prot · FX09120 · 1974-12-31 00:00:00 — Det sägs vidare alt arbetsmarknadsmyndigheter och fackliga organisationerfått ett större infiytande över arbetsköparnas rätt alt bestämma vem som skallvara anställd. Detta är dock sanningar med mycket stor modifikation. Förall börja med § 32 så är del fortfarande möjligt att avskeda arbetare ulansaklig grund. Lagen om anställningsskydd ger inte något sådant skydd alt enuppsägning eller elt avskedande kan upphävas, om domstol skulle finna attsaklig grund inte föreligger. Skillnaden mot tidigare är bara att den uppsagdeeller avskedade har rätt lill en viss summa pengar för all han eller hon blivitarbetslös utan godtagbara skäl enligt lagens mening. Beträffandearbetsmarknadsmyndigheters och fackliga organisationers påstådda ökade infiytande över vem som skall vara anställd, är deras befogenheter så små att de endast kan tillmätas marginell betydelse. Del kan medges alt § 32 genom den nya lagstiftningen i någon mån naggas litet i kanten. Allt därutöver är överdrifter. Väsentligheterna är fortfa rande oförändrade i denna förhatliga arbetsköparparagraf Sedan skall det också sägas att 5} 32 inte bara handlar om rätten att fritt anställa och 133 Lagstadgadrätt till strejk m. m. avskeda arbetare och altfritt leda och fördela arbetet osv. Det är den delen av paragrafen som oftaciteras och kritiseras. Delfinns skäl att något citera det övriga innehållet i § 32. Jag har vid tidigaredebatter gjort delta men anser alt det bör upprepas. Jag citerar: "Villdelägare eller medlem i föreningen ingå kollektivavtal med fackförening,fackförbund eller annan organisation skall förslag därtill underställasföreningens styrelse. Dylikt avtal må ej upprättas ulan styrelsensgodkännande. Styrelsen äger att efter vederbörande förbunds hörande lämnaföreskrifter rörande kollektivavtals tillämpning och om arbetsvillkor, vilkaicke äro reglerade i sådant avtal, ävensom i övrigt om delägares förfarande iarbetsgivarfrågor, som styrelsen finner vara av större vikt," etc. Sedankommer den ofta citerade satsen om rätlen att anställa och avskeda. Somväl de flesta vet - åtminstone de som har anknytning lill arbetsplatserna -finns i nära nog alla kollektivavtal intagna ordningsregler som i alltväsentligt har samma innebörd; likaså finns det regler för bestraffning somockså har nära nog likalydande innehåll. Detta centrala regelsystem är en fruktav § 32. De som har sysslat med förhandlingsarbete har säkerligen ocksåkännedom om alt dessa frågor ruckar man inte på från arbetsköparhåll, heltenkelt därför att ett träffat avtal med begränsningar i dessa frågor inteskulle godkännas av huvudorganisationen som tillhör SAF. Detfinns också utslag i arbetsdomstolen om upphävande av lokall träffade avtal avden typen. Enannan central del i § 32 har följande lydelse: "Arbetsgivare, som förnågon av honom bedriven verksamhet är ansluten lill föreningen, är förbjudenatt under pågående strejk eller lockout i strid med styrelsens beslut direkteller indirekt bereda arbete ål eller på annat sätt understödja strejkandeeller utestängda eller eljest av konfiiklen berörda arbetstagare. Styrelsen börvidtaga lämpliga åtgärder för möjliggörande av dessa bestämmelsersefterlevnad." Omdel skulle bli en omfattande och långvarig konfiikl i en betydande bransch ochde indragna skulle söka annat arbete, sä kan SAF genom tillämpningen av § 32 iden citerade delen utestänga de arbetssökande. Del kan vara av intresseatt upplysa om att de fiesta fackförbunden som regel har inskrivet i sinastadgar alt vid konfiikl skyldighet föreligger att söka annat arbete pä sammaeller annan ort. Kollektivavialslagenoch lagen om arbetsdomstol är viktiga komplement till § 32 och stärkerarbetsköparnas maktställning. Genom att kunna hänvisa lill slrejkförbudet i 4 §i kollektivavialslagen har arbeisköparna all trumf på hand. Brott motkollektivavialslagen eller kollektivavtal kan föranleda åtal införarbetsdomstolen,, som utdömer skadestånd i varierande skala mot