prot · FX09115 · 1974-12-31 00:00:00 — Förhandlingarnaleddes till en början av herr andre vice talmannen. Ang. behovet avlättnader i kredit-politiken § 1 Allmänpolitisk debatt(forts.) Herr finansministern , som meddelat att han isamband med den allmänpolitiska debatten ämnade besvara dels ()framställda interpellation, nr 86, angående behovet av lättnaderi kredilpolitiken, dels hsrr (\pk) framställda interpellation,nr 95, om skärpt bolagsbeskattning, m. m., erhöll ordet och anförde; har mot bakgrund av en redogörelse för det allmännaekonomiska lägel frågat mig hur regeringen bedömer behovet av lättnader ikredilpolitiken. Jagvill inledningsvis erinra om att politik enligt grundlagensbestämmelser fastställs av riksbanksfullmäktige. Självfallet måste emellertidriksbankens politik samordnas med regeringens ekonomiska politik och jag skalldärför redovisa hur regeringen bedömer kreditpo-lilikens utformning. Denallmänna ekonomiska utvecklingen medförde att den svenska kre-dilmarknadenkunde tillåtas att expandera . I samband härmed kundeman också tillåta en betydande statlig upplåning i banksystemet med denlikviditetsförslärkning detta innebar. Den positiva utvecklingen av handels-och bytesbalansen i kombination med ett ökat hushållssparande och en meraförsiktig utgiftspolitik inom kommunerna utgjorde viktiga betingelser härför.Den förda kreditpolitiken möjliggjorde en betydligt ökad utlåning tillnäringslivet. Desnabbt stigande olje- och råvarupriserna har emellertid medfört ett betydandeomslag i utrikesbalansen. Enligt vad som kan bedömas kommer bytesbalansenatt försämras med en . Samtidigtkommer statens lånebehov att fortsätta att öka och uppgå till inemot IImiljarder kronor . Anspråken på kreditmarknaden är således betydande.Framför allt gäller del den s, k. kapitalmarknaden. Omsorgenom valutareserven med dagens perspektiv på bytesbalansen kräver enligtregeringens bedömning en fortsatt stram kreditpolitik. Genom att riksbankenmedger upplåning utomlands och på grund av företagens goda vinstsituation syneseffekterna av en fortsatt stram kreditpolitik bli begränsade vad avserföretagens investeringsverksamhet. Ang.behovet av lättnader i kreditpolitiken Omskärpt bolagsbeskattning, m. m. Man kan således trotskreditrestriktionerna räkna med stigande industriinvesteringar. I en del fallkan internationell upplåning visserligen medföra högre räntekostnader än vadsom skulle varit fallet vid upplåning i , men för exportföretageninnebär detta endast att de för en del av sina investeringskostnader får betalasamma räntor som deras konkurrenter i andra länder. Jagvill inte utesluta att mindre och medelstora företag kan komma att vidkännasvissa svårigheter att finansiera verksamheten. Del är därför av vikt att dessaföretag skyddas genom att tillgången på lån genom de olika specialinstitulenoch genom företagarföreningarna hålls uppe på en tillfredsställande nivå. Sammanfattningsvisbedömer alltså regeringen att lättnader i kreditpolitiken måste bedömas i sittsamband med bristen på balans i utrikeshandeln. Trots åtstramningen synesföretagen ändå ha goda förutsättningar att genomföra sina planeradeinvesteringar. För att rationalisera den här proceduren ber jag att få läsa upp ocksåett interpellationssvar till och sedan kommentera båda svaren idel inlägg som jag skall hålla. har frågat mig om regeringen mot bakgrund av vinstutvecklingen inäringslivet avser att. vidta olika åtgärder för att skärpaföretagsbeskattningen. Mittsvar är alt regeringen har redovisat sin syn på de åtgärder som behövs i dettasammanhang i den proposition som i går lades på bord. Beträffandeherr konkreta frågor hänvisar jag till denna proposition. Jaghar inte för avsikt att utfärda några speciella direktiv tillföre-tagsskalteberedningen dä de av ställda spörsmålen läcks avde ursprungliga direktiven. Meddetta, herr talman, skulle själva interpellationssvaren vara upplästa, och jagvill som sagt kommentera dem litet närmare. Närherr log upp sin interpellation var det naturligtvis mot