prot · FX09116 · 1974-12-31 00:00:00 — Man har varit medveten om alt om allaresurser som finns tillgängliga för specialundervisning i olika formerkunde användas till att sänka elevantalet i klasserna skulle detta vara enmyckel god hjälp att individualisera undervisningen och ge varje elev enmeningsfull skolgång. Manhar dock inte valt den vägen i sina förslag. Man har menat all förhållandenaskiftar från plats till plats och från ämne till ämne, vilket gör del svårt attge generella regler för undervisningsgruppernas storiek. Man har t. o. m.menat, att det inom samma rektorsområde finns skiftande behov av resurser fört. ex. stödundervisning mellan skilda skolenheter. Detta tror jag är riktigtresonerat, och jag hälsar därför med tillfredsställelse utredningens förslagatt de ekonomiska resurser som av slaismakterna ställs lill förfogande iförhållande till antalet elever skall handhas och fördelas på nivå ochdärvid styras dit där de bäst behövs. Detta innebär attundervisningsorganisationen i någon mån kommer att variera från kommun tillkommun, t. o. m. mellan kommunens skolenheter, i fråga om t. ex. skoldagenslängd. En sådan decentralisering av beslutsfattandet kan för mänga i skolansvärld verka revolutionerande. Den ligger dock i linje med den utveckling tillnärdemokrati som inte minst på ett aktivt sätt medverkat till attdriva fram. Utredningenhar emellertid vållat oro på många håll bland elever, föräldrar och lärare medsitt starka betonande av flexibiliteten i fråga om undervisningsgruppernassammansättning. Jag tror alt det är lika viktigt - om inte viktigare - attframhålla möjligheten till stabilitet i grupperingarna. I normalfallen tordedet vara önskvärt att använda resurserna för att bilda relativt små och fastaundervisningsgrupper. Idetta sammanhang vill jag också ifrågasätta lämpligheten av att övergeklassbegreppei. Redan i nuvarande läge händer det ju att elever kommer ochförsvinner lill olika former av specialundervisning utan att det skaparförvirring i fråga om klassbegreppet. Däremot verkar det förbryllande för iförsta hand föräldrarna alt konfronteras med nya begrepp som "kontaktmän"och "undervisningsgrupper" i stället för"klassföreståndare" och "klasser". Utredningen hade gjortdet psykologiskt lättare för sig genom att följa folkpartistens reservation påden punkten. Fråganom skoldagens längd har också vållat bekymmer. att närmare gå in på allade frågor som reser sig i detta avseende vill jag ändå understryka vikten avatt del ges möjlighet att utforma skoldagen efter lokala behov ochförutsättningar. Det säger sig självt att man har skiftande önskemål i dettahänseende i storstadssamhällen och i glesbygder. 4 protokoll 1974. Enannan viktig del av utredningens betänkande handlar om samarbetet mellan hem,skola och samhälle. Strävanden som går ut på att öka ett sådant samarbete ärsynnerligen välkomna. Skolans ansträngningar i denna riktning har inte alltidkrönts med framgång, även om man i detta avseende haft god hjälp av Hem ochskola-föreningarna. Utredningen tar emellertid in också föreningslivet ochorganisationerna i samarbetet för skolan. Detta innebär en påbyggnad av deförsök i denna riktning som ulan större framgång gjorts inom ramen för frittvall arbete. Kontakterna med föreningslivet är avsedda att knytas till såvälfria som frivilliga aktiviteter i skolan. Tankenall man den vägen skulle hjälpa eleverna in i en meningsfullfritidssysselsättning är naturligtvis god. Frågan är emellertid om man kommeratt lyckas och om föreningslivet klarar uppgiften. Risken finns attengagemanget i skolan leder till en splittring av organisationernas krafter isådan utsträckning alt organisalionen som helhet lider avbräck. egna lokaler i närheten, bör dessa kunna utnyttjas även för deaktiviteter som kanaliseras genom skolan. Ett sådant förfarande skulle judessutom underlätta för kommunerna att klara den nog så besvärliga