dem som begåttdel s. k. brottet. kan också dömas om styrelsemedlemmarna intetillräckligt aktivt försökt alt förhindra avtalsbrott eller brott motkollektivavialslagen. Samma är förhållandel om en åtgärd redan vidtagits ochden strider mot kollekliv- avtalslagens 4 § eller motgällande kollektivavtal. Har fackföreningssly-relsen inte visat tillräckligaktivitet för att förmå arbetarna att upphöra med åtgärden, kan alltsåskadestånd utdömas. Som exempel härpå kan nämnas att arbetsdomstolen vid etttillfälle dömde en fackförening till dryga skadestånd med motivering alt denombudsman som uppmanade arbetarna att återuppta arbetet inte hade talattillräckligt högt. Rättenall tillgripa strejk i kampen för bättre livsvillkor måste lönarbetarnaåterta. I själva verket är det ju så att arbetarklassen i mitten på 1880-taleitillämpade sig strejkrätten men sedan genom borgerliga attacker föriorade dendels genom tillkomsten av klasslagstiftningen 1928, dvs. kollektivavialslagenoch lagen om arbetsdomstol, dels genom eftergifter exempelvis i form avSaltsjöbadsavlalet . Enligtkolleklivavtalslagens 4 § får heller inte fackföreningen bistå annanarbetargrupp som tvingats tillgripa åtgärd som strider mot kollektivavtalslagen,vare sig ekonomiskt eller på annat sätt. Vidett tidigare tillfälle - närmare bestämt - debatterades en frågasom berörde fackföreningarnas suveränitet att själva fatta beslut i egnaangelägenheter. Vid det tillfället hävdades med skärpa frän socialdemokratiskthåll att detta var en absolut nödvändighet, något som jag livligt instämmer i.Men om en fackförening beslutar att anslå pengar till en annan arbetargrupp sombefinner sig i strid, på det sätt jag tidigare nämnt, är delta ett lagbrott. Fackföreningenkan här dömas till skadestånd. Jag bara frågar: Var finns logiken iresonemanget alt fackföreningarna själva skall ha rätt alt fatta beslut i sinaegna angelägenheter? Kol-leklivavialslagen bör därför med del snarasteomarbetas, och allra viktigast är all 4 § helt utmönstras. Detensidiga tolkningsföreträdet är också ett maktmedel i arbetsköparnas händer.Del innebär att arbetsköparens mening i en tvist alltid har företräde. Det ärarbetsköparen som kan hävda sin mening och härigenom också tillämpa avtalet.Det blir sedan fackföreningen som tvingas ta upp tvisten lill förhandling,först genom lokala förhandlingar. Kan tvisten inte lösas lokall, blir nästasteg centrala förhandlingar. Här är väl att märka att fackföreningarna underdenna förhandlingsprocedur är i ett starkt underläge i och med fredspliklenenligt 4 § i kollektiv-avtalslagen; man kan inte tillgripa några maktmedel iförhandlingarna. Kan man inte heller centralt lösa tvisten, får frågan - om manså önskar - las upp för avgörande inför arbetsdomstol eller inför skiljenämnd,om bestämmelse härom finns intagen i kolleklivavialet. Denna förhandlingsordningär myckel tidsödande. Det är inte så sällan som en sådan procedur lar över ettår alt genomföra. Arbetarna kan pä grund av arbetsköparnas tolkningsföreträdeoch den rådande förhandlingsordningen fä arbeta under elt felaktigt tillämpatavtal . Delta kan helt naiurligi inie accepleras i längden. Del börockså poängteras all tolkningsföreträdet är en självtagen rättighet och enföljd av ij 32. Majoriteteni inrikesutskollet hänvisar lill au de grundläggande frågor som las upp imotionen tillhör del ämnesområde som arbelsrätiskom- Lagstadgadrätt till strejk m. m. Lagstadgadrätt till strejk m. m. Medhänvisning till detta anser utskottsmajorilelen att det inte finns anledningför att nu ta ställning till de konkreta förslag som förs fram imotionen eller att överlämna motionen till arbetsrättskommittén. Utskottsmajoritetenföreslår därför att motionen avslås. Detär riktigt att arbetsrättskommittén behandlar de frågor som tas upp i motionen.Men med de direktiv som kommittén har att arbeta efter kommer dessa frågor inteatt kunna lösas på det sätt som vi anser måste ske för att man i väsentlig gradskall ändra på maktförhållandena