bakgrund av densvårighet att få låna pengar som många intressen möter . Jag kan inteundgå att konfronteras med det problemet tämligen dagligdags, och jag förståratt i sin egenskap av partiledare också har konfronterats med sammaproblem. Framförallt är tillgången till kapitalmarknadens s. k. länga pengar en flaskhals somkänns särskilt besvärande. Vi har en underbalansering av statsbudgeten pånärmare , och jag avslöjar inte några revolutionerandenyheter, om jag säger att det allra mesta talar för all den summan inte harstora utsikter att reduceras i den budget som vi nu håller pä att göra upp fördet kommande budgetåret. Självfallet måste en sådan enorm underbalans i statensaffärer delvis finansieras på kapitalmarknaden. Att klara det med riksbankenssedeltryckeri eller genom affärsbankssystemel skulle onekligen medföra enlikviditetsuppladdning som icke är förenlig med den balans och denprisstabilitet som vi allesammans önskar ha i vår ekonomi. Härräcker det inte att säga all den inflation vi bevittnar har något slagskaraktär av kostnadsinflation till skillnad mot efterfrågein-flation, endistinktion som de lärda ekonomerna gärna tar i sin mun. Jag har sagt,när jag haft tillfälle att lägga ut texten efter egna funderingar, alt det ärfasligt svårt annat än i teorin att göra en sådan uppdelning. Det är självklartalt om råvarupriserna stiger och lönerna stiger, sä stiger kostnaderna och manbehöver ta ut högre priser. Det är kriteriet pä kostnadsinflationen. Men denkostnadsinflationen kan icke realiseras, om det inte finns enefterfrågan som är beredd att köpa varorna för det pris som kostnadsläget hardrivit fram. Vi har inte den situationen att vi ligger med nämnvärdaosålda varukvantiteter. Tvärtom är efterfrågan också myckel stark. Inflation ärinflation - del är mera en sport för teoretiker att försöka sig pä de härdistinktionerna. Det är både kostnader och efterfrågan som driverpriserna i höjden. Delär alldeles uppenbart att om staten klarar ett budgetunderskott av dagensomfattning i banksystemet, så är det detsamma som en likviditetsförstärkningsom skapar ännu mera pengar i förhållande till varumängden och därmedmöjligheter att driva priserna ytterligare i vädret. I det läget måsteföljaktligen staten realisera en del av sitt behov av pengar på den längakapitalmarknaden och göra det helt enkelt så långt som man anständigtvis kangöra ulan att tränga andra seriösa intressen alltför långt i bakgrunden. Detär i den här diskussionen som frågan om utlandsupplåningen har kommit pådagordningen - jag vill minnas att den saken var uppe i dagens inledandepartiledardebatt. råder del, som alla känner till -jag sade det också i mittinterpellationssvar - en påtaglig ränteskillnad mellan ullandspengarna och denegna inhemska kapitalmarknaden. Den ränta på 8 1/som gäller på deninhemska kapitalmarknaden betraktas - och måste betraktas - som synnerligen lågoch attraktiv i förhållande till de som utlandspengarna i dagkostar. Dessutom har man ju - om man kommer åt den svenska kapitalmarknaden -vissa garantier för att få binda pengarna för än vad man harchansen till om man vänder sig ut i väriden, där de långa länen pä ärtill ylteriighet svära att realisera och där det gärna blir perioder om i bästafall . Dethar i det läget varit ganska naturiigt att har hänvisat företag sominte har fått rum på den svenska kapitalmarknaden till att låna pengarutomlands. De stretar emot, och jag begriper del, eftersom pengarna där är såmycket dyrare än de är här hemma. Jag vet företagare som på allvar hävdatuppfattningen att staten då borde låna sina pengar utomlands och lämna densvenska kapitalmarknaden ål företagsamhet och dess industri,eventuellt åt kommunerna och bostadsbyggandet. Det är lätt att säga, menplöjer man sig djupare ned i det här materialet finner man anledning att göraåtskilliga reservationer. Detär inte så all förelagen konsekvent hänvisas till utlandsmarknaden när debehöver låna pengar. En del förelag behöver - dessbättre - inte Ang.behovet av lättnader