prot · FX09140 · 1974-12-31 00:00:00 — GöstaBohman, som inte skall vara frånvarande även om han ligger sjuk, ger i sinsommarbok följande illustrationer lill den centraldirigerade bostadspolitiken; "Enaåret skulle alla statsbelånade bostadshus vara . Även om miljöoch kostnader talade förändra mått, värdet etl tvingande krav alt inle någrabostadshus fick vara bredare. Efter några är hade byråkraterna funnit, alt niometer var den lämpliga bredden. Hela produktionen kom att beslå avniometershus. kom punkthus in i bilden. Men höjden maximerades.Senare kom höghusen. Från bostadsområde lill bostadsområde kan man än i dagfölja dessa växlingar i tyckandet. Men det var ett tyckande inte framsprungetur konsumenternas - hyresgästernas - värderingar, inle ur producenternas kravpå goda betingelser och de låga kostnadernas filosofi. Avgörandet låg i händernapå några få centralt placerade yrkestyckare." Ja,sä är del. Bostadssektorn är den mest genomreglerade. och kommun bestämmerallt. Men när alla regleringsingreppen ändå inte gav önskvärda resultat skylldeman i första skedet på de kvarvarande inslagen av fri näringsutövning. Länge skylldessvårigheterna på bankerna. Men bostadsfinansieringen har gradvis glidit övertill det allmänna, och hela ansvaret ligger nu där. Länge skyllde man påbyggnadsmaterialindustrin. Men sedan man prövat all själv driva sådan industrihar man tvingats erkänna att den ursäkten var för enkel. Man har skyllt påprivata byggnadsföretag. Men sedan en allt större andel av byggandet sker iallmän och kooperativ regi har man tvingats överge den försvarslinjen. Man hargrälat på fastighetsägare, men när man nu skäller på fastighetsägare -och delgör man fortfarande-så skäller man egentligen på det offentliga, som svarar fören växande andel av fastigheterna och är helt avgörande för hyressättningen. Aftonbladethade en ledare under rubriken . Där talade man om risken för starka hyreshöjningar ochskrev så här; "strandade hyresförhandlingarna mellanHyresgästföreningen och de kommunala bostadsföretagen. Bolagen krävde mellan12 och i höjningar per kvm." Ja, tänk så enkelt det var förr, dåman kunde skälla på "profitörer", bolag och annat. Men är det"de kommunala bostadsföretagen". "Bolagen" har blivitsamhällsägda, och då finns del genast myckel mindre atl skylla pä, även om vi iradiointervjuer kan finna några skumma kapitalister, som man avbekvämlighetsskäl försöker hänvisa till. Men det är inte lika enkelt längre.Det går inte att bara påstå att allt vore bra, om man bara fick mera socialism. De enda man har kvar altgräla på är - åtminstone lill en del - privata markägare, och del gör manockså ett stort nummer av. Men även här möter man svårigheter. Först och främstutgör kostnaden för råmark i de slutliga hyrorna knappt I procent, och det ärinle mycket. Sedan är det ju sä att staten själv, när den gör markaffärer medt. ex. kommuner, har vetat atl ta för sig högre markpriser och inkassera högremarkpris-stegringar än de fiesta. Tillsammans innebär detta att vi nu harkommit till den punkt dä undanflykter inte längre hjälper. Man kan inle ensskylla på att bostadsfrågan krånglas lill av något internationellt beroende.Var och en kan se var ansvaret ligger. Visionertog en ände med förskräckelse, när socialdemokratiska uttolkare fann attbostadsfrågorna inte hjälpt ulan stjälpt i det senaste valet. I kollapsens spårhar vi fåll ell nytt departement, ett nytt statsråd, ett frenetiskt utredandeoch en dubbelt så tjock bostadsproposition som när bosladspoliliken senastskärskådades i grunden. Vilkaslutsatser drar då själv av sin egen kritik av förhållandena,som jag inledningsvis återgav? Jo, när han skriver tidningsartiklar - som hangjort t. ex. i går i - måste han använda större delen av tidenför att glömma bort och i stället prata om hur det var i förett antal är sedan, vilket jag finner vara en ganska torftig uppläggning om manär bosladsminister i . Men när man är nästan vid den socialistiskavägens ände och har total samhällelig