prot · FX0975 · 1974-12-31 00:00:00 — Vi vill inte ha någon mer omfattande utredningutan vill att man sammanstäUer de uppgifter som redan finns inom olikamyndigheter, , , försäkringsbolagen ochrikspolisstyrelsen för att därmed få ett begrepp om detta. Självfallet menarjag inte att det skulle vara av avgörande betydelse för våra insatser motbrottsUgheten att veta vad den kostar de enskilda, men det kunde trots alltkanske vara ett argument, i Inrättande av ett bro ttsförebyggande råd, m. m. Inrättande av ett brottsförebyggande råd, m. m. diskussionernamed finansministern om inte annat, att kunna visa de icke obetydliga kostnadersom jag är övertygad om att brottsligheten medför för enskUda människor. I reservationen 4 återkommer en bekant, åtgärder mot ungalagöverträdare. Det är en moderat reservation som bottnar i partimotionen frånmoderata samhngspartiet. Jag skall inte utveckla det så mycket. Jag viU baraerinra om att vi fortfarande menar att man måste försöka komma tUl rätta med delånga tider som ofta förflyter mellan det att ett brott är begånget och det attmyndigheten tar slutgUtig stäUning beträffande den åtgärd som skaU vidtas. Nuförflyter , och det är till stor nackdel för många, inteminst för brottslingen själv. Det borde vara angeläget att få tiU stånd enöversyn och en utredning syftande till att få en förenklad brottmålsprocess.Utredningen bör dock som vi ser det inte enbart ta sikte på unga lagöverträdareutan bör kunna gäUa generellt. Vi tror att en sådan förenklad brottmålsprocessbör kunna genomföras utan att rättssäkerheten eftersatts. I samma reservation tas också upp ett välkänt problem,nämligen vårt förslag om korttidsbehandling av unga lagöverträdare. Jag vUlåter erinra kammarens ledamöter om att enligt gällande bestämmelser är det ipraktiken fråga om mycket långa omhändertaganden. Enligt deföreskrifter som finns när det gäller anstaltsbehandling i samband medskyddstUlsyn förekommer kortare frihetsberövanden än en månad över huvud tagetinte. Jag kan inte hjälpa att jag tror det vore angeläget att man fick någonreaktionsform som gav möjlighet tUl kortare frihetsberövanden som inte skuUekännas så hårda för unga brottshngar utan tjäna som en tankeställare. Det skuUevara ett Undrigare alternativ än bestämmelserna om anstaltsbehandling medskyddstUlsyn. Inom parentes viU jag säga att det som händei jag tror det var i när man gav några ungabrottslingar ett åläggande att utföra vissa arbetsuppgifter för att kunnabetala skadeersättningar för skador som de hade vållat är någonting som bordeutvecklas. Jag tror att många föräldrar och många ungdomsbrottslingar självatycker att det verkar riktigt att man, när man gjort en skada, i görligaste månockså skall försöka ersätta den. Handläggningen av det ärendet var kanske intehelt invändningsfri, men om man iakttar erforderlig sekretess och tarerforderliga kontakter med anhöriga, skulle de praktiska reaktionsformernakunna vara något att bygga vidare på. I reservationen 5, av folkpartisten i utskottet ochmoderaterna, yrkar vi på att få tUl stånd en särskUd utvecklingsenhet vidrikspolisstyrelsen. Vi kan inte förstå annat än att det är lika angeläget förrikspolisstyrelsen som för att man får möjligheter attsöka utvärdera resultatet av poUsens eget arbete. Säkert kan ingen vara merskickad att göra en sådan utvärdering av polisens arbete än justrikspolisstyrelsen själv. Det kan inte vara rimligt att ett centralt råd, somsitter vid sidan av, först skall försöka inhämta uppgifter om hur polisarbetetfungerar och sedan försöka utvärdera arbetet. Det måste naturUgast och enklastligga på själv. Jag vUl dock klargöra att vi motionärer ickehar avsett någon forskning i egentlig mening utan helt enkelt en utvärdering avde reformer och förändringar inom polisens verksamhets- område somkontinuerUgt behöver göras. Jag vUl tUl slut konstatera att även omutskottet avstyrker vår partimotion när det gäller yrkanden om forskning beträffandeallmänpreventionen