prot · FX0994 · 1974-12-31 00:00:00 — Förslag till abortlag, m. m. Förhandlingarna leddes till en början av herr förste vicetalmannen. § 1 Förslag till abortlag, m. m. Fortsattesöverläggningen angående socialutskottets betänkande nr 21. Avgörande för statsmaktemas ställningstagandeatt i lag förbjuda abort har varit etiska skäl, dvs. en ovillkorligrespekt för det mänskliga Uvets integritet. Detta faktum bör varautgångspunkten när vi diskuterar en ny abortlag. Lagstiftarna har därmed velatmarkera att det är samhällets uppgift att skydda mänskUgt Uv alltifrån livsprocessensbörjan. Regeringens förslag till ny abortlag innebär ett avsteg från dennaprincip. Till grund för en sådan radikal principiell förändring avlagstiftningen borde ha legat en utförlig redovisning av skälen till att deetiska värderingar som burit upp den tidigare lagsriftningen inte längre ansesaga någon giltighet. Någon sådan redovisning ges emellertid inte ipropositionen. Justitieministern har inte heller i dagens debatt tagit upp denproblematiken utan förbigått den genom att säga att den etiska konflikten ärolösUg. I stort sett den enda motiveringen i propositionen för lagförslaget äratt det har skett en utveckling i praxis mot en allt liberalare tillämpning avgällande lagstiftning. Vad som orsakat denna förändring i tillämpningen går maninte in på. Inte heller försöker man klariägga om den praxis som gradvisutvecklats har något bredare stöd inom den allmänna opinionen. Vi vet alltsåinte hur många medborgare som kommer att få en lagstiftning som överensstämmermed deras uppfattning om rätt och orätt i frågan. Man hänvisar i propositionenkortfattat till att det ägt rum en förskjutning i det allmännabetraktelsesättet utan att närmare gå in på vad denna förskjutning innebär. Inte heller utskottet har funnit någon anledning att gånärmare in på den etiska konflikten. Man hänvisar till departementschefensintetsägande påpekande att det etiska spörsmålet inte är nytt utan hardiskuterats . Denna iakttagelse är obestridligen riktig. Menvad som är nytt, det är att man viU införa en ny lagstiftning inom ettkontroversiellt område utan att i sammanhanget över huvud taget behandla deproblem som av många upplevs som det väsentligaste. Vi vet från den allmänna debatten att det finns en opinionsom hävdar att fostrets rätt ovUlkorligen skall upphävas och fostret betraktassom en del av moderns kropp över vilken hon själv skall bestämma. Samtidigtfinns i samhället en betydande opinion som kräver att fostrets rätt skall Nr 94 : , Förslag till abortlag, m.m. bibehållas.Denna intressekonflikt är abortfrågans kärnpunkt. Departementschefen intarutan närmare analys av problematiken den ståndpunkten att fostrets rättsskyddtiU och med den adertonde graviditetsveckan helt skall elimineras. Utskottetbiträder detta förslag och hänvisar bl. a. tUl motiveringen att man vUl ha enabortlagstiftning som är bättre anpassad tiU de nya rön som har gjorts inom bl.a. den medicinska forskningen. Denna formulering är vilseledande. Den kan geläsaren det intrycket att det skulle ha framlagts några biologiska fakta ellernågra nya medicinska kartlägganden av fosterutveckUngen som skulle motivera ettmindre hänsynstagande till fostret som en levande varelse. Några sådana rön harinte gjorts. Det måste anses vara ett biologiskt faktum att fostretrepresenterar en form av mänskUgt liv. Fostret kan därför inte jämföras med vUketannat organ i kroppen som helst. Man har i abortsituationen att ta hänsyn tiUdels fostrets rätt tiU fortsatt Uv, dels de svårigheter som situationen innebärför den abortsökande kvinnan. Det är detta dilemma som gör att det sannoliktinte finns någon riktigt tillfredsställande lösning på abortfrågan. Menpropositionen tar aldrig upp de etiska frågor som hör samman med synen påfostret som ett mänskUgt Uv. Regeringens underlåtenhet att behandla dennaproblematik innebär en uppseendeväckande brist på hänsyn till en betydandeopinion i vårt land. Den pluralitet