prot · FX0980 · 1974-12-31 00:00:00 — Jagtror över huvud taget att det är ganska orimligt att inbilla sig att svenskafolket i någon större majoritet under fem studiekvällar skulle kunnatränga in i dessa frågor. Där är jag gärna med och stöder att det blir en mer allsidigframtoning och att även de som är ivriga motståndare får komma fram. När man lyssnar till är det som att lyssnatill en grammofonskiva. Den galla han spyr över den s, k, energimaffian vilkaden består av har han redan talat om - är lika stark varje gång vi här ikammaren talar om energifrågor. Den enda slutsatsen man kan dra av hansanförande är att paradiset kommer först när vi har infört planekonomi.Planekonomin, det är symbolen - om jag nu hörde honom rätt förframtidsansvar, solidaritet och medmänsklighet, Pä den andra sidan står baraden hiskliga profiten, som tydligen styr alla oss som inte accepterarplanekonomin. Jag vill,herr talman, för att hyfsa den här debatten slå fast följande. För detförsta måste riklig tillgång pä energi och så billig energi som möjligt anses vara en fördel för ett samhälle, inte en nackdel. 46 , hindrar inte att vi försöker vara sparsamma, att viförsöker hitta på Det tror jag alla är överens om. Men jy 80 rikligtillgång på energi även är en fördel för folkflertalet här och iandra länder. För det tills vidare inte mycket vi vet om dessa lågenergialternativ som många människor talar om,men att de kommer tnergiforsorj-att innebära sociala konsekvenser äralldeles uppenbart, dvs. att det ning m. m. föreligger risk för enbetydande nedrustning på det sociala området. Det skall bli intressant att läsa vad energiprognosutredningen kommit till på denpunkten. För det tredje är den nuvarande förbränningen av fossilabränslen, framför allt olja, skadlig för miljön. Det vore utomordentligt bra omalla de som stormar mot kärnkraften också insåg, att oljeförbränning i denutsträckning vi sysslar med innebär stora påfrestningar på denmänskliga miljön i form av föroreningar, i form av försurningar och i form avklimatstörningar. Jag tror, , att det största hotet motklimatförändringar här på jordklotet icke främst ligger i att vi gör av medmycket energi, utan vilken typ av energi vi gör av med. Och där tror jag att defossila bränslena är det största problemet. Det är dessa som kan orsaka att detblir som ett kylskåp här på jorden . För det fjärde år oljan för värdefull att bara eldas upp iall evinnerlig framtid. Vi måste skapa alternativ för uppvärmning ochtransport. Risken, herr talman, i den nuvarande kärnkraftsdebatten ärinte -såvitt jag kan se det att motståndarna till kärnkraften inte för framsina argument, utan att nästan allt som förekommer i massmedia är negativt. Viskall inte ta slutgiltig ställning och det tänker inte jag heller göra- men när man som motståndarna klistrar epitetet på experterna att de är köptakommer det inte att vara lätt att få balans i debatten och ettförutsättningslöst ställningstagande . Det är, herr talman, inte svårt att förstå den djupaskepsis som många känner mot kärnkraften. Det första vi såg av fissionskraften,det var kärnvapen, det var provsprängningar, det var osv. Det var dödoch förintelse, det håller jag med om. Det är ett psykologisktgap som måste övervinnas för att över huvud taget få folk att acceptera ordetkärnkraft. Men jag tror vi skall vara överens om att kan man klarasäkerhetsproblemen, då kommer det att vara utomordentligt värdefullt för helamänskligheten att använda kärnkraft för fredliga dvs. Jag var, precis som , sedanskeptisk till kärnkraften. Men jag vill inför kammaren deklarera, att efter ettdrygt års studium i en av de utredningar som behandlar säkerhetsproblemen harmin skepsis successivt avtagit. Jag tycker det vore fel om alla de politikersom ställer sig upp och talar om kärnkraft enbart förde fram de negativafaktorerna. Jag vet att det finns möjligheter att klara säkerhetsproblemen påett tillfredsställande sätt. Det gäller såväl avfallsfrågorna somhaveririskerna. Det vore fel att inte