prot · FX09122 · 1974-12-31 00:00:00 — Man har t. ex. velat göra gällande att jag ipropositionen fört fram en ny tolkning av begreppet linjetrafik, närmarebestämt när det gäller kravet på att trafiken skall vara regelbunden. Låt migfl understryka att jag den gången bara erinrade om förarbetena till 1940 årsyrkestrafikförordning. Någon ny innebörd av förordningen var det alltså intealls fråga om; inte heller var det en tolkning som på något sätt stod i stridmed den domstolarna hade till-lämpat - det finns såvitt jag vet ingetdomstolsutslag som ger uttryck för annan tolkning än den jag förordade och somriksdagen godkände. I stället finns det från tiden före propositionen 1972 ettpar fällande domar, som helt överensstämmer med slutsatserna i 1972 årsproposition. Dethar också sagts att beslut här i kammaren skulle innebära enåtstramning i fråga om myndigheternas hållning till veckoslutstrafiken - herrNordin var bl. a. inne på det. Det är sannolikt, , att beslutet fickden effekten beträffande den olagliga trafiken. I så fall hälsar jag det medstörsta tillfredsställelse. Den principiella inställningen i beslutet varemellertid att man borde vara mindre restriktiv vid tillståndsgivningen - imotsats till vad här säger var innebörden således att man skullevara mindre restriktiv vid tillståndsgivningen. Jag har understrukit del vidolika tillfällen, och jag finner anledning betona att godkännande avmitt förslag 1972 varit en förutsättning för att regeringen nu i beslutet den28 juni skulle kunna gå med på att låta yiteriigre företag - utöver de s.k. samtrafikföretagen - driva veckoslutslrafik på Norriand. HerrNordin har i interpellationen tagit fram vissa exempel, som han här också gicklitet närmare in på, där regeringens beslut av enligt hans meninggett mindre lämpliga resultat. Vi kan kanske inte här gå in på detaljerna idetta omfattande och i vissa avseenden komplicerade beslut, men vi bör hålla iminnet att beslutet är av interimistisk karaktär i den meningen, att det nuankommer på bl. Ang.flärrbusstrafi-ken i Norrlands kustområde Ang.flärrbusstrafl-ken i Norrlands kustområde länsstyrelserna attbesluta om trafikens anordnande efter de riktlinjer som regeringen dragit upp. Deproblem som tar upp torde hänga samman med bestämningen avbegreppet veckoslutstrafik. Innebörden av det uttrycket måste slås fast,eftersom del endast är i fråga om sådan trafik som myndigheterna i enlighetmed proposition skall tillämpa en mindre restriktiv tillsländsgivning.Det förhållandet understryks i regeringens beslut av . Såsomockså framgår av propositionen utgör veckoslulslrafiken på längre sträckor oftaett viktigt komplement lill den mera reguljära linjetrafiken och tillgodoserett angeläget behov. Det framhålls också att avvägningen mellan dessa tvåformer av trafik måste ske med beaktande av den traditionella linjelrafikensbehov och med hänsyn till de trafikanter som är i behov av en sådan trafik. Dessaförhållanden understryker vikten av att veckoslulslrafiken tidsmässigtavgränsas till att avse just veckosluten. Här tangerar vi framställningar frånett av de företag tagit upp i sin interpellation. I samma riktning-alltså avgränsningen till veckosluten - talar den omständigheten attveckoslulslrafiken särskilt koslnadsmässigt bygger på alt i trafiken insättsöverskottskapacitet i form av fordon och andra resurser som undermellanveckodagarna binds i bl. a. skolskjutsverksamhet och reguljärlinjetrafik. Deförhållanden som jag här redovisat, och som för övrigt framgår avinterpellationen, åberopas i regeringens beslut som grund för alt begreppetveckoslutstrafik ges en restriktiv tolkning, Elt generellt uttalande om vilkentrafik som med hänsyn till avgångstider och ankomsttider bör hänföras tillveckoslutstrafik ansåg vi emellertid inte vara möjligt. För de längrerelationerna måste beaktas att uppehållet på besöksorten under veckoslutetvarar så länge att det föreligger motiv för resan. Medutgångspunkt i dessa överväganden skedde vid beslutet en prövning frän