lokalfrågasom aktualiserar. Samtidigtsom ett samarbete med skolan öppnar intressanta möjligheter förorganisationerna medför sådana kontakter problem av olika slag. Del hade därförvarit naturligt om betänkandet skickats på remiss till de större organisationersom är engagerade i ungdomsarbete, t. ex. idrotts-och nykierhelsorganisaiioneroch religiösa organisationer. Remissen till är ingalundalill fyllest. Från samhällets synpunkt sett är del väsentligt attsamarbetsfrågan från början får förankring i Folkrörelsesverige och attfolkrörelsernas arbetsmöjligheter garanteras. Beträffandesammansättningen av den bestyrelse som enligt förslag skallfå ett avgörande inflytande i rektorsområdet vill jag också göra ett påpekande.Del är föreslaget att skolstyrelsen formellt skall utse medlemmarna ibestyreisen. Vill man emellertid ha ett förtroendefullt samarbete mellan hem,skola och samhälle, är del så långt jag förstår viktigt all föräldrar ochelever liksom lärare och övrig personal verkligen känner sig representera sinaolika grupper. De skolanknutna grupperna har ju var sina organisationer, somkan ge förslag till skolstyrelsen, och föräldrarnas representanter börnomineras av föräldraföreningarna. Endetaljfråga där meningarna varit delade gäller huvudlärarskapei. Enligt SIA-utredningenskall detta avskaffas och ersättas av ett syslem med studieledare. Enstudieledare kommer alt få en myckel tung arbetsbörda. Han eller hon skallleda konferenser, gemensamma för arbetslagen inom en arbetsenhet, samordna denpedagogiska planeringen, leda elevvårdsarbelel, handleda mindre erfarna lärareosv. En väsentlig del av en huvudlärares uppgifter beslår i att följa denpedagogiska utvecklingen inom sitt ämne i facktidskrifter och läroböcker ochförmedla kännedom om dessa ting lill övriga lärare. Detta är en nog såtidskrävande uppgift i ett ämne. Hurman som studieledare skall kunna överta dessa uppgifter i flera ämnen är mig engåta. Dessutom är arvoderingen av huvudlärarskapei ett resultat av fackligaförhandlingar, ett faktum som inte utan vidare kan nonchaleras. Jag menar attden reservation som på denna punkt är fogad lill utredningens betänkande ärfullt berättigad. Desom är verksamma inom skolan har då och då upphävt ett nödrop; Ge oss arbetsroi skolan! Delta har ibland tolkats som ett utslag av bristande samarbetsviljanär del gäller reformer. Enligt milt förmenande är det en grovt felaktigtolkning. Jag skulle i stället vilja påstå att bakgrunden till sådana nödropär en djup lojalitet mot skolan och en verklig omsorg om eleverna. Var och ensom har någon praktisk erfarenhet av undervisning vet att varje förändring påskolans område medför en påfrestning i undervisningen. Del tar tid för bådelärare och elever att anpassa sig till det nya. Alltför lätt kommandeförändringar innebär en svårighet i undervisningssituationen som ytterst går utöver eleverna. Deförslag som för fram griper djupt in i skolans värld.Föräldrar, elever och lärare behöver få tid på sig för att sätta sig in i dessalångtgående reformer, som kräver alla berörda parters lojala medverkan, om deskall kunna genomföras på ett lyckligt sätt. Därför är det viktigt attremisstiden föriängs. När del sedan blir dags alt förverkliga det som är realistiskti SIA-förslagen, lät oss då skynda långsamt i en takt som från början främjarstadga och stabilitet i reformerna. I första hand bör denna friareresursanvändning genomföras, medan t. ex. förlängningen av skoldagen kan kommasenare. Att genomföra reformer i anda så snabbt alt berördaparter inte hinner förbereda förändringarna skadar säkert del goda syftet merän det gagnar. Jag är inte beredd alt ge mig in på de intressanta skolfrågor somfröken här har talat om, men jag förmodar alt den debatt som pågårkommer att las upp här i i andra sammanhang. Jag är förvånad - ulanalt därför säga alt fröken gjorde del - över att man i massmedia ochannorstädes diskuterar