så är utskottet ändå i sak positivt tiU att en sådanforskning får bedrivas. Det är värt att notera. Jag viU med detta, herr talman, yrka bifaU tillreservationerna 1, 2, 3, 4 och 5. Inrättande av ett bro ttsförebyggande råd, m. m. HerrPOLSTAM (c): När vi nu behandlar frågor som rör det brottsförebygganderådet vill jag erinra om anledning till dess tillkomst. Under hela 1960-talethade vi en ständigt stigande brottskurva. Trots att statistiken på det härområdet har sina brister kan man väl'ändå med viss grad av säkerhet påstå, attantalet brott fördubblades . Vi känner inte mörkertalen förvarje år, och vi har haft omläggningar i statistiken, som naturligtvis görsiffrorna osäkra, i varje fall vid jämförelser mellan olika år. Mörkertalen harpåverkats av omläggningar i försäkringsbolagens åtaganden, och även detta ärförsvårande faktorer i den jämförande statistiken. Men trots allt detta hade visäkerligen en fördubbling av antalet brott . Att sedan brottens svårighetsgrad också har ökatsuccessivt är inte heller obekant. Det ledde tUl att brottskommissionentillsattes för att utreda och snabbt lägga fram förslag tiUåtgärder för att i någon mån råda bot på det akuta läget. Resultatet mynnade ien proposition tUl , och den behandlades redan under vårriksdagenförra året. Efter detta tillsattes brottsförebyggande rådet med allade uppgifter som är redovisade i såväl propositionen somutskottsbetänkandet. Det skulle leda aUtför långt att här återigen upprepadirektiven för rådet. Detta har börjat sitt arbete. Planer för de nioarbetsgrupperna har också utarbetats och godkänts av det verkställandeutskottet, och en instruktion för rådet är under behandling. Den är godkänd avverkställande utskottet och skall närmast föreläggas styrelsen. Arbetet har således startat, och i begynnelsen kan manglädjande nog konstatera att brottsligheten enligt tillgängUg statistik redanhar böriat gå ner. Även om rådet inte har kunnat påverka den utvecklingen ännu,så är det i aUa faU en glädjande trend, och vi hoppas givetvis att den skallstå sig och att rådets arbete kommer att bära frukt. I statsverkspropositionen föreslås, att rådet skall varaen fristående myndighet direkt under Kungl. Maj;t. Från sida varvi från början tveksamma tUl detta liksom moderata samlingspartiet ochfolkpartiet, som har anfört. Vi ansåg att rådet fortsättningsviskunde arbeta som en kommitté. Vi var rädda för att regeringen eljest skullekunna vältra över sitt politiska ansvar när det gäller de här frågorna på enunderordnad myndighet. Regeringens ansvar oavsett vem som innehar detansvaret får givetvis under inga omständigheter vältras över på enunderordnad myndighet. Genom utskottsmajoritetens skrivning på den här punktenkänner vi oss emellertid lugnade. I betänkandet står följande: Inrättande av ett brottsförebyggande råd, m. m. "Utskottet, som i ärendet fått kompletterandeupplysningar av företrädare för och kommittén, vill ianledning av motionerna understryka vad inledningsvis framhållits, nämligen attdet brottsförebyggande rådet är avsett att vara ett samordnande och rådgivandeorgan med huvuduppgift att i samarbete med de olika myndigheter, vUka på sinasärskUda områden bedriver brottsförebyggande verksamhet, söka komma till rättamed brottsligheten genom insatser på bred front. Som departementschefenframhåller skall rådet självfaUet inte ha någon direktivrätt i förhåUande tiUdessa myndigheter och organ. Någon ändring av ansvarsfördelningen i fråga ominsatser i brottsförebyggande syfte på skilda områden är således inte avsedd.Beaktas bör också att de myndigheter och organ vUka närmast bUr berörda avrådets verksamhet avses bli representerade i rådet och dess expertorgan ochhärigenom får insyn i och inflytande på rådets verksamhetsplanering." Mot den här bakgrunden har vi anslutit oss tillutskottsmajoriteten, som således biträder propositionen. Även andra praktiskafördelar med propositionsförslaget har senare konstaterats. Personalen