prot · FX09142 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag brukar personligen inte bli beskylldför annat än att vara realist - det vågar jag försäkra. Men jag tror att hela världen skulle se annorlunda och bättre ut om politiker vågade ha litet merakänslor just i de frågor de engagerar sig för. Herr ^Geijer sade förut all det varen väl förberedd spontanitet bakom allmänhetensaktioner. Jag känner personligen icke ^lill något enda utgående samtal eller utgående brev härifrånriksdagen till allmänheten i denna fråga.Men jag känner till'massor avingående samtal och ingående brev som har kommit den senaste liden. Ochdet viktigaste enligt alla som har hört avsig är detta: Vi bör göra en extra insats för de ^hung^erdrabbade. Del ärinsatsen som är avgörande, inte om vetekornen råkar vara svenska. Del finns dessutommöjligheter att påskynda köpen från lantbrukarna. Det finns möjligheter alt köpa utomlands tills vårt eget vete blir tillgängligt i sin helhet. Men det måsteju till ^etl anslag för detta. Med 500miljoner kronor når vi ^enprocentsmålet. Då får SIDA och regeringen möjlighetatt pä bästa sätt nå de ^svältdrabbade länderna. Jag upprepar, herr^lalman, att man skall akta sig för all förakta spontana reaktioner ochfolkets röst. brukar säga all man skall lyssna på rörelsen. Vad ärdet för fel att lyssna på folkel när det hör av sig? ^GEIJER i ^(s) kort ^genmäle: Herr talman! Del är inte fel att lyssna på folkel, och jag har inte heller ^sagl att det är fel. Vad jag harsagt är ^atl del är förvånansvärt all det inte var fler bland folket som hadeanledning alt yttra sig. ^Atl en så relativt liten grupp människor har ^hörl avsig i en sådan här fråga som har fån en sådan publicitet betraktar jag som ettganska dåligt resultat. Ytterligare insatser för ^svältdrabbade länder Herr^HERNELIUS ^(m): Beskrivningarna av lägel ute i världen,beskrivningarna av de ^katastrofartadeförhållandena i vad som kallasjordens ^svällbälten innehåller tyvärr inga överord; det är fakta. Det ärett faktum att en halv miljard människor svälter . Det är ^ell faktum att^della icke vållar lidande enbart för demsjälva ulan också för nästa generation och generationen efter den. Detär något vi måste se i ögonen. Vad som icke minst ökar ohyggligheten i dessakonstateranden är ju alt en del av detta är oåtkomligt. En del av det kan ickeavhjälpas. Det finns icke distributionsvägar, del finns icke möjligheter att fåut den spannmål som kan stå ^lill förfogande. Med hänsyn till lidsfaktorn finns del icke heller möjlighet att bringa den snara hjälp som i hundratusentalsfall vore ofrånkomlig för ^atl rädda liv. Lyckligtvis är dock en del av svältenåtkomlig, och del är det vi diskuterar här . Den opinionsyttring som har kommitfram i under de senaste dagarnabetecknar jag som mycket glädjande och mycket imponerande. Till skillnad frånherr ^Geijer i är jag inte beredd att underskatta den.Det är dock hundratusentals människor som har engagerat sig med sina namnteckningar i en vädjan till som helhet och tillenskilda riksdagsmän. Det är gott och väl att så har skett. Det vittnar om ^etlintresse och en känsla för angelägenheter och händelser utanför vår egen lilla värld, ett intresse som väl icke minst harstimulerats av televisionens förmåga alt bringa kunskaper in i våra hem. Del är ickeöverraskande att i denna omfattande ^opinionssiröm ^kyr-^kofolkei går ispetsen. Kyrkornas folk är av gammall vana ^atl intressera sig för omvärlden. De är beredda, har det visat sigunder decennium efter decennium, ^atl ta konsekvenserna därav, att bidra ochhjälpa när de har möjlighet därtill. ^Kollekterna vittnar om detta, och i dessabössor och håvar finns icke överflödspengar, ulan det är den enkles skärv, denfattiges skärv som dominerar. Man vädjaricke förgäves till kyrkfolket om biståndoch hjälp - det har erfarenheten visat. De som ståttbakom dessa opinionsyttringar har också fått det gensvar som de väntat sig - och kanske mera. Det har totalt bliviten imponerande