falllill fall. Svårigheten för elt enskilt företag att ordna sin trafik rationelltmed de begränsningar som veckoslutsbegreppet uppställer visar också på behovetav en samordning av trafikinsatserna. delar sin oro med en oro somhar framförts från bussägarhäll inför de problem som kan uppkomma när detgäller att anpassa Irafikutbudet lill den sanering som sker avveckoslutstrafiken. Regeringen har i ett par omgångar beaktat detta, trots attdet egentligen är fråga om att stoppa en olagligtrafik. Det är det som det har gällt. Vårt syfte är att styra utvecklingen in irätta banor, och vi har inte något intresse av att över ändra dennabild. Därför beslöts , som jag sade i mitt skriftliga svar, attde som redan bedrev veckoslutstrafik skulle fä fortsätta till dess attansökningarna om tillstånd lill trafiken hade prövats slutligt. Bakom den härmjuka linjen ligger ett starkt intresse frän vår sida all undvika en försämringför den resande allmänheten genom alltför snabba förändringar som inte ger lidför anpassning. Man kan sedan, som herrNordin gör, fråga sig vad meningen är bakom tanken all bilda alltstörre och större företag. Man har från vissa håll gjort gällande attregeringens beslut av tvingar fram storbolag och hindrar småföretag. Man talar om att ett eller ett par av de redan befintliga företagenhade kunnat fl tillstånden i stället. Jag nämnde i mitt svar att det fanns ett30-tal förelag som alla ville driva veckoslutslrafik mellan och olikasamhällen på . De fiesta -jag hoppas även - villväl ändå hålla med mig om alt vi inte kan ha 30 olika tillståndsinnehavaré förtrafik utefter Norriandskusten. En sådan ordning skulle omöjliggöra all trafikplanering.Del var inte heller möjligt att välja ut ett par av dessa förelag och ge demtillstånd. Det hade varit högst osmakligt. Ett sådant förfarande skulle ifiertalet fall blivit helt godtyckligt och självfallet upplevts som djuptorättvist av dem som inte fick tillstånd. I stället valdes en lösning som iolika alternativ ger alla chans att vara med, om de vill samverka och della ien seriös trafik utefter Norriandskusten. Ingen är uteslängd. Jaghar, herr talman, med detta ganska långa inlägg sammanfattningsvis velat sägaatt det beslut som regeringen fattade utifrån propositionen 1972:81har haft och har ett enda syfte: att få en för den resande allmänheten riktigtordnad och så långt möjligt prisbillig, tra-fiksäker och miljövänligveckoslutstrafik med buss utefter . Jag hoppas - och är ganskaövertygad om - att ändå omfattar de värderingarna när handiskuterar denna viktiga fråga. Hen (): Kommunikationsministern och jag kan ha delade meningar om flera sakeri detta sammanhang - det torde den hittillsvarande debatten ha visat. Men jagvill gärna deklarera att jag i ett avseende inte har någon annan mening änkommunikationsministern. Det gäller del beslut som fattade 1972 och ivilket det sades att den ditlillsvarande beställningslrafiken, som äger rumunder veckosluten och som har en viss turtäthet, i fortsättningen skullebetraktas som linjelrafik. Tillstånd för denna trafik skall meddelas efteransökan. Det sade , och det har jag naturiigtvis läst. Det beslutetstår fast. Propåernai delta sammanhang väckte rätt stor oro på sina håll: hos resenärerna och hosföretagen. Ulskottel mildrade som bekant propositionens förslag något. Jagvill också erinra om att kommunikationsminister själv inledde debatteni . Han ville dä lugna de oroliga känslorna genom att sägaföljande: "Åtskilligaav de företag som driver kompletterande trafik av det slag som jag nu beskrivitkan bedömas ha möjlighet att utöva trafiken även i de former som krävs förlinjetrafik." Detta är, tillade , "en uppmjukning jämförtmed nuvarande praxis-att den i 12 § inskrivna förtursrätten inte får utgörahinder mot att man lämnar linjetrafiktillstånd även till annat förelag än detsom redan nu driver linjetrafik med järnväg eller buss i sammarelationer". 