vidrådets kansU kan t. ex. erbjudas fasta tjänster, och det är inte det minstviktiga för att få tillgång till kvalificerade befattningshavare. Utan sådanaskulle resultatet av rådets arbete sannolikt bU ganska klent. Enligt statsverkspropositionen skaU sammanlagt 14 fastatjänster finnas vid rådet, som kommer att bestå av kansU med en utrednings- ochen utveckUngsenhet. TiU grund för utformningen av utvecklingsenheten ligger ettförslag från kommittén för kriminologisk behandlingsforskning. Den kommitténhar föreslagit sju tjänster vid enheten, medan departementschefen harföreslagit endast fem. Flera remissinstanser ansåg att rådets kansliorganisationskuUe bU otillräcklig med det förslag som kommittén för kriminologisk behandlingsforskninglade fram. framhöll också enligtstatsverkspropositionen att den administrativa personalen behövde förstärkaspå grund av att rådet skulle få en utveckUngsenhet. Detta har emellertid intebeaktats i propositionen. har också i sitt remissvarbeträffande förslaget påpekat att behovet av biträdespersonal har underskattatsoch föreslagit en förstärkning av den administrativa personalen. Det här skaUses mot den bakgrunden att det brottsförebyggande rådet kommer att få centralaoch viktiga uppgifter inom hela det kriminalpolitiska området. Och för rådetsarbete kommer forskningen att bli av stor betydelse, även om den inte skallkonkurrera med forskningen vid våra universitet och högskolor. Här kommersamordningsfrågorna in i bUden i stäUet. För att följa upp yrkandet i motionen 636 har utskottetscenterpartister i reservationen 6 yrkat att rådets kansli bör förstärkas meden forskningssekreterare, en handläggare, en assistent och två biträden. Vidareyrkar vi i samma reservation att medel anvisas för ersättning till experter ochkontaktmän i rådets arbetsgrupper och att ersättningen utgår i enlighet medkommittékungörelsen, även om rådet blir en fristående myndighet. Om den härformen av medverkan i rådets arbete inte kan gottgöras med marknadsmässigaersättningar, bör rådet ändå ha möjlighet att på något sätt ersätta de experteroch kontaktmän som Med detta yrkar jag bifaU tUl reservationen 6och i övrigt till utskottets hemstäUan. i (fp): Vi är alla ense om att kampen motbrottsligheten måste föras med aU kraft. Vi vet också att den måste föras påmånga fronter och att det förebyggande arbetet är det mest angelägna. Det ärockså helt följdriktigt att vi försöker samordna ohka åtgärder för att få utmesta möjliga effekt av de ansträngningar som görs och kommer att göras för attkomma tUl rätta med de problem som brottsligheten utgör och medför. Vi harockså att ständigt hålla i minnet att brottsUgheten ofta är symtom på att någoti vårt samhälle inte fungerar tillfredsställande. Vi vet också att det här rör sig om problem som det är väldigtsvårt att komma tUl rätta med. Redan uppgiften att finna de rätta angreppspunkternaär synnerligen komplicerade. En viktig förutsättning måste dock vara att mankänner faktabakgrunden både när det gäller orsaker tUl och omfattningen avbrottsUgheten och när det gäUer åtgärder i brottsförebyggande syfte ochbedömningen av resultatet av sådana åtgärder. Det var utifrån behovet av ett sådant faktaunderlag somfolkpartiet 1972 föreslog att en parlamentarisk utredning skulle tillsättas föratt få tUl stånd en genomgäng och totalbedömning av samhällets brottsförebyggandeåtgärder och med uppgift att utforma förslag tUl förstärkning av dessaåtgärder. Som trehuvuduppgifter för utredningen framhöU vi: Aktualisera nyaväsentliga forskningsuppgifter. Gebrottsförebyggande aspekter på skilda samhällsområden. Ge förslag tUlmera direkta brottsförebyggande åtgärder. Denna av oss förordade brottsförebyggande utredning skulleutveckla och sammanställa de brottsförebyggande synpunkter som behöver läggas påsamhällets utveckUng och politik på en rad områden. Vi menade och menaralltjämt att de faktorer i t. ex. storstadsmiljön som verkar brottsbefrämjandebör