prot · FX0997 · 1974-12-31 00:00:00 — En uppdelning länsvis efter den senaste räkningenger vid handen att det för dagen bara är de fyra Norrlandslänen plus Värmlandsoch som fortfarande har fler arbetssökande än lediga platser.För landet i övrigt är situationen den omvända. Detta ger naturligt och logiskt en anvisning om hur vi börse på lokaliseringspolitikens och arbetsmarknadspolitikens inriktning för dentid vi nu närmast har att planera för. Kanske ännu intressantare är redovisningen över sysselsättningenbland de arbetslöshetsförsäkrade. Den är intressant därför att den omspännerhela den fackligt organiserade arbetsmarknaden alla som har gjort sin entrépå arbetsmarknaden, alla som är etablerade på arbetsmarknaden. Anmäldaarbetslöshetskasseförsäkrade arbetslösa är 32 000. Det är11 500 färre än under samma månad , och det motsvarar avde fackligt organiserade. Man kan ifrågasätta om det i praktiken över huvudtaget finns möjligheter att komma högre i fråga om sysselsättning bland defackligt organiserade än av hela gruppen. Sysselsättningspolitiken är således en fråga om attkunna förmedla folk som vill ha ett arbete till de platser och orter där enuppenbar brist på arbetskraft föreligger. Vi talar ofta om kapacitetsgränsen för produktion och föravkastning i vårt folkhushäll. Den frågan har berörts i debatten tidigare här . Denna kapacitetsgräns - ett populärt uttryck - kan bestämmas av tvåfaktorer. Den bestäms av tillgången på maskiner och lokaler, men det som kanskei första hand bestämmer gränsen om man har nått den eller om man harnågonting kvar - är tillgängen på arbetskraft. Nr 97 Det händer ibland att man utifrånden statistiska redovisningen av de Fredaeen den arbetslösadrar enligt min mening förhastade slutsatser om att vi har ett 31 mai1974 utrymme kvar innan vi nårkapacitetsgränsen, Räknesnurran säger detta, ------------- _--- -------------- omman låter den vara avgörande för bedömningen. Denekonomiska jg jg j j.jg stycken är en konstraktion. ' tröghetsmoment som ligger i att fåarbetsplatserna anpassade till de arbetslösaoch de arbetslösa anpassade till de lediga platserna är svårt att övervinna;det tarvas inte bara en aktiv och energisk arbetsförmedling, som vi nu byggerut och kommer att bygga ut i stark takt, utan det krävs också omskolning ochyrkesutbildning samt en vilja från företagens sida att anpassa sig till denarbetskraft som står till förfogande. Trots den starka efterfrågan påarbetskraft som vi har måste vi fortsätta det är min uppfattningutifrån vad jag här redovisat siffermässigt en mtensiv arbetsmarknadspolitikmed allt vad det innebär av omskolning, utbildning, förmedUng, upplysning ochinformation. När det gäller den intressanta frågan huruvida vi kandiskutera ett fullt kapacitsutnyttjande borde för dagen just förhållandena päarbetskraftssidan vara den begränsande faktorn. Jag skulle som en konklusionvilja anföra att det teoretiskt 100-procentiga kapacitetsutnyttjande som manfår fram om man bara använder räknesnurran betyder att man ställer anspråkenUtet grand för högt. Man får finna sig i verkligheten som den är, ochverkUgheten visar att vi har kommit upp i det kapacitetsutnyttjande somär praktiskt möjiigt. Jag tror t. o. m, att jag vågar säga att det är snararebristen på framför allt yrkesutbildad arbetskraft än dess motsats som utgörbegränsningen i vår fortsatta produktionsökning. Industriinvesteringarna beräknar vi skall expandera i enårstakt på och produktionsökningen i en årstakt på 7 å 8 procent.Här vill jag gärna understryka vad sade i sitt inlägg för en stundsedan: Gång på gång har man anledning att fundera över det olyckligaförhållande som ligger däri att investeringsviljan är starkt konjunktur-betonadinom den svenska industrin. Vi har ju ändå under de senare decennierna upplevt hurkonjunkturväxlingarna med väldigt stor regelbundenhet går fram över denindustria-Userade världen. Det finns t. o. m. en logisk och vetenskapligförklaring till den här periodiciteten: den åren