i värderingar som är naturlig i ettsamhälle som vårt måste också innefatta skilda ståndpunkter i abortfrågan. Enregering har att lägga fram ett konkret lagförslag, som naturligtvis inte kantillgodose alla önskemål. Men det är oacceptabelt när det läggs fram ettlagförslag i en fråga av detta slag utan någon analys av skilda värderingar. Enlag tiUkommen på detta sätt saknar helt relation till ett betydande antalmänniskors värderingar. Dessa gmpper kan inte uppleva något samband mellan lagoch etik, och risken är att de kommer att känna bristande soUdaritet medsamhället. Även om det i ett samhälle förekommer skilda värderingarsom måste påverka lagstiftningen finns det ändå värden som samhälletovillkorligen måste slå vakt om. Detta gäller i hög grad principen om detmänskliga Uvets värde och okränkbarhet. Utskottet avvisar tanken på en ny översyn av abortfråganmed hänvisning till att det redan finns tillräckligt med material till grundför ett ställningstagande. Jag bestrider inte att det finns material. Främsttack vare remissinstanserna har det skett en ganska omfattande redovisning avfakta och synpunkter. Men vad som saknas är en grundlig analys avabortproblematiken med utgångspunkt i de skilda värderingar som kommer tiUuttryck i remissvaren. Uppgiften att göra en samman-vägning av dessa olikasynpunkter till ett lagförslag som kan vara acceptabelt för det stora flertaletkvarstår alltjämt. Därför bör, som anförs i reservationen 1, en ny översyn avabortlagstiftningen komma till stånd. I abortdebatten har det ofta sagts att barn skall födasvälkomna. Detta är naturligtvis rUctigt. Men då finns det all anledning attförsöka klarlägga vilka orsaker det kan vara som gör ett barn ovälkommet. Gjordaundersökningar visar vilket också har berörts av flera tidigare talare - att detofta är en rad sociala och ekonomiska faktorer som bidrar till att engraviditet upplevs som oacceptabel. Det bör då vara samhällets främsta uppgiftatt ge adekvat hjälp och inte i första hand erbjuda en sådan teknisk lösningsom abort såsom utväg ur en svår social situation. Abortproblematikens sambandmed brister i samhällsmUjön behöver ytterligare klarläggas. I första hand börnaturligtvis vidtas generella socialpolitiska åtgärder, men man får inteunderskatta betydelsen av speciella stödåtgärder avpassade för det enskildafallet. Kravet i reservationen 8 pä en utredning angående sociala ochekonomiska faktorers betydelse för abortsökande kvinnor samt förslag tillnödvändiga sociala hjälpåtgärder är mycket väsentligt. Abortfrågan är komplicerad och rymmer mångaaspekter. Jag har liksom flera tidigare talare velat peka på två punkter somgör det liggande lagförslaget oacceptabelt. Det är för det första bristen på enanalys av den etiska konflikten och för det andra avsaknaden av förslag tillåtgärder för att minska behovet av abort på grund av sociala svårigheter. Dessabrister är så allvarliga att propositionen bör avslås. Jag yrkar därför bifalltill reservationerna 1 och 8. Förslag till abortlag, m. m. HerrWIJKMAN (m): Jag är naturligtvis inte den förste attunderstryka att det är utomordentligt svårt att ta ställning i den här frågan.Även om abortfrågan har diskuterats flitigt i sedan abortkommitténtillsattes , kan jag i viss mån hålla med dem somkritiserar den trots allt väldigt forcerade behandling som vi fått ta tillhär . Det hade sannolikt varit bättre att låta sommaren gå föratt därefter ta ställning. Då hade alla ledamöter haft mer tid att sätta sig ini detta komplex och alla dess detaljer, ett komplex som är så stort och såsvårt. Det är nämUgen, herr talman, svårt att komma tiU bottenmed vad man själv verkUgen känner i denna svåra avvägning. Å ena sidan är detkravet på ett skydd för livet, å andra sidan är det kravet att barn skall varavälkomna när de föds och att kvinnan bör ha rätt till ett avgörande inflytandei en för henne besvärlig situation. Utgångspunkten för mig har varit att konflikten aldrig gåratt lösa på ett hundraprocentigt