kontroll över en sektor och svårigheternalikväl tonar upp sig, dä blir naturligtvis villrådigheten stor. Man skalldärför inle bli förvånad, men väl oroad, när bostadsministern hävdar att"de grundläggande riktlinjerna för bostadspolitiken bör i allt väsentligtligga fast Ja,den nyasocialdemokratiska bostadspolitiken, som vi diskuterar , kan sammanfattas itvå punkter: Man återgår lill etl syslem förbostadsfinansiering som man själv förkastade . Man inför ytleriigareregleringar och socialiseringar av en typ som redan åstadkommil de svårighetersom man nu har atl tampas med. Underefterkrigstiden kan vi urskilja fyra perioder med olika system förbostadsfinansiering. Först höll man pä etl konstlat sätt nere räntenivån överhela fältet för att få billiga räntor till bostadsfinansieringen. Sedan gickinte det. Då gick man över lill en allmän subventionering av räntorna försjälva bostadssektorn. Sedan gick inte det. Då gick man över lill pariielslån,dvs. ett system som arbetar efter principen "konsumera , betala ". har det blivit klart atl inte heller del systemet fungerar,eftersom ingen vågar la betalt . Sä är vi nu i färd med atl återgå lillde generella räntesubventionerna, det system som förkastades 1967. skriver själv som motivering lill att man 1967 övergav systemet:"Räntesubventioneringen kom däremot till följd av höjningar av denallmänna räntenivån atl få betydande omfattning. Detta medförde starkt ökadeutgifter för de statliga räntebidragen, en utveckling som fortsatte t. o. m.är 1967, då räntebidragen avskaffades." Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Detär alltså delta system som på nytt skall införas och som hälsas med sådantillfredsställelse av alla de som ställer sig bakom proposilionen. För alt redaupp bostadsfinansieringen skall vi alltså - jag upprepar del - in i etl system som på1960-talet visade sig inle fungera! Denandra huvudingrediensen i regeringens bostadsförslag är all det skall bliytleriigare regleringsingrepp. Man har etl markvillkor och ett anbudsvillkorvilka, som de är utformade, kommer att innebära mycken byråkrati ochytterligare offentlig makt. Reglerna för dessa villkor är luddiga och frånbörjan genomskjutna av vagt formulerade undanlag som ger utrymme för godtyckeoch "byggmygel". Marksocialiseringen kommer atl kosta det offentligastora skattepengar. Förhärligandet av tomlrätien sker tvärtemot enskildamänniskors klart uttalade önskningar att hellre äga sin tomt än hyra den av deloffentliga. Byggbyråkratinhar varit en vikiig anledning lill alt vi fått så höga hyror. Hyresregleringenåstadkom en bostadskö som ledde till en dyrbar felanvändning av bostäder. Närman skulle bygga bort kön, satte man konkurrensen ur spel. Kostnaderna steg närdet gick att avsätta allt som byggdes. Utbyggnaden tog proportioner som letttill ett slöseri i form av 40 000 outhyrda lägenheter. Byggbesiämmelserna leddetill en "lå-nearkitektur" som förhindrade kosinadssänkande lösningar.Byggbesiämmelserna omfaitar 16 000 textsidor och har medfört enbyråkrati och ell merarbete som i sig självt är synnerligen dyrbart för allaparter. De stelbenta hyresregleringarna ledde till alt del inte lönade sig medfastighetsunderhåll. Som ett resultat fick vi en förslumning och rivningar sommedfört en stor kapitalförstöring och inneburit all lägenheter i gamla hus,dvs. billiga lägenheter, försvunnit i förlid. Konkurrensen har satts ur spelgenom atl man oskäligt gynnat de s. k. allmännyttiga företagen. De har, somsagts tidigare i debatten, gynnsammare lånevillkor och skalteförhållanden, harlättare att få sig mark tilldelad för byggnation, sätter själva sina hyror ochfår stort stöd till outhyrda lägenheter. Det är inte någon sior överdrift attsäga att "allmännyttiga" företag har kommit att bli sådana som"utnyttjar det allmänna". Detförhållandet att de allmännyttiga företagen producerar lägenheter till s. k.självkostnadspris är faktiskt ingen garanti för all priset kommer att liggalågt, om det till äventyrs är någon