prot · FX0993 · 1974-12-31 00:00:00 — Enligt motionärernas mening, vilken jag ställer mig bakom, ärdet för att nå så många som möjligt eftersträvansvärt att vid öppnavårdcentraler samordna olika upplysnings- och rådgivningsfunktioner.Motionärerna nämner som exempel kost- och motionsupplysning, hälsokontroller,familjerådgivning, sexual- och preventivmedelsrådgivning, föräldrautbildning.I de fall där det inte är möjligt att komma så här långt föreslår motionärerna att mottagning på kvällstid och I likhet med motionärerna har utskottsmajoriteten starktunderstrukit det angelägna i att rådgivningsverksamheten organiseras så att dennår alla. Utskottet framhåller också i likhet med motionärerna att detförhållandet att p-piller skall rabatteras och vissa andra preventivmedel förkvinnor skall kunna utlämnas kostnadsfritt självfallet inte får medföra attansvaret för antikonceptionella åtgärder helt kommer att vila på kvinnan. Manbör därför enligt utskottet uppmärksamt följa utvecklingen efter det föreslagnaersättningssystemets genomförande och då särskilt uppmärksamma vilken inverkansystemet kommer att få på valet av preventivmetod och vilka andra effekter avbetydelse som i detta sammanhang kan uppstå. Jag finner det mycket värdefullt att dessa synpunkter harvunnit så bred uppslutning i utskottet och förutsätter att detta kommer attvara vägledande för sjukvårdens huvudmän när de skall organisera preventivmedelsrådgivningen. Frågan om information och rådgivning till de kvinnor som stårinför ett abortbeslut är utomordentligt angelägen. Det är nödvändigt att denabortsökande kvinnan, för att hon skall ha möjlighet att korrekt bedöma sinsituation, känner till vilka alternativ som kan finnas till en abort. Mångagånger kan det också vara frågan om att det helt enkelt finns någon som kvinnankan tala ut med. Det är ett samhällsansvar att se till att denna informationoch rådgivning tillförsäkras alla som så önskar. Centermotionärer har begärt att skyldigheten för läkareoch övrig personal som har den första kontakten med en abortsökande kvinna attge information skall komma till uttryck i tillämpningsföreskrifter. Dennabegäran har tillgodosetts genom utskottsmajoritetens skrivning. Därsägs:"Utskottet vill därför framhålla att det framstår som nödvändigt - ochdetta gäller självfallet i särskilt hög grad fall där kuratorsutredning inte äraktuell att kvinnan muntligt underrättas såväl om att rådgivning finnstillgänglig och hur denna är utformad som om de alternativa möjligheter hon kanerbjudas i fråga om samtal med personer som har kännedom om förhållandena påolika områden av betydelse för kvinnan i en abortsituation. tordeföreliggande informationsbehov kunna tillgodoses i direkt anslutning till denförsta kontakten i abortärendet. I det fall då den första kontakten sker medgynekolog kan det dock inte krävas att denne alltid skall ha möjlighet attlämna några mer detaljerade upplysningar om exempelvis samhälletshjälpmöjligheter för en kvinna som är gravid. Det är därför, i enlighet med detovan sagda, viktigt att kvinnan i ett sådant fall tillförsäkras den informationhon behöver som underlag för sitt beslut. Med hänsyn till det anförda finnerutskottet det angeläget att vägledande anvisningar utarbetas rörande lämpligorganisation och utformning av den informationsverksamhet som utskottet ovanberört." Och detta, säger utskottet, bör ges Kungl. Maj:t'rill känna. Jag tror att debatten i abortfrågan har haft det positivamed sig att det har blivit mera naturligt att diskutera samlevnadsfrågor.Tvärsigenom generationsgränser och oberoende av livsåskådning har rhan förtdebatt om människans möjligheter att påverka sitt eget liv. Det ärviktigt att denna diskussion förs överallt på vårt samhälles ohka Förslag till abortlag, m. m. Nr 93 områden i familjen, skolan och iarbetshvet. Alla som har med barn den °''* ungdom att göra bör tidigt samtala om människors sätt att leva 29 mai1974 tillsammans, om våra möjligheteratt utvecklas och om vårt ansvar för 