följd av den friamarknadshushållningens lagar och värderingar. Det tar för mig attge mig in på en analys av dessa speciella frågor, och jag avstår från det. Jagtillåter mig bara att konstatera att för dagen torde det inte här i landet, föratt ta ett exempel, finnas några företag på den skogsindustriella sidan ellernågra företag baserade på järn- eller stälhantering som inte plötsligt - ochallesammans på en gång har fått klart för sig att nu behöver man investera.Och så presenterar man investeringsplaner som rör sig om den halva miljardenoch i vissa fall ända upp till miljarden för det enskUda företaget när detgäller den närmaste perioden. Vi har självfallet Ingenting att erinra mot detta, men mankan ju göra sina reflexioner. Jag kan förstå att de här tankegångarna vaknarhos företagsledarna och att det finns utrymme i styrelsernas ställningstagandenför att fatta ett positivt investeringsbeslut när leveranssiffror, orderingångoch orderstock ter sig så som jag beskrev siffermässigt. Närvändningen kommer försvinner investeringsaktiviteten i väntan på Nr 97 "ä;» S- den Även omdetta upprepas gång efter annan håller mönstret i sig. Och ti : 1974 det voreönskvärt jag vill understryka vad sade att de-------- svenskaföretagen även satsade pä investeringsexpansionen i lagkonjunk- _ twrntcsr\,u Detfinns ju sä många företagsekonomiska skäl som talar för det. utmen, m. m.Lågkonjunkturens rikare tillgång på pengar för billigt pris, de då meramodererade anläggningskostnaderna och fördelen av att ha produktionsapparateni optimal kapacitet när efterfrågan ökar borde vara skäl för en tidsmässigtvidare spridning av den industriella investeringsaktiviteten. Under de gångnaåren har vi tvingats att med artificiella medel hålla aktivitetenuppe. De medlen har t. ex. varit investeringsfonds-frisläpp, extramaskinavskrivningar utöver de skattemässigt fördelaktiga avskrivningsreglernasamt stöd till lagerinvesteringar. Vi har vidtagit en hel rad sådana åtgärder.Och de har haft sin verkan. Jag har tidigare konstaterat och vill baraunderstryka det , att vi har som nation i den industrialiserade världen varittämUgen ensamma om att kunna öka industrunvesteringarna under den lågkonjunktursom präglade 1971 och 1972, och naturligtvis är det denna kammares beslut somdär har varit avgörande. Men det är önskvärt och det är kontentan av dennalilla utläggning - att vi får en mera helhjärtad insats från industrihåll i denönskvärda konjunkturutjämnande poUtik som vi alla är intresserade av att föra. I kompletteringspropositionen har vi redovisat en ökningav den privata konsumtionen på mellan . Jag tror migha viss anledning säga att det är ett realistiskt antagande. Vi följer handelnsavsättning och utveckhng månad för månad, och den volymökning som handelnredovisar märk väl volymökning under den gångna delen av 1974 ligger väl inivå med här angivna antagande om privat konsumtionsökning. Den av fjolåretsriksdag beslutade skattesänkningen, de konjunkturstimulerande åtgärder somriksdagen har fattat beslut om och de lönerörelser som genomförts under årethar alla sammanfattningsvis medverkat till att konsumtionsprognosen bör hålla. Kanske man frågar sig om vi har för mycket av internefterfrågan i gång i samhäilsekonomin . Om så är fallet medverkardet till en extra prisuppdrivning och naturligtvis till en försämrad handelsbalansgenom ökad import och konsumtion av vad som i annat fall skulle kunnaexporteras. deklarerade här en mycket bestämd uppfattning att såicke är förhållandet. Jag skall återkomma till det litet längre fram. Svaret påden frågan får vi försöka avläsa i utvecklingen av vår utrikeshandel månad förmånad. är utrikeshandelns utveckling månad eftermånad tillfredsställande, i så måtto att vi ännu har ett mindre överskott påexportsidan. Vad beträffar den procentuella utvecklingen av importen ochexporten under det nu gångna året har vi i kompletteringspropositionen givituttryck åt vår tro på en importökning på och en exportexpansion påmellan . Jag är glad om skillnaden blir så pass blygsam. som är den senast redovisade månaden och för vilken siffrorna kommit just idessa dagar hade vi ännu ett mindre Nr 97 överskott i handelsutbytet medomvärlden, men vi har en procentuell Fredaeenden utveckling som är litetoroväckande. 