utredningens förslag som om de redan vore beslutade häri . Ännu är det endast fråga om ett utredningsbetänkande, och vi vetinte ens vad det leder till. Statsministerndeklarerade i går beträffande vår framtida energiförsörjning alt regeringeninte har bundit sig och ej tagit någon slutlig ställning i energifrågorna ulanvill invänta resultatet av den studieverksamhet som är på gång. Jag är glad föralt statsministern gav en sådan deklaration. Jag tror nämligenockså alt detta är en sä viktig fråga att det är värdefullt med de mångamänniskornas engagemang. Del är bara alt hoppas att argumenten och kanske dokumentenför eller emot olika alternativ får en seriös och objektiv behandling så att deolika studiecirklarna förutsättningslöst kan studera och diskutera dessaviktiga men svåra spörsmål och all resultatet kan ligga till grund för ett väl underbyggtställningstagande i någondera riktningen av regering och riksdag när den dagenkommer. Del är därför jag finner statsministerns förklaring så värdefull. Detär nödvändigt att alla dessa människor känner regeringens öppna inställningoch känner all deras arbete kommer att betyda någonting. Somvanligt i remissdebatterna har olika ämnesområden tagits upp av de olikatalarna. Ett av dessa områden har gällt jämlikhetsfrågor eller frågor om ökadjämställdhet, och jag vill gärna säga något i den delen. Närdel gäller dessa problem tror jag det är nödvändigt alt vi inte fortsätter atttala om manligt kontra kvinnligt, utan alt vi talar om ett samhälle förmänniskor. Vi har områden där det är männen som är diskriminerade och andradär det är kvinnorna. Vårt mål skall inte vara t. ex. en arbetsplats som passarför män och en annan som skall anpassas till kvinnor, utan vi måste få arbetsplatserlämpliga för kvinnor och/eller män - för att ta ett exempel på vad jag menar. från början tog upp frågorna om en nyfamiljepolilik med rätt till arbete för såväl kvinnan som mannen ochmöjlighet/rättighet för båda föräldrarna alt umgås med varandra och barnen, säväckte delta uppseende och debait. Inte minst här i kritiseradesförslaget från övriga partier. vill man framställa sig som den första ochfrämsta förespråkaren för de olika reformförslagen i kvinnoförbundets programoch frånta det socialdemokratiska kvinnoförbundet initiativrätten. Men sådantär vi ju nu vana vid. Ännukan man också i debatten få höra att kravet om allas rätt till arbete ärdelsamma som att alla hemmafruar skall tvingas ut på arbetsmarknaden. Ettfaktum är att allt fler kvinnor söker sig ut i produktionen. Vi har endastönskat underlätta delta för dem och visat på de hinder som ännu kan finnas. Frånregeringen har man varit lyhörd för krav, och vi har uppnåttmer än vad vi vågade hoppas på när vår kongress beslutade i dessa frågor. Olikaarbetsgrupper inom partiet och har arbetatvidare med olika problem inom programmet. kom t. ex. debatten igång om en förkortning av arbetstiden till sex limmars arbetsdag, och ettförslag har lagts fram av arbetsgruppen i den frågan. Deltaär ett koncentrat av vad som hänt, och del förvånade mig när i går idebatten påstod all det bara var kommunisterna som drev frågan , när det är som har fört debatten.Alt frågan inte är så lätt all lösa och att det kommer alt ta lid au lösa denär vi medvetna om, men att vi inte skulle driva den frågan är väl ändå ettabsurt påstående. Den knapp som jag bär - liksom flera av mina kamrater - ärockså ett tecken på vår kampanj. Delta krav fanns med i Kvinnoförbundetsfamiljepolitiska program och har drivits vidare i arbetsgruppen, tagits upp ijämställdhetsgruppen och även i arbetsmarknadsutredningen, om jag inte minnsfel. Och vi kommer alt driva frågan tills reformen genom- Det kommer altlyckas - så som åtta timmars arbetsdag och 40 timmars arbetsvecka en gånggenomfördes efter härd strid. Närdel gäller en annan av jämställdhetsfrågorna i programmet har ju en reformredan genomförts på