deklarera detta. All den propaganda somkommer i den här kärnkraftsdebatten fär nämligen inte inriktas ät enbart etthåll. Vi har, herr talman, över tusen reaktorårserfarenhet, och någon allvarligare olycka har inte inträffat, i alla fall inte någon olycka med 47 Energiförsörjning m. m. Men lyssnar man pä många av de argument som anförs mot kärnkraften kanman tro att det inte finns någon som helst positiv erfarenhet. Man har en mycket rigorös säkerhetslagstiftning, betydligtmera rigorös än på något annat område när det gäller industriell verksamhet.Problemen med avfallet är såvitt jag förstår - efter att ha lyssnat till bådasidor av experter, alltså även de som är kritiska till kärnkraften teknisktlösta. gäller det att få människoratt acceptera tekniken och att tro på den. Haveririskerna är, jämfört med mycken annan mänskligverksamhet, utomordentligt små. Det gäller för den här , precis somandra parlament, att anta principer för förläggning av kärnkraftverken ifortsättningen så att man får en absolut minimering av de risker som trots alltåterstår. , herr talman, skall man komma ihåg ytterligareen sak, även om inte ekonomin skall vara det avgörande. Prisrelationerna i dagtalar definitivt till förmån för en fortsatt utbyggnad av kärnkraften. Med denya oljepriser vi har är det ungefär hälften så dyrt alt producera elektriskkraft i kärnkraftverk jämfört med de oljeeldade kraftverken som vi hålleross med. Det är något .som jag trots allt tror måste läggas med i vågskålen. Vi skall inte ta slutlig ställning här . Jag vUlebara ha sagt detta, inte därför att jag har något att tjäna på att kärnkraftenbyggs ut i fortsättningen, inte därför att jag inte inser säkerhetsproblemensvidd och inte därför att jag i och för sig skulle vara positiv till en ohämmadtillväxt av energikonsumtionen. Jag vill ha sagt detta därför, herr talman, attjag inser att förbränning av olja också leder till svåra föroreningar, attoljan är för värdefull för att eldas upp, att energikonsumtionen i världenkommer att öka kraftigt och att en ökad energikonsumtion är nödvändig för attklara befolkningsexplosionen, livsmedelskrisen och vattenkrisen i framtiden.Därför kommer, hur vi än vrider och vänder oss i delta land, trycket päenergitillgängarna att vara högt. Kärnkraften innebär alls inte de stora riskersom många talar om. Det är väsentligt att hyfsa den här debatten och att depolitiker som har fått förmånen att ingå i de olika säkerhetsutredningarna igod tid före det slutliga beslutet talarom sin mening. FruHAMBRAEUS (c) kort genmäle: Om ett problem är tekniskt löst gäller detatt få människor att acceptera att vi genomför lösningen. Ungefär så sade herrWijkman. Där skiljer sig våra uppfattningar i hög grad. Energin ärinte bara en fråga om teknik, det är ocksä fråga om hur man gör olikabedömningar av risker, vad vi har för rätt att binda kommande generationer osv. säger alldeles riktigt att massmedia kanskehar tagit fram mer av kärnkraftens risker än av dess fördelar . Jagtror att orsaken till det är att massmedia just har upptäckt den bristandebalansen i det beslutsunderlag som officiellt håller på att arbetas fram, I deutredningar som arbetar med frågan har man om det är medvetet eller ej vill jag inte säga någonting om - sett till att de tongivande Nr 80 experterna är övertygade kärnkraftsförespråkare. övertygadekärnkraftsförespråkare tar man naturUgtvis intryck av dem. Det ärtydligen det som har gjort när han mer och mer börjarse problemet frän just kärnkraftsförespråkarnas sida. Jag skulle sedan vilja föreslå att läserigenom mitt ningm. m. anförande i snabbprotokollet. Där kan man nämligen läsaockså om riskerna med de fossUa bränslena och att vi måste göraoss oberoende även av dem. Det finns ingen annan lösning på energiproblemet änatt vi håller oss inom de ramar som naturen ger, att vi rättar vårt energibehovoch krav på energi efter de förutsättningar som naturen ger utan att vi förstörden, utan att vi rubbar värmebalansen på jorden. Det är oerhört