31 mai1974 '' procent i förhållande tillsammamånad , medan vi för exporten Den ekonomiska politiken, m. m. noteradeen ökningstakt på i förhållande till april månad i fjol.Denna utveckling är karakteristisk på året.Utvecklingen har accentuerats för , och kanske kulminerade den underaprU. Denna utveckling vågar vi väl än så länge ta med lugnet ibehåll. Vi har dess bättre en valutareserv ett resultat, vågar jag säga, avden politik som fördes och som så ofta klandras som ger oss en viss säkerhet. Vi är inte lika långt ute i det kalla vattnetsom andra nationer där man inte haren sådan reserv i bakgrunden. Vi har tappat ett par miljarder avvalutareserven, men det har inte i någon utsträckning berott på en förändringav vår exportstyrka kontra vår importbenägenhet, utan det har sin förklaring pådet rent monetära planet. Den stora skillnaden mellan priset på pengar i vårtland och i omvärlden, även i fråga om de långfristiga krediterna, har medförten obenägenhet hos industrin att finansiera sig på den internationellakapitalmarknaden. Dessa stora ränteskillnader har också medfört att de löpandebetalningarna präglats av en fördröjd hemtagning av valutorna man har haftdem placerade utomlands, där avkastningen varit bättre. Den senaste justeringenav diskontot och kapitalmarknadsräntorna har i viss utsträckning utjämnatdetta förhållande. Dessutom har vi dess bättre , som jag sade,haft en hyfsad valutareserv att förlita oss på. Vi avläser därför än så längemed relativt lugn den här utvecklingen. Den svenska kronan har iinternationellt, monetärt sammanhang ett gott anseende. Låter det här för bra? Det är kanske en eller annan avkammarens ledamöter som gör sig den frågan, när jag lämnar denna redovisningoch försöker ställa prognosen för framtiden. Jag är angelägen att understryka att man sannerligen ickeskall underskatta de risker som präglar världsekonomin och som vi dagligenupplever via situationen i vår omvärld. Politiska omkastningar, social oro ochstörningar i samhällsmaskineriet öppnar undantagslöst det förhållandet attekonomin har kommit ur led. koncentreras de ekonomiskaproblemställningarna kring nationernas bytesbalans, och här har oljekrisennaturUgtvis spelat en alldeles avgörande roll. Även om tillförseln av olja nuflyter, kvarstår som jag sade den starka prisstegringen och dess inverkan påländernas valutabalanser. 40 å flyter frånkonsumentländerna till de oljeproducerande länderna. Även om dessa pengar ocksåi stor utsträckning flyter tillbaka till de industrialiserade länderna i formav placeringssökande kapital, belastas låntagarlän-derna efter denna operationmed enorma räntekostnader i ett för dagen högt ränteläge. De upplever enständig oro för en gradvis ökad nationell skuldsättning. Denna utveckling kan i värsta fall leda tiU enisolationistisk politik med avseende på handel och varuutbyte, försök attexportera svårigheterna till andra länder genom att justera växelkurserna ochgenom att avgränsa den egna marknaden från omvärlden genom att byggaupp importhinder.Vi har sett exempel på det , exempel som sannerligen ärtillräckligt drastiska för att var och en skall förstå det allvarUga isituationen. Vad vi framför allt bevittnar är en internationellprisstegringsvåg som den här gången tenderar att bli mera uthålUg än vidtidigare liknande tillfällen. De livsviktiga råvarorna leder prisstegringen,drar med sig motsvarande konsekvenser för färdigvarorna och tvingar framhöjningar av konsumentpriserna. I sin tur tvingar det fram krav påkompenserande lönehöjningar, som åter i sin tur slår igenom i nyaprisstegringar på speciellt varu- och tjänstesektorerna. En olycklig utveckling,som den jag här beskrivit, har då en benägenhet att rulla vidare. Vad