prot · FX0981 · 1974-12-31 00:00:00 — Dessa bolag har erhållit sina gåvor och bidrag men under entioårsperiod gjort sig av med 50 000 anställda. Detta har skett framför alltinom stödområdet, som inrikesutskttets ordförande här talade så varmt för Hanuttalade sig för ännu starkare stimulansåtgärder i fortsättningen, och medstimulansåtgärder menar och de övriga partierna gåvor ochsubventioner till bolagen, åtgärder som resulterat i att i stort sett 50 000anställda bUvit arbetslösa inom skogsnäringen, framför allt inom det område sominrikesutskottets ordförande talade om. Dessa gåvor och bidrag är av mångahanda slag. Allt flerinom företagsvärlden får möjlighet att utnyttja dessa. Förslag till nya gåvoroch bidrag framläggs i detta betänkande från inrikesutskottet, och utskottetsordförande var mycket nöjd med de beslut som skall fattas. Desocialdemokratiska ledamöterna i utskottet har böjt sig för borgerliga krav.Dessa bidrag från de svenska skattebetalarna är många och omfattande. Låt migta några exempel: Kapitalägarnai får bidrag om de anställer äldre arbetskraft. Kapitalägarnafår bidrag om de anställer ungdom. Kapitalägarnafår bidrag om de anställer kvinnor Kapitalägarnafår bidrag om de anställer handikappade. Anslag till regional utveckling m. m. Anslag till regional utveckling m. m. Kapitalägarnafår bidrag om de utbildar arbetskraft. Kapitalägarnafår bidrag om de minskar sin miUöförstöring. Kapitalägarnafår bidrag om de investerar i vissa områden. Kapitalägarnafår bidrag om de ökar sina lager Kapitalägarnafår bidrag om de hotar att lägga ned sina företag. Kapitalägarnaundkommer skatter genom avskrivningsfonder. Kapitalägarna får skattebefrielse för vissa investeringareller delar av dem. Kapitalägarnafår stödbeställningar av staten. Kapitalägarna undkommer allt större delar av de växandeforsknings-och produktionsutvecklingskostnaderna genom att staten tar övereller stöder denna verksamhet. Kapitalägarna undkommer ökande delar av sitt risktagande ivissa projekt genom att staten går in som delägare eller finansiär. Genom alla dessa stödåtgärder tjänar kapitalägarna viastatsbudgeten miljardbelopp, betalade av de svenska löntagarna genom direktaoch indirekta skatter. Statsbudgeten i vårt land har alltmer böqat fungera somett medel för omfördelning från arbetarna tUl kapitalet från dem somegentligen har det knapert till börshajar och spekulanter. Stockholmsbörsenunder är ett talande exempel just på verkningarna av endylik politik. Det är en sådan omfördelning socialdemokraterna och deborgerliga partierna åsyftar då de talar om att stimulera ekonomin. Socialdemokratinhar tillsammans med de borgerliga partierna gjort storfinansen till detta landsstörsta understödstagare. När kapitalet tilldelas alla dessa stora gåvor talas detinte om att landet inte har råd eller att man av statsfinansiella skäl måstestoppa miljardrullningen i form av gåvor och bidrag till kapitalägarna. Nej,det talas det inte om. Men när det gäller arbetare, ungdom och kvinnor somgjorts arbetslösa eller inte kommer in på arbetsmarknaden, är det annat ljud iskäUan. Flera exempel härpå skulle kunna anföras. Jag tänker närmast på demånga människor som tvingas till den s. k. arbetsmarknadsutbildningen. Jaganför exemplet närmast i anslutning till att inrikesutskottet och förkort tid sedan hade att ta ställning till dessa många elevers ekonomiskaförhållanden. Då ansåg utskottsmajoriteten liksom riksdagsmajoriteten motvänsterpartiet kommunisterna att i påslag , något över enkrona per dag, var tillräckligt för dessa många människor. Dessa kronstyckenskulle enligt regeringen, majoriteten i utskottet och gott svara motde omfattande prisökningarna och inflationen. Så behandlas människor - vanligaarbetare som går på arbetsmarknadsutbildning. Deras situation är ju sådan attde har en levnadsstandard som ligger långt under vad som avmyndigheterna betraktas som existensminimum. Men nog om den frågan, den ger dock en blixtbelysning avde förhållanden som är rådande i landet: givmildheten