viktigt att viså fort som möjUgt sätter i gång och utvecklar sådana energikällor. Här är detinte bara fråga om tro, det är fråga om att räkna ut och få visshet i hur detsamhället skulle se ut, vad det är för möjligheter vi har att välja på. () kort genmäle: Jag håller med om det sista. Det är alldelesuppenbart att forskning och utveckling här är nödvändiga. Jag tillåter mig betvivla att den bild som upp här för någon timme sedan var riktig, att vi skulle ha godamöjligheter att med nuvarande energikonsumtion helt klara oss med inhemskabränslen. Jag betvivlar att det är en realistisk väg. Jag tror inte heller attvåra naturvårdare skulle vara särskilt positiva till att vi i stort sett heltexploaterade våra torvtillgångar. Det skulle nämligen få en hel mängd negativakonsekvenser för miljön. Men jag har inget emot att det utforskas, att vistuderar dessa möjligheter. Där är vi tydligen överens. Vi är också överens om att uppeldning av de fossilabränslena, olja och kol, i alltmer ökad utsträckning innebär problem ochstora problem. På samma sätt som kärnkraftsmotståndarna nu sätter upp tablåeröver hur många tiotal, hundratal eller tusental människor som beräknas fåskador av kärnkraften, skulle det egentligen vara konsekvent att efter mängaårs oljeeldning sätta upp en tablå som visade hur många tiotusental människorpå vår jord som har fått allvarliga skador därför att vi har smutsat ned vårluft så mycket. De tongivande experterna i utredningarna ärkärnkraftsförespräkare, säger . Själv har jag inte kunnatöronniärka någon i den utredning jag sitter i, utan jag måste ärligt ochuppriktigt säga att jag arbete inte vet var de olikaledamöterna i utredningen kommer att hamna någonstans. Jag tycker att det ärett ganska avigt sätt att diskutera när man påstår att individ efter individskulle vara låst pä förhand. Det ' fungerar inte alltid så uträknat, fruHambraeus. Jag tror att de experter som sitter i utredningen är lika medvetnasom om de risker och säkerhetsproblem som föreligger. Jag villåterigen hävda att om vi i en debatt i förväg sätter stämplar pä experter avolika slag och påstår att de på något sätt har ekonomiska intressen, då undrarjag vilka vi till slut skall lyssna på: Slutligen vill jag ta upp frågan huruvida ett problem är tekniskt 49 4 protokoll 1974. Nr 80 lösbart, I det sammanhanget tog jagupp avfallsfrågan. Det finns där så att j, 1 j säga två nivåer: dels har vi de tekniska lösningarna, delshar vi frågan om 14 mai1974 ' '*'" överlåta på kommandegenerationer att utföra avfallslagring med ----------- 7------- de tekniska lösningar vi har . Det gäller dåinte bara att övertyga folk tnergijorsorj- - tekniskt möjligt utan ocksåatt klargöra om man vill ta pä m. jg iostnaden och ansvaret fördetta. Där finns naturligtvis ett psykolo giskt problem det inser även jag. Under detta anförande övertog herrandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. () kort genmäle: Jag anser inte att det är en skam att hatagit ställning för eller emot kärnkraften. Men om man säger att kärnkraften ärvår enda möjlighet, då har man väl rimligtvis tagit ställning för den.Kraftindustrin i vårt land har tagit ställning för kärnkraften genom att ordnakonferenser eller kärnkraftsdagar och genom att man talar om att vimåste ha kärnkraft. Enligt statsverkspropositionen sägervattenfallsverket: "En tryggad framtida energiförsörjning i ärdärför i hög grad avhängig av kraftindustrins möjligheter att fortsättakärnkraftutbyggnaderna." Man har alltså tagit ställning för kärnkraften, och det äringen hemlighet att det är kraftindustrins olika experter som ingår och ärtongivande i de utredningar som arbetar för att ta fram beslutsunderlaget.Det finns därmed stora risker för att detta beslutsunderlag inte blir allsidigtnär det gäller att få fram alternativen till kärnkraften. () kort genmäle: 1 den utredning jag sitter med i, nämligenden som behandlar förutsättningarna för hantering och lagring av det högaktivaavfallet, finns det, vad jag vet, bara