i arbetslivet. Det är klart utsagt idirektiven att fredsplikten skall bibehållas. Det sägs också atttolkningsföreträdet endast i vissa fall skall justeras eller avskaffas. Vänsterpartietkommunisterna anser att omedelbara åtgärder är nödvändiga. Därför har vi ocksåfogat en reservation till inrikesutskotiets betänkande som jag , fru talman,yrkar bifall till. Avslutningsvisvill jag säga att vi inte hyser några illusioner om att man genom lagstiftningkan skapa verklig demokrati i arbetslivet - det kan först ske när produktionenöverförts i folkets ägo. I kraft av sitt ägande förfogar arbeisköparna över denavgörande makten i företagen. § 32, kollektivavialslagen, lagen omarbetsdomstol, det ensidiga tolkningsföreträdet och annan klasslagstiftning ärinstrument som stärker denna maktställning. Dessa klasslagar och självtagnarättigheter är också ett hinder för en aktiv facklig kamp. lönarbetarna tillbaka strejkrätten, au göra alla frågor som rörarbetsplatserna förhandlingsbara, att i lag förbjuda bestämmelser av typ § 32 iSAF:s stadgar och att avskaffa det ensidiga tolkningsföreträdet är åtgärder somskulle beskära kapitalets makt i väsentlig grad och stärkalönarbetarnas ställning. i (fp): Den motion som gäller arbelsrältsliga frågor och som såutföriigt har redovisat innehållet i hör till inrikesutskottels följeslagarealltsedan 1971. Jag vill redan från början säga att jag inte kommer alt i sakdebattera med . Motionen rör sig inom ämnesområden som förnärvarande utreds av arbetsrättskommiuén. Jag kan förslå alt det under detidigare åren från motionärernas utgångspunkt har funnits elt visst skäl attyrka bifall till en sådan motion. Om man då hade vunnit framgång med sittyrkande hade man kunnat påverka arbetsrätlskommitténs beslut, men att i dagyrka bifall till motionen ter sig från min synpunkt ganska meningslöst. Arbetsrättskommitténkommer att redovisa resultatet av sitt arbete. Det är självklart,anser utskottsmajoriteten, att man bör titta på det resultatet innan man larställning till sakfrågorna. Det kan inte vara rikligt all, som reservanten gör,i förväg underkänna arbetsrättskommitléns förslag. Kommittén har ju haft enbred förankring hos både arbetsmarknadens organisationer och de politiskapartierna. oss, , se vadutredningen åstadkommer innan vi underkänner den. Jagär övertygad om all utredningen kommer att få betydelse för samtliga depunkter som preciseras i motionen. Det gäller förhandlingsrättens omfång,rätten att vidta slridsålgärder, arbetsledningsfrågor och tolkningsföreträde. Jag upprepar att jag finner del föga meningsfullt att mot bakgrund avvad jag sagt gå i detaljgranskning av motionärernas förslag. Låt oss,, la upp debatten när arbetsrällskommittén givit oss nyautgångspunkter. Meddenna korta kommentar vill jag yrka bifall lill utskottets hemställan. Lagstadgadrätt till strejk m. m. HerrHALLGREN (vpk): i kan vara lugn; jag är övertygad om au vi kommeratt debattera den här frågan när arbetsrällskommittén lägger fram sill förslag.Men vi anser det nödvändigt att nu yrka bifall lill de konkreta förslag som vihar väckt. Vi vet på förhand att arbets-rättskommitlén inte kommer atttillmötesgå vissa av dessa förslag. Det gäller exempelvis i fråga omfredsplikten - den viktigaste bilen - där det i direktiven är klart utskrivetatt den bör bibehållas. När i säger all denna kommittéhar en bred förankring är väl det rikligt så till vida att olika organisationerär representerade i den. Men när han hävdar att de politiska partierna ärrepresenterade, vill jag bara upplysa om att kommunisterna inteär del, vilket naturiigtvis är en brist. Hade vi varit med i kommittén hade vikanske kunnat driva dessa frågor på elt annat sätt. i (fp): säger au jag kan vara lugn för att det kommer att blidebatt i den här frågan när arbetsrällskommittén framlägger sitt förslag. Jaghar inte hyst några farhågor för att debatten skall utebli. Jag är övertygad omatt den kommer och det är då, inte , som vi skall ta den. Jaghar inte