del området genom att vi fått rätt även för fadern tillledighet vid barns födelse liksom vid sjukdom. Tyvärr har denna rättighet inteutnyttjats i den utsträckning som man hoppades på. När nu tiden för ledighetutsträcks lill , har restförslag om att en åttonde månad för ledighet skall genomföras, men att denskall tas ut av fadern för alt få utnyttjas - om inte starka skäl talar för altmodern får ta ut även denna åttonde månad i samband med barnledighet. Jag vill alltjämt uppehålla mig vid jämställdhetsaspekten men på ettområde som jag från början hade tänkt att uppehålla mig längst vid, nämligenfrågan om ökad jämställdhet mellan olika delar av vårt land, olika regioner ochkommuner. Såvälkommunerna som samhället har redan på olika sätt sökt jämna ut skillnaderna-jag är medveten om det - men det har inte räckt lill. Del är alltjämt pä delsättet, att vissa regioner har svårigheter t. ex. på sysselsättningens område.Likaså pågår utflyttningen ibland i större och i mindre omfattning.Trots att området t. ex. befinner sig i det s. k. inre stödområdet är andraorter mer attraktiva, kanske beroende på generösare erbjudanden av rikarekommuner. Den regionala jämlikheten kan inte den svagare kommunen åstadkommapå egen hand, trots stora ansträngningar och uppoffringar. Denkommun som jag representerar är en sådan kommun. Även om jag är medveten om attkammarens ledamöter kan ge exempel på liknande förhållanden på andra orter villjag ändå ta som exempel - och jag gör det av en speciell orsak. Gävleborgslän har haft besök av två riksdagsutskott som sysslar med denproblematik det här gäller, nämligen näringsut-skoiiei och inrikesutskottet.Ljusdals kommun fick besök av båda, medan övriga kommuner i länet besöktes avettdera utskottet. Visserligen räckte inrikesutskottets besök bara någon timme- lill vår besvikelse - men jag tror att man även på den korta tiden hann fäsituationen klar för sig, och kanske var man medveten om den redan förut. Dessabåda utskotts besök har givetvis väckt förväntan bland kommunens invånare. Niimåsle ändå något ske. Jag är väl medveten om all utskotten inte kan ge löftenom särskilda företags placering och inte heller om si eller så mångaarbetstillfällen lill just den eller den speciella orten. Det är ju inte såutskotten arbetar. Men det är nu nödvändigt, som jag ser det, t. ex. medetableringskonlroll och starkare styrmedel än vi har för dagen, så att det blirmöjligt med en mera direkt styrning till sådana regioner för att uppnå störrebalans och ökad jämställdhet mellan starkare och svagare regioner i vårt land. Denegativa prognoser i Länsplan 74 för som talar om minskandesysselsättning och minskande befolkning är nog riktiga; de visar ju hur delkommeratt gå om ingenting görs för alt vända trenden uppåt igen. Men det ärjust åtgärder för att vända trenden som måste vidtagas, och det bör enligt min uppfattningkunna ske om dessa utskott bl, a. skärper de styrmedel som finns och skapar nyat. ex. i enlighet med majoritetsförslagel i den framlagda utredningenom dessa frågor, den s. k. . Jag är medveten om att enbart delta inte kangöra underverk, men jag tror att en hel del ändå skulle uträttas om dessaåtgärder vidtogs. Eftersom jag har valt att uppehålla mig vid några viktigajämlikhetsproblem skall jag inte nu falla ur ramen och la upp t. ex.trafiksäkerhetsfrågor eller dessa frågor i kombination med miljöfrågor, såsomtransporter efter våra vägar där gods innehållande livsmedel får samsas medlast av giftiga varor osv. Jag återkommer till detta vid ett annat tillfälle. FruRYDING (vpk) kort genmäle: förvånade sig över vad jag sagt i går och hävdade att jaghade fel när jag då påstod att kommunisterna drivit frågan om sexlimmarsdagen.Vad jag sade i mitt anförande var - som framgår av det snabbprotokoll frångårdagens debait som delals ut - att vpk som enda parti har tagit uppdenna fråga här i . När vår motion behandlades