i kreditpolitiken Omskärpt bolagsbeskattning, m. m. Ang.behovet av lättnader i kreditpolitiken Omskärpt bolagsbeskattning, m. m. låna pengar, eftersomvinslkonjunkturen varit så god att de är tämligen väl rustade. Men en delföretag måste låna, och då har ledning i allmänhet sagt att det ärrimligt att man varvar ett lån på svensk kapitalmarknad med ett utlandslån ochsedan kommer tillbaka och anlitar den svenska kapitalmarknaden efter del har anlitat den utländska kapitalmarknaden. En medelproporlional mellan debåda räntesatserna måste ändå framstå som fördelaktig i jämförelse med vadkonkurrenterna på utlandsmarknaden har att räkna med. Vi har i hög gradinternatio-naliseral det svenska näringslivet. Vi saluför del svenskanäringslivets produkter på världens torg i konkurrens med andra nationersföretag och bolag. Även om de svenska företagen i rätt stor utsträckning blirhänvisade till utlandet och får lätta upp del hela med ett och annat lån härhemma, är de svenska företagen från konkurrenssynpunkt ändå ganska väl ställdanär det gäller kostnaderna för kapitalanskaffningen. Deltautesluter naturiigtvis inte alt även staten eller kommunerna vid speciellatillfällen och efter särskilda överväganden kan anlita den utländska kapital-och kreditmarknaden. Men - och detta har jag anledning att understryka - i denmän staten engagerar sig på den utländska kre-dilmarknaden måste det vara iringa utsträckning, och engagemanget måste vara av övergående karaktär. Del ären klar skillnad mellan staten och ett privat industriföretag som låntagare päden utländska kreditmarknaden. Det privata industriföretaget kan göra enkalkyl. Om den kalkylen ger vid handen att man har möjlighet att ränta ochamortera ett lån som är förhållandevis räntedyrt, så är del riktigt att talånet. Statens utgifter ser ut på ett annat sätt. Det är där i allt väsentligtfråga om löner till de anställda, betalning för försvaret, kostnader förpensioner, för undervisning, för rättsvård, för sjukvård och mycket annat. Allasådana aktiviteter har karaktär av tjänster till allmänheten, och de lämnasinte på sådana premisser att de är ränlabla och skapar underlag för någonamortering och avskrivning av räntekostnaderna. Här finns således inte utanvidare den jämställdhet mellan staten och de privata företagen som man kanskevid hastigt påseende föreställer sig. Varje utlandsupplåning från statens sidainnebär såvitt jag förstår en kapitalkostnad av ganska permanent karaktär, sominte gärna kan amorteras om man inte skriver ut en ny skatt på medborgarna föralt den vägen klara amortering och kapitalkostnad. Kreditpolitikensfunktion i konjunkturpoliliken är en annan aspekt av den fråga som tagit upp i sin interpellation. Det finns naturligtvis - det är jag denförste att understryka - ett samband mellan kredilpoliiik och konjunklurpolitikoch mellan kreditpoliiik och finanspolitik. Nuär finanspolitiken, som framgick av vad jag sade, inte stark - vi har enlånefinansiering på 11 miljarder - och den ser inte ut all bli starkareframöver. Med tanke på den konjunktur vi har och den konjunktur som vikommer att ha som man rimligtvis kan överblicka är detsjälvfallet alt vi har ett väldigt ansvar för hur Riksbankenhar varit relativt stram i sin behandling av de kreditta-garintressen som manmött. Framför allt gäller detta affärsbankernas anspråk på att fk expandera sinlikviditet. Jag tror att den stramheten är ytteriigt befogad mot bakgrunden avdagens konjunkluriäge som fortfarande präglas av en högkonjunktur och motbakgrunden av den finanspolitiska situation som jag här beskrev. Dettavar i korthet - det är möjligt att jag kommer tillbaka till frågan ytterligare- några kommentarer till del relativt korta svar jag gav . Jag villockså ge en mera allmän kommentar till det svar jag gav till nr 177, som lades under gärdagen, är ju svaret pä herrHermanssons fråga. Den propositionen innebär att vi tar av det svenskanäringslivet en och en halv miljard som skall läggas till de tidigare tvåmiljarderna som vi tog