tillfredsställande sätt. Vilken lagstiftningvi än har jag bortser då ifrån de fåtaliga som hävdar att abort över huvudtaget inte får förekomma - så kommer endera av de oUka principerna i kläm vidden praktiska tillämpningen. Aborten måste självfallet aUtid vara en nödutväg. Detfinns dock klara exempel där aborten är den bättre lösningen. Jag tänker på defall där riskerna för fosterskador är stora eller där moderns liv är i fara.Men jag tänker också på de fall där en kvinna helt enkelt inte orkar med flerabarn men ändå blivit gravid eller där barnen kommit så tätt att påfrestningarnasocialt och ekonomiskt för familjen blir väldigt stora -oavsett vilka insatsersom skulle kunna göras av samhället i stödjande riktning. Från denna talarstol har många uttalat farhågor föratt en abortlag, som tillerkänner kvinnan att ensam avgöra om graviditetenskall Förslag till abortlag, m. m. fortsättaeller inte, dels kommer att leda till en betydande ökning av antalet aborter,dels kommer att medföra att åtskUliga kvinnor väljer aborten som något av ettpreventivmedel. Jag tror inte att utvecklingen skall behöva gådithän. Jag tror inte att kvinnor i uppfattar aborten som en enkel ochbanal åtgärd eller utväg. Det övervägande flertalet kvinnor inser nog trotsallt att en abort är ett betydelsefullt och mycket .svårt steg man tar ochdärför försöker undvika att hamna i en situation där aborten blir den endalösningen. Vad vore det kvar av vår tro på människan och framför allt påkvinnan om vi inte utgick ifrån att flertalet reagerar på ett sådant sätt? Jaghar, herr talman, en stark tro på den alltmer upplysta och ansvarsmedvetnaenskilda människan. Av vad jag sagt "framgår säkert att jagsjälv, till skillnad från de flesta inom mitt parti, valt att i principacceptera förslaget till ny abortlag. Jag menar att vi måste ge kvinnanrättenatt själv avgöra denna fråga under en viss - det vill jag understryka avgränsad period. Jag fmner att nuvarande ordning, dvs. där samhället på någotsätt har det yttersta avgörandet, leder till godtycke och även skapar enbyråkratisk process kring dessa problem som knappast är lycklig för någon part. Att kvinnan dock bör ha tillgång till information ochsamråd menar jag vara självklart. Där skiljer jag mig från propositionens ochutskottets mening. Informationen eller samrådet bör vara ett naturligt steginnan kvinnan slutgiltigt avgör hur hon skall agera. Därmed får vi tillfredsställandegarantier för att informationen om de alternativ till abort som föreliggerverkligen når fram. Därmed kan vi också minska riskerna för att kvinnor, som ireaUteten vill föda sitt barn, inte genom påtryckningar utifrån drivs till enabort. Vid samtalet med kuratorn bör en sådan situation komma fram och ävenkunna avhjälpas. Utskottet instämmer i att ingen kvinna efter påtryckningaroch mot sin vilja skall förmås till abort, men utskottet vill ändå inteacceptera ett obligatoriskt samråd. Utskottet förutsätter att de här problemenskall av ändå. Man utgår ifrån att läkaren skall kunna fastställa omabortbeslutet är ett uttryck för kvinnans grundade mening eller inte. Detfår vi inte veta någonting om. De siffror som lämnats beträffande detantal kvinnor, vilkas abortansökan avvisatdärför att kvinnorna varit utsatta för påtryckningar - jag tror att det var ettfemtiotal bara detta år - visar att detta är ettreellt problem. Vi kan, menar jag, inte bara lämna denna grupp kvinnor, somaUtså i själva verket inte vUl ha abort, utan stöd. Jag yrkar därför bifalltill det yrkande som under överläggningen framställts av . Men även på en annan punkt skiljer sig min mening från densom framförs i propositionen, nämligen när det gäller tidsgränsen. Jag menaratt vi bör sträva efter att så få aborter som möjligt skall äga rum eftertolfte veckan. Riskerna för komplikationer är då, som framhållits många gångertidigare , avgjort mindre, ingreppet är enkelt och kvinnan utsätts förbetydligt mindre psykiska påfrestningar. Sist men inte minst