som tror del. Om självkostnaden är hög,blir priset högt. Får man ersättning för självkostnaden - och det är ju principenför dessa bolags verksamhet - finns det inte lika stor anledning alt pressa kostnaderna. Det är väl också det som har hänt. Enanalys av misslyckandena på bostadsområdet visar vilka vägar man måste söka sigfram på för att utforma en alternativ bostadspolitik. Vår politikhar följande huvuddrag; 1.Vårt finansieringsförslag bygger på alt vi gradvis måste la oss bort frän allmännasubventioner av del ena eller andra slaget och få en i princip självbetalandebostadsmarknad. Med hänsyn lill det förvirrade läge som blivit följden avden politik som förts kan man inte genom- föra en sådan ordningöver natten. Vi föreslår därför en gradvis avveckling av de allmännasubventionerna. Men en sådan avveckling kan inle genomföras utan atl mansamtidigt gör vissa andra förändringar, vilka alla dock i sig själva har ettegenvärde. Man måste parallellt med ändrar finansieringssystemet åstadkomma skattesänkningar, så att deenskilda människornas köpkraft ökar - och det bostadsfinansieringssystem som viförordar har den egenheten att det möjliggör sådana skattesänkningar. Man måste bibehålla någon formav bostadstillägg, som innebär att familjer med små inkomster eller storförsörjningsbörda kan hålla en god bostad. - Jag hoppas att bosladsminislernhörde vad jag sade där. I den här nämnda artikeln i svävar bostadsministerntydligen i den tron, att vi skulle ha förespråkat att man skall la bortbostadstilläggen. Man måste ha en ökad konkurrenspå lika villkor mellan olika företag och företagsformer på byggområdet för attta sig bort från den kostnadshöjande socialiseringen, centraldirigeringen ochbyråkratisering-en. Man måste ha en störrevalfrihet, så att de enskilda människornas uppfattningar om hur de vill ha sinabostäder kan komma direkt lill uttryck. Man måste vidga möjligheternatill enskilt ägande inte bara av småhus utan också av vad som ärhyreslägenheter. Del enskilda ägandet ger trygghet och ansvar. Del är enförvaltningsform som kan pressa förvaltningskostnaderna - kostnader som stigitsärskilt snabbt och som utgör ungefär en tredjedel av hyran. Dellaär de krav vi ställer för att man skall kunna få en bostadspolitik som ärhållbar och som inle behöver medföra allt tätare provisorier, t. ex. av den typsom vi nu har fått pä skattesidan, och ändringar i systemen som kommer att bliföljden av alla olika ingrepp i regeringspolitiken. Våraförslag här har mötts av grov propaganda. Det har påståtts att de skulle ledatill fruktansvärda hyreshöjningar och vara socialt oacceptabla. Men denkritiken är felaktig, även om bostadsministern har åkt land och rike runt ochförkunnat vårt budskap på del viset. Värtbostadsfinansieringssystem, i förening med de andra åtgärder som vi förordar,kommer att ge mindre kännbara boendekostnader. Genom mera konkurrens och mindrecenlraldirigering vid byggandet kan man pressa byggkostnaderna. Genom merakonkurrens i förvaltningsformerna kan man pressa förvaltningskostnaderna. Socialdemokraternatror alt om man bara låter de s. k. "allmännyttiga" företagenssjälvkostnader vara riktmärket, sä blir det lägsta möjliga kostnader. Men säär det inte! De allmännyttigas självkostnader kan vara etl mycket dåligtriktmärke. Bestämmande bör i stället vara den kostnadsnivå som den duktigastetillverkaren har, och alla producenter bör få verka pä lika villkor. Med deförslag som finns i propositionen kommer konkurrensen att ske pä ännu meraolika villkor än . 8Riksdagens protokoll 1974. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. då det inte längre finnsså mänga enskilda företag med vilkas produktionskostnader de allmännyttigassjälvkostnader kan jämföras, den dagen blir det ännu mindre kostnadspress ochsnabbare stigande hyror. Iett friare system än det vi har får också de enskilda företagenta ett eget ansvar. Bygger man tokiga eller för dyra hus som ingen vill ha, jadå tvingas företaget - liksom på andra områden - i likvidation. Vad händer då?Jo, de tomma husen, som ingen ville ha och därmed betala den hyra som företagetbyggt för, måste då försäljas, och de kommer att inköpas av någon, och dekommer att inköpas till etl pris som gör att del går alt hyra ul dem och fåavkastning på de pengar som ägaren har satt in i köpet av huset. Menså är det inle . får lägenheterna stå tomma och skattebetalarna ellerandra hyresgäster i allmännyttiga företag får betala. Ja, det är t. o. m. såalt med de garantier som finns fortsätter man all bygga, även omdel inte går att hyra ut. Detkan inte heller vara med allmänna subventioner och det nedbrytandeskattesystem som sädana leder lill som man kan bygga upp en socialbostadspolitik. Det bästa medlet för del har man i stället i ett sådant riktalstöd som bostadstilläggen utgör. Del subventionssystem som man nu är i färd medatt införa har i själva verket aniisociala verkningar i det atl allasubventioneras. Del blir t. o. m. så atl den som hyr en verkligt stor lägenhet- en höginkomsttagare, kanske ett statsråd -fkr den allra största subventionen. HerrWerner i ägnade en stor de! av sitt anförande åt atl skälla på moderatpolitik. Låt mig gärna säga att jag anser det som en heder att bli utskälld av herrWerner. Vi kan bara tänka på den nobelfest som hölls i går, där ambassadörerfrån de länder som har del system som vill ha uppenbarligen intevågade infinna sig av rädsla för sanningen frän . Vidare ärbosladspoliliken i öst socialt sett inle speciellt trevlig; den tycks varasocialt synnerligen motbjudande att döma av alla de rapporter man får frånmänniskor som har haft anledning att studera bostadspolitiken i öst. Av sådanaanledningar, herr talman, tar jag inle speciellt allvarligt på de av herrWerner framförda synpunkterna. Jagupprepar att värt bostadsfinansieringssystem i förening med de andra åtgärdersom vi förordar kommer atl ge mindre kännbara boendekostnader. Mycket viktigtär att hålla i minnet att vi förordar att alla generella lånesubventioner -alltså inte del riktade stödet till inkomstsvaga grupper - gradvis avvecklasparallellt med all skatterna sänks. Genom lägre skatter får alla störrebetalningsförmåga. Genom ett lägre skattetryck i ekonomin får man etlproduktionsvänligare system som ger större totala resurser. Ipropositionen erkänner alt de generella subventionerna måstebetalas av alla över skattsedeln. När bostadsministern skriver artiklar som t.ex. i , lag då med i kalkylen att de här generella subventionernainnebär att skatterna blir högre! Sätl in det i alla era räkneexempel ifortsättningen i de anföranden som hålls från socialdemokratisk sida, så blirdet genast mera sanning och debatten blir rimligare! Ty den solidaritet somherr Carisson bekänner sig till omfattar självklart också solidaritet medsanningen. Menäven om man måste betala de generella subventionerna över skattsedeln, sägerIngvar Carisson - utan att tala om hur det egentligen skall fungera - atl"generella subventioner kan ha sådana önskvärda fördelnings- ochbostadspolitiska effekter". Men om det nu är så, varför skallbostadsministern dä kritisera dem som i likhet med oss vill försöka avvecklasädana generella subventioner? Socialdemokraterna ville ju göra detta 1967. Närherr säger att den moderata bostadspolitiken är ett dråpslag motmänniskorna, att del är häpnadsväckande att läsa våra förslag, sä uttalar hansig ju om den politik som socialdemokraterna själva försökte formulera 1967.Jag har ingen svårighet att hitta citat ur propositionen där del står all man1967 strävade efter atl avveckla de generella subventionerna. Felet då var baraatt man ville använda en metod som vi påpekade inte skulle visa sig hållbar. Närman släppte de allmänna länesubventionerna 1967 var det därför - det sägs ipropositionen - att de medförde så förödande stora statsutgifter. På sammasätt eller än värre med hänsyn till statsfinanserna nu kommer det att bli framöver åren. De belopp som belastar statskassan kommer atl bli ännu myckelstörre, om