gentemot kapitalägarnakontra utslagen arbetskraft eller sådan som vägras anställning. I ett särskilt yttrande till inrikesutskottets betänkandehar jag framfört min och mitt partis mening i fråga om regionalpolitik sombaseras på gåvor ocU subventioner till kapitalet. Vi menar att de metoder som idetta fall används inte kan avhjälpa de aUvarliga regionala obalansproblemen ilandet. De ytterligare förslag till nya gåvor som övriga utskottsledamöter aröverens om att nu föreslå kommer heller inte att lösa några problem.Det är vår bestämda mening. kommunisterna har i motionertidigare liksom nu visat på hur en regionalpolitik bör bedrivas för att skapaarbete och sysselsättning samt likvärdiga förhållanden mellan olika landsändar.Jag hänvisar till reservationen 3 vid punkten 13 gällande regionalpoUtiskstyrning av alla företagsetableringar För att uppnå en kontrollerad och balanserad ekonomiskutveckling är det nödvändigt att samhällets intressen och inte kapitaletsspekulation avgör var industrier skall förläggas, när detta skall ske och vilkaindustrier som skall startas. Det är samhällets uppgift, inte kapitalets. Därförkräver kommunisterna förslag till lag om regionalpoUtiskstyrning av alla företagsetableringar. Etableringskontroll, menar vi, är ettförsta steg att begränsa kapitalets makt. Även om regeringen till sittförfogande har exempelvis möjligheten att utöva inflytande över företagensinvesteringsfonder då det gäller företagsetableringar och utvidgningar, vet viatt kapitalets vilja ändå til syvende og sidst är den avgörande. kommunisterna vänder sig mot den ekonomiskapolitik som innebär ett stärkande av kapitalets makt och därmed ett stärkandeav det rådande ekonomiska systemet. Den som haft tillfälle att delta i inrikesutskottets mångatimmars sittning i anledning av det betänkande som diskuteras, och den somhaft tillfälle att i utskottet ta ställning tiU de många motionerna, där varjemotionär var och en på sitt håll tror sig funnit lösningen på problemen, mångagånger rent lokalt, frapperas av den låt mig säga övertro på att dekomplicerade frågor det gäller skall kunna lösas genom bifall till dessa mångamotioner. De borgerliga har vidhållit sina krav i fem fall, tror jag det är.För enhetens skull och för att partierna skall kunna skriva samman sig, som detsä vackert heter, har den socialdemokratiska gmppen böjt sig. Att de borgerliga partierna gäng pä gång i sina motionerbegär ytterligare och nya gåvor till kapitalet är i och för sig en konsekventlinje - män genomför sin borgerliga politik. De kan till sitt försvar även sägaatt de endast vidareutvecklar den socialdemokratiska politiken, som ju som sitträttesnöre haft att genom gåvor och bidrag stimulera och stärka den ekonomiskapolitik som är kapitalismens kännemärke. Ett regeringsbyte i skulle i detta avseendeknappast förändra politiken i . Socialdemokratin skulle i denna fråga hasyårt att föra en livskraftig opposition. De borgerliga skulle ju endast behövasäga att vi fortsätter den politik som tidigare burit socialdemokratinssignatur och där vi - de borgerliga och socialdemokraterna varit heltöverens. Knappast någon vill förneka att det i detta landunder förekommit en genomsnittlig stegring avarbetslösheten, att en växande del av den arbetsföra befolkningen måstesysselsättas i särskild verksamhet under AMS:s eller kommunernas ledning. Ävenom det från regeringshåll görs gällande att denna verksamhet är lika godsysselsättning som den som erbjuds på den öppna marknaden, kan ingen Anslag till regional utveckling m. m. Anslag till regional utveckling m. m. förnekaatt det ofta handlar om rena tillfällighetsarbeten. Det verkar som om detgäller att få så många som möjligt bort från arbetslöshetsstatistiken. Det talas inte längre om "full sysselsättning".Nya uttryck myntas som "balanserad arbetsmarknad". Ordvalet ellerspråkbruket kan ha sin psykologiska betydelse, tror man tydligen, men förändrarändå inte de verkliga förhållandena. I de senaste av tycks regeringen ha blivitsärskilt