7------- -_-------- varandra.I det sammanhanget kommer naturligt det sexuella samlivet t rsiagtill aöort- människor emellan och den roll detta spelar att vävas in imönstret. En uig, m. m. föräldrautbildning som syftar tillatt ge föräldrarna en bakgrund för att kunna förasådana resonemang med sina barn är viktig. Detta bör särskilt den arbetandeutredningen i denna fråga tänka på. Vartefter barnet växer blir undervisningen i skola, Uksomde insatser samhället för övrigt gör, åldersanpassade, och även dessa frågortas upp fördjupade och förklarade. Det kan inte nog understrykas hur viktigtdet är att ungdomarna i tonåren objektivt får diskutera dessa känsliga frågor.Utgångspunkten skall vara deras egna uppfattningar, vilka kommer att vara dengrund skolpersonal har att utgå ifrån för en saklig men också ömsintinformation. I detta sammanhang bör även framhållas att samhället förfogar övermycket kvalificerade yrkesgrupper, såsom barnmorskor, skolsköterskor etc, sommed en kompletterande pedagogisk utbildning på ett utmärkt sätt skulle kunna tahand om denna information. Synnerligen viktigt är att föräldrar och skola pådetta sätt skapar ett förtroende som tonåringarna känner så att de självklartsöker någon vuxen att diskutera sina problem med. Genom att sexuella ting diskuteras utan större åthävorkommer också ungdomar att kritiskt och värderande granska det tvivelaktigautbudet av porrtidningar i annonser och affärer. Då kanske denna i daglukrativa marknad kommer att mista sin attraktionskraft. Närutskottsmajoriteten anslutit sig till propositionen då det gäller principen omkvinnans rätt att avgöra abort eller inte, bygger utskottet sittställningstagande på förutsättningen att samhället på ett effektivt sätt kanerbjuda all den hjälp och allt det stöd kvinnan behöver för att fatta sittbeslut i en abortsituation. Jag har anslutit mig till denna huvudtanke. Men jaghar, som jag sade i början av mitt anförande, en från utskottsmajoritetenavvikande mening i fråga om tidsgränsen för fri abort. Därför har jag tillutskottets betänkande fogat en reservation, i vilken jag kräver att entidsgräns bör dras vid tolfte havandeskapsveckan och att abort efter denna tidmedges endast i undantagsfall. Motivet till mitt ställningstagande är följande: Utskottet har framhålht att redan nu går en gräns vidtolfte havandeskapsveckan av det skälet att skilda operationsmetoder används vid tidigt och sent ingrepp. De operationsmetoder som måste användas vid ingrepp efter tolfte veckan av graviditeten är mer komplicerade än vid tidig abort och medför att riskerna för fysiska komplikationer i samband med operationen ökar. Vissa undersökningar tyder på att risken för medicinska komplikationer i samband med abortingrepp är uppemot fyra gånger så hög vid sena aborter som vid tidigare abort. Vidare kan anföras att abortingrepp efter tolfte havandeskapsveckan medför större fara för psykiska komplikationer. Men hänsyn till kvinnans fysiska och psykiska hälsa är det därför angeläget att aborten, när sådan är aktuell, sker på ett tidigt stadium. Utskottet har framhållit att redannu sker de flesta aborter före tolfte havandeskapsveckan.1972 utgjorde andelen tidiga aborter , medan motsvarande tal var 43procent . Om vi sedan ser det från den hårt belastade sjukvårdenssynpunkt, är det angeläget att aborterna sker tidigt, eftersom belastningen påsjukvårdsresurserna blir betydligt mindre vid tidiga aborter än vid senaaborter. Det kan också i detta sammanhang nämnas, vilket kommitfram från skilda håll, att den sjukvårdspersonal som medverkar iabortverksamheten ofta utsätts för svåra påfrestningar. Och jag anser atthänsynen till vårdpersonalens reaktion från mentalhygienisk synpunkt förstärkerintresset av att aborter utförs . Ett annat tungt vägande skäl för en restriktiv tillämpningav abort efter tolfte havandeskapsveckan är fostrets fortskridande utveckling.För dem som accepterar att ett abortingrepp över huvud taget får ske måste dette sig betydligt mindre stötande om