manifestation. En beslående verkan,hoppas jag, av denna manifestation är au intresset för ^u-hjälpen iSverige skall ha vuxit sig starkare. Del har varit klent med del intresset - det vet vi alla. Man har pä sina håll ryckt på axlarna åt ^u-hjälpen, man har velat komma ifrån detgemensamma ansvaret och man har i många kretsar negligerat vad somsagts. Blir denna manifestation en vändpunkt vore det väl. Jag skall i delta sammanhang icke närmare gå in på varför det har varit ^etl-sådant motståndmot ^u-hjälpen i , men jag kan inte komma ifrån att regeringen har sitt ansvar. Om man använder stora summor för projekt som verkar föga realistiska ochbinder biståndsmedel för åratal framåt för dessa, då blir detnaturligtvis ^u-hjälpen som helhet som liderskada därav. Om manenvisas med att gesvenska biståndsmedel till nationer,som genom höjden på de priser de ^fär ta för sina råvarutillgångar icke är i behov av bistånd, och alltsålåter politiska skäl bli utslagsgivande,då blir det samma resultat och sammaogynnsamma e^f^ fekt på ^u-hjälpen som sådan. Jag behöver inte förklaravad jag syftar pä. Jag syftar på och jag syftar på ^Cuba. En svaghet i den här opinionsrörelsen har emellertidvarit att den i så hög grad koncentrerats kring frågan om vetet - det svenskavetet och skörden här hemma. Men det förefaller som om i den delen en ^tillnyktring är på väg. läser jag iDagens Nyheter på ledarplats att isakfrågan "om veteöverskottet är skillnaden inför dagens votering intesä stor som det kan synas". från ledamöterav utrikesutskottet "att hela ^veieöverskoltet--------- skall sättas in som^svälthjälp", och det är riktigttolkat. Men del väsentliga felet med attskjuta vetet i förgrunden för debatten - och det är alltså ett fel ävenmed denna meningsyttring - är ju att riksdag icke kan med ettpenndrag bestämma över vete "som stateninte äger och som man ännu inte vetom det ens existerar". Detta sista var ett citat ur en^folkpartistisk tidning, ^Upsala Nya Tidning. Vi vet alltså inte om vetet existerar. Staten äger det inte- då kan vi inte bestämma över det . Del är det ena felet. Det andra felet är naturligtvis alt man bortser från att ingen har ansett något annat än ^atlvarje korn av den svenska veteskördenskall komma till användning ochkomma till god användning.På den punkten råder fullständig enighet. Och om det sker direkt ellerindirekt, om det sker via kommersiell försäljning eller på annat sätt, om det sker genom upphandling på annat hållsom kompensation närmarenödländerna, del spelar i sammanhanget ingen roll. Varje korn av den svenska veteskördenskall komma till nyttig användning. Utrikesutskottetslår fast detta. ^Ulskoltet säger sig hoppas att "den definitiva beräkningen av skördeutfallskall visa ^atl ytterligare kvantiteter senare kan användas förbiståndsändamål". Del är viktigt att detta ^understrykes i dagens debatt. Över huvud laget har debatten utanför kammaren underde präglats av en ^tillnyktring som är välkommen. Det var faktiskt ingen måtta på överorden ettpar dagar, och man kanske förvånar sig överatt åtskilliga ^opinionsbildare rycktes med i en paradmarsch avolika siffror och felaktigaslutsatser. ^Geijer i har redan erinrat om förslagetom omedelbar ransonering av livsmedel i . De som står bakom detförslaget har antagligen aldrig ägnat en tanke åt att få medel vore effektivareför att skada intresset för ^u-hjälpen än ombeslag, inventering, ^koriransonering och allt vad därav följer skulle sältas i kraft i närdet gäller livsmedel. Andra överordhar också förekommit. Jag citerar ur en tidning: "Må julmaten växa oss i munnen och smaken svinnamitt i bettet, må ^frosseriel följas av frossa-------- ^." Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer Sådana uttalanden är beklagliga. De skadar icke barasaken ulan ger också upphov ^lill vanföreställningen ^atl det svenska folket i jultidhänger sig åt ^etl frosseri utan^hejd. Det är en helt felaktig beskrivning. De svenska jultraditionerna och julsederna - julevangeliet,besöket i ^julotian, det annorlunda julbordet till skillnad frånvardagens kost, ljusen, sångerna - har vuxit fram under en lid när var^etl ^u-land. Man får inte glömma bort alt ännu var detganska vanligt att barnen föddes påjordgolv, där halm lades på i jultid för att markera högtiden och festen. Ännuför ett antal decennier sedan fanns sådana golv i bostäder för delar av detsvenska folket. De seder som underdessa tider växte fram har knappast kunnat karakteriseras av någotfrosseri. Även om en och annan med skäl stöter sig på annonser om lockandejulbord etc. bör vi ha klart för oss att detta är marginella företeelser. Detsvenska folket har icke råd och icke lustatt i jultid ägna sig åt frosserier och kommer icke att göradel, och det går inte att sätta våra enkla julseder, vanliga människors,i motsättning till beredvillighet att hjälpa och stödja. Vad är det då somskiljer oss åt i dagens debatt? Det finns en skillnad. Den skillnaden ärenkelt uttryckt följande; ^Ulskoltet utgår från,räknar med och förutsätter all nästa års ^slats^verksproposition, som finns på vårt bord än en månad, skall innebära ^atl^enprocentsmålet uppnås. Detta innebär en kostnadsökning som kanberäknas till perbudgetår för del svenska samhället. Dagensreservanter vill till denna summa på 900 miljoner omedelbartlägga 500 miljoner för innevarande budgetår. Viandra i utskottet vill vänta och sepå statsverkspropositionen. Vi vill ocksåvänta och se vilka ^vetekvaniitetersom kommer fram för att sedan tas^tällning ^lill förslagen i^siatsverksproposilionen. Vi villkunna bedöma den i sitt sammanhang. Vi vill kunna se vilka realistiskamöjligheter ^lill hjälp som då finns. Detfinns ju inget som helst hinder för att utskottet, när regeringen harsagt sitt ord i ^stalsverkspropositionen och om del då bedöms lämpligt och möjligt, kan ta nya initiativ,kan åstadkomma ^delbeiänkanden ochdärmed föregripa den stora behandlingen av ^u-hjälps^frågan, för att man skall vinna lid. Det finnsinget hinder för en sådan procedur,och utskottet kommer säkerligen, som också nämnde, attbegagna sig av den möjligheten om så är erforderligt. Men vill ^utskotiet ta ett initiativ, som möjligt för ut den spannmål som vi disponerar ^lill de ^hjälpbehövande. Utskottet vill också^atl erforderliga medel ställs ^lillförfogande härför. Jag beklagar för min del all denna debatt redan harhaft inslag av arrogans och bitterhet mellan olika talesmän. Del förefaller migsom om det inte vore nödvändigt all sådant förekom. Det förefaller som om vienade skulle kunna göra mera nytta än om vi försliter vår tid och låterdiskussionen få slagsida ^lill följd av synpunkter som inte kan få någonomedelbar effekt. Om fru tredje vice talmannen med all rätt sade att ingen blirmättad på yttranden av sympati eller löften, så kan man med samma rätt säga att ingen mättas avgräl i denna kammare, utan ansträngningarna måste väl i stället inriktas på attsöka skapa enighet om en framgångslinje för och för framtiden. Mot dennabakgrund skulle jag vilja formulera några punkter för moderatasamlingspartiets del som kan tjäna till vägledning. Utskottets initiativom och 100 000 lon vete bör biträdas. Med hänsyn ^lill önskvärdheten av snabbhet i förfaringssättet bör regeringen uppdra åt SIDA alt intensifiera sinaansträngningar att få fram detta överskott sä fort som möjligt. Om för dettakrävs snabbinventeringar ute hosjordbrukarna, må sådana företagas. Om härför krävs nya förhandlingar mellan SIDA och jordbruketsorganisationer om lagerkostnaderoch annat, må dessa påbörjas. Det tonnage som kan uppbringasmåste uppbringas. Även här är inventeringar och förhandlingar på sin plats. Regeringen bör ^ofördröjligenta itu med frågan om vilkaytterligare åtgärder som i dagens läge kan vidtas. Därvid synes detofrånkomligt all ^u-landsbiståndet förSveriges vidkommande i fortsättningen betydligt mer än hittillsmåste inriktas på katastrofhjälp. Det behövs ett internationellt^kaiastronDistånd som uppbyggs i regi