kunna analyseras och att synpunkter av brottsförebyggande natur bör läggaspå samhällsplaneringen i framför allt de stora kommunerna. Möjligheterna tUlfritidsaktiviteter för framför allt ungdom är säkerligen också av betydelse.Och mycket återstår att göra för att förbättra barnens uppväxtmiljö. För denyttre miljön har givetvis boendeplaneringen stor betydelse. Väsentligt är ocksåatt föräldrar får kunskap nog att klara den svåra uppgift barnens normbUdningutgör. Det är också viktigt från brottsförebyggande synpunkt att skolan förmårskapa en känsla av trivsel och social närkontakt och att samarbetet mellan hemoch skola fungerar på ett tillfredsställande sätt. Det jag har nämnt är endastexempel på områden, där åtgärder i brottsförebyggande syfte kan få betydelse. Vi får inte heller glömma att det inte räcker medsamhäUets åtgärder i socialt och materiellt hänseende. Det behövs ett utvidgatoch förtroendefullt samarbete med alla frivilliga organisationer och grupper,som av ideella motiv drivs att söka hjälpa sina medmänniskor. Inrättande av ett bro ttsförebyggande råd, m. m. Inrättande av ett brottsförebyggande råd, m. m. på vad ensådan insats kan betyda fick vi när vi var inbjudna att besöka LewiPethrus' stiftelse och där fick del av de resultat som vinns. Det gav ett klartbelägg för hur viktigt det är att samhället stöder de frivUligaorganisationerna. Det blev ingen utredning av det slag som folkpartietföreslog 1972; riksdagsmajoriteten avslog vårt förslag. Men det dröjde från det beslutet tUl dess att justitieministern tUlkallade enutredningsman för att lägga fram förslag till uppgifter för och organisationav ett centralt råd för samordning av samhällets insatser mot brott. Detarbetet ledde fram tUl att vi redan föregående år fick ett brottsförebygganderåd, som i egenskap av kommitté bedrivit ett omfattande uppbyggnadsarbete underden korta tid det varit i verksamhet. föreslås i den proposition och det utskottsbetänkandesom vi nu behandlar, att rådet redan fr. o. m. den I juh detta år ges stäUningsom självständig myndighet under ledning av en av Kungl. Maj:t utsedd styrelseoch med fast kansli bestående av två enheter, underställda chefen för kansliet,jämte viss administrativ personal. Rådets uppgift skall i första hand vara attsamordna de insatser som oUka myndigheter utför i brottsförebyggande syfte.Rådet skall genom samordning, rådgivning och andra insatser på bred front sökakomma tiU rätta med brottsUgheten. Att det föreligger ett mycket stort behov av sådanabrottsförebyggande insatser råder det inga delade meningar om. Däremot finnsdet olika uppfattningar om var och hur insatserna bäst skall sättas in. Inte heller propositionsförfattarna synes ha helt klartför sig hur uppgiften skall lösas. Enligt propositionen skall rådet självt inomramen för sina resurser avgöra vilka frågor rådet anser vara av sådan vikt idet brottsförebyggande arbetet att de bör utredas närmare och under vUka formerverksamheten skaU bedrivas. Till rådet skall knytas experter från olikamyndigheter och försäkringsbolag samt en samrådsgrupp med företrädare förorganisationer och myndigheter som endast mera aUmänt eller i samband medverksamhet i viss arbetsgrupp har anledning att medverka i rådets arbete.Dessutom skaU tUl rådet knytas en vetenskaplig referensgrupp. Det är här fråga om mycket omfattande åtgärder, som berörbefintliga myndigheter och organ i betydande utsträckning. Det finns därförenligt min mening skäl att gå försiktigt fram och pröva vUka vägar som är debästa och mest framkomliga. Det är också angeläget att man inte görorganisationen större än den lämpligen bör vara och det är framför allt viktigtatt man inte tar ifrån andra myndigheter uppgifter som de finner angelägna ochmeningsfulla i sitt arbete. Dessa synpunkter talar mot att binda sig för enpermanent, fristående myndighet. Det finns också anledning att noggrant pröva i vUkenutsträckning det arbete som det här är fråga om kan