optimistisk när det gäller sysselsättningen. vUl man närmast geintrycket av att arbetslösheten är något problem. Det har juinträffat en "kraftig förbättring" med stigande sysselsättning ochminskad arbetslöshet. tycks problemet vara att anpassa efterfrågan på ochutbudet av arbetskraft. Denna regeringens syn är nu litet optimistisk iöverkant. Det hjälper föga att söka försköna verkligheten eller fästauppmärksamheten på kortsiktiga förändringar Oavsett tillfälliga förändringar i konjunkturen gäller deallvarliga regionala obalansproblemen i landet, och har vi fortfarande en högarbetslöshet, som inte kommer att lösas genom gåvor och subventioner tillkapitalet. kommunisternas yrkande om en regionalpoUtiskstyrning av alla företagsetableringar kunde bli ett medel att minska kapitaletsmakt och i någon mån komma till rätta med en besvärande arbetslöshet. Jag yrkar bifall till reservationen 3 vid punkten 13. HerrNILSSON i (s): Företrädare för oppositionspartierna haranvänt för att utveckla sin syn på regionalpolitiken. Det kanskekan ursäktas mig om jag använder för att tala om hur visocialdemokrater och i vissa delar även utskottet ser på de här frågorna. Låt mig böria med att säga att vi har haft en mycketomfattande materia att brottas med inom utskottet under rubriken . Inte mindre än 42 motioner har lämnats, och vi har mycket ingåendediskuterat dessa motioner. På många väsentliga punkter har utskottet kommitfram till enighet, och jag tror att detta är värt att notera med tacksamhet. Vihar emellertid, och det är väl också ganska naturligt, på andra punkter haftskiljaktiga meningar som tar sig uttryck i de sju reservationer som är fogadevid utskottsbétänkandet. riksdag uttalade att regionalpolitiken bör syftatill en sådan geografisk spridning av de tillgängliga resurserna attmänniskorna i de olika regionerna kan erbjudas likvärdigasysselsättningsmöjligheter och en likvärdig service samt en god miljö. Dennamålsättning, ärade kammarledamöter, ligger fast. För att förverkliga målet harman undan för undan utvidgat och förstärkt de regionalpoUtiska medlen. Senastantog riksdag en rad åtgärdsförslag som innebar väsentligaförstärkningar. Jag vill gärna säga i detta sammanhang att det voreönskvärt att de privata företagen i större utsträckning observerade de godamöjligheter som staten ger dem att etablera sig, speciellt inom stödområdena.Jag kan inte riktigt förstå den småföretagare som talade om.Denne småföretagare hade tydligen sin verksamhet inom stödområdet och hadeuttalat att regeringen bara lägger på nya pålagor på den grupp av företagaresom han representerar Det är väl i stället på det sättet även jag talar oftamed småföretagare inom mitt län - att man har varit mycket generös när detgäller förmåner för företagarna inom stödområdet, och det bör den tidigareciterade småföretagaren notera. Regionalpolitiken måste bygga på industrisamhället. Detfinns ingen väg tillbaka till det gamla bondesamhället, som kanske mångadrömmer om. Regionalpolitiken måste ha kraft att ingripa i marknadsekonomin,som i sig själv bär mycket starka centralistiska drag. Regionalpolitiken måstestyra resurser till problemområdena, och den förutsätter också att människor somär bosatta i regioner som är bättre försörjda i det här avseendet visarsolidaritet med de regioner som utan tvivel har mycket större problem attbrottas med. Att skapa ökad jämlikhet mellan olika områden i landet ligger iregionalpolitikens innersta väsen. Men jag vill här skjuta in att det är mycket väsentligtatt regionalpolitiken grundas på realistiska bedömningar Det finns väl ingetområde som är så litet lämpat för löftespolitik som just arbetet med attförsöka få företag att etablera sig eller att bygga ut sin verksamhet. Driverman en sådan löftespolitik, som speciellt ett parti plägar göra, finns juriskenatt man lurar ansvariga instanser i kommuner och landsting tillfelinvesteringar, dimensionerade efter orealistiska befolkningssiffror. Man tänderförhoppningar hos människor som man inte kan infria