del visar sig att man inte kommer alt ha kraft att göra de årligahöjningar i de garanterade räntorna som hela systemet förutsätter. När man intehade ork att göra de årliga höjningar som paritetslånen byggde på, vad är detdå som säger att man politiskt kommer att ha kraft att klara de ganskalikartade uppräkningarna i de garanterade räntorna? Ur politisk synpunkt är detingen som helst skillnad mellan den ena och den andra uppräkningen.Hyresgästerna kommer atl uppfatta dem precis likadant, och det skall bliintressant att se hur del i fortsättningen kommer att bli på den här punkten. Jagnoterade att på tal om de generella subventionerna sade; Vi färväl se hur länge vi har råd att betala dessa subventioner. Det förefaller somom är på väg in i ett system som han inte har större tilltro tillän all han redan nu säger, alt vi fär väl se när del brakar ihop. Del är ikorthet vad menade med sin kommentar. Ettfriare syslem av den typ vi förordar är också ett mera demokratiskt system.Medborgarna har en möjlighet att se vad som händer. 1 Ekonomisk Debatt skriverNils , som är socialdemokrat, atl "systemet har blivit säkrångligt att inte ens experterna riktigt begriper hur beskattning, paritetslånoch hyressäuning egentligen fungerar. Detta är ell demokratiskt problem,eftersom del är svårt alt ha en folklig kontroll av något som inte går attöverblicka." har oändligen rätt. Svårigheten att överblicka ärett allmänt problem i det alltmer komplicerade moderna samhället, men problemenblir myckel större när man på allt flera områden i ideologiskt nit görpolitiken så invecklad att det inte Riktlinjer för bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. går att fä grepp på hurdet som borde vara enkelt egentligen fungerar. Dettaborde man pä socialdemokratisk sida uppmärksamma. Allt är inte väl därför attvalda representanter och av dem tillsatta experter i namn av det s. k.samhället bestämmer över alltmera i alltmera invecklade former, som man tillnöds själv förstår sig på. 1proposilionen kommer man med olika förslag som är tänkta alt öka de enskildamänniskornas inflytande, och den ambitionen är alt välkomna. Men det blir lättpappersreformer. Direkt utmanande är det att man inle kan låta enskilda hyresgästersom så önskar eller frivilliga sammanslutningar av hyresgäster få föra sinegen talan. I stället skall hyresgäströrelsen förhandla för deras räkning.Redan på s. 4 i propositionen ullrycks det i ganska kalla ord; "Ansvaretför det inflytande som sålunda skall tillkomma hyresgästerna läggs påhyresgästsorganisationen." På så vis blir det en parodi på medbestämmande.Hur typiskt är det inte när det i proposilionen vidare sägs; "Det kanförutsättas att organisationerna skall kunna komma överens om vägledande normerför bedömning av typfall." Att utforma "vägledande normer förbedömning av typfall", det är inte medbestämmande - del är definitionen påbyråkrati. Hyresgäströrelsenär inte heller särskilt representativ. Den har visserligen 600 000 medlemmar,men av dessa är nästan hälften kollektivt tvängsanslulna HSB-medlemmar, som förövrigt inte i egentlig mening är hyresgäster, efiersom de bor i lägenheter desjälva är delägare i. Del kan endast vara en svag rörelse, motsatsen till enäkta folkrörelse, som inte protesterar mot att "förstärkas" eller -kanske rättare sagt - försvagas på det sätt som blir fallet om manivångsmässigt skall utnämnas lill att föra andras talan. Något äktamedbestämmande blir det på della vis inte fråga om. Del blir en variant påcentralstyre. Luslenatt ge verkligt medbestämmande är inte så stor. Hyresgäster kan på eget bevåg -med skadeståndshot hängande över sig - få tapetsera om och måla om utan attfråga. Man kan låta hyresgäster få fiytla med tre månaders varsel. Sädanaförslag finns i proposilionen. Men varför har man under hela efterkrigstidenvarit sä obenägen att låta dem som så önskar flytta till ett småhus? Varför ärman sä obenägen atl låta dem som sä önskar köpa sin tomt i stället för atlinneha den med