somskiljer dagens prisstegringsvåg från de tidigare jag kan erinra omKoreakrisen 19501951 och den konjunkturtoppens prisstegringsvåg som vi hade19651966 är att de tidigare prisstegringarna i allmänhet gick över på tvåår, medan den nuvarande prisstegringsvågen har hängt med med sinastarka ökningstal. Jag skulle kunna anföra en del exempel på det; det hargjorts tidigare i debatten, men jag skall göra det litet utförligare äntidigare talare. Vi avläser på den senaste tolvmånadersperioden i de storaledande Industriländerna följande prisstegringar: mellan 11 och 13,mellan 12 och 13, mellan 10 och 11, mellan 10 och 11 ochJapan . I en del europeiska länder - , , ,och - har prisstegringstakten varierat från 15 . I de skandinaviskaländerna har ökningen på den senaste tolvmånadersperioden varit för Danmark14, för drygt 17, för och någonting mellan 9 och 10procent. Efter denna prisstegringsvåg , som ändå varbegränsad till , talar det mesta för att vårt land 1974 hamnarmellan . , den ryska kommunismensfader, konstaterade att Inflationen var ett av de effektivastemedlen att luckra upp stabiliteten i ett samhällssystem, skapa desperation ochoro hos medborgarna. Historien har gett honom rätt. Vi har många bevis på dettai våra dagar. Jag läste för litet sedan ett reportage av en radikal svenskekonom, som hade besökt efter det att militärjuntan hade tagit övermakten. Han konstaterade, efter att ha studerat den ekonomiska utvecklingenunder regi, att det var den våldsamma inflationen som rörde sig om40, 50, som var den naturliga förklaringen till dendemokratiska regimens sammanbrott och den efterföljande diktaturens etablering. Jag tycker att det här ger anledning till eftertanke. Vadsom är mest effektivt för att ställa till oro i samhället och sammanbrott ialla vedertagna uppfattningar är om inflationen går loss. Det är såledesingenting överraskande i att regeringen från de här utgångspunkterna idagsläget, och i den situation vi ser att omvärlden har, betraktar enstabilisering av den svenska ekonomin som den allt överskuggande och mestansvarsfulla uppgiften för landet och landets politiker. Det var utifrån denna välgrundade ståndpunkt somregeringen inbjöd arbetsmarknadsorganisationernas representanter och oppositionspar- Den ekonomiska politiken, m. m. Nr 97 tiernas ledare till en serieöverläggningar med målsättningen att stabilisera Fredaeenden ' svenska ekonomiska utvecklingen.Regeringen vUle undersöka vUka 31 maj1974 möjligheter det förelåg att samarbeta om de program som innebar Den ekonomiska politiken, m. m. genomförandeav de reformer som vi alla är synnerligen ense om att genomföra och göra detmed en bibehållen stabil ekonomi. Vi var medvetna om att det var en svåruppgift. En nyckelställning i arbetet fick självfallet de fackligaorganisationerna; det är helt naturligt, att de fackliga organisationerna i vårdemokrati i sin egenskap av fria organisationer har en mycket betydelsefuUposition i samhällsmaskineriet och i den ekonomiska utvecklingen. Vi mötte förståelse och anslutning från det hållet. Denprincipiellt nya metod som lanserades , att väga inlönediskussionen och skattediskussionen i ett gemensamt och tidsmässigtsamordnat handlingsprogram, har tvivelsutan gett ett gott resultat. Vi fick vittnesbördom detta från samtUga företrädare för de fackUga organisationerna. Man var Införstådd med att genomföra reformerna som äraktuella på skattepolitikens och folkpensioneringens område reformer som draren kostnad av mellan 7,5 och . Man var också införstådd medatt den fackUga rörelsen bör vara med och garantera motsvarande finansiering,eftersom vi inte har råd med de risker som en svag finanspoUtik och en enormtökad upplåning skulle ha inneburit. Finanspolitiken har mer än någonsin en uppgift att fylla idet läge som jag har beskrivit som dagens ansträngda läge, om man nu inte harorimliga anspråk och orimliga krav på ränte- och kreditpolitiken. De fackligaföreträdarna var beredda att ta det ansvar för en stabiUsering