6 protokoll 1974. Nr 122 Sedan sade på samma sätt som han sagt : Vi är Torsdaeenden '"' " '' monopolisera veckoslutstrafiken; valfrihet skallråda. självklart att de här företagen och de berörda resenärerna kände Naturiigtvis blir man då desto mera oroad när man nu möter Ang. postseiyicen åt en nytanke som del inte sades elt knäpp om 1972, nämligen att för- landsbygdsbefolk- utsättningen för tillstånd skulle vara sammanläggning avförelag. I in- ningen terpellalionssvaret fick jag inte något svar i detavseendet. munikationsministern isitt andra inlägg kommenterat della. Möjligen kan jag tolka del så, attkommunikationsministern är på det klara med all del här är en allvarlig sak.Den betraktas som allvarlig av dem som drabbas. Del är inte populärt, och detär sannolikt all vi får anledning all föra en ny debatt om detta. Jagvill för övrigt i della sammanhang inte fästa mig så myckel vid vad som ärgjort - detta är ju inte någon dechargedebatl - ulan jag är mera ute efter attfä höra vad som skall ske. Men skulle vi inte lill sist bara kunna säga att dendialog som vi fört i alla fall har visat att det finns anledning alt ta sig ennärmare funderare på den framlida preciseringen av de principer som gäller förlinjelrafiktillstånd för veckoslutstrafik? Vore del inte skäl att riksdagenfick tillfälle att säga sin mening innan den framlida marschriktningen blirdefinitiv? Överläggningenvar härmed sluiad. §25 Ang. postservicen åt landsbygdsbefolkningen Herr kommunikalionsminislern erhöll ordelför att besvara '\ Agnäs(m)framställdainierpellalion. nr 100, och anförde: i Agnas har frågat mig vilka åtgärder jag planerar för allåstadkomma bällre rättvisa mellan landsbygdens befolkning och befolkningen itätorter och städer vad avser postservice. Jaghar tidigare vid olika tillfällen här i redogjort för den postalaservicen på landsbygden och hur denna service successivt utvecklats ochförbättrats. HerrNilssons fråga föranleder mig emellertid all ånyo redogöra för de serviceformersom är aktuella. Denhelt övervägande delen av landsbygdsbefolkningen har post gång varje vardag. Inom ramen för en i sin helhet självfinansierad post rörelse har postverket möjlighet alt ulföra tjänster som i förelagseko nomisk mening inte är lönsamma. Jag vågar påslå all postverkets ser viceformer är generösa framför allt i glesbygden. Som alllid måste dock en avvägning göras mellan rimliga krav på servicenivå och de stigande koslnader som en personalinlensiv verksamhet som postverkets fått vid kännas under senare är.. På landsbygden har man successivt fått söka 82 sig fram lill nya serviceformer för alt kunnabibehålla och förbättra post- servicen trots ökandekostnader. Närherr säger att postverkets indragning av postkontor ochlantbrevbärarlinjer är ett exempel pä en fortgående försämring av landsbygdensservice är delta inte riktigt. Det är i stället så, att när mindrepostanstalter pä landsbygden avvecklas, de i allmänhet blir ersatta med justlanibrevbäring. Tidigarevar det naturligt att allmänheten fick uträtta sina poslärenden vid en fastpostanstalt av något slag. Ett syslem av enbart fasta postanstalter är dockinte så fiexibelt på landsbygden att del utan vidare kan anpassas till ändradeförhållanden vad beträffar hushållsunderiag, avstånd till postanstalt m. m. Delligger dä nära lill hands all söka utveckla någon sorts rullande poslanslalt.Lantbrevbäraren ger numera en sådan rörlig postservice. Övergångentill lanibrevbäring innebär vanligen betydande fördelar för de berördahushållen. Dessa får sin post hemburen och behöver ej färdas till postanstaltför att kunna hämta värdeförsändelser, skicka paket, hämta ul pengar osv. I mångafall får också kunderna sin post tidigare än när de betjänades av en mindreposlanslalt. Lantbrevbäringsnätethar successivt byggts ut och omfattar nu . har ca105 000 hushåll, som inte haft någon postuldelning, fåttlanibrevbäring. Ytteriigare ca 142 000 hushåll har under samma lid fått annanförbättring av servicen, t. ex. kortare avstånd till sina postlådor i sambandmed att befintlig lanibrevbäring sträckts ut. betjänas ca 605000 fasta och