ingreppet sker på ett tidigt stadium. Julängre fostrets utveckling framskrider, desto svårare är det att utsläckafostrets liv. Genom forskningsrön har överlevandegränsen ständigt flyttatsneråt, och detta anser jag motiverar krav på restriktiva bestämmelser eftertolfte havandeskapsveckan. Mycket av det jag här har anfört som skäl för restriktivabestämmelser efter tolfte havandeskapsveckan har också utskottet anfört.Utskottet har uttalat angelägenheten av att abortingreppen sker på ett såtidigt stadium som möjligt. Det är bara den skillnaden att utskottets majoritetoch jag kommer fram till skilda slutsatser. Med dessa kort redovisade motiveringar har jag kommit framtill att fri abort får ske fram till tolfte havandeskapsveckan och att abortefter bör medges endast i undantagsfall. Med det anförda yrkar jag bifall tillreservationerna 3, 4 och 6 vid punkterna 5, 6 och 16 och i övrigt till utskottetshemställan. /ENKEL (fp): Abortfrågan innebär för många människor ettetiskt dilemma, en konflikt mellan olika värderingar respekt för och omtankeom den enskilda människans värde och integritet, både den levandes och den ännuicke föddes. Det torde därför vara omöjligt att åstadkomma en aborlagstiftning,som kan tillfredsställa alla etiska värderingar. Ingen utredning eller lagstiftning kommer enligt minmening att kunna lösa denna värderingskonflikt. I är vi väl medvetna om att det existerarskilda ståndpunkter i abortfrågan och har hävdat att framtvingadepartilinjer inte bör förekomma. Jag kommer att redogöra för mitt ställningstagande iutskottet, som dessutom i huvudsak sammanfaller med de synpunkter somFolkpartiets kvinnoförbund framfört i sitt remissvar på abortutredningensbetänkande. Gällande abortlag saknar stöd i rättsmedvetandethos majoriteten människor i av . Denna lag kriminaliserar kvinnan,om hon gör abort, likaså abortören, även om denna är utbildad läkare. Det ärdärför viktigt att bestämmelserna i 3 kap. om Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. straff förfosterfördrivning utgår. En förändring av synen på abortproblemet har alltså skett.Denna återspeglas i den praxis som utvecklats i handläggningen av abortansökningar,av vilka det övervägande flertalet beviljas. Men klartotillfredsställande är att lagen tillämpas så olika i skilda delar av landet.Det är beroende på var kvinnan bor, hur hennes abortärende behandlas. Jagförutsätter att det, om denna nya lagstiftning nu träder i kraft, blir enlikformig bedömning av abortärendena i hela landet. Utskottet säger: "Utgångspunkten för den ipropositionen föreslagna abortlagstiftningen är att, om kvinnan efter mogetövervägande finner att abort är den lämpligaste lösningen av de problem som en oönskadgraviditet medför, hon också skall få abort." Jag delar den uppfattningen. Huvudansvaret för det väntadebarnet faller alltid på kvinnan. Hon har den bästa möjligheten att bedöma ombarnet kan beredas ett drägligt liv. Jag delar helt , då hon talade om att alla barn som föds skall vara välkomna ochefterlängtade. Det är ett mål att sträva efter. Fallen av barnmisshandel,såväl fysisk som psykisk, är alltför upprörande för att kunna nonchaleras.Somliga kan förebyggas genom att ingen tvingas att föda mot sin vilja. Det är viktigt att den abortsökande, innan hon kommer tillgynekologen som skall utföra aborten, genom samtal får upplysning om vad enabort innebär och om det stöd och den hjälp samhället kan bistå henne med, omhon föder sitt barn. En person som är kunnig i sjukvårds- och samhällsfrågorbör kunna ge dessa informationer. Var och en som önskar rådgivning av kuratorskall naturligtvis få det. Det är därför viktigt att det finns tillräckligt medutbildade kuratorer och att det inte som på flera platser blir långaväntetider, som fördröjer ärendets handläggning. Mot bakgrunden av den erhållnainformationen skall kvinnan fatta sitt beslut. Det är tillfredsställande attutskottet så tydligt har uttalat sig på den punkten och begär att"vägledande anvisningar" rörande denna