i det långa loppet. Jagtror att det ligger en fara i detta och att politikerna kan mista sintrovärdighet gentemot sina uppdragsgivare, om de ställer ut alltför feta löftenpå det här området. Regionalpolitiken måste spela och spelar över ett mycketbrett register: lokaliseringsstöd, utlokalisering av statlig verksamhet,industri-politiska åtgärder, trafikplanering, decentralicering av utbUdningen,åtgärder i glesbygder, jordbruks- och skogspolitiken, skatteutjämningen och enrad andra områden. Den grundas på en rullande planering, som har sin tyngdpunkti länen, i kommunerna och i landstingen. Därför är det helt fel närcenterpartiet påstår att besluten på dessa områden fattas på central nivå. Det ärinte på det sättet, utan denna planering föregås av mycket omständligadiskussioner inom kommuner, inom landsting och inom länsstyrelser. Det är också helt orimligt, som framhärdari, att påstå att regionalpolitiken är inriktad på centralisering. Det kännsförvånande att läsa motioner där man helt frankt gör dessa påståenden. Det ärju helt andra krafter inom samhället som verkar i centralistisk riktning mensom vägrar att analysera eller att erkänna i sina motioner.Centraliseringen sker ju i mycket stor utsträckning genom beslut som fattasinom det privata näringslivet inte minst inom bondekooperationen, herrStridsman. Där har man lagt ner 500 mejerier , och de storavisionärerna inom bondekooperationen talar nu med stor entusiasm om attslutmålet borde vara ett enda mejeriföretag i landet. Av ett 30-tal slakterierär snart bara hälften kvar, säger man. Den utvecklingen bygger på beslut somherr Stridsmans partivänner har fattat inom bondekooperationen. När man sedangår upp i talarstolarna påstår man att man vill decentralisera. Det ärnågonting som inte stämmer Anslag till regional utveckling m. Anslag till regional utveckling m. m. mellanpraktik och teori från det hållet. återkommer med den här reservationen som manhar haft . Man talar där om ett så långt möjligt decentraliseratsamhälle och menar att boplatser och arbeten bör spridas över hela landet. Detskulle vara väldigt intressant att veta hur långt man vill gå med denutspridningen. Risken finns ju här att man tappar det väsentliga inomregionalpolitiken, nämligen möjligheten att skapa robusta tätorter, som stopparför den fortsatta strukturomvandlingen. Man avhänder sig också möjligheten attskapa de mångsidiga och stora arbetsmarknader som så väl behövs, speciellt förden välutbildade arbetskraften och för ungdomen. är man tydligen ute efter att slå sönder de primäracentra i kommunerna. Vi har långt kvar innan vi lyckas bygga ut primära centrai stödområdet till den omfattning och den funktion som förutsattes i 1972 årsbeslut. Låt oss därför få fortsätta ostörda med att åstadkomma differentieradearbetsmarknader ute i länen för att resa en barriär emot den utflyttning somhar pågått ! Ekvationen går inte ihop mellan utspridningen avboplatser och arbeten och vår strävan att skapa robusta och stabilaarbetsmarknader. sade någonting verkligt intressant:"Verkligheten har korrigerat centraliseringssträvandena inomsamhället." Jag skulle vilja kvittera med att säga att verkligheten nogockså kommer att korrigera befolkningsramar, som är i högsta gradorealistiska. Så frågar : "Men är det inte tid nu att böriagöra om de befolkningsmålsättningar som faställde för storstäderna år1972?" Jag vill svara att det inte kan vara obekant för attdet pågår en länsplanering ute i länen där man kommer att ta upp just de härfrågorna. vid är den länsplaneringen klar, och det vorefel av att gripa in mitt under arbetet och säga, att nu skall vifastställa andra målsättningar Det här planeringsarbetet tycker jag att vilugnt kan överlåta åt de lokala instanser som jobbar med det. lovar skogslänen noga räknat 94 000 fleramänniskor som är kvar till 1980. Det är för all del en vackertanke, men varifrån skall man ta dessa människor? Och hur skall man kunnaskaffa jobb till dem, om man nu skulle lyckas få en så omfattande inflyttningtill