prot · FX0943 · 1974-12-31 00:00:00 — resolution 242 ärgrundläggande för oss, och att det inte kom till uttryck i pressmeddelandetberor på att har en annan mening. Officiellt har inte accepteratresolution 242, och alltså kunde den Icke tas upp i pressmeddelandet. Passusen om befrielserörelserna är bara ett uttryck förvår allmänna, positiva inställning och vårt stöd till folk och folkgrupper sombefinner sig under kolonialt eller annat förtryck. Tyvärr blev det ett fel iöversättningen från den engelska text som är den enda som gäller. Där skall stå"befrielserörelser" och inte "befrielserörelserna", som detkom att stå i den svenska översättningen. Det är alltså ett översättningsfelsom kan ha åstadkommit missuppfattningarna. I sitt tal erinrade om de stora skillnadernamellan samhällssystemen i öst och väst, och han frågade mig hur jag ser påförutsättningarna att i den här situationen hävda de mänskliga fri- ochrättigheterna vid säkerhetskonferensen aktuella frågor, alltså. Jag instämmeri stort i beskrivning av skillnaderna mellan våra samhällssystem,men jag måste ändå se det hela i dess stora sammanhang. Iregeringsdeklarationen är det stora sammanhanget detta att avspänningspolitikenshuvudsyfte är att minska sannolikheten av ett storkrig. Om man skall verka iden riktningen, måste man, , uppenbarligen accepteia att det också iframtiden kommer att existera stater många stater, för övrigt - som på olikasätt förtrampar de mänskliga rättigheterna. Ändå kan det vara nödvändigt attförsöka komma överens med dem för att minska krigsriskerna. ,som ju är den aktuella avspänningspolitikens kanske främste företrädare, harockså visat sig klart medveten om det här problemet. Vid den europeiska säkerhetskonferensen är det meningenatt man skall skapa en säkrare grundval för freden i . Vi tror att ökadömsesidig information och ett friare utbyte av idéer i det långa loppet 'ocksåskall gagna freden, men vi menar att man inte kan driva frihetskravenså långt att vaqe överenskommelse med och de andra staterna i östskulle bli omöjlig. Från sovjetisk sida bör man naturligtvis inte heller räknamed att de icke kommunistiska staterna skaU rucka på principer som de tillmäteravgörande betydelse. Därför kan det bli nödvändigt med kompromisser det bästafår inte här bli det godas fiende och vad nu gör är att medverka tillatt få sådana kompromisser till stånd. frågade mig beträffande , om vihar utövat påtryckningar på de tjeckiska myndigheterna. Vi har fäst tjeckiskamyndigheters uppmärksamhet på den vikt svensk allmänhet tillmäter lösningen avdenna humanitära fråga, och jag vill uttala tillfredsställelse över dentjeckiska regeringens beslut att låta henne utresa. Jag återkommer med övriga repliker. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt frågade i sitt inlägg omregeringsdeklarationens uttalande om de speciella dragningsrätterna SDR och utvecklingshjälpen skall tolkas så att en nyorientering pågår av det svenskabiståndets inriktning. Mitt svar är att inriktningen av direktautvecklingshjälp inte på något sätt berörs av en eventuell reform av detinternationella valutasystemet. Fördelningen av SDR sker efter ett kvotsystem sombygger på storleken av valutatillgångarna i valutafondens medlemsländer. Skulleen extra tilldelning av SDR, som diskuteras, till utaninskränkningar följa samma princip, betyder det att det är de mera välbeställdau-länderna, de som redan har vissa reserver, som framför allt får glädje av dethär extra likviditetstillskottet i form av SDR. Det är för att förebygga dettasom vi i anslutning till reformarbetet i valutafonden framhåUit atttUldelningen av SDR bör inriktas så, att de fattigaste länderna också får sådanahär dragningsrätter på valutafonden - eller med andra ord att de gynnas. En sådan justering av fördelningsmekanismen för SDR frånvalutafonden har givetvis ingenting att göra med principerna för inriktningenav direkta bistånd. De principerna anges för övrigt i utrikesdepartementetsdel av statsverksproposition, på