och där redanhar utlovat sin medverkan och därvåra ansträngningar för all nå ett gott och snabbi resultat naturligtvisinte får upphöra. Men det behövs ocksåmöjligheter till katastrofhjälp avnationell karaktär att disponeras av för ^atl kunna sällas in ihändelse den nu rådande situationen upprepas - vilket mycket lyder påatt den kommer au göra i en snar framlid. Det behöver också byggas upp en katastrofplanering för framtiden. Det är möjligt att ^Geijer har rätt i audetta är början på katastroferna, ^inle slutet. Har han rätt finns detså mycket större skäl för att vi skall sätta^lill alla våra krafter för att planera - och planera isamråd med andra nationer. Det ärkanske ^inle vi som är utslagsgivande i diskussionerhärvidlag; vi kan bara bidra efter mättet av våra krafter och efter vår förmåga. Det är de stora nationerna, destora ^veteöverskonens länder, som har huvudansvaret, men vi har ocksåvårt ansvar och vår del i detta. Jag ber all få yrka bifall ^lill ^utskoitets hemställan.Jag vill också uttrycka den förhoppningenatt vi i det arbete som följer efter dagensdebatt i denna fråga skall kunna i den svenska uppträda enigt och med gemensamma ansträngningar söka nåfram till gemensamma mål. Ytterligare insatser för ^s^vältdrabbade länder Del vi nu resonerar om är på sill sätt det viktigaste har att besluta om. Vi vet att iden här stunden kännande människor i hundratusental har hört av sig^lill riksdag därför att de värderar det vi nu resonerar om just pådet sättet. De har vädjat: Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer Gör en extrainsats för de hungrande. Herr ^Herneliushar fint och riktigt karakteriserat kyrkfolkets vädjanden. Hans avståndstagande från herr ^Geijers tolkning- liksom den ^frihands-^kompletieringhan nu gör till utskottsmajoritetenstext och den kompletterandetolkning som gjorde av ^utskoitsma-^joriielens text- visar hur splittrad utskottsmajoriteten i väsentliga stycken är i sinbedömning både av läget nu och av vad som skall göras under de närmastemånaderna. Jag skall inte, herr ^Hernelius, söka gräl ^.^ på den grunden. Jag kan bara konstatera att herr ^Hernelius'karakteristik av folkpartietsståndpunkt på ^fiera punkter varit felaktig, och de felaktiga beskrivningarnahar redan bemötts av fru ^Neltelbrandt. Jag har storrespekt för den vilja till kompletterande ^insaiser som kommer fram både hos herr ^Anlonsson och hos herr^Hernelius. Vi hörde ingenting om detta i utskottet, men vi skall intesöka sak för det. Det kvarstår dockfortfarande en grundläggande skillnad så länge man röstar med ^uiskoitsmajoriietensförslag - och det är skillnaden mellan ^"vänla och se" och reservanternas krav "gör någonting nu". Därär vi i bättre samklang med de människor som vädjar. ^"Vi lever i ^överfiöd", skriver en församling påsin namnlista. "Skall då inte vårtland uppfylla de vackra tankar och beslut som tidigare är bestämda av ? Vi vill ge vårt stöd åt riksdagsmän som kämpar föratt ett större belopp än det ^utrikesutskoilet har föreslagit skall gå till svältens offer i vår värld. Så all dessa svältensoffer skall ha en möjlighet att kunna överleva. De är ju våramedmänniskor." "Vi vädjar omomedelbar hjälp ^lill svältande länder i form av spannmål ochövriga lämpliga livsmedel", heter det i ett annat upprop. Svenska ekumeniskanämnden vänder sig i ett uttalande tillSveriges regering och riksdag;"Vi vill återigen hävda vårövertygelse alt regeringoch riksdag är förpliktade ^atl tillseatt utvecklingsbiståndet över statsbudgetenuppnår ^enprocentsmålet under innevarande budgetår. De därigenom till förfogande ställda medlen bör ^enligl nämndensförmenande disponeras förinköp av livsmedel i eller utomlands för ^atl ställas till derasförfogande som hotas av svältkatastrof, framför allt i och de avtorka drabbade områdena i . framför denna uppfattning till riksdag och regering som ett uttryck för hela densvenska kristenheten och vädjar inträngandeom beaktande av de framförda synpunkterna inför behandling