en representant för den s. k.kärnkraftsindustrin. Vi är sammanlagt 17 experter och ledamöter i denutredningen. Jag kan då inte säga att den skulle vara dominerad av folk somfrån böyan har låst sig. Det är inte så, ! Hur det är mednärförläggningsutredningen känner jag inte till - jag har inte suttit med iden, och jag vet inte vilka som tillhör den. Men det är felaktigt att påstå attalla på något sätt skulle vara låsta på förhand. Tvärtom, flertalet av dem sombörjade i den utredning jag sitter i hade en mycket öppen inställning, och deflesta hade nog ungefär samma skepticism som jag och har haftförut. Men om man sitter med i en utredning och försöker lösa problemen och dåupplever att man har kommit en bit på väg, då tycker jag att det är ärligt attredovisa detta, och då skall man inte fortsätta att slå i dörrar. Den uppseglande oljekrisen blev en allvarligtankeställare för oss alla. Man kan väl säga att vårt land kom ifrån denmed blotta förskräckelsen - inte i den meningen att våra 50 myndigheter inte skulle ha gjortvad som rimligtvis kunde göras; vi fick ju ganskasnart i gång ett ransoneringssystem som säkerligen skulle ha fungerat bra omdet hade behövt användas . Regeringen var också snabbt ute medinternationella kontakter för att så långt som möjligt trygga våroljetillförsel om krisen skulle ha blivit långvarig. Vad jag menar med"blotta förskräckelsen" är det förhållandet att vi har varitså gott som helt beroende av de multinationella oljebolagens möjligheter ochintresse att förse oss med den oljetillförsel vi behöver. Vad som hände på oljeområdet var ju ettåskådningsexempel dels på industriländernas beroende av det som sker i deoljeproducerande länderna, dels på den betydelse de multinationellaoljebolagens agerande har för den internationella marknaden. Att vårt egetland, i egenskap av industrination i avsaknad av egna oljetillgångar, starktkommer att påverkas i sådana här sammanhang hann vi emellertid få ganska klartför oss. Även om konflikten i , som vi hoppas, kommer att lösas ocholjan därmed kommer att upphöra att fungera som politiskt påtryckningsmedel,måste vi räkna med att tillgången och priset på olja kommer att tvingaoss att söka andra energikällor som bas för vår framtida energiproduktion änden allt dyrare oljan. Vattenkraften i vårt land skall naturligtvis, som herrHenrikson här har sagt, byggas ut i all den utsträckning det är möjligt, fastänvi är medvetna om att den rent volymmässigt kanske inte ger oss så mycket mereftersom det mesta redan är utbyggt. Då det gäller kärnkraften har det ju framhållits vid fleratillfällen att värt land har det mest ambitiösa kärnkraftsprogrammet blandindustriländerna mätt per capita. Eftersom kärnkraften, såsom ocksåframhållits här, ställer sig betydligt billigare än den oljebaserade elkraften,finns det ju all anledning att bygga ut kärnkraften enligt det program somstatsmakterna har skisserat naturligtvis under fullt betryggandesäkerhetsanordningar i avseende på avfallshantering och andra miljörisker. Jag vill gärna säga att den skräck för kärnkraftens farorsom kommer till uttryck i reservationen 3 och särskilt i reservationen 4 måstebetraktas som enormt överdriven. Man får nästan intrycket att kärnkraftenskulle vara den enda miljörisken i vårt samhälle. Det är inte på det sättet.Skulle man lagstiftningsvägen förbjuda all verksamhet i samhället som innebärmiljörisker - ja, då skulle vi tvingas återvända till det gamla bondesamhälletunder självhushållningens tid. Jag är ganska övertygad om att medborgarna inteär beredda att acceptera den standardsänkning som detta skulle innebära. Vi har dessutom stora inhemska urantillgångar, bl, a, iBillingen, som det med stigande världsmarknadspriser pä uranbränsle och annanenergi kan komma att bli lönsamt för oss att ta till vara . Vidare skallvi naturligtvis utnyttja avfall och sopor av olika slag i vår energiproduktioni stället för att som oftast sker - elda för kråkorna ute på vårasopstationer runt om i landet. Våra rika tillgångar