ca 185 000 tillfälliga hushåll genom lanibrevbäring. Närlantbrevbäringen byggs ul ersätter den, som jag nämnt, i väsentlig gradbefintliga fasta poslanordningar - t. ex. postslationer och postombud - medanden postutdelning som eventuellt redan finns inom området inlemmas i den nyalantbrevbäringen. Härigenom kan utbyggnaden och serviceförbättringarnagenomföras ulan kostnadsökning för postverket och dess kunder. Jag vill isammanhanget framhålla att postverket i samtliga omorganisationsfall inhämtarde berörda kommunernas synpunkter och informerar den berörda allmänheten, innannågon omläggning av postservicen genomförs. De synpunkter och önskemål som dåkommer fram blir beaktade tillsammans med verkets personella ochorganisatoriska krav, innan postverket fattar sina beslut. Utbyggnadenav lantbrevbäringsnätet har möjliggjorts genom att lantbrevbäringen successivtmotoriserals. används bil pä av linjelängden.Lantbrevbäringen har allmänt fungerat till belåtenhet, och några önskemål omåtergång till den gamla ordningen med fast poslanslalt har, med något enstakaundanlag, inte förts fram. Jagvill i detta sammanhang också framhålla att kravet på hushälls-underlag förinrättande av lanibrevbäring successivt sänkts. Före är 1956 krävdes 10 hushållper km, 1956 sänktes detta krav till 3 ä 4 hushåll, och gäller kravet2 hushåll per km. En ytterligare sänkning skulle medföra en orimlig ökning avpostverkets årliga kostnader för landsbygdsdistributionen iförhållande till de serviceförbättringar som därigenom kunde vinnas, även omman bortser från den befolkningsminskning som successivt har ägt rum pålandsbygden. Inomområden där bebyggelsen är så gles all underlag saknas för lanibrevbäringbetjänas kunderna i allmänhet genom postväskbefordran. Genom postväskorutväxtas i stort sett alla slags försändelser. Värdeförsändelser och medel förutbetalningshandlingar utsänds först sedan vederbörande avieller utbetalningshandling inkommit till postanslalien kvitterad. Postverketundersöker om del bl. a. med hänsyn till säkerhetsaspekterna är möjligt attskicka ut pengar och värdeförsändelser lill postväskkunderna samma dagutbetalningshandlingarna respektive försändelserna ankommit tillpostanstalten. Ett sådani förfarande skulle innebära en påtagligserviceförbättring för postväskkunderna. Ettverksamt tillskott till landsbygdens postservice är vidare, att postverketsedan något år tillbaka börjat inrätta ett nytt slag av poslanordning pälandsbygden, nämligen s. k. poslställe. a. för att när så behövs komplettera den utbyggdalanibrevbärarservicen. Härigenom kombineras fördelarna med lantbrevbäringen -i form av hembäring av post och möjlighet att utan all uppsöka postanstaltkunna uträtta samtliga postärenden - med att de kunder som så önskar eller somnågon gång inte hunnit passa lantbrevbäraren kan fä sin postservice mellanfasta tidpunkter i en bestämd lokal. Poslställe kan också inrättas för attsjälvständigt betjäna en mindre tätbebyggelse inom ett område där underiaget -minsl ett 40-tal sammanliggande hushåll - inte är tillräckligt för enpostanstalt eller för lanibrevbäring. Päorter som tidigare betjänats av postombud och som får postställe blir det enmärkbar förbättring för kunderna, eftersom man vid poststället också kanuträtta bankärenden, vilket i regel inte är fallet hos postombud. Ijanuari träffades överenskommelse mellan och poststyrelsenom s. k. särskild landsbygdsservice åt kommunerna. Delta innebär att lantbrevbärarnakan ombesöria varudistribulion ål kunder på landsbygden samt fungera somkontaktman mellan boende utmed lantbrevbäringslinjen och kommunen. Kommunernahar visat stort intresse för denna service. Meddet sagda har jag velat påvisa alt det inom postverket bedrivs en kontinuerligverksamhet i syfte att genomgående förbättra servicen för invånarna pålandsbygden. De åtgärder som postverket därvid vidtar ligger enligt min meningväl i linje med de regionalpoliliska mål som ställt upp. Hen i Agnas (m): Jag lackar kommunikationsministern för