s. 18 1 bilaga 5. Där kan herrFälldin studera hur de ser ut. I sitt anförande ville ha ett klarläggandeockså på en annan punkt, nämligen hur regeringen agerar för att få till stånden rimlig fördelning av det stora kapitaltlödet från oljeländerna, framför alltså att det går till fattiga, icke oljeproducerande länder. Jag vill hänvisaherr till regeringsdeklarationen. Av den framgår att stöder ettförslag om att valutafonden skall ges i uppdrag att bidra till en lösning avdetta fördelningsproblem. Arbetet på att i det syftet skapa en ny s. k.kreditfacilitet i valutafonden pågår . Hur sedan har kunnat hitta formuleringar iregeringsdeklarationen som kan ses som "en omsorg om de multinationellaoljejättarna", är mig en gåta. Kanske skulle kunna hjälpamig genom att läsa upp formuleringen i fråga. Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. () kort genmäle; Också jag har klart för mig att det intefinns något direkt samband mellan de speciella dragningsrätterna och detbilaterala svenska biståndet. Jag ansluter mig till dem som kategoriskt hävdaratt de fattigaste länderna måste ägnas en särskUd omtanke när det gäller despeciella dragningsrätterna. Jag har ingen åstundan att ändra det nuvarande ländervaletför det svenska biståndet, men i den utsträckning som vi får mera pengar tillförfogande för det direkta biståndet ligger det nära till hands att resa fråganom samma princip skaU gälla för det framtida länderurvalet för svensk delockså. Det var den tanken som låg bakom frågan. Det var väl inte så svårt att komma till den slutsats somjag såg en möjlighet till när jag läste och hörde den passus iregeringsdeklarationen där det sägs: "De oljeproducerande ländernasstarkt ökade valutainkomster kommer i stor utsträckning att investeras i deoljeförbrukande industriländerna." Därefter heter det att detta kapitalfördelas ojämnt, och man fortsätter: "Det finns inte någon fördelningsmekanismsom garanterar att länder med stort importöverskott för olja" dit hör jumånga industriländer som inte har egen oljeproduktion, t. ex. Sverige-"får del av detta kapitalåterflöde tillräckligt snabbt och i tUlräckligomfattning." Denna fråga är alltså i regeringsdeklarationen satt föredet problem som rimligen måste vara störst, nämligen det som gäller för de ickeoljeproducerande . Visserligen är väl de absoluta tal som anges iregeringsdeklarationen högre för samlade underskott ibytesbalansen - 30 ä 40 mUjarder jämfört med ett överskott på irunda tal 10 miljarder men de icke oljeproducerande underskottberäknas uppgå till minst 15 mUjarder. I det fallet skulle det bli enfördubbling. Det var mot den här bakgrunden som jag fann det litetegendomligt att omsorgen om kapitaläterflödet till de industriländer som ickehar egen olja prioriterades före en lösning av problemen för de somicke har egen olja. Jag ansåg att man faktiskt kunde uppfatta detta som enomsorg om de multinationella företagen. Men jag tycker det är bra attregeringen nu förklarar att detta icke är avsikten. 1 överensstämmelse med vadjag sade i mitt huvudanförande är det självfallet så, att fördelningsproblemetnär det gäller de tillgängliga energiresurserna och de tillgängligaråvaruresurserna i världen kommer att bli det allt överskuggande. Därvid är iutgångsläget i en dålig situation i jämförelse med i-länderna, ochdärför bör i ett sådant här sammanhang omsorgen om dem ligga före. HerrBOHMAN (m) kort genmäle: Jag delar utrikesministerns uppfattning attvad som sker på måste bedömas i ett globalt perspektiv och attkoncentrationen naturligtvis inte är direkt riktad mot de nordiska länderna.Jag har precis samma uppfattning. Men redan det förhållandet att den här starkakoncentrationen finns så nära inpå våra gränser placerar oss och de andraländerna i den mUitärpolitiska blickpunkten på ett helt annat sätt än vadfallet var tidigare, och det har vi anledning att ta hänsyn tUl. Då det gäller katastrofhjälpen i AfrUca uttaladeutrikesministern, om jag inte hörde fel, följande: Jag utgår från