tomträtt? Varför vill man inte - om man nu verkligen är säintresserad av medbestämmande - införa juridiska former, som gör det möjligtför den som sä önskar alt inköpa sin lägenhet i del hus där han eller hon hyr? Ipropositionen gör bosladsminislern följande konstaterande: "Ägande medfören självbestämmanderätt och i allmänhet en möjlighet atl successivt anpassabostaden till familjens med tiden skiftande behov." Det är precis riktigt,och jag välkomnar detta uttalande. Men man blir förvånad när man sedan läser iAftonbladet atl statsrådet förkunnar att äganderätt är en spärr motdemokrati. Om herr bosladsminislern verkligen anser att "ägande medför ensjälvbestämmanderätt", varför har han då en så avog inställning tillenskilt ägande? Se på händelsen iKristianstad, då så många människor begagnade sig av möjligheten atlköpa sin tomt i stället för att inneha den med tomträtt. Socialdemokraterna iKristianstad ger ul tidningen i . I valrörelsen utgavs ettnummer, där fem personer ställde upp och talade om all det var fantastiskt bramed tomträtt men hemskt dumt att köpa egen tomt. Men alla de fem personer somyttrade sig i valrörelsen har köpt sin loml. Ändå är hela denna proposition inriktadpå marksocialisering och utgör en hyllning till tomträtt. Längehar socialdemokraternas avoga inställning till småhusbyggandet visat hur litetintresserade de varit av all låta medbestämmandet ta sig verkliga former. Ipropositionen är nu tongångarna något annorlunda, vilket är atl välkomna. Allallt fler vill bo i småhus beror inle på att det är så ekonomiskt fördelaktigtsom socialdemokratisk press älskar att göra gällande. Många människor tvingastill sparande och slitande för alt kunna förverkliga sin dröm alt fä bo i etteget hus. Det sägs atl ränteavdragen är sä gynnsamma. Men man skall komma ihågatt rätten all göra ränteavdrag motsvaras av skyldigheten all vid beskattningta upp värdet av förmånen att bo i egen bostad. Självklart är bosladsminislernmedveten om della förhållande, men socialdemokratisk press är det absolut inte.Det står alltid att ränteavdragen är fruktansvärt fördelaktiga. Aldrig står detatt de motsvaras av skyldigheten att vid beskattning ta upp värdet av egen bostad.Införde man ränteavdrag för alla boendekalegorier, borde man i rättvisans namnockså införa motsvarande deklarationsskyldighet för alla. Närman bedömer de verkliga kostnaderna av att bo i småhus, skall man också kommaihåg atl man på sitt hus har underhåll och avskrivningar som man inte får draav. Man har ganska mycket eget arbete med atl sköta sitt hus -förvaltningstjänster. Gör vi en sammanvägning av detta, finner vi att de rentekonomiska fördelarna av att bo i eget hus inle på något sätt motsvaras av vadsom sägs i vulgärdeballen. Den som vill ha detta bekräftat för sig bör studerabostadsskaltekommitténs belänkande, där detta klart framgår. Närnu lägre räntesatser för flerfamiljshus än för småhus införs, kommer säkertfierfamiljsboendet - om man väger ihop allt - att bli starkt gynnat iförhållande till villaboendel. Viär tacksamma för atl bosladsminislern avlägsnat sig från den mest socialistiskafronten mot villaägarna. Vi anser dock att uteblivna negativa åtgärder motvillaägandet inte räcker för att befrämja denna boendeform. a. bör dettillses att villaägarna inte drabbas av starkt ökade kostnader i samband meduppräkningen av taxeringsvärdena. Om det inte vidtas motåtgärder, fär man enförhöjning av den procentsats som man vid deklarationen skall lägga till grundför uppräkningen av värdet av att bo i eget hus. Men man får faktiskt intelättare att betala skatt bara därför all det är inflation. Bosladsminister har inle haft någon avundsvärd uppgifi. Genomåren har de socialdemokratiska löftena på bostadspo- Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjer för bostadspolitiken m. m. litikens område varitomfattande, och väljarna begär med rätta alt löften skall infrias. Men för attde skall kunna infrias måste man ha metoder alt åstadkomma vad man lovat.