informationsverksamhet skallutarbetas. Det är angeläget för både kvinnan och samhället att abort,om den skall äga rum, kommer till stånd , helst företolfte veckans slut. Som huvudregel skall mellan tolfte och adertonde veckan ensärskild kuratorsutredning företas. Utredningen i och för sig kan enligt minmening inte få den betydelse för kvinnans ställningstagande som den allsidigabelysning av hennes egen situation som kontakten i form av rådgivande samtalkan ge. Samma mening ges också tydligt till känna i utskottet. Det är bra attabort i princip inte skall få företas efter utgången av adertondehavandeskapsveckan. Frågan om avbrytande av ett havandeskap är av stor och förmånga kvinnor av livsavgörande betydelse. En abort får givetvis aldrig varanågot annat än en nödfallsåtgärd. Därför är det viktigt att samhället ger sittstöd, så att en abort inte av sociala och ekonomiska skäl framstår som endaalternativ. Hjälpen måste i ökad utsträckning ges både genom generella insatseroch genom åtgärder särskilt avpassade för det enskilda fallet. Jag yrkar därförbifall till reservationen 8 om en utredning som kartlägger och analyserar deomständigheter som föranleder kvinnor att På grundval av den utredningen bör man lättare kunna ta ställning tillvilka särskilda stödåtgärder som kvinnor i en abortsituation kan behöva. Abort får heller aldrig betraktas som ersättning förpreventiva åtgärder. Med utbyggnad av preventivrådgivningen, kostnadsfriapreventivmedel och rabattering av p-piller, som föreslås iutskottsbetänkandet, kan vi helt säkert minska antalet aborter. Men så längedet perfekta preventivmedlet inte finns, så länge kommer kvinnor att råka utför ovälkomna graviditeter. Forskningen för att få fram effektiva preventivmedelför såväl män som kvinnor måste därför intensifieras. Informationen om abortförebyggande åtgärder är synnerligenviktig, inte minst bland ungdomen. Statsrådet anvisar tillinformationsverksamhet. Vi önskar detta uppskrivet med en miljon. Jag yrkardärför bifall till reservationen 10. Några ord om sjukvårdspersonalens skyldighet att delta iabortoperation. Har de av etiska eller religiösa skäl svårt att accepteraabortingrepp skall de, som utskottet även understryker, slippa delta i sådanaoperationer. Det är dock nödvändigt att sjukvårdshuvudmännen svarar för att detinom varje sjukvårdsområde finns personal som utan dröjsmål kan ombesörja attkvinnan får sin abort. , herr talman! Abortfrågan är som jag i börjanframhöll ett etiskt dilemma. Det hävdas från en del håll att just därför måstebeslutet fattas av samhället och inte av kvinnan. Min övertygelse är att justav den anledningen, att problemet upplevs så djupt personligt, måste det varaden enskilda kvinnan själv som tar ansvaret för sitt beslut. Andra kan ge hennestöd och bistånd. Men ingen annan än hon själv kan fatta beslutet. Jag yrkar alltså bifall till reservationerna8 och 10 och i övrigt till utskottets hemställan. Förslag till abortlag, m. m. FruMARKLUND (vpk): abortkommitté tog god tid på sig.Först kom dess med iver emotsedda betänkande - men så blevresultatet också en tungviktig men alls inte tungläst volym som innehåller enomfattande statistik och upplysande tabeller. Den ger också, värdefullauppgifter om lagstiftning och förhållanden i både europeiska och utomeuropeiskaländer. Utredningens material ligger till grund för denproposition - nr 1974 - som diskuteras. En skillnad som genast börnoteras är att man i propositionen gått ifrån utredningens hårt kritiseradeförslag att beslutsfattandet i ett abortärende skall gå via en nämnd och inteavgöras av den abortsökande kvinnan själv. I den frågan liksom i andraavgörande delar av lagförslaget har en mycket stor enighet kunnat uppnås. Dettaframgår inte minst av det utskottsbetänkande som skall ligga till grundför beslut. I det stora hela stöds förslaget också av den allmännaopinionen. Även med hänsyn tagen till den osäkerhet i resultaten som alltidfinns i opinionsundersökningar kan den av i redanåberopade undersökning