att Sverigekommer att verka i FN i den riktning antytt. Jag anför detta medreservation för missuppfattning, men jag tar det i alla fall som ett löfte kommer att vidta åtgärder, för sådana behövs. Och jag skaU tUlåta mig attkomplettera vad jag sade om den här frågan i mitt inledningsanförande. Man räknar såvitt jag kan förstå med att i Västafrikasöder om och i betydligt mer än 100 000 människorskall ha dött av svält och törst. Det gäller , , , ,, och . Man räknar också med, enligt de uppgifter jaghar fått, att situationen under innevarande år kommer att förvärras iförhållande till läget . Det här är en utmaning mot allas våra samveten, och det ärdärför så nödvändigt att man verkligen vidtar konkreta åtgärder. Denkatastrof-koordinator - om vi skall använda det uttrycket som arbetar i FNsitter i . Hans arbetsfält är hela världen, men resurserna är så begränsadeatt hans möjligheter att göra effektiva insatser är utomordentligt små. Såvittjag vet har han inga verkställande möjligheter; det är enbart fråga omrekommendationer. Och enUgt uppgift har han heUer ingen egen budget att handlaefter. Därför är det inte underligt att det har riktats hård kritik mot dehjälpinsatser som gjorts. Den kritiken har förts fram både i FN och ienskilda länder. gjorde FN:s generalsekreterare uttalande, i vilket han sade att en djärv internationeU insats av enormomfattning är nödvändig för att hjälpa katastrofområdena. Det är därförnaturligt att man från svensk sida så fort som möjligt tar upp dennageneralsekreterarens maning och lägger fram konkreta förslag. Menutrikesministern berörde inte min fråga om möjligheterna för attomedelbart göra någonting genom att ställa transportmedel av olika slag tUlförfogande, eventuellt också nya penningsummor om så skulle behövas genomen omdisponering av tidigare fastlåsta medel. Sedan diskuterade utrikesministern och i förra årets utrikesdeklaration om att vi är tvungna att respekteraandra samhällssystem. kan man naturligtvis lägga olika innebörd i uttrycketrespektera, och jag tror inte att regeringen i uttrycket respektera har inlagtnågot som helst gillande. Vad det är fråga om är i stället att vi lever meddetta samhällssystem; det är ett faktum som vi är tvungna att godta när viförhandlar med omvärlden. Tyvärr är demokratierna i vår värld ett mindretal,och en realistisk utrikespolitik måste räkna med förhållandena sådana de är.Mot bakgrund av de värderingar som är våra i den gamla svenska demokratininnebär alltså inte uttrycket respektera att vi godtar de här samhällssystemen. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt () kort genmäle; Först några ord om kommunikén vid det mötesom hölls mellan och statsministrar. Utrikesministern hänvisarnu till att det förelåg ett översättningsfel i den svenska versionen avpresskommunUcén och att det var det felet som gjorde att man kunde tolkakommunikén så, att även skulle ha givit sitt helhjärtade stöd tillsådana befrielserörelser som vi i andra sammanhang har karakteriserat somterrororganisationer vilka vi måste värja oss mot. Det är värdefullt att detkonstaterandet gjordes, och jag skall nu inte kritisera uttalandet ytterligare. På den andra punkten blev utrikesministerns besked däremotinte helt uttömmande. Utrikesministern underströk att det förhållandet att mani ett beskrivande sammanhang av samtalet mellan de båda regeringschefernaskrivit in att ett betonande av det palestinska folkets legitima rättigheterinte kunde tas som någon ändring i svensk utrUcespolitik. Det är ju myckelvärdefuUt. Men var det ju så att statsministern fick lov att göra sammauttalande direkt efter det att presskommunikén hade avlämnats, och den libyskepremiärministern hade tolkat kommunikén som i stort sett en anslutning tiULibyens synpunkter. Och när man i en gemensam kommuniké skriver in en sådanformulering, som man två gånger måste förklara inte innebära någon ändring avden svenska utrikespolitiken, så är väl den naturliga kommentaren att det ärdet bästa beviset på att