på torv och skogsavfall börockså kunna användas, i varje fall då det gäller uppvärmning av bostäder osv. Detviktigaste för ögonblicket och det viktigaste är, som jag ser Energiförsörjning m. m. Nr 80 det, att staten skaffar sig ettfastare grepp om den samlade energiförsörj- Tisdaoen den ningen i landet. Att fortsättningsvis lita till de multinationellaoljebolagen 14 mai1974 beträffande vår oljetillförsel ärinte en realistisk politik - det är väl -------------------- numerade flesta överens om, tnergijorsorj- Ua jg ansträngningar som regeringennu gör att tillsammans med de ning m. m. övriga nordiska länderna viadirektavtal med producentländerna trygga våroljetillförsel måste därför hälsas med tillfredsställelse. I detta sammanhangvill jag hänvisa till ett socialdemokratiskt medlemsförslag som väcktes vidNordiska rådets senaste session , där man rekommenderar denordiska regeringarna att snabbt undersöka möjligheterna för en gemensamnordisk energipolitik. Det framstår som uppenbart att om vi här i kanenas om ett gemensamt uppträdande då det gäller energipolitiken, så får vibetydligt större möjligheter än att hävda våra gemensamma intressenhärvidlag. Kan detta samarbete dessutom komma att gälla den norska Nordsjöoljanom vilket positiva uttalanden gjorts av såväl statsminister somstatsminister , finns naturUgtvis ännu bättre möjligheter för oss iframtiden att lösa de viktiga energiproblemen. Endast med en sådan politik kan vi göra ossoberoende av de multinationella oljebolagens dominans på oljemarknaden, endominans som enligt mångas mening blivit alltför omfattande. Dessa bolagsagerande vägleds ju främst av att de vill göra så stora vinster som möjligt ochinte av att de i första hand vill tillförsäkra de olika länderna på deninternationella marknaden så billiga oljeprodukter som möjligt i en hårdnandekonkurrens. En sådan här politik förutsätter naturligtvis också att statenskaffar sig ett betydligt ökat inflytande över raffinaderiverksamheten ilandet. Som det nu förhåller sig tvingas vi tyvärr konstatera att en del av deoljeprodukter som framställs vid de multinationella oljebolagens raffinaderieri vårt land är avsedda för andra marknader än den svenska. För att komma till rätta med dessa problem har vi imotionen 543,till årets riksdag föreslagit att det tillskapas ett statligtimportbolag för råolja och oljeprodukter för vårt lands behov. Vi anser vidareatt det bör övervägas att ge detta bolag monopol på all sådan import. Vi har imotionen vidare föreslagit utredning om inrättande av ett särskilt energiverksom skulle få till uppgift att samordna alla statliga insatser påenergiförsörjningens område. Det gäller bl, a, att söka ta till vara olikainhemska energikällor, som kan göra oss mindre beroende av den för framtidenallt knappare och dyrare oljebaserade energin. Vid näringsutskottets behandling av dessa motionsyrkandenhar man beträffande det statliga importbolaget hänvisat till de kontakter som regeringen tagit med olika oljeproducerande länder för att undersöka möjligheterna för långsiktiga avtal om oljeleveranser, I övrigt uttalar utskottet att man "förutsätter att Kungl, Maj:t överväger lämplig utformning av de statliga insatserna för oljeimport och därvid även prövar alternativet att inrätta ett statligt importbolag". Detta är ett parviktiga och positiva rader i utskottsbetänkandet till förmån för vårt motionsyr kande, Vill man vara optimist och detkan man väl få vara ibland får dettanärmast betraktas som en beställning till regeringen från utskottets Nr 80 sida att noga pröva dessa frågor. Däremot är man mer kallsinnig till förslaget om och 14 rnai 1974 hänvisartUl att statens industriverk, överstyrelsen för ekonomiskt försvar-------- ochstatens vattenfallsverk nu handhar dessa frågor. Utskottet finner inte tnergijorsorj- skälatt aktualisera någon genomgripande förändring av administrationen ningm.m. Man menar vidare att pågående utredningar pä området först måste avvaktas och påpekar, att sedan vår motion