svaret. Del är oerhörtutförligt, och bara att läsa upp det är en prestation. Del är elt heltkompendium av vad som man från departementet anser har skett på del härområdet. Jag är också övertygad om statsrådets positiva inställning i den härfrågan och om hans uppriktiga intresse av att del skall bli braförhållanden. Närvi beslutade om regionalpolitiken talades det om att man igöriigaste mån skulle se till att alla delar av landet fick sä bra service sommöjligt. pä sommaren gjordes en enkät i vissa områden i Västerbottensinland, där vi frågade vilket man ansåg vara mest omistligt: affären,butiksbussen eller posten. Svaret blev, vilket var överraskande för oss, attdel inte var affären utan posten. Jag träffade då människor som påstod att de isamtal med en postmästare i ett visst område hade fått höra, att det t. o. m.kunde tänkas att de skulle bli tvungna att själva hämta posten i tätortendärför att de bodde så till att del var omöjligt att för en rimlig kostnadkomma ut med den. De hade bott där , och postservicen hade fungeratbra tidigare. skulle det även dras in busslinjer osv., och man oroade sigöver all postservicen försvann. Sedanjag läst svaret måste jag uppfatta det som att kommunikationsministern i stortsett är nöjd med utvecklingen. Han medger att alla hushåll inte har dagligpostgång, men att det är mycket få som inte har det. Jag tror alt detta ärriktigt. I svaret talas det oupphörligen om förbättring. Ordet förbättringanvänds mycket ofta. Jag får därför en känsla av all det anses att det som gåratt göra i stort sett är gjort med undantag av del som nämns på sista sidan iinterpellationssvaret om att postställena kanske kan utvecklas. Det samarbetemed annan service som lantbrevbärarna har och som är under prövning, anser jagockså är myckel bra. Förhållandenapå postservicens område upplevs på många ställen som hämmande för utvecklingen,även där man har kommit bort från en negaliv trend i fråga om befolkning ochinte längre har en avfolkningstrend. Man märker dock att för vissa personersom skulle vilja komma tillbaka och bosätta sig ute på landsbygden i ställetför att bo i staden och arbeta är poslförhållandena det avgörande. Därför hadejag hoppats att man från samhällets sida hade kunnat vara ännu mer positiv ändet här svarel visar. Detstår på s. 1 i svaret om generositeten, de rimliga kraven på servicenivå ochstigande kostnader. Jag tror att de flesta människor som bor i andra tätorter skulle, om de försökte bo i de områden det här gäller,säga att det är fantastiskt stor skillnad, att det inte finns någon jämlikhet.Även jag medger att man inte kan kräva samma service på alla områden, istorstaden och ute i Lyckselebygden, som det varit debatt i tidningarna om detsenaste året just med anledning av posten. Men när det gäller kostnader trorjag att samhället skulle vara benäget alt ta större sådana för att justunderstryka jämlikheten. 2 behandlas den fasta postanstalten. Det vore naturligt att få uträttaposlärendena där. Vi måste nog erkänna att det skett en försämring. Det varbra med fasta postanstaller, och jag tror att man i vissa fall kunnat behållapostanslalien längre än som skett och kanske för alltid. Här skulle man kunnatgå in med medel från annat håll om det nu skall hållas sähårt pä att poslen skall bära sig. Jag tycker att människorna här, somvisseriigen inte betalar högre porto men som bor pä platser där det i övrigt ärdyrt att leva, skulle kunna få ett tillmötesgående på detta område. Det ärnaturligtvis inte område men vi får tänka på budgeten som enhelhet i landet. Vadjag ställer mig mest frågande inför är fördelarna av övergången lilllanibrevbäring för de berörda hushållen. Det har blivit så här i landet alt ide fiesta familjer arbetar både man och hustru och då kommer lantbrevbärarensina regelbundna turer när man inte är hemma. Han stoppar poslen ibrevlådan. Men han har också skyldighet, har det upplysts mig, att någon dag iveckan komma in i hemmet även om det ligger en bit från vägen han kör. Det ärofta