formuleringen inte borde ha stått där i denutformningen. Sedan vUl jag uttala min glädje över och tackautrikesministern för det meddelande han lämnade om fallet . Jagtror att det kommer att hälsas med stor tillfredsställelse av de mångamänniskor som har engagerat sig i det fallet. Slutligen också några ord om den stora och svåra fråganrörande förhällandet mellan vår syn på de stormakter som vägrar acceptera demänskliga fri- och rättigheterna, som vi upplever dem, och dessa staters roll idet internationella samarbetet. Självfallet har jag samma syn somutrikesministern, att vi måste acceptera att det finns sådana stater somförtrampar de mänskliga rättigheterna och ändå godta att de medverkar isträvanden tUl internationell avspänning. Men frågan är om man skall accepteradet utan att reagera, utan att gäng efter annan i konkreta sammanhang påvisa deavsteg de gör även från sin egen tolkning av mänskliga fri- och rättigheter. Påden punkten upplever jag det som utrikesministern sade som ett betydandeframsteg i förhåUande till fjolårets debatt, eftersom utrikesministern nu i stortsett instämde i de beskrivningar som jag gjorde i mitt inlägg. Jag blev bara litet förvånad över att utrikesministernfann det nödvändigt att åberopa som något slags riktrote. Detär väl ändå så, att det är alldeles speciella amerikanska omständigheter denamerikanska statsledningens egna svårigheter - som gör att den amerikanskastatsledningen i det nuvarande förhandlingsläget så Utet och så sällan påpekarde övertramp som görs på den andra sidan; man anser sig helt enkelt ha en såsvag förhandlingsposition att man inte som tidigare kan delta i den berättigadekritiken av den nedtrampning av fri- och rättigheterna som sker på den andrasidan. Utrikesministern har självfallet rätt i att man inte fårbli så dogmatisk att man låter det bästa bli det godas fiende. Men jag tror migha rätt när jag än en gäng slår fast att det finns en risk för att justavspänningen, förhandlingarna vid säkerhetskonferensen och liknande, tas tUlintäkt för en ideologisk åtstramning i diktaturländerna som faktiskt hårt ochsvårt går ut över enskilda människor. Sviker då den andra stormakten, skaU viinte gömma oss bakom den som en riktrote, utan då skaU vi framhärda i att tafram de övertramp som sker mot de mänskliga fri- och rättigheterna även i enaldrig så stark stormakt. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt HerrHERMANSSON (vpk) kort genmäle: Utrikesministern tog i sin replik inte allsupp erkännandefrågorna, och det beklagar jag; jag tror att de är mycketviktiga och att många människor är intresserade av dem. Varför vägrar regeringen att uppta diplomatiskaförbindelser med PRR, den provisoriska revolutionära regeringen i södraVietnam? Den representerar dock obestridligen majoriteten av befolkningen isödra . 1 motsats till Saigonjuntan har den en stark folklig förankring.I motsats till Saigonjuntan är den ingen marionettregering för USA-imperialismenutan en självständig regering. Varför vill regeringen inte erkänna GRUNC, Cambodjasnationella enhetsregering? Denna regering och dess folkarmé har befriathuvuddelen av Cambodjas territorium. Den har en stark folklig förankring, imotsats till den amerikanska marionettregeringen under . Varför erkänner regeringen inte Guinea-Bissausom en självständig stat? Folket i detta land har kämpat för sinnationella självständighet mot den portugisiska kolonialmakten. har manlyckats vinna sitt oberoende. Det borde vara en självklarhet att Sverigeomedelbart erkänner . Det är heller inte så att har upphört att upptadiplomatiska förbindelser med nya stater. har Sverigeupprättat sådana förbindelser med en rad nya stater. De regeringar jag nämnthar kanske inte några oljekällor att peka på, men de kan medskäl framhålla att de representerar sina folk, och det är nog sä viktigt. Låt mig återkomma tUl frågan om de svenskainvesteringarna i utlandet jag tror att det är en väsentlig del av helafrågan om förhällande till omvärlden. De organisationer