varit med om alt bestämma arbetsrätlskommitténs sammansättning. Denkritiken bör rikta med en annan adress. Närherr säger all han vet all del är vissa saker som kommittén intekommer med förslag om så vill jag återigen upprepa, att det ju är efter det altutredningen har framlagt sitt belänkande som vi skall ta ställning i frågan.Jag förbjuder inte att yrka bifall lill sin reservation, delskall han självklart få göra. Lika självklart är det att han skall få lämna enulföriig redovisning av motionens innehåll, vilket jag också tycker alt han hargjort. Jag har bara velat motivera varför jag inte vill la upp en sakdebatt.Jag anser mig ha ett starkt skäl för det när jag hänvisar till att utredningensbetänkande kommer om någon månad. Begränsningav samhällsstöd vid arbetskonflikt (vpk): i uppfattade tydligen milt senaste inlägg så, altjag påstod att arbetsrällskommittén inte kommer all lägga förslag i denriktning som vi önskar. Jag menade - och det harjag också för mig att jag sade- att arbetsrällskommittén inte kommer att lägga förslag som tillgodoser vårayrkanden. Överiäggningenvar härmed slutad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen av , och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Densom vill att kammaren bifaller inrikesutskottels hemställan i betänkandet nr21 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallitreservationen av . Vid omröstning genom uppresning förklaradesfiertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dä herrHallgren begärde rösträkning verkställdes votering med omröslningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Ja- 302 Nej - 18 §30 Föredrogs inrikesutskottels betänkande nr 22 i anledning av motioner omföreningsrättsskyddet m. m. §31 Begränsning av samhällsstöd vid arbetskonfiikt Föredrogs inrikesutskottets betänkande nr 23 ianledning av motion om upphävande av lagen om begränsning av samhällsstöd vidarbetskonfiikt. 1delta betänkande behandlades motionen 1974:1556 av m. (vpk) vari yrkats alt skulle besluta upphäva lagen om begränsning avsamhällsstöd vid arbetskonfiikt (nr 93) och att erforderiigaändringar gjordes i förordningen (nr 629) om erkändaarbetslöshetskassor, studiemedelsförordningen (nr 401) ochstudiehjälpsreglementel (nr 402) samt iarbelsmarknadskungörelsen (nr 368) samt hos regeringen anhållaom att förslag härom skyndsamt utarbetades och förelades . Utskottethemställde att skulle avslå motionen 1974:1556. Reservation hade avgivits av (vpk)som ansett att utskottet bort hemställa, attriksdagen i anledning av motionen 1974:1556 begärde att regeringen tillsatte enutredning i enlighet med vad reservanten anfört. HerrHALLGREN (vpk): Lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskon-fiikler är avseddalt garantera samhällets neutralitet vid sådana konfiikter. Målsättningen ärnaturligtvis riktig, men kan näppeligen uppnås under nu rådande förhållanden.Maktförhållandena i arbetslivet är fortfarande alltför ojämna, lill arbetsköparnasfavör. 1 lagens 3 § stadgas: "Samhällsstödutgår icke till arbetsgivare eller arbetstagare som är indragen iarbetskonfiikt. Samhällsstöd utgår dock lill den som är indragen iarbetskonfiikt till följd av motparts slridsålgärd, om åtgärden är olovligenligt lag eller kollektivavtal eller icke vidtages öppet." Enligtandra stycket i den citerade paragrafen skall den part som drabbas av olovligslridsålgärd erhålla fortsatt samhällsstöd. Det hade varit riktigt omarbetsmarknadens parter, som del så vackert heter, vore jämställda bådeekonomiskt och i övrigt. Alla vet ju att så inte är fallet. Arbeisköparnatvingas inte att tillgripa några olagliga lockouter eller andra icke tillåtnaslridsålgärder för att driva igenom sina krav pä förändringar. Dehar sin självtagna rätt enligt § 32 all falla tillbaka på när det gäller såvälrationaliseringar, driftsinskränkningar som företagsnedläggningar ulan altdetta är vare sig lag- eller avialsslridigt. Det är inte heller vare sig lag-eller avialsslridigt alt förändra