som gjordes för TV:s Kvällsöppet tjänasom stöd för ett sådant påstående. Av 325 personer i åldrarna 1480 Förslag till abortlag, m. m. år ansågca att kvinnan själv skall få bestämma om abort före tolftegraviditetsveckan. ville också ha med sådana krav som attfadern skall ge sitt samtycke och att kvinnan först skall samtala med läkareeller kurator. ansåg att abort skall få förekomma enbart avmedicinska och/eller sociala skäl. Den stora uppslutningen bakom förslaget gäller främstavkriminalise-ringen av aborterna, något som egentligen bara är en anpassningav lagen till vad som fungerat och som hänger samman med attsamhällets syn på fortplantningen har förändrats. Det som blir nytt är attsamhället inte längre skall hota med bestraffning av kvinnor som genomgårabort. Förbudet mot abort slopas alltså i lagen. Därmed förpassas den gamlalagstiftningen till historien, och fri abort, som utgör en viktig del ikvinnornas Sociala frigörelse, blir äntligen realitet. Den gamla abortlagstiftningen pressades fram på1930-talet. Då riktades motståndet emot att legal abort över huvud taget skullekunna beviljas. Den lagen föregicks av en klassdebatt under vilken detpåvisades att det var de fattiga arbetarhustrurna som dog av illegala aborter.Långt därefter och ända in har abortfrågan fortsatt att vara enklassfråga. Kvinnor med sociala och ekonomiska svårigheter har hänvisats tillden byråkratiska, tidsödande och nervpressande vägen, medan kvinnor utanekonomiska och sociala handikapp lättare kunnat få legal abort. är vi äntligenframme vid det självklara att alla kvinnor skall ha den rätten, att enskildamänniskor som råkat i en nödsituation skall ha social service men befrias fråndet sociala förmynderskap som gällande abortlagstiftningrepresenterar. var alltså den juridiska frågeställningenden om man skulle tillåta legal abort eller inte, medan delfrågan gällde vemsom skulle fatta beslutet om huruvida en abort är legal eller inte. I den nuaktuella abortdebatten har frågan gällt om det är den gravida kvinnan själv somskall avgöra abortbeslutet eller om frågan skall underställas samhället förbeslut. För vpk:s del har svaret på den frågan varit självklart.Liksom den progressiva kvinnorörelsen anser vi att fri abort är en nödvändigsocial reform, vars viktigaste innebörd är ett steg på väg mot kvinnans rättatt själv bestämma över sitt liv och barnets rätt att vara önskat. Att ordet abort är starkt laddat har säkert alla iriksdagen märkt särskilt tydligt som vi överösts med allehandahänvändelser. Inte heller i den nu pågående debatten är ordet heltfrikopplat från värderingar. Saken skulle alldeles säkert tjäna på om det varmöjligt att dela upp abortfrågan i dess fyra huvudbeståndsdelar: en juridisk,en medicinsk, en social och en etisk del. Den första har jag redan berört, nämligen kvinnansbeslutsrätt. Kvinnan har ett juridiskt skydd i andra sammanhang som rör hennespersonliga integritet, även när det gäller medicinska behandlingsformer. Mennär det gällt hennes fortplantningsfunktion har hon inte haft någotsådant skydd. skrivs fri abort in i lagen, men för att kvinnan skall fåsamma integritetsskydd som mannen i medicinska sammanhang återstår ännu att ilag tillförsäkra henne fri tillgång till preventivmedel och smärtfriförlossning. Detta är frågor som vpk , efter det att det nu aktuellasteget tagits, kommer att driva. Till den medicinska delen hör frågan om när abort börgöras för att innebära minsta möjliga psykiska och fysiska påfrestning förkvinnan, hur den bör göras, dvs. med vilka metoder osv. Sena aborter är komplicerade och följaktligen inteönskvärda från medicinsk synpunkt. Gränsen för sena aborter anses gå vid tolftegraviditetsveckan, då det är tillräckligt med en enkel skrapning av livmodern.Det är också den tidsgräns som enligt propositionen och utskottsbetänkandetskall gälla innan någon obligatorisk utredning behöver göras. I vår motionhksom med reservationen 5 företräder vi den meningen att den gräns för abortsom i lagen dras vid