av näringslivet för miljöinvesteringar. Det är utav vinsten efter bokslutsdispositionerna men före skatt ochutdelning. Vad som sedan är kvar när man tagit av dem de här är,som sagt, del som går till kommunerna och till staten i form av skatt och tillutdelning till aktieägarna. På den bit som är kvar tar man mellan 53 och 54procent i form av skatt. Del är stat och kommun som delar på detta. De återstående45, har aktieägarna alt dela på. Den delen kan man delaut, och man kan naturiigtvis låta bli att dela ut den om man sitter i det lägetatt man vill konsolidera företaget. Då kan man göra den konsolideringen med -som det brukar hela - beskattade pengar. Nuhar vi försökt avväga hur det här skulle verka för företagsamheten i vårt landbetraktat som ett kollektiv. Som utgångspunkt har vi haft resultaten vidboksluten för den svenska företagsamheten, resultat som bl. a. byggde på1972 års arbetsresultat. Vi har räknat fram utvecklingen med en rimligprocentsals, och från de utgångspunkterna har vi skrivit vår proposition. Dettainnebär i stort sett - och det har varit en av utgångspunkterna - att man integenom denna proposition frän aktiebolagen och företagen skulle angripa detkommunala skatteunderiaget och inte heller det statliga skatteunderlaget. Vianser alt både stat och kommun behöver den skatt som vi tagit in under 1973.Följaktligen har del varit en av utgångspunkterna. Omjag lar företagsamheten som ett kollekliv blir den logiska följden den att manbör kunna hålla ungefär den utdelning som man höll under de år som kanske intevar särdeles lysande. De var dock inte så dåliga att de förtjänar beteckningen"förlorade år", som jag vet att både och sig med. Jag vill nog betrakta dem som ganska normalbetonade, kanskelitet i underkant. Samma utdelning borde det alltså kunna bli även vid det härtillfället - det är att betrakta som en grov kollekliv beräkning. Vi harlyckats komma fram till den som jag tycker ganska rimliga kompromissen. Motivet för den härpropositionen har ju framför allt varit alt tillgodose Ang.behovet av lättnader i kreditpolitiken Omskärpt bolagsbeskattning, m. m. Ang.behovet av lättnader i k/editpolitiken Omskärpt bolagsbeskattning, m. m. värt behov av all bygga utindustrins produktions- och konkurrenskraft. Jag tror att det av många skäl ärtill stor fördel för samhället om vi kan göra del. Särskilt angeläget synesdetta vara just nu inför del perspektiv i bytesbalansen som vi alla tycks varaeniga om - ett sving på från ett överskott på drygt 4miljarder till ett underskott på närmare 4 miljarder utgör en allvariig varningför framtiden. Och jag kan inte se några andra möjligheter att komma ifråndelta problem än att de svenska företag som via exporten saluför sina produkterpå världsmarknaden får sådana ökade resurser att exporten kan öka och därmedbalansera det underskott som vi har, bl. a. på grund av den kraftigahöjningen av oljepriserna. Detta är naturligtvis inte hela sanningen - dettarvas också, som mycket vältaligt understrukits från denna talarstol, enkraftig insats för alt hushålla på ett annat sätt än med denna dyraimportvara. Hurfrestande det än vore att följa och dra in dessa pengar tillstatskassan har jag vid noggrann eftertanke funnit att jag inte vågar falla förden frestelsen. Om jag gjorde del skulle det visseriigen innebära att jagtillmötesgick krav från många håll som innebär att pengarna snabbt skulle gesut igen för andra och för all del myckel vällovliga ändamål ikonsumtionsbefrämjande riktning, men det skulle sannerligen inte ge oss någonökad styrka i den export- och importsituation där vi befinner oss. Detandra motivet för gårdagens proposition är att genom del här förslaget har vitagit del principiellt viktiga andra steget med de anställdas inflytande päsjälva produktionsplaneringen. Vi tog väl del första steget när vi infördemiljöfonderna, men då gällde del på något alldeles särskilt sätt, tyckte jag,de anställdas egna pengar - det var deras egen arbetsmiljö som skulle bättraspå med dessa pengar. är