arbetssätt och arbetsmetoder som kan innebäralägre lön, ökad stress och sämre arbetsförhållanden för lö-nearbeiarna. Omarbetarna tvingas till kamp för att försvara sina positioner har de i regelinget annat att tillgripa än just de kampmedel som enligt lag eller avtal ärförbjudna. Svårighetenall tillämpa lagen när del gäller att begränsa samhällsstödet till förelagensom drabbats av konfiikl är också uppenbar. Förhållandenai denna fråga har sedan lagen ändrades 1969 också väsentligt förändrats.Formerna för samhällsstöd lill förelagen har avsevärt utökats och fått en sådanomfattning all det nära nog är omöjligt att stoppa förekommande bidrag. Del ärockså värt att notera att vid fattandet av beslut om nya bidragsformer inteingående har diskuterats statens neutralitet vid eventuella konflikter, och dethar tydligen inte varit avsikten. Vänsterpartietkommunisterna har i motionen 1556 lill årets riksdag påtalat del nu anförda. 1motionen har vi också tagit upp paragrafen om de indirekt berörda vidarbetskonflikt. Den motiveringen är inte längre aktuell på grund av att detförekommit en avgörande förändring. Onsdagen den 13 november1974 Begränsningav samhällsstöd vid arbetskonflikt Begränsningav samhällsstöd vid arbetskonflikt har heller inte för avsiktatt vidhålla motionsyrkandel i dess ursprung - nämligen att lagen helt skulleslopas. Vihar i en reservation begärt en utredning, som skall ha till uppgift attutarbeta och lägga fram förslag som garanterar en verklig neutralitet i frågaom samhällets stöd vid arbelskonflikter. Jag vill meddet här anförda yrka bifall till reservationen. HerrFAGERLUND (s): har redan som talesman för reservationen erkänt altutgångspunkterna för den aktuella motionen kanske inte var de rätta. Den somuppmärksamt har läst motionens kläm kan lätt konstatera att av den inte mycketfinns kvar i klämmen på den reservation som är fogad vid utskottsbetänkandet. Därförär egentligen del som tar upp i reservationen en liten bisak iförhällande till de krav som finns i motionen. tar upp frågan omneutraliteten vid arbetskonfiikter, och han skriver själv i sin reservation:"Samhället bör iakttaga neutralitet vid arbetskonfiikter. Del ter signaturligt att arbetare vid arbetskonflikt inte betraktas som arbetslösa i denmening arbetslöshetsförsäkringen avser." Delär fullständigt rikligt, och på den punkten är han ense med utskottsmajoriteten.Vad är det han säger? Jo, alt samhället inte kan vara neutralt. 1 motionentalas just om de olika stödformer som företag kan få. Vi anser också altsamhället här har möjligheter, vilket också anförts i förarbetena lill dessalagar, alt tillse att myndigheterna självmant beaktar neulralilelsaspeklen vidförelagsstöd. Detta kan medföra uppskov med beslut i ett stödärende ellerinnehållande av beslutat stöd. Det kan t. ex. gälla sysselsätlningsstöd ellerulbildningsstöd, som man i förarbetena helt enkelt uppmanar myndigheterna allinnehålla. Detär ju konstigt när lar upp frågan om arbetsgivarnas rätt attvidtaga rationaliseringar och förändringar. Han jämför den rätten med enslridsålgärd och talar om den som om inte något samhällsstöd skulle utgå lillarbetarna när arbetsgivarna gör förändringar. Det är faktiskt sä, herrHallgren, att om en rationalisering eller personalinskränkning äger rum träderalla samhällets stödåtgärder i funktion lika väl som vid arbetslöshet, av vadslag den vara månde. Jag skall inte uppehålla mig vid delta längre. Jag konstaterar baraall del är stor skillnad mellan motionen och reservationen. Jag yrkar bifall lillutskottets hemställan. Överiäggningenvar härmed slutad. Propositionergavs på bifall till dels utskottets hemställan, dels reservationen av herrHallgren, och förklarades den förra propositionen vara med övervägande jabesvarad. Sedan begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Den som vill att kammarenbifaller inrikesutskottets hemställan i betänkandet nr 23 röstar ja, den detej vill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallit reservationen av herrHallgren, Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då herrHallgren begärde rösträkning verkställdes votering med omröslningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Handlingsprogram .for jämlikhetspoli-lik, m. m. §32 Handlingsprogram för jämlikhetspolitik, m. m. Föredrogs inrikesutskottets betänkande nr 24 ianledning av motion om ett handlingsprogram för jämlikhetspolitik, m. m. I detta betänkande behandlades motionen 1974:134 avherr m. fl. (c) vari hemställts att hos Kungl. Maj:t skulleanhålla om skyndsamt tillsättande av en parlamentarisk kommitté, vilken gavs iuppdrag att under medverkan av kvalificerade forskare utarbeta ettjämlik-hetspolitiskt handlingsprogram och ett system för kontinuerligvälfärdsbedömning i enlighet med vad som anförts i motionen. Utskottethemställde att skulle avslå motionen 1974:134. Reservation hade avgivits av herrar Stridsman,, och (samtliga c) som ansett att utskottet borthemställa, au med bifall till motionen 1974:134 iskrivelse till Kungl. Maj:t skulle anhålla om skyndsamt tillsättande av enparlamentarisk kommitté med uppdrag att utarbeta dels ett jämlikhetspolitiskthandlingsprogram, dels ett system för kontinueriig välfärdsbedömning ienlighet med vad reservanterna anfört. har länge arbetat för att få till stånd elt samlat grepp påjämlikhetspolitiken här i landet. Vi återkommer till den frågan också i är, iden partimotion som har nr 134. Jämlikhethar ju länge varit ett honnörsord i svensk politik. Del är någonting somåterkommer i många politiska tal och på affischer i valrörelserna. Men trotsatt man länge har debatterat frågan om jämlikhet kan ingen påstå att någragrundläggande förändringar av de standardskillnader som finns i vårt land harkunnat ske. Delskall inte förnekas att människorna har fått det materiellt bättre underefterkrigstiden, men klyftorna i fråga om standard och inkomster Handlingsprogramför jämlikhetspolitik, m. m. är tämligen oförändrade.Visseriigen minskas de här skillnaderna i viss mån genom vårt progressivaskattesystem och genom transfereringar av olika slag, men då måste man ocksåkomma ihåg all mänga av transfereringarna framför allt är till för attkompensera för kostnadsökningar, som särskilt hårt har drabbat de svagastegrupperna i samhället. Och progressivitelen i skattesystemet har i många fallurholkats, framför allt genom höjda kommunala skatter. Deproblem som vi ser på arbetsmarknaden bidrar också lill att skärpa ojämlikheteni vårt samhälle. Arbetslöshet drabbar särskilt hårt vissa utsatta grupper, t.ex. ungdom, äldre arbetstagare och kvinnor. Den allt hårdare belastningen inomarbetslivet har medfört en ökad utslagning av arbetskraft. Båda de här sakernaleder som regel till väsentligt försämrade inkomster och dessutom lill allvarligapersonliga bekymmer -och därmed också till minskad jämlikhet. Inkomstklyftoroch standardskillnader är någonting som finns i hela värt land, men samtidigthar vi också viktiga regionala inkomstskillnader. Vi känner väldigt väl tillatt medelinkomsten och den materiella standarden är betydligt lägre i vissadelar av vårt land än andra. Genom den regionalpolitik som har drivitpå har vi arbetat för alt minska den här ojämna fördelningen, men vi kan utanvidare konstalera all vi inte på långa vägar har lyckats fä bort de regionalastandardskillnaderna. Menjämlikhet är inte bara en fråga om pengar, det är en fråga om myckel annat.Miljön är t. ex. ett problemområde som har stor jäm-likhelspoliiisk betydelse.Vi kan se hur de snabba befolkningsomfiytt-ningar som har framtvingats i vårtland har lett till ett mycket snabbibostadsbyggande och många nya bostadsområden med en ofta bristfälligboendemiljö. Till de här bristfälliga boendemiljöerna hör sådant som längaresor lill och från arbetet, dålig service och små möjligheter att fårekreation. Det är de svagaste grupperna i samhället som har hänvisats till altbo i de här områdena, det är de som inte haft några valmöjligheter.