har vi genom tolvveckorsgränsen fastlagt en gräns med väl tilltagen marginalför att fostret skulle vara livsdugligt. Det sistnämnda är inte minst viktigt.Skulle resultatet av den nya abortlagstiftningen bU att ett betydande antalfoster aborteras som visar sig livsdugliga och alltså bringas att överleva, ja,då har vi hamnat i en alldeles galen situation. Då skall självfallet det trorjag alla är överens om dessa tas om hand och ges Uv, och då hade detgivetvis varit lyckligare att de fått fortsätta utvecklas inne i modersUvet. Vi måste helt enkelt skaffa oss betryggande marginaler moten sådan utveckling, och det gör vi bäst genom att i princip inte accepteraaborter efter den tolfte veckan. Jag viU alltså flytta ned restriktivitetenfrån adertonveckorsgränsen till tolvveckorsgränsen. På den punkten ber jag attfå yrka bifall till reservationen 3 av i . Det är i politiken oftast enklast att hållasig tiU enkla, raka linjer, att utgå ifrån vissa principer som man inte göravsteg ifrån. Den fråga vi nu diskuterar är naturligtvis principiell till sinyttersta innebörd, men den är också beroende av det enskilda fallet, denspecifika sociala situationen. Att enbart se till principerna är kanske iblandatt göra det för lätt för sig. Verkligheten är ofta en helt annan än vi skulleönska, och det måste vi också ta hänsyn till här Uka väl som i andrasammanhang. Förslag till abortlag, m. m. FruÅSBRINK (s): ställs inför så avgörandebeslut som det vi nu går att fatta i abortfrågan. Vi avgör i frågorav regionalpolitisk, ekonomisk och social karaktär, men inga av dem ärbokstavligen Uvsavgörande. kan flyttas, vägsträckningar ändras,skattesatser och anslag höjas och sänkas, men det beslut vi nu går att fattainnebär ofrånkomligen att vi ingriper i nya generationers villkor för liv ochdöd. Så utomordentligt allvarligt är det. Jag måste, herr talman, uttala min förvåning överreaktionen hos många av ledamöter inför det foto av ett tolvveckorsfoster som tillställdes oss alla. Man har på sina håll visat en rentav moralisk indignation och talat om ett otillbörligt tilltag. Det har t. o. m.- det har berörts i dagens debatt i en radiointervju betecknats somfascistiskt. Det är ett ganska fariigt ord att begagna i detta sammanhang, dären del av motståndet mot det föreliggande lagförslaget bottnar i en känsla avatt det brister just i respekt för livet. Utskott i denna riksdag reser för att seefter hur en väg, ett bygge, en bygd man skall besluta om i verkligheten tersig. Skall man då inte veta - inte våga se och veta hur den tolvveckorsvarelse ser ut om vars öde vi skall besluta? Är reaktionen ett utslag avsamma strutsmentalitet som kommer propositionen 70 att exempelvis på sidan 16,på tal om abortmetoder, använda uttrycket "livmoderinnehållet". Ärdet farligt att tala om att det är ett levande människoembryo det rör sig om?På samma sätt begagnar man i propositionen det undanglidande begreppet"livsduglig" detta har också påtalats i debatten - såsom enbartbetydande att fostret är i stånd att leva utanför livmodern, medan man docklogiskt kan tala redan om Uvsdugliga ägg och spermier. Man vinner i längden ingenting på att försöka förringa Förslag till abortlag, m. m. allvaret ihela denna fråga, och här möts de skUda livsåskådningarna i samhäUet i särskiltstark brytning. För stora grupper i vårt land ter sig den helt fria abortenfram till och med den tolfte veckan, som lagförslaget innebär, som ett hån motallt vad deras reUgiösa övertygelse säger dem om Uvet som en gåva och ettansvar. Det är för dem också djupt oroande att få uppleva att även staten,samhället - en gång uppbyggt på moral, betygat med orden "Kristusär främst i vår lag" nu framträder som förespråkare för en Unje som manuppfattar bryta mot budet "Du skall icke dräpa". Deras oro växer också ut till en oro för att man börjarlåt oss säga nagga Uvet i kanten genom detta abortlagförslag - i ett samhällesom diskuterar "rätten till min död". I den sistnämndadebatten, i varje