attack mot och mot Transjordanien. Han vill etablera sig somstatschef för ell Slorpaleslina. Befolkningsmässigt ärlägel del, atl - - och självfallellill hundra proceni beslår av palestinier. Men även Transjordanien har en klar majoritet av palestinier. att man skulle upprättatvå palestinska stater. Jag tror inte för egen del på au det förhållandetskulle kuhna bestå i längden. Självfallet skulle man sträva efter alt slåsarrtnian dessa stater, och det skulle innebära framtida risker för krig éllérvåldsamma förvecklingar. Skall fred komma till stånd i dessa områden, tror jagatt det måste ske genom att de på ett eller annat sätt går sartiman. Sedanvill jag även med några ord beröra statsministerns besök i och vaddärunder förekommit. Om man får tro tidningarna skulle statsministern ansettdet makabert att sådana struntfrågor som middagsplaceringar etc. tiltmättesnågon vikt i den svenska debatten när så stora fredsintressen stod på spel.Detta är kanske en skicktig demagogisk turnering, men frågorna har irealiteten en betydligt allvariigare sida än den rent proiokollära. Det gårfortfarande allvariiga och envisa rykten om alt ambassadör i ,förmodligen på begäran av de algeriska myndigheterna, var ule vid flygplatsenoch mötte vid dennes ankomst titt och att ett hemligt möte mellanstatsministern och avtalals eller skulle avtalas. Det vore bra för ensanering av denna debatt, som givetvis måste vara irriterande även för statsministern,om statsministern ville utveckla vad som eventuellt kan tigga bakom dessarykten. Vadmiddagen däremot beträffar sä är det självklart alt både jag och andraledamöter av tror statsministern pä hans ord när han säger attArafals uppdykande var en överraskning. Men det är inte här poängen ligger. Manskutte kunna travestera ell annat känt uttryck och säga: Säg mig hur dinavänner behandlar dig och jag skall säga dig vem du är. Iväridspressen, t. ex. i Le Monde, har det framhållits att Arafals sammanträffandemed statsminister avsåg atl ge ökad politisk prestige och attsammanträffandet också hade denna effekt. Det kan synas rikligt, somstatsministern påstås ha sagt till pressen, att en värd bestämmer vem han viltinbjuda till middag - det är ett ungefäriigt citat. Dålig vore dock den värdsom t. ex. bjöd två personer som är ovänner att sitta på var sin sida om en middag. Men vad beträffar officiella middagar vid stalsministerbesök ochliknande finns det ett mycket klart protokoll. Delta utesluter självfalletmöjligheten av att en man som skulle kunna inbjudas och placeras pä sättsom skett vid en officiell middag för den svenske statsministern. Sådant kanicke betraktas som annat än förolämpande nonchalans mot den besökanderegeringschefen, i att synnerhet om del skett utan hans vetskap. Nuär det visseriigen möjligt att algerierna svävat i okunnighet om dessaelementära protokoll regler trots att dessa överensstämmer med del sundaförnuftet. Jag tror dock inte detta är fallet. Allt tyder på att man velatsätta statsminister i en besvärande tvångssituation. Detta i sin turinnebär - och här återkommer jag till mitt travesterade uttryck - att man iAlger tydligen ansett att man kunde behandla statsminister på dettasätt. Även om statsministern själv tycker att detta Ang. läget i , m. m. Ang.läget i , m. m. är likgiltigt och bara enstruntsak, vill jag för min del uttrycka ett beklagande av all främstepolitiske företrädare utsatts för denna incident. Viktigare är dock självasakfrågan, dvs. behovet att starta en dialog mellan PLO och den svenskastatsledningen. Som jag har sagt har officielle företrädare iAlger, ambassadör , för pressen framhållit värdet härav och vidare iradio talat om betydelsen för av att stå på god fot med de nu såmäktiga arabländerna. Jag kan inte underlåta att ordagrant citera vad han iSveriges Radio sagt om all, oavsett om sammanträffandet var planerat eller ej -en i och för sig något underiig formulering, som skulle kunna betyda alt herrEdelstam inte kunde vara rikligt säker på om det var planerat eller om detkanske fanns andra synpunkter pä det - har Palmes möte med Boumedienne och medden palestinska gerillaledaren vid en officiell middag i stärkt Sverigespolitiska respekl i . Han säger orda-grant:"Del har stärktSveriges ställning i , och eftersom behärskar oljan ochenergin sä är detta av stor vikt för , särskill i vårt nya arbete isäkerhetsrådet i FN". Dellaär naturligtvis ett märkligt konstaterande av vår officielle representant -all skutte låta sig ledas av behovet av vänskap med vissavälbärgade tänder och inte av de politiska frågornas innehåll. Detta står imindre god överensstämmelse med vår gamla tes om alt del är vi själva bestämmeröver vår utrikespolitik. Jag förmodar au statsministern önskar kommentera ocksåden frågan. Tillslut skulle jag vilja säga någonting om vad man på svensk sida borde göra. Jaghar nämnt atl man borde försöka undvika atl olika internationellakonferenser görs till tummelplats för arabiska resolutioner och liknande. Manborde också i alla sammanhang framhålla de oavvisliga krav som vi slätter påett hänsynstagande till situation i . Del svåra är ju altfå arabländerna all acceptera ett fredsförhållande. Därför måsle aktivitetenfrän svensk sida i första hand gå ut på alt fä dessa länder alt accepteradetta, vilket av skäl som jag mycket väl förstår är en oerhört svår fråga förarabländerna. Men vad del gäller är ju ändå om en fred verkligen skall kommatill stånd inom rimlig tid. Jag är mycket pessimistisk beträffandemöjligheterna och myckel rädd för all utvecklingen nu leder fram lill ell krig.vilkel såsom statsministern har framhållit, inte löser några problem. Menom man skall kunna komma fram titt en sådan fredlig utveckling, tror jag det ärnödvändigt all man så ofta det är möjligt lalar med dem. Del är emellerlid inteen dialog med PLO som skall föra - hela della uttryck, som jag tror attstatsrådet förde till torgs i FN, är något underiigt; del är inteSverige som skall föra en dialog med PLO, utan skatt della i ellinternationellt samarbele, men represenlanler träffar givelvis olikaarabstaters representanter och där finns det tillfälle att föra den dialogen,som är så väsentlig. Den verkliga dialogen måste däremot givelvis föras iGeneve, mellan och parter som accepterar , inte bara som part i endialog utan också som part i en kommande fredtig utveckling i Mellersla Östern. Hen (): Det gÖr ett makabert intryck när man kommer hem lill och finneralt debatten här handlar om gästlistan titt en middag, när situationen iMellersta Östern är så explosiv all del är risk för krig, sade enligltidningsuppgifter vid sin hemkomst. Del är väl mol den bakgrunden vifår se det faktum att han inte har svarat på de frågor som ställts om hanskontakter med PLO-ledaren under besöket i . En annan möjligförklaring är kanske all har ell svar, som vi får höra i hans nästainlägg men som alltså inte ansågs lämpligl att la med i det i förväg utdeladesvarel. Dagensdebatt här har inte handlat om denna gästlista i någon större utsträckning, såden drabbas inte av kritik. Denförda debalte,n gör det också - det tror jag all alla kan instämma i - relativtöverflödigt för mig att anföra ytteriigare allmänna synpunkier pä konflikten istort.