som anser sigrepresentera de svenska kapitalexportörerna, nämligen Svenska bankföreningen.Svenska handelskammarförbundet och , har gjort ettgemensamt remissutlåtande om den PM som regeringen framlagt om begränsning avutlandsinvesteringarna. De här organisationernas uttalande är givetviskritiskt, eftersom de motsätter sig begränsningar av kapitalets rörelsefrihet.Deras remissutlåtande är en partsinlaga, men även som sådan är utlåtandetbehäftat med stora brister. De utländska dotterbolagen har ökatsin sysselsättning mycket kraftigt, medan den totala industrisysselsättningeninom har sjunkit. Storfinansens organ har funnit att de storbolag som driver kapitalexport har ökat sin Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt sysselsättning.Detta bevisar, säger de, att den internationella etableringen positivt harpåverkat sysselsättningen i . Det bevisar det inte alls! Vad det visarär att koncentrationsprocessen fortsätter inom den svenska kapitalismen, att destora bolagen ökar sin sysselsättning medan de små tvingas minska sin. Det ärstorföretagen som står för huvudparten av kapitalexporten. De tre organisationerna anför också att storföretagen, somalltså har huvudparten av utlandsetableringen, har ökat sin exportförsäljningkraftigt, medan deras försäljning på hemmamarknaden varit mer begränsad. Dettasägs av dem återigen bevisa att kapitalexporten ökat sysselsättningen iSverige. Men här är det fråga om ett cirkelbevis. Exportens ökningbehöver inte i och för sig ha med etableringen i utlandet att göra. Snarare kandet vara så, att etableringar i utlandet minskar möjligheterna att exporterafrån . Det finns alltså ingen saklig grund för den kritik som framstäUtsfrån dessa organisationer mot förslaget att begränsa utlandsetableringarna. Storfinansens organisationer kan inte komma ifrån detfaktum att en kapitalexport från på harminskat tillgången på kapital inom landet för industriell utbyggnad. Dennakapitalexport har direkt bidragit till att öka arbetslösheten för arbetare ochtjänstemän. Den måste alltså stoppas också av sysselsättningspolitiska skäl.Men den bör begränsas också därför att den mer och mer binder politiksamman med stora imperialistiska intressen. Svenska storföretag opererar iskydd av den fascistiska lagstiftningen i , och föratt öka sina profiter. Genom sin verksamhet i dessa länder stärker de svenskaföretagen fascistiska och rasförtryckande regimer. Detta kan inte accepteras, och därför vUl jag återigenuttala min tillfredsställelse över att det kommer att läggas fram enproposition med förslag tiU begränsning av utlandsinvesteringarna och ensträngare prövning. Men jag vill framhålla att jag tror att dennaprövning måste göras mer omfattande än vad regeringen velat gå med påoch också ta in hela frågan om de politiska, ekonomiska och sociala förhållandenai de länder där investeringarna skall göras. beklagade sig över att jaginte hade tagit upp erkännandefrågorna. Det var många andra frågor som jag intehann med i min replUc. Jag undrar om det inte är ganska besvärligt förpartiledarna att regeringens ledamöter numera bara har till sittförfogande och inte hinner replikera och hålla i gång debatten. Men jag har somsagt på mig den här gången också. beslöt vid behandling av motionsförslagatt vi inte nu skulle erkänna PRR. När det gäller förhandlar jagmed den hoUändska och de nordiska regeringarna för att få en samordnad behandling.I första hand försöker vi få de västeuropeiska länderna att pressa denportugisiska regeringen att ta hänsyn till den av säkerhetsrådet gjordaenhälliga uppmaningen att förhandla med befrielserörelserna. som jagför sedan sade i ett svar till , ledamot av dennakammare, kan vi inte uppskjuta vårt ställningstagande särskilt . I höstkommer frågan om Guinea-Bissaus medlemskap i upp till behandling,och då måste vi ta ställning. Min avsikt är att försöka verka för att Sverigeicke skall bli isolerat vid detta ställningstagande inom västvärlden. Sedan, , några ord om IB, framför