av frågan om ^ytleriigare bistånd till ^svältdrabbade länder." Vi har alla fått del - i varje fall alla deav ledamöter som önskatdet - av dessa vädjanden frän kristna församlingar, från organisationer, från arbetsplatser och från enskilda.Jag känner stor ödmjukhet inför dennavarma opinion över alla partigränser. Den måste möta respekt ochgensvar. De människor som hört av sig är sannerligen inte ute efter att göra något "jippo", som det itarvliga kommentarer påståtts. Dessa tarvligheter slår tillbaka på den som själv gör dessakommentarer. som skrivit ser att här finnsmänniskor i nöd. De ser att här finns möjligheter att hjälpa. Och,herr ^Hernelius, det är icke märkligt om unga människor som känner sigfrämmande för den svenska julseden pekar påvåra dignande julbord. De begär - av djup övertygelse - att nuskall lyssna och ta vara på deras beredvillighet all avstå något för egen del. Denna gångställer också människor upp som annars brukar redovisa tvekan inför ^u-hjälpen. De undrar och har alltid undrat: Når biståndspengarna sitt rättamål? När de ^fär garantier för ^atl insatserna kommer rätt kan vi räkna medäven deras stöd. De har rätt att få veta att vi kommer at^t^ öka vår möda auvarje sändning, varje krona skall nå sitt mål. Då kan det inte bara vara frågaom katastrofhjälp. Då måste det också varafråga om den mera triviala långsiktiga och planerade biståndsinsatsensom varit ^etl föregångsland för. Alla riksdagsmänbör känna en väldig glädje inför denna opinion och känna en förpliktelseatt svara mot dess krav. Vi behöver delta stöd. Vi behöver denna förankring hossvenska folkel - det slags förankring som vifår om vi beslutar oss för all slå fast vid löfte om ^enprocentsmåletoch göra en rejäl insats mot hungerdöden. Det slags förankring som viriskerar att förlora, om vi sviker när nöden är störst. Det är ju då hjälpenskall vara närmast. Jag vet ^inle och ingen här vet exakt hur många svenskar som skrivit sina namn på en lista eller entalong, själva skickat en brev eller ett kort.Alla mottagare här i har intetagit väl vara på dessa opinionsyttringar.En del har hamnat direkt i papperskorgar. Jag beklagar det. Men det är ^fiera hundra tusen,som har kunnat räknas. Ingen nationalkommitté, inget parti harorganiserat denna opinion. Det är, hur främmande del än kan låta för herr ^Geijer, en spontan och enäkta reaktion från engagerade människor. Att några personer på en stor dagligtidning gripits av detta och använt sitt forum liksom au några i kyrkans ledning gripits av en helig iver och begagnat sin plattform betyder ^inle att det är någon ^frampiskad opinion.Den skulle aldrig ha kunnat nå upp till delta mål. Jag vet ingensvensk opinionsrörelse som , utan stöd av någon nationalkommitté eller av några organisationer, genom au direkt gå utoch samla namn på gator och torg har ^kunnal redovisa ett bättre resultat. Herr ^Geijer sadeden i kammaren atthan kunde försäkra ochåhörarna att ^u-landshjälpen långt ifrån är populär. vill han inteens tillgodoräkna sig del stöd som kommer. Hur skall vi egentligen bete oss för att vara ^Geijer till lags? Skall vi sitta stilla och tysta och hålla herr ^Geijer i rockskörten? Får vi inte vädja till de människor som själva har ställt upp och säga; "Det ni säger är betydelsefullt,det skall vägleda oss"? Det måste bakom varje ^sådani härnamn finnas ett ansikte och säkert ocksåett samvete. Det ^väi^djar till oss ^atllåta den moral som vi tillämpar Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer här hemma ochsom det svenska samhället är så stolt över - au hjälpa de svaga, att bistå vår nästa - gälla också över gränserna, att intelåta människor svälta bara därför att de befinner sig på långt avståndfrån . Bakom varje namn kan vi, om vi blundar och begrundar, också se tusen andra ansikten - de svältandes ansikten.Det är 500 miljoner människor som känner tröttheten i armarna, denbegynnande blindheten, värken i magen, dentorra, flagnande huden, ^yrseln som kommer tillbaka vid