skogslänen? Jag tror inte det är möjligt. Men jag tycker ändå att skogslänens människor har sammarätt som andra att ha ett säkert jobb och känna trygghet för sin försörining.Vi har en låg yrkesverksamhetsgrad, och det innebär att vi får ett mycketomfattande arbete om vi skall kunna uppfylla målsättningen oförändradbefolkning med en yrkesverksamhetsgrad som i stort motsvarar medeltalet förriket. Utskottets ordförande talade om att vi är inne i enhögkonjunktur och nämnde arbetslöshetssiffrorna. Jag vill komplettera hansframställning genom att säga att vid aprilräkningen av arbetslösheten framkomdet att man i storstadslänen hade 13 885 arbetslösa och 21 989 lediga platserDet betyder att vae arbetslös i storstadslänen har två jobb att välja på. Iövriga län, frånsett skogslänen, hade man 025 arbetslösa och 28 834lediga platser - alltså i runt tal 10 000 fler lediga platser än arbetslösa.Men i skogslänen hade man 25 981 arbetslösa och bara 7 549 lediga platser. Detbetyder att det finns tre arbetslösa på varje ledig plats i skogslänen. Man kanäven uttrycka det så att nära hälften av de arbetslösa i hela landet är bosattai skogslänen och att av de lediga platserna finns i andra länän i skogslänen. Jag har velat peka på detta, även med hänsyn till dendebatt som förs om Stockholmsproblemen, och för att markera de storasysselsättningssvårigheter som vi mitt i högkonjunkturen brottas med iskogslänen. Det är därför, tycker jag, positivt att utskottet harlyckats skapa enighet kring uppfattningen att stödområdesgränserna skall varaintakta. Jag är medveten om att jag gör många motionärer ledsna när jag sägerdetta. Men skall vi driva regionalpolitik, så kan vi inte fortsätta med attvarie år tänja ut stödområdena, för då avhänder vi oss det styrmedel som vi såväl behöver för att överföra resurser till problemområdena. I gränstrakterna till stödområdena har man ju ändå inteblivit lottlös; man har utanför stödområdet fått avlokaliseringsstödet. Utskottet understryker att Kungl. Maj:t bör ägna ökaduppmärksamhet åt dessa regioner som ligger vid gränsen till stödområdet ochsom utan tvivel har vissa svårigheter I reservationen 2 vUl ha en utvärdering avregionalpolitiken. Utskottet pekar på att expertgruppen för regionalutredningsverksamhet, ERU, fortlöpande publicerar ett material som i mångastycken är en utvärdering av regionalpolitiken. I sitt senaste betänkande.Orter i regional samverkan, har man en utomordentligt fin skiss över hurregionalpolitiken har slagit ut på olika områden. Vidare har Expertgruppen förarbetsmarknadsforskning, EFA, publicerat ett material om den geografiskaröriigheten. TUl detta kommer att man på regional nivå nu sysslar medLänsplanering 1974, som väl också får ses som ett medel att lokalt ochregionalt utvärdera regionalpolitikens verkningar. Inom utskottsmajoriteten tycker vi mot denna bakgrund attdet vore en överloppsgärning att tillsätta en ny utredning och avstyrker därföräven reservationen 2. I reservationen 3 kommunisterna krävsen styrning av alla företagsetableringar. Personligen kan jag i vissa styckenhålla med reservanten . Jag har också den uppfattningen att viinte klarar regionalpolitiken utan att samhället går in och styr utvecklingenpå ett eller annat sätt. Men det är ändå så att det sitter en utredning ochbrottas med de här frågorna, och den utredningen räknar med att kunna läggafram sitt betänkande på höstkanten. Med denna motivering avstyrker utskottsmajoriteten ävenreservationen 3. Sysselsättningsstöd utgår generellt inom inre stödområdettill företag som ökar sin sysselsättning, och stödet höjdes över entreårsperiod från till för varie ökadårsarbetskraft. och föreslår i reservationen 4 ettdifferentierat sysselsättningsstöd inom inre stödområdet som praktiskt skulleta sig uttryck i att vissa kommuner i inre stödområdet skulle ha ett högresysselsättningsstöd, och detta skulle utgå generellt. I andra kommuner skulleett högre stöd utgå bara till vissa företag. Allt detta skulle ske efter Anslag till regional