det sagt i propositionen att i varje framställningtill regeringen skall ligga ett utlåtande frän förelagsnämnden om hur den serpå företagens produktionsplanering. Det är ett väsentligt mer ingripande steg;här kommer vi rakt in i frågan orn hur företagsamheten skall byggas ut förframtiden, och vi vill gärna tro - vi behöver säkert inte riskera alt blimissräknade på den punkten - att det skall finnas så mycket gott omdöme hos deanställda att parterna i allt väsentligt och i de allra fiesta fall skall kunnabli eniga. Dessutom kan produktionsplaneringen bli riktigare; det kommer framnya infallsvinklar, och det är det principiellt nya och riktiga i dennaproposition. Jagsåg också till min glädje hur den fackföreningsledare som väl är närmast berördav denna fråga, nämligen den som svarar för pappers-och cellulosaarbelarna ilandet, betraktade det som en stor framgång sett från hans förbunds synpunkter,och jag tror all han i det sammanhanget talar för hela fackföreningsrörelsen. Bådadessa skäl har varit avgörande för regeringens val. Med det har jag också påden här punkten litet utförligare kommenterat det korta interpellationssvar somjag läste upp för räkning. Jag skulle därefter, herrtalman, vilja övergå till att mera allmänt kom- mentera den debatt som harförts , och jag vill gärna börja med några reflexioner kringdel ekonomiska lägel. Vihar nu fått - del passade bra just - somväl skall vara den mest kvalificerade bedömningen av läget. Med all respekt förandra institut som gör ekonomiska framlidsprognoser så har ändåkonjunkiurinstitutet utan tvivel del bästa och solidaste underlaget för sinaprognoser. Detkonstaleras i denna rapport att i , som är vår stora handelspartner,hade man trots allt en tillväxt i nationernas produktionsresurser, den s. k.bruttonationalprodukten, . Jag tycker del ären myckel tillfredsställande slutsats man här drar. Man bygger på statistikfrån som samlar in uppgifter från de olika nationerna och examinerar dem.Vårt land har inom parentes sagt varit utsatt för den examinationen fråninternationella fondens sida . Ibörjan på detta år var situationen ganska bedrövlig. Optimismen var totaltförsvunnen. Det var pessimismen som härskade över alla utlåtanden som gjordesi västvärlden ute i . När man nu ändå kommer fram till alt vi har entillväxttakt på 1974 är det trots allt en radikal förbättring - delär ingen diskussion om det. Man säger också att även - här är mannaturligtvis inne på litet mera osäker mark när man bedömer lägel 1975 - börVästeuropa rimligtvis kunna räkna med en t. o. m. något bättre ökningstakt. Denväntas nämligen ligga mellan . FörUSA är prognoserna sämre. Ingen vågar väl göra några fasta bedömningar om vadsom kommer alt hända i det stora landet . Det är möjligt att denallmänna opinionens utslag i det val som vi nu kan avläsa ger något mer avstimulansförplikielser för dem som skall sköta ekonomin än om pendeln hadeslagit åt andra hållet. I ligger tillväxten något lägre än i . Vadsom är intressant är att man i , som har seglat uppsom en av våra allra viktigaste och mest väsentliga handelspartner, räknar meden kraftig ökning inte bara ulan även . Detta är bl. a. betingatav att numera aren oljeproducerande nation. I sin långtidsprognos har mandär satt tillväxtsiffran till . Dettager ju, herr talman, en annan, mer tillfredsställande och lugnande bild än depublicistiskt dramatiska inslag i debatten som vi allesammans har upplevt underde . Sådana skildringar ger naturligtvis alltid författarenden personliga tillfredsställelsen alt om han är tillräckligt dyster,pessimistisk och alarmerande så kan han vara säker på kraftiga rubriker itidningarna och god plats i massmedia, därför att det är ju sådant söm räknastill sensationerna. Tyvärrhar talet om en återgång till 1933 och 1932 även en risk med sig. Spottar manlänge på en sten blir den våt, och spottar man stort och myckel blir den ännuvåtare. Följaktligen kan man riskera all en i övrigt normal utvecklingpåverkas i negativ riktning genom de alarm-rapporter