skötas av personal somarbetar i departement eller inom kommittéväsendet. Även personal i statligaverk förutsätts komma att utnyttjas i vissa faU. Men även om rådets behov avarbetskraft i viss utsträckning kan tillgodoses genom anlitande av utomståendepersonal behövs det ett fungerande kansli som organiserar och leder arbetet.Och det är givetvis angeläget att den personal som får uppgiften att svara för kansUets verksamhet kan beredas erforderUg Detta kan i och för sig tala för Kungl. Men detmåste gå att lösa dessa frågor även om man i väntan på vunna erfarenheter nuavstår från att tUlskapa ett nytt, självständigt verk. Frågan om personalensanställningsförhållanden bör kunna lösas ändå. Det finns alltså enligt min mening skäl för att, som jagsade tidigare, pröva sig fram. Syftet med och angelägenheten av den verksamhetdet här är fråga om finns det inga delade meningar om. Men huruvida det ärriktigt att skapa ett permanent verk med en tung administration och risker förbyråkratisering är vi inte beredda att redan nu ha en bestämd uppfattning om.Det är enligt vår mening osäkert om Kungl. Maj:ts förslag är den bästakonstruktionen. Vissa av de uppgifter som avses bli överlämnade tiU rådet bör istället handhas av regeringen. SärskUt gäUer detta uppgiften att samordna olikasamhällsorgans insatser mot brott och att verka för att lagstiftningen håUerjämna steg med samhällsutvecklingen. Vi har i en motion erinrat om att en avgrundtankarna bakom departementsreform var att en av departementenshuvuduppgifter skall vara planering och samordning. I viss utsträckning synes rådets verksamhet även kunnakomma att beröra utformningen av kriminalpolitiken i stort, en uppgift somstatsmakterna enligt vår mening inte kan lämna ifrån sig. Det är också oklartvilket inflytande rådet får på andra myndigheters verksamhet och hur det bUrmed ansvarsfördelningen. De myndigheter och organ som närmast berörs av rådetsverksamhet har envar att inom sitt verksamhetsområde ta initiativ och svaraför att vederböriiga åtgärder vidtas. En permanent, övergripande myndighet avdet slag som här föreslås kan skapa förvirring och ge anledning tillkompetenskonflikter. Självfallet kommer emellertid rådet under sitt första och vi kan väl också säga sina första verksamhetsår att få stor betydelse församordning av och initiativ till olika insatser i brottsförebyggande syfte. Mendet är inte alldeles självklart att en Uka omfattande organisation behövs på längresikt, när samarbetsfunktionerna kommit till stånd och vunnit stadga. Det ärockså möjligt att erfarenheten kan visa på andra möjligheter att utvinna deresultat som det brottsförebyggande rådet är avsett att ge. Enligt vår mening bör frågan om rådets ställning tas upptiU förnyad prövning sedan erfarenheter vunnits av rådets verksamhet somkommitté. SärskUd uppmärksamhet bör bl. a. ägnas åt frågorna omförhållandet mellan rådets arbetsuppgifter och statsmakternas ansvar för detkriminalpolitiska arbetet samt gränsdragningen mellan rådets verksamhetsområdeoch de av rådets verksamhet berörda myndigheternas och organens ansvarsområden.Vi förutsätter att Kungl. Maj:t vidtar åtgärder för att bereda erforderligtrygghet i anstäUningen för den personal som tjänstgör i kansliet. Med detanförda ber jag att få yrka bifall till reservationen 1. Sedan några ord om en annan motion som behandlas i dettabetänkande och som finns åberopad i reservationen 5. Den gäller inrättandet aven särskild forsknings- och utvecklingsenhet vid . Det ärrubriken på motionen. Vi har tonat ned den något under utskottsbehandUngen ochtalar om en utvecklingsenhet vid rikspolissty- Inrättande av ett brottsförebyggande råd, m. m. Inrättande av ett bro ttsförebyggande råd, m. m. relsen.Den här frågan tas upp i två motioner, av vUka den ena är underskriven av migfrån , BertU från och frånmoderata samlingspartiet. Det är alltså en trepartimotion. Motionsyrkandet kanföras tiUbaka tUl ett av kommittén för kriminologisk behandUngsforskningframlagt förslag. Statsmakterna har gång efter annan tagit beslut gäUandeåtgärder för bekämpning av brottsligheten och därvid även förstärktpolisväsendet i betydande utsträckning, en förstärkning som möjliggjort t. ex.