fall i dess förlängning, har redan skymtat frågan om vilkenindivid som är värd att leva ytterligare de år som återstår för exempelvis ensvårt invalidiserad. Den oro dessa grupper känner beror på att man upplevergrunder vackla som man trott stå fasta. Jag kan betyga att de skaror som kännerdenna oro i vårt land ingalunda är så glesa som ivriga och högljudda grupperanhängare av fri abort syns vilja göra gällande. Att, som här har skett ,påstå att det är förslagets motståndare som varit de mest högljudda och de mestaggressiva är att förvränga åtskilliga fakta. Jag tror t. ex. icke att deepiteten passar in på det sansade, men djupt allvarliga och oroade, uttalandetfrån den . Den meningsyttringen är bra mycket mer iöverensstämmelse med samfundens oro och deras medlemmars inställning än ettintervjuyttrande av biskop . Vi som delar denna oro inför abortförslaget har vidarerätt att mötas med samma respekt för vår mening som de begär som tillstyrkerabort och därmed anser sig leva och handla i pakt . Vi undanber oss imenings- och yttrandefrihetens namn att bli beskyllda vilket också har skett för en reaktionär livssyn, för svammel och för hyckleri. Vi får hoppas attnär vi har fattat detta beslut vi kan skiljas eller lät oss hellre säga mötas- under ömsesidig aktning för ett ställningstagande som vi hoppas för var ochen bottnar i hans eller hennes sätt att tolka det djupt mänskligasamförståndets bud "Allt vad I viljen att människorna skola göra Eder . Herr talman, ett par synpunkter till! Det ter sig som enobarmhärtighet att lämna en medmänniska i sticket, vilket vi enligt minuppfattning nu gör, om vi tar bort rådgivningen. Det är en otäck illustrationtill den negativa inställning vårt samhälle håller på att råka in i när samrådkallas intrång i den enskildes rättigheter och när hjälpåtgärder kallas utslagav förmyndarmentalitet. De allra flesta kvinnor utom möjligen någraextremfall - behöver någon som delar ansvaret och hjälper dem när det gällerden allvarliga frågan att genomgå en abort. Kvinnan behöver få ett stöd: ettnej, när hon innerst inne önskar få hjälp, exempelvis mot omgivningens tryck,eller ett ja av någon, som sedan blir den som hon kan hänga upp sina eventuellaskuldkänslor pä. Jag tror att man i hög grad förbisett detta psykologiskasammanhang i det föreliggande förslaget. EnUgt minmening falskeligen uppger man att detta förslag skulle innebärakvinnans definitiva frigörelse: hon får beslutanderätten över sin Nr 94kropp. Ja, men det har hon ju haft redan före samlaget! Sedan har hon den tagit beslutet och ett eventuellt ansvar för en ny varelse. Detfinns dock i 29 mai 1974 dagensgenerationer av kvinnor i fertil ålder knappast någon som inte vet att detfinns preventivmedel eller som inte kan ta reda på det, med det Förslag tillabort ansvar som livet i alla fall medför. Man inbillar sig att fri abort är en' '"" kulmen och triumf för kvinnoemancipationen. Kvällstidningarnasrubriker talar om kvinnoseger. Ja, för den ensidiga och kortsiktigakönskamp som ännu inte insett att den innersta strävan i kvinnoemancipationenbör inriktas på gemensamt ansvarstagande, tilUtsfullt samarbete mellan män ochkvinnor. I det föreliggande lagförslaget har, som man med rätta påtalat,mannens medansvarighet helt förbigåtts. Och så blev det här förslaget, herr talman, i ställetåterigen ett manssamhällets triumf! I det sammanhanget kan man peka på endetalj som jag i min motion har påtalat. Medel föreslås utgå till informationom familjeplanermg till kvinno- och ungdomsorganisationer. En stilla undran,herr talman: blev männen av? Mitt motionsyrkande att medel skall utgå somstöd till politiska och ideella organisationer avvisas av utskottet utannärmare motivering och med en allmänt hållen hänvisning till kommandeutvärderingar. Jag tvingas också konstatera att man iförslaget inte på ett tillfredsställande sätt har fastslagit läkares och övrigsjukvårdspersonals rätt att befrias från skyldigheten att deltaga iabortoperationer. Jag