lämnades har det tillkommit ytteriigare en utredning rörande vissa beredskapsfrågor.Ja, man får väl böja sig för utskottets argumentation i det häravseendet, nämligen att pågående utredningar bör avvaktas, men man kan trots allt inte frigöra sig från tanken att det härskar en betydande splittring på det här området, vilket utskottet självt har konstaterat genom den uppräkning av olika myndigheter som för Jag är ganska övertygad om att det helaskulle tjäna på om vi fick ett ordentligt samlat grepp över administrationenpå energiområdet, även om utskottet kan ha rätt i att de härutredningarna bör avvaktas. Låt mig slutligen, herr talman, endast uttala denförhoppningen att vi här i vårt land skall ha kurage nog att för framtidenfrigöra oss från vårt beroende av de multinationella oljebolagens dominans övervår oljeförsörjning. Enligt de senaste rapporter vi har fått har dessa bolagsvinster ökat högst betydligt, och man kan konstatera att de helt enkelt har tjänatpå oljekrisen. De multinationella oljebolagen är dessutom dåliga skattebetalarei åtskilliga länder. I värt land har vi i stort sett kammat noll dådet gäller bolagsskatter från dessa multinationella bolag. Inte minst av denanledningen anser jag det vara angeläget att staten själv tar hand om importenav olja och oljeprodukter. Jag har, herr talman, inget annat yrkande än bifall tillnäringsutskottets hemställan i betänkande nr 26. I ett läge med en akut knapphet på vissastrategiska råvaror är det viktigt att komma ihåg att det i många fall är ettfåtal länder och framför allt ett fätal internationella stora bolag som svararför merparten av världsproduktionen eller av de kända reserverna. Det gäller t,ex, koppar, tenn, bly, nickel, kobolt, bauxit osv. Detta är ett av skälen tillatt råvarorna får en allt större politisk betydelse. Utskottet behandlar råvarufrågorna så att man tar upptillgången, inventeringen av råvaror, och de utredningskrav som har ställts idet sammanhanget som en separat fråga. Man behandlar sedan i annat sammanhangfrågan om samhällets inflytande och en demokratisk kontroll över våraråvaruresurser. De frågor som diskuteras i näringsutskottets betänkande nr26 är egentligen samma frågor som har diskuterats vid FN:s avslutadeextra generalförsamling om råvarusituationen i världen, FN tar ett annat grepppå de här frågorna. Man gör en direkt koppling mellan frågan områvarutillgången och nationernas suveränitet över sina råvaruresurser. För någonvecka sedan antog man i FN en deklaration om en ny 53 Det är ett långtgående dokument, som skiljer sig kraftigtfrån de tidigare ställningstaganden som världens nationer kunnat ena sig om,och det är uppenbarligen hotet från en rad internationella stora företag somhar lett fram till en situation där man nu klart skriver fast att den fullapermanenta suveräniteten över naturresurserna och över alla ekonomiskaaktiviteter är en viktig rätt för staterna, Nationalisering av företag ochekonomiska aktiviteter framställs i denna FN-deklaration som ett av uttryckenför den permanenta suveränitet som staterna måste ha över sina resurser. Det ärinte minst råvarusituationen som är bakgrunden till denna deklaration. Det kannaturligtvis sägas att det här är en deklaration som staterna inte är tvingadeatt följa, att deklarationen inte ändrar grundläggande ekonomiskamaktförhållanden osv. Men det råder ingen tvekan om att det är en väsentligförskjutning av debattläget som denna deklaration innebär. Deklarationen kommerockså att utgöra dagordning för de flesta internationella organ och konferenserunder . Ett sådant här dokument hade varit helt otänkbart iFN . Det är en grundlig uppgörelse med den ekonomiskavärldsordning som råder och som ju grundats på den liberalamarknadshushållningsfilosofi som de borgerliga partierna t, ex, här i Sverigeansluter sig till. Man erkänner också i FN-deklarationen producentstaternasrätt att sluta sig samman i producentorganisationer för att tillvarata sinaintressen. Även detta är viktigt att ta fasta på.