utveckling m. m. Anslag till regional utveckling m. m. Utskottets ordförande uttalade sin besvikelse över attutskottsmajoriteten icke har velat biträda detta förslag. Jag tror att det finns förklaringar till att vi inte hargått på den här linjen. En av dessa förklaringar är, som jag ser det, att allainlandskommuner har ungefär samma struktur och alla arbetar med piskan utefterryggen för att orka överleva. Jag tar ett praktiskt exempel ur reservationen4, där man bl. a. säger att kommun i borde vara en kommun därett högre sysselsättningsstöd skulle utgå. Det kunde i och för sig varamotiverat. Men jag skulle personligen ha väldigt svårt att argumentera för attHäriedalens kommun, som gränsar till kommun, skulle ha ett lägresysselsättningsstöd. Jag tror att det skulle bli många sådana besvärligagränsfall och svåra avvägningar. Med stöd av denna motivering avstyrker utskottsmajoritetenreservationen 4. Det finns en klar undersysselsättning för kvinnor iskogslänen och i stödföretagen. Jag skall inte syssla så mycket medreservationen på den punkten - reservationen 5 - därför att andra talare frånvårt parti kommer att närmare gå in på den argumentering som gjort att vitiUstyrker förslaget om könskvotering. När det gäller de avsnitt som handlar om industricentraoch turism finns det inga reservationer Jag vill bara notera att de två förstastatliga industricentra här i landet - i och - nu snart ärfärdigbyggda, och man räknar med att företagen skall flytta in ihöst. Helt naturligt anmäler sig en hel rad av orter ochkommuner som vill ha sådana industricentra. Men vi säger inom utskottet atteftersom detta är en helt ny verksamhet för landet, så låt oss avvakta och sehur industricentra i och utvecklas, innan vi tar ställningtill nya centra av den typen, För övrigt står det inga privata företag i köoch vill in i dessa industricentra, det har varit ett ganska omständligt jobbatt skaffa hyresgäster Men jag tror ändå mycket på den här idén, och jag vetatt man inom Stiftelsen Industricentra håller på med en planering ochundersöker om man kan utvidga verksamheten. Vad gäller turismen vill jag bara kort säga att utskottetenhälligt föreslår att sysselsättningsstöd till turistföretag i inrestödområdet på försök skall kunna utgå efter prövning av Kungl. Maj:t men attresultatet skall redovisas för . Det är värdefullt att även turismenfår det stödet. Vad beträffar glesbygdsverksamheten får man se denna somett komplement till lokaliseringsstödet. Den är ju främst till för att stärkasysselsättningen och förbättra servicen i speciellt det inre stödområdet. Underdenna rubrik finns det en motion, i vilken ett par centerpartister föreslår attdet från anslaget till glesbygdsverksamhet skall utgå bidrag till fraktkostnadernaför mjölk. Utskottet hänvisar där till att jordbruksutredning har fåtti uppdrag att fundera på ett regionalpolitiskt utformat jordbruksstöd.Personligen reagerar jag ganska kraftigt mot denna motion. Här har man nurationaliserat mejerihanteringen och lagt ned mejerier på löpande band, ochsedan kommer man och kräver att samhället skall gå in med stöd för de ökadefraktkostnaderna samt att pengarnahärför skalltas ur glesbygdsstödet. De pengarna behövs säkert för andraändamål. Jag ber motionärerna observera att det i propositionen 22 i årföreslås att ett bidrag på skall utgå till fraktkostnader förmjölk och grädde. Jag tycker inte att vi skaU blanda ihop de statliga bidrageni det här fallet. När det gäller vpk:s särskUda yttrande har jag inte mycketatt tillägga. Vpk underkänner helt den nuvarande regionalpolitiken, och i ettdemokratiskt samhälle är det ju kommunisterna obetaget attplädera för en socialistisk ekonomi. Jag konstaterar bara att regionalpolitikenhittills har skapat nära 20 0000 nya industrijobb , att vpk ställersig vid sidan om denna utveckUng samt att som vpk:s talesman -mantalsskriven i -också ställer sig vid sidan om enutveckling som i hans eget hemlän har skapat ca 2 000 nya jobb . Jagkonstaterar bara detta och understryker det.