konstaterar att man endast har lagt ansvaret för attaborten kan verkställas på sjukvårdshuvudmannen. Hur gör man i de fall där denabortsökande kvinnan måste sändas till annat sjukhus? Vem betalar kostnadema?Det är åtskilliga praktiska detaljer som man helt har förbigått. Så långt detär möjligt, tillfogade justitieministern, skall man ta hänsyn till personalen.Innebär det en utväg att den i värsta fall skall kunna tvingas? Rätten attbefrias från att verkställa abort måste skrivas in i lag. De nuvarandeindikationerna för abort ger dock en viss fasthet till stöd för dem inomsjukvården som visserligen reagerar personligen mot abort men som känner detsom en plikt, även om den är tung, att rätta sig efter lagen. Upplysningsverksamhet, preventivmedelsrådgivning,undervisning om familjeplanering, som ges effektivt och sakligt och med enetisk ryggrad, betonande av värdet och ansvaret i att vara människa det ärenligt min mening det väsentligaste att bygga påför framtiden. TiU sist, herr talman! Hela detta förslag äger också ur enannan aspekt en utomordentlig principiell räckvidd för alla partier - dennafråga skär ju tvärs igenom partierna. I , när grupper i vårt land rentav vill ge begreppet lag en omoralisk klang, måste vi vara uppmärksamma på vadlagstiftning skall ha för innebörd. ViU vi med lagen tjäna vissa grundläggandesyften för vårt samhälle - jämUkhet, omsorg om nästan, solidaritet medmänniskor - måste lagen givetvis tid efter annan ändras. Men den får aldrig bliett instrument för att tillgodose snabbt svängande opinioner. Skall lagen verkanormerande, och vUka ideal skall den tjäna? Föreliggande lagförslag har förmånga av oss ställt detta problem i en skarp belysning som har gjort hela dennafråga till en samvetsfråga av Förslag till abortlag, m. m. I min motion yrkar jag livligt bifall tiU den del avpropositionen som gäller upplysning om preventivmedel, sexualrådgivning ochfamiljeplanering. Men, herr talman, jag yrkar i min motion avslag på denföreslagna abortlagen och yrkar därför bifall till reservationerna 1 och 2. () kort genmäle: Jag vill gärna uttrycka min sympati för detsätt på vUket diskuterar den här svåra problematiken, men jag harbehov av att gå i svaromål på ett par punkter. tiUbakavisar den kritik som bl. a. jagframförde mot att man sänt ut bilder av som argument i abortdebatten.Fru frågade: Skall inte vara fuUständigt informerad, skallman blunda för verkligheten? Nej, naturligtvis skall ha tillgång tiUalla informationer. Men jag har ändå tre invändningar att göra mot dettaförfarande: Det äruppenbart att dessa bilder och kommentarerna kring dem vUl säga att abort ärUkvärdigt med att döda människor. Men accepterar man att tusentalsaborter företas, om det finns skäl som man är beredd att godta. Resonemangetgår alltså inte ihop. Dessa bildersprids inte bara till oss i , utan de sprids i vida kretsar,publiceras på förstasidorna i tidningar, osv. Det är inte humant att tillåtaabort i tusentals fall och för dem som man bevUjar abortvisa upp sådana här bilder och tala ett språk som skapar uppfattningen hosdessa människor att det är någonting fruktansvärt som hänt. När man gör så,bidrar man till konflikter och ångestkänslor; det är mänga gånger omvittnat attjust de kvinnor som varit i en abortsituation tar väldigt illa vid sig av dendebatt som förs på detta sätt. Detta går inte ihop - det är inte konsekvent: ärman med på att bevilja abort, skall man inte sedan utsätta dessa människor fören sådan diskussion. En annan sak vore det om man konsekvent gick emot aborteröver huvud taget. Det är denna dubbelhet jag vänt mig mot. Om man skallvisa verkligheten som den är, så skall man inte, såsom skett i ett fall av deframställningar vi fått, skicka ut bilder som visar ett tolvveckors fosternästan dubbelt så stort som det är i verkligheten. Det är inte att skildraverkligheten som den är. säger vidare att vi har kommit i en bakvändsituation, när hjälpåtgärder kallas förmyndarmentalitet.