som tyvärrendast en av de tre borgeriiga partiernas ledare var beredd att leva upp till. Permanent reformkostnad bör betalas med en permanentfinansiering. När två klara och konkreta reformer ligger framför oss och viskall sänka den direkta skatten begriper väl alla att vi inte kommer på idénatt höja den direkta skatten med motiveringen att konjunkturpolitiken såkräver. Då får man använda andra medel. När vi på ett avgörande sätt skallförbättra folkpensionärernas villkor och när vi skall sänka pensionsåldern till65 år, är vi väl allesammans på det klara med att vi inte kan försämraförhållandena för folkpensionärerna eller höja pensionsåldern till föratt den vägen tjäna pengar och passa in sådana ändringar i något slagskonjunkturpolitisk bedömning. Om man bestämmer sig för reformer av den härkaraktären, kommer de alltid att kräva sin permanenta finansiering. Det är attkamouflera ett allvarligt problem om man såsom försöker göragällande, att det här ju ändå skall passas in i en samhällsekonomisk bedömning,och följaktligen bör man längre fram, förslagsvis , ta ställning tillfrågan om finansieringen helt och fullt ut. Det där är ett skalkeskjul för att slippa ta konsekvensenav att man vill vara med om reformverksamheten men känner obehag inför att varamed och betala den. Självfallet betyder vad jag nu säger inte att jag harkommit till någon uppfattning om att man inte kan föra konjunkturpolitik viafinanspolitiken. Man kan föra den via finanspolitiken och man kan föra den viakreditpolitiken och via penningpolitiken men man får användaandra områden än den direkta statsskatten och pensionsförstärk- Nr 97 ningar, om man viU göra anspråk på att finanspolitiken skall ha en Predaeen den funktion att fylla i den konjunkturpolitiskt nyanserade verksamheten ti : 1974 framöver. Med arbetsmarknadsorganisationerna som solidariska parteri infla-tionsbekämpandet kunde vi föra den här debatten över på det poUtiska ntiKe, . planet, tyvärr bara med partiell framgång. Moderata samUngspartiet steg avi ett tidigt skede. Det kom i och för sig inte som någon överraskning. Är manbärare av den ekonomiska filosofi som numera har lagt sig ombordmed var det logiskt att stiga av. Man har en läpparnas bekännelse jag villvara artig mot och göra den reservationen att han förmodligen intehar sitt i övrigt goda förstånd med sig när han presenterar dennaskattefilosofi att skattesänkningar och pensionshöjningar är på något sättsjälvgenererande rent finansiellt. Propagandan "sank skatten och nyaskatteinkomster flödar" är snarfager, förledande propaganda men enerbarmligt falsk melodi. Vore det rätt skulle vi med som försångarealla vandra in i reformernas rike utan att behöva betala för dem - de skulle såatt säga betala sig själva. Jag tror att bör sjunga den vackravisan i enrum eUer möjligen för en liten samling edsvurna trogna. I annat fallfår han räkna med så högljudda protester att ingenting hörs av sången. erinrade om att här har somledare för moderata samlingspartiet deklinerat på ett alldelesuppseendeväckande sätt. Och det finns faktiskt anledning att understryka detta.Under 1940-och 1950-talens ekonomiska debatter, när det var andra högerledare,var man i det avseendet ganska konsekvent. Man höll på den gamla goda Unjen attär det så att man kostar på sig reformer som blir permanenta och beständiga fårman också se till att man har pengar till dem. Man hade den i och för sigriktiga finanspolitiska uppfattningen att även ett budgetsaldos omfattning ochstorlek spelar en roll när man bedömer finanspoUtiken och ekonomin någontingsom moderna ekonomer, med bl. a. i den skolan, tydligeninte längre har någon känsla för. Måhända, herr talman, vågar jag ändå ha den stillaförhoppningen att när i lugn och ro haft sin sommarsemester ochskaffat sig det sinnets lugn som umgänget med fåren onekligen bör ge, skall hanfram komma fram till den mycket riktiga ståndpunkten att man bör varamed och betala reformer som har den här permanenta karaktären. När jag