varje ansträngning. Det är barnen som står i kön till de kommunala köken i för au,med stora ögon, konstatera att vetepannkakorna är slut när det blivit deras tur. Alla skulle de vilja sätta sill namn på en lista till den svenska och andra^pariament. De får inte den chansen. Men de talar till oss genom de svenskar som har ^följl sittsamvete och som har vädjat till . Det brukar sägas att det finns tvä sorters jurister:de som ser problem i alla lösningar och de som söker lösningar på alla problem.Något av den grundskillnaden har det gåttatt märka - del behöver man ^inlevara polemisk för att kunna iaktta - även i vår debatt. Det finns de somsöker hitta alla skäl mot att ta positiva och snabba beslut. - ekonomi har försämrats avoljeprisstegringarna, säger man, men man låtsas dä inte om att visamtidigt får mycket bra betalt för våra exportvaror, medan den internationellainflationen har fört fattigländer in i ren katastrof - Det finns inte pengar, säger man, och låtsas inte om att de som harkrävt att skall hålla sina löften också har gjort klan att de tarsill ansvar för en finansiering. - Del finns inte vete, säger man, och hänvisar till att lantbrukarna intebrukar ge definitivt besked förrän vid ^hembudsskyldigheiens inträde i april.Men del beräknade överskottet av vete är ju fastlagt nu genom entydigauttalanden av alla här - det är , enligt mycket säkra bedömningar. Det går ^nalurligtvis ^atlpåskynda köpen lika väl ovanför som under den ^lOOOOO-lonsgräns som här hargjorts ^lill ett magiskt tal. Del går att köpa spannmål i andra länder, och detviktiga är att anslår pengar såalt regeringen och SIDA kan ställaspannmål till de ^svälldrabbades förfogande. Alt svenska silon är ^sprängfyllda skulle tydligen, enligt herr^Anlonsson, vara ^etlhinder. Det kan vara ett hinder att en silo var så ^spräng-^fylld altden sprack i , men i övrigt är det självfallet närmasten sak som underlättar när man skall disponera om de resurser som redan finns. - Vi måste sälla av lager ^lill oss själva , fick vi höra i början av den här debatten; det har lyckligtvis inte upprepats här i kammaren . Man låtsas då inte om ^atl skulle få ett överskott av vete också , även om skörden mot förmodan skulle sjunka ^lill hälften av årets skörd. En av demånga som skrivit till riksdagenuttrycker sin syn på det här uttalandel av sä här:"Vi anser det vara en cynism att risken för ett, på det hela tagelmarginellt, svenskt obehag i framliden fårväga tyngre än vissheten om miljoner människors svältdöd inomkort." I ställetför an leta efter alla tänkbara svårigheter med en snabb och stor insatsfrån svensk sida måste vi, som fru ^Neltelbrandt sagt, använda värt engagemang och vår fantasi tillatt la vara på alla möjligheter attgöra en insats, för vilken det i kammaren tycks finnas större stöd ännär utskottet tog ställning. har bekräftatsitt löfte ^atl just nå ^enpro^centsmålet.Senast sade klan ut att den var villig att göra en extra insats utöver regeringens förslagför att bistå de ^hung^erdrabbadeoch hålla sill löfte. Del sades dessutom ^atl en utfästelseom detta borde göras tidig^t. Vad somnu krävs är således inte att vi upprepar vårt löfte utan ^atl vi infriar det.Härför fordras beslut av om ett anslag på . Vad skulle ett sådant anslag betyda? Om vi för anslaget bl. a. köper spannmål i ellerutomlands kan vi ge mat åt 3 miljoner människorunder ; det halva år som behövs för alt nya skördar skallkunna reda upp en del av ^kataslrofläget. Ett ^annal exempel på vad ett anslag skulle kunnabetyda; Det kostar attförse ett av de svältande barnen med ett tillskott på och20 gram protein - del tillskott de behöver. skulle räcka föratt under ^etl halvår hålla tiomiljoner barn i fattigvärlden på rimlignäringsstandard. Kan vi låta bli att göra denna insats? Medlemmar i milt parti har skrivit till mig och frågat hur manresonerar i det parti som tidigare stått ossså nära i detta sammanhang. Även efter inlägg måste jagsäga att jag ^inle har kunnat svara på deras frågor.