havandeskapets adertonde vecka är den enda nödvändiga. Vianser det omotiverat och opraktiskt att rättshgt föreskriva en skillnad mellanabortsökande före och efter tolfte veckan. Egentligen kan det väl sägas att en medicinsk-tekniskfråga över huvud taget inte borde upphöjas till juridisk princip, dvs. till enfråga om vem som skall fatta beslut, individen eller samhället, men vi delarden i propositionen uttryckta uppfattningen att en tidsgräns bör sättas vid 18veckor, så att den principiella rätten till fri abort då skall upphöra. Dels ärdet rimligt att kräva att kvinnan då skall ha nått fram till ett definitivtbeslut, dels kan man inte heller bortse ifrån att fostret börjarutgöra en självständig faktor. Jag vill upprepa att vi självklart är för att aborternaskall göras . Redan nu sker ju de allra flesta aborterföre tolfte veckan. Men dels är det, som sagt, onödigt med en rättsligskillnad, dels finns den orsaken att många kvinnor inte blir på det klara medsin graviditet förrän i samband med att den andra menstruationen uteblir, dvs.ibland fram i åttonde veckan. Vi vet dessutom hurdan situationen är vid alltförmånga kvinnokliniker, och det är inte alla som använder sig av möjligheten attfå graviditetstest sända per postförskott. Och dess värre är det ju intemöjligt att förhindra icke önskvärda senaborter med någon tolvveckors-gräns. Dåär det effektivare att informera om de medicinska villkoren för aborter i olikastadier. Vi avstyrker alltså av dessa skäl den i lagförslaget föreskrivnasärskilda kuratorsutredningen om kvinnans personliga förhållanden. Så till de sociala aspekterna. Av alla överord som tagitstill i abortdebatten kunde man fä föreställningen att det egentligen barahandlar om huruvida vi kan ta hand om dessa arma barn i det välfärdssamhällesom utmålas. Och inställer sig naturligt frågan: Kan vi det? Situationen påbarntillsynsområdet är väl bekant. Vi tar alltså inte på rätt sätt hand om debarn som finns, och ännu mindre kan vi tvinga enskilda kvinnor, som kanske drasmed olika sociala handikapp, att ta ansvar för vård och uppfostran av ett barnsom de på förhand vet att de inte orkar med. Abortfrågan är en samhällsfråga.Den kan inte lösas genom att kvinnor tvingas att föda barn mot sin vilja. Menkvinnan skall heller inte tvingas till abort av sociala eller ekonomiska skäl.Samhället måste bygga ut resurserna på det här området. Fostrets integritet,som det talas så mycket om, kan inte skyddas på bekostnad av kvinnornas och defödda barnens sociala möjligheter. Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. Och så den etiska delen. Den har väl blivit något av etthuvudnummer i abortmotståndamas agerande. Från det hållet hävdas att fri abortskulle innebära att den viktigaste etiska principen om individens rätt till livskulle sättas ur spel. har i ett uttalandemed anledning av förslaget till ny abortlag på ett mycket bra sätt gjort klarthur ihåligt detta tal är, eftersom abortmotståndarna erkänner att det intefinns någon ovillkoriig rätt till liv. Ingen förfäktar heller ett totaltabortförbud, men däremot vill man ha en restriktiv lagstiftning. Man tycksblunda för det förhållandet att en sådan skulle innebära en kraftig ökning avantalet aborter som sker under medicinskt helt förkastliga omständigheter. Förhållandena i länder som och borde härtjäna som avskräckande exempel. I uppskattas antalet illegala abortertill 1 miljon . Förhållandena i dessa länder kan också tjäna som stödför uppfattningen att frågan om möjligheten att få avbryta en icke önskadgraviditet återigen skulle få en stark klassprägel. I en av våra dagstidningarbeskrevs hur franska kvinnor reser till för att få abort.För många av dem betyder det stora ekonomiska uppoffringar. Och säkert finnsdet i många, många som över huvud taget inte kan lösa det ekonomiskaproblemet. Till den etiska sidan hör dessutom, som jag ser saken, det faktumatt vi har religionsfrihet i och att det måste stå även kvinnan frittatt själv avgöra den etik hon vill leva med.