alltFinland-Sverige. sade i sitt tal, om jag fattade honom rätt,att IB har skadat vår alliansfria politik och att regeringen nu har bekräftatsådant som man tidigare förnekat i IB-affären. För det första: kontrolleradepåståendena om att denna del av försvarsstabens verksamhet icke överensstämmermed de aUmänna riktlinjer för vår utrikespolitik som är uppdragna och godkändaav och konstaterade därvid att påståendena var felaktiga. påstod ändå att man för en egen utrikespolitik inom försvarsstaben.Det är felaktigt, . För det andra: Vad är det som vi tidigare förnekat men nubekräftat? Jag skall ta upp de frågor som gäUer förhållandet mellan oss ochFinland. Folket i Bild/Kulturfront hade påstått, och så även i enbok, att svenska myndigheter medverkat vid en amerikansk landstigningsöv-ningpå finländskt område, att man grävt ner radiosändare i norra , att manbedrivit spionage mot ledande personer i , att man bedrivit spionageinom finsk fackföreningsrörelse och att man hade bedrivit signalspaning frånhotell i . När jag var i och hadesamtal med presidenten, statsministern och utrikesministern förnekade jagdetta. Jag hade en presskonferens i , där jagupprepade detta och bekräftade det som var riktigt, nämligen att vi hade haften FRA-båt på spaning i och att den hade beträtt finländsktområde. Allt detta deklarerade jag öppet i . När jag var i fick jag reda på att en annan Folketi BUd, , hade innehållit påståenden om flygningar som jag ickekände till. Jag undersökte detta när jag kom hem och meddelade de finländskamyndigheterna genom utdrag ur flygdagböcker vUka flygningar det var fråga om.Jag utgår ifrån att det var bl. a. detta material som jag tillställde definländska myndigheterna som låg tUl grund för deras undersökningar ochbedömningar. De menade att de fick fram indicier som pekade på att det kundevara fråga om flygfotografering. Hela frågan är som vi vet nu avslutad. Av hela den floraav påståenden som står här och på nytt räknar upp och av debeskyllningar som vi har trakterats med kringförhållandet mellan och kvarstår de två fall jag har pekat på:flygningarna och båten vid . Där är vi överens med de finländskamyndigheterna om fakta i sak. Den svenska båten har beträtt finländsktterritorium. Den har bunkrat där. Det ogillade man i . I fortsättningen skall sådant icke ske. Beträffande flygningarna har viicke erkänt att det har varit fråga om underrättelseverksamhet. Indiciernapekar på det, säger man i . Vi säger att vi Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt 4 protokoll 1974. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt kan haförståelse för denna tolkning från finländsk sida, och vi har i godo gjort uppaffären. Den har reducerats tUl sina rätta proportioner och den är utageradmellan våra länder. Det är ju så att de nordiska länderna ärfullkomligt öppna samhällen. Vi som lever här har ju praktiskt taget obegränsadrörelsefrihet. Det gäller också utlänningar. Vi har slopat pass, vi har slopatviseringar, vi har förenklat tullformaliteterna så att de praktiskt taget intemärks. Och att vi har gjort detta beror på den samhörighet som råder mellanfolken. Vi har inga hemligheter för varandra praktiskt taget inte hellernågra militära hemligheter. Det är naturligt att vi på grundval av våravärderingar och erfarenheter också i de vidare sammanhangen, t. ex. vid deneuropeiska säkerhetskonferensen där vi samarbetar intimt, stöder tanken på attden ordning som vi har i våra länder, där tankar och människor får röra sigpraktiskt taget hur fritt som helst, också skall komma människor i andra ländertill del. Men självfallet får inte rörelsefriheten mellan de nordiskaländerna missbrukas, t. ex. för olovlig informationsverksamhet. Det intresse vihelt naturligt har för varandras förhållanden måste tillfredsställas genomlegitima kanaler, men de fria förbindelserna oss emellan måste vi slå vakt om.Jag hoppas att vi inte skall komma i den situationen att vi börjar misstänkavarandra för dolda avsikter med våra besök över gränserna.