ökad patrullering tUl fots och en utbyggnad av kvarterspolisverksamheten, någotsom vi hälsar med mycket stor tiUfredsstäUelse. Det har också inneburit enbetydande förstärkning av poUsens tekniska utrustning. Men sompolisväsendet växer och tillförs nya resurser stäUs ökade krav på enutvärdering av reformer och förändringar inom polisens verksamhetsområde. Den åberopade kommittén hänvisade tiU det förhåUandet attpolisforskning förekommit i mycket begränsad omfattning i vårt land och attkunskapen om olika åtgärders verkningssätt är mycket bristfällig. Remissinstanserna stäUde sig positiva tUl kommitténsförslag. anförde t. ex. att det föreligger behov avåtgärder för uppföljning av polisverksamheten och tillstyrkte att en enhet föruppföljning och utveckUng inrättas inom rikspoUsstyrelsen, förslagsvis inompolisavdelningen. Ifrågavarande enhet skaU enUgt riksräkenskapsver-ket svaraför utredningsarbete m. m. i syfte att följa upp och utveckla verksamheten mendäremot inte bedriva egentlig forskning. Det är detta vi nu ansluter oss tUl. Justitieministern har i propositionen anfört att ettgenomförande av kommitténs förslag skulle komma att medföra att de begränsaderesurser, som står tUl förfogande, splittras, och därför har han inte velat försin del biträda förslaget. Men även om man är angelägen att inte i onödan spUttraforskningsinsatserna utesluter det inte en insats avdet slag det här är frågaom. Det är här, som riksräkenskapsverket framhåUer, inte fråga om att bedrivaegentlig forskning men det är i högsta grad angeläget att en utvärdering skerav reformer och förändringar inom poUsens verksamhetsområde som grund för ettkontinuerligt utvecklingsarbete. Detta måste vara av stor betydelse förpolisens planeringsarbete och för prioriteringar inom polisväsendet. Det ärockså viktigt att förhåUandet mellan poUsen och allmänheten utvärderas. För attarbetet med här nämnda uppgifter skaU kunna ge ett så gott praktiskt resultatsom möjligt och tjäna som underlag för beslutsfattande är det väsentligt attdet utförs i nära anslutning tUl kontinueriiga verksamhet. Någon stor organisation behöver det inte här vara frågaom. Som modell för enheten kan nuvarande utvecklingsenhettjäna. Den har tre fasta tjänster jämte en biträdestjänst. Självfallet börenheten även disponera över ett lämpligt avvägt projektanslag. Då jag ärövertygad om att de medel som en sådan utvecklingsenhet skulle kräva är mycketväl använda pengar yrkar jag bifall tUl reservationen 5, som innebär att hos Kungl. Maj:t hemstäUer att förslag om en särskildutvecklingsenhet vid rikspoUsstyrelsen föreläggs . I övrigtber jag att få yrka bifaU tiU vad utskottet hemställt. Fröken (): har tidigare under debattenkring justitieutskottets betänkande nr 10 utförligt talat för utskottsmajoritetensmotiveringar. Det var egentligen bara på en punkt som avvek frånutskottsmajoriteten, nämligen när det gäUde medelsberäkningen, som tas upp ireservationen 6. Jag kan därför fatta mig kort i denna debatt. När det gäller den fråga som har förts i förgrunden inästan samtliga inlägg här i debatten, nämligen huruvida det brottsförebygganderådet skall vara en egen myndighet eller fortsätta som en kommitté, så tyckerjag att den tveksamhet som gav uttryck åt borde ha blivitvederlagd både av de hearings som vi höll i utskottet med företrädare förjustitiedepartementet och för det brottsförebyggande rådet ävensom av -vad somanförs på s. 49 i statsverkspropositionens bilaga 4. Man redovisar där anledningarna tUl att tanken på dettaråd lades fram och framhåller bl. a. att en väsentlig fråga i kampen motbrottsligheten är möjligheterna till samarbete mellan oUka myndigheter ochorgan, arbetsmarknadens företrädare, skolan och rättsvården.