sägerdetta är det självfallet ingen deklassering av fåren i och för sig. Det ärutmärkta djur, och vi är alla mycket tacksamma över att de svenska jordbrukarnadriver den köttproduktionen; som konsumenter har vi alla stort utbyte av den. Jag skall inte beskylla för att smita frånnotan. var faktiskt beredd att betala. Tyvärr valde han envaluta som inte är gångbar och kom således också på ett tidigt skede vid sidanom den mera allvarliga diskussionen. Det blev regeringspartiet och som politisktförklarade sig villiga att följa upp löntagarnas intentioner dels om reformverksamheten,dels om hur den skall betalas - en reformverksamhet som bör kunna Den ekonomiska politiken, m. m. genomförasutan att vi bär bränsle till en inflationsrisk. Vi har klarsignal för enreformverksamhet trots dagens ansträngda ekonomiska läge. Och det är värt attnotera därför att det är ett stort reformverk, dessa båda avgörande frågor,skattesänkningen och den pensionsförbättring som väl är ett radikalare tag ibl. a. omsorgen om de gamla i vårt land än vad som har hänt . Jag drar inte några längre gående växlar på uppgörelsenmellan regeringspartiet och än vad uppgörelsen i dess innehållinnebär. Men den är dock tillräckligt remarkabel för att jag efter 19 årsdebatter som finansminister om landets ekonomi gärna vill ge etterkännande för politiskt kurage och samhällsansvar. Jag är personligen Utetgrand överraskad, men jag erkänner villigt att det är en glädjandeöverraskning. Jag vUl sedan säga nägra ord direkt ianslutning till den tidigare debatten . i ganska uttalade surhet över den häruppgörelsen av bilateral karaktär har väl sina särskilda förklaringar, och demkänner bättre än jag, men vi vet båda vad det är som ligger ibotten. säger att vi kommer att få möta arbetarnas irritation överden här uppgörelsen. Jag är medveten om att vårt parti framför sig har eninformationsuppgift som kan tarva en del arbete men som vi självfallet kommeratt lägga ned mycken energi på. talade här om arbetarna. Jag troratt jag kan försäkra att vi har möjligheter att tala om förarbetarna att vi har löst två svåra frågor på ett sätt som står iöverensstämmelse med den reformistiska väg att ändra samhället och genomföraförbättringar som alltid varit socialdemokratins speciella framgå ngsväg. har, om jag skall tro de valstatistiskabarometrarna, en väsentlig del av sina anhängare bland ungdomarna en hel delav dem kanske är missnöjda på våra universitet och högskolor. Men de är jurent intellektuellt inte sämre utrustade än att om vill hjälpa tillmed den här informationsverksamheten, så skall vi nog få även dem att förståatt det är bättre med en fågel i handen än tio i skogen och att det är bättremed praktiska resultat än med stora ord och låter. Jag vill beröra ytterligare en fråga som har tagits upp idagens debatt, nämligen den fråga varom fram i nattskall votera: indexregleringen av skatteskalorna. Vi har till leda diskuteratsjälva problemställningen, och jag skall inte upprepa mig där. Så mycket är väländå alldeles klart, att om man accepterar en indexreglering av skatteskalornahar man därmed också accepterat en matematisk skattesänkning i sammaprocentsatser oavsett om vederbörande tillhör de lågavlönade, de medelavlönadeeller de högavlönade. har vi fått ett förslag från skatteutredningen, som harenats om utformningen av en ny skatteskala. Där bakom står alla de tre fackligaorganisationernas representanter och även de politiska partiemas representanter.Efter en sådan bastant enighet om hur detta provisorium på skattepolitikensområde skall utformas föreställer jag mig att det inte vore korrekt avfinansministern och regeringen att göra några ändringar i varje fall någraändringar att tala om när förslag skall läggas påriksdagens bord. Jag är medveten om att en och annan kan ha sin funderingöver huruvida fördelningen av skattesänkningen fått den utjämningsprofil somman kanske hade önskat. Jag tror att sådana funderingar finns inte bara inommitt parti utan också inom .