som utifrån behovet avdramatisering sä ofta presenteras. De mera sansade bedömarna tar ju avståndfrån detta. Jag tycker att de siffror som jag hade tillfälle att redovisa ärverifikationer på att del förekommit betydande överdrifter bland de storarubrikerna . Del problem jag ser framför mig - jagförsökte fundera över detta - är den inbyggdakonfiikten mellan prisstegringen, arbetslösheten och, den tredje faktorn, bytesbalansen. Naturiigtvis har oljekrisen satt den tredje faktorn i förgrunden på ett alldeles särskilt sätt. Det är ett faktum att bytesbalansen har blivit det stora och avgörande problemet för många nationer och därmed naturiigtvis en internationell angelägenhet. Vi har nationer i som dras med sociala oroligheter på gränsen till revolutionära yttringar, vare sig de har karaktären av kommunism, fascism eller militarism. Vi har nationer inpå våra egna gränser som dras med arbetslöshet på och prisstegringar på mellan 15, uteslutande på grund av att de har bytesbalansproblemet hängande över sig och inte ser någon möjlighet alt rätta till det hela, hur gärna de än skulle vilja göra det. Man har ingen anledning att miss tänka de ledande regeringarna för att kallblodigt önska arbetslöshet eller prisstegring. Men de kan försätta sig i en nationell ekonomisk situation där det blir ofrånkomliga följder av situationen som den är. Vihar problemet med kapilalströmmarnas förändring. som gårtill arabstaterna, dessa relativt underutvecklade nationer som enligt vad varjemänniska begriper inte har fysiska möjligheter att använda pengarna på ettvettigt sätt. Problemet är ju alt få den s. k. återgången av pengarna just tillden västvärld som har de största möjligheterna att sätta dem i rörelse ochsätta dem i rörelse på ett sätt som vi har varit vana vid i fråga om avkastningoch ekonomisk tillväxt. Det här ger problem av internationell karaktär, och fördagen är åtskilliga av de intellektuella människor i världen, som kan dettaområde, sysselsatta med alt få fram en lösning. Rimligtvis bör man kunna fåfram en lösning. Jag kan inte tänka mig att de oljeproducerande länderna harnågot intresse av att se pengarna ligga oräntabla. De vill naturligtvis haavkastning på dem, och den enda platsen där de kan få avkastning är i deutvecklade industriländerna. Den kapitalkostnad som uppträder mentidigare inte fanns är naturligtvis en belastning för industriländerna. Denkapitalkostnaden gäller det alt komma till rätta med, och i det långa loppetfinns väl en rimlig chans till detta. Men övergångsvis blir del självfalletproblem, och dessa problem kan måhända medföra - man får alltid ta denrisken - en viss skrämsel eller rädsla som utlöser sig i en överdriven stramhet i den ekonomiska hanteringen av nationens angelägenheter. Då kan naturligtvis arbetslöshelsproblemet uppslå -jag talar nu om de stora länderna. Men, det har jag sagt tidigare, vi lever nu inte i en lid där en statsledning - den må ha vilken politisk färg som helst - kan nonchalera sådana problem som sysselsättning, arbete respektive arbetslöshet.Det tycker jag ger en viss trygghet när man ser på delta i del längreperspektivet. Konjunkiurinstitutettycks också ha ungefär samma uppfattning som jag här slår och gör mig till tolkför. De räknar med att man måste komma fram till någon rimlig kompromiss.Konjunkturinstitutet säger ju i sin rapport alt i vart fall bör man senast underandra kunna räkna med en ny uppgång i den internationellakonjunkturen. Jagskall också säga något om förhållandena i vårt eget land, även om det tidigarei dag i allt väsentligt har refererats av statsministern. Vår BNP-ökningberäknas, trots oljekrisen, under innevarande är till . Det är inte såilla när man tänker på del specifika problem som oljekrisen utgjorde. Dessa 3procent är beräknade från den s. k. användningssidan. Räknar man frånproduktionssidan - och del finns lika starka skäl all göra det - är ökningen avBNP för . Vi har en privat konsumtionsökning, eller låt migkalla del för en levnadsstandardstegring, på .