mycket svårt att passa honom. Det har man sagt mig i både ochVästsverige sedan man läst denna interpellation - man tycker inte att dennalösning är så bra. Är del då väldigt långt till närmaste fasta postanstaltupplever man det som mycket negativt. Allasiffror som står här är mycket intressanta om hushållen etc, men jag skall integå in pä dem. På s. 3 står del alt man inte har något önskemål om återgång lillden gamla ordningen med fasta postanstaller utom i enstaka undantagsfall. Detlycker jag är en myckel egendomlig uppgift. Jag tror att den är riktig men detmåste råda olika uppfattningar på olika områden. Jag har nämligen även i mittvanliga arbete en hel del resor att göra och jag tycker att folk i regel sägeratt nog hade det varit bättre om vi fått behålla den fasta postanstalten ochatt de skulle vilja återgå till del. Del är min uppfattning. Mangör beräkningar om antalet hushåll som underlag. Jag vet inte vem som gör dessabedömningar att det just skall vara två hushåll per kilometer, och jag måstefråga kommunikationsministern om del kan tänkas att det t. o. m. finnsmänniskor som måste fara ganska lång väg och hämta sin post själva. Om det intebor så mänga som tvä familjer per kilometer betyder det att de måste trava iväg och hämta posten. Jag har inte riktigt kunna förstå svarel på del härområdet. Närjag i min ungdom var verksam i Arieplog och i mötte jagpostväsksystemet. Jag trodde då att det var ett system som snart skulleförsvinna. tycks del i stället byggas ut. Jag medger att det på vissaområden naturligtvis är det enda möjliga. Men jag tror också att man måstebeklaga de människor som endast har den servicen att tillgå. Närdet så gäller postställe tycker jag del är för tidigt att utvärdera just detta,men jag är i princip positiv lill det. Jag tycker alt det i vissa fall ärbättre än att man gör en lantbrevbäringslinje. Ta t. ex. Agnas där jag ärskriven här i . Del är inte en stor ort. Den har haft poststation ochnu har det blivit poslställe. Om jag jämför det med vad en lantbrevbäringslinjeskulle betyda tror jag del måste anses positivt att del blev poslställe. Omfolk kände lill den möjligheten skulle de nog hellre välja postställe änlanibrevbäring. Man skulle kunna ha fler poslsiällen och om någraår kunna säga hur det utfaller. Detsägs också i svaret att man frågar kommunerna och allmänheten innan manbeslutar om omläggningar, och det är väl riktigt. Men nog har jag en känsla avalt postverket pä mänga häll lyssnar ganska litet pä vad som sägs. Del kanskeheller inte är möjligt att höra på alla, jag medger detta. Landsbygdsservicenverkar vara en utveckling i rätt riktning, och jag hoppas all den skall kunnautbyggas ännu mer. De sammanfattande orden om alt de åtgärder som postverketvidtar enligt statsrådets mening ligger väl i linje med de regionalpolitiskamål ställt upp, kan jag i stort sett instämma i, men samhället börkanske också gå in på annat sätt. Del måste övervägas om man inte kan tänka sigall postverket får ännu mer vedertag från annat häll för alt postservicen skallkunna bibehållas pä en högre nivå. Jag tackar än en gång försvaret. Jag tror inte alt del tjänar någonting till att ta upp en meradjupgående diskussion om lanibrevbärarservicen kontra fasta postanstallereller något annat. Jag tyckte mig hos i Agnas ändå kunna utläsaatt det som sker på della område och det som jag refererat i mitt svar av herrNilsson uppfattats som elt försök alt bygga ul denna vikliga service. Man fårla det i etapper för att hitta rätt i den här svära problemaliken.Jag tror att vi kan vara överens om - och är väl det också - att den gemensammasträvan måste vara alt inom ramen för de resurser, som vi vet inte kan räckalill allting, skapa ökad jämlikhet även på delta område mellan människor ilandets olika delar, oavsett om de bor i tätort eller i glesbygd. Vad gällerbefordran och utdelning av post liksom möjlighet att uträtta alla slagspostärenden skall självfallet alla människor, var de än bor, ha en så långtmöjligt god service.