var viensamma om att rösta för motionen - vi hade ingen socialdemokrat med. Det finnsinte heller någon socialdemokrat som i vare sig interpellation eller enkelfråga har tagit upp spörsmålet om genomförande av sex limmars arbetsdag föralla. Med enbart debatt genomför vi inga reformer. Jag hade alltså inte fel imitt anförande i går. FruTHUNVALL (s) kort genmäle; Del är sant att kommunisterna harväckt en motion som avslagits och som vi socialdemokrater inte kunde stödja.Men som jag sade i mitt anförande är detta svåra frågor som måste tas upp ochlösas stegvis. Och del är ändå vi som har salt i gång och fört debatten. håller man i kommuner och landsting på att avsluta ettintensivt arbete när det gäller att lämna förslag lill länsstyrelserna avseendeLänsplanering 1974. Sysselsättningsfrågorna spelar en stor roll ilänsplaneringen. Därför tycker jag del är bra alt kommunernas synpunkterutarbetats i samråd med företrädare för fackliga organisationer och att man pådet sättet kunnat ge arbetstagarna möjligheter att påverka sysselsättningsutvecklingen. Inomramen för en sammantagen riksplanering är Länsplanering 1974 den tredje iordningen. Hos de två förutvarande. Länsplanering 67 och Länsprogram 70, fannsdel grundläggande felet all man i dessa inte hade någon uppfattning om dentotala befolkningsutvecklingen för landet. så blev också resultatetsom det blev, länsprogrammens totala befolkningstal överensstämde inte medriksdagsbeslutet . Jag vill därför säga att varje regionalutvecklingsplanering är orealistisk om den inte baseras på en uppfattning ombefolkningsutvecklingen för landet i dess helhet. Dethar publicerats en ny befolkningsprognos från statistiska centralbyrån.Den pekar på att vi i det här landet skulle ha en folkmängd på ca 8,3miljoner. Del intressanta i sammanhanget är därför vad regeringen har föruppfattning om befolkningsutvecklingen. Håller man fortfarande fast vid 1972års anlagande, att vi är 1980 har ca 8,5 miljoner människor, eller utgårregeringen från den befolkningsprognos som redovisatsom den mest troliga, nämligen att vi blir ca 200 000 personer färre? Skulledel visa sig att regeringen även i den här planeringsomgängen inte har någonbestämd uppfattning om befolkningsutvecklingen i landet i dess helhet -ja, dåblir resultatet med Länsplanering 1974 liktydigt med Länsprogram 70, debefolkningstal man arbetar fram i länsprogrammen överensstämmer inte medlandels totala folkmängd. Jag efteriyser ett besked från regeringen i frågan. Jagskall inte ta upp någon debatt om riksdagsbeslutet , som berör denregionalpolitiska målsättningen. Framöver kommer tillfällen till delta. Sä däri allmänhet gör man dock konstaterandet , att det var nog ett av de mestverklighetsfrämmande besluten riksdags-majoriteten tog , när manuttalade att folkmängd fram lill 1980 skulle öka med 130 000människor utöver födelseöverskottet. alternativ var att ochandra storstadsläns befolkningsökning skulle motsvaras av derasfödelseöverskott. Uppgifter om befolkningsutvecklingen från statistiskacentralbyrån bekräftar riktigheten i regionalpolitiskaställningstagande. Nyligenhar belänkandet Samverkan för regional utveckling överlämnats tillarbetsmarknadsministern. Som utredningsledamol kan jag inte underlåta att här ikammaren något kommentera belänkandet. var i sitt anförande härnyss inne på betänkandet. Allasom tagit del av betänkandet känner till att majoriteten i utredningen - somjag tillhör - föreslagit att nuvarande regionalpolitiska medel kompletteras meden tillståndsprövning för expansion i olika delar av landet. Men delta innebärinte att utredningen i förväg pekat ut något geografiskt område eller någonsektor av samhället som skall beröras av tillståndsprövningen. Utredningensförslag bygger på en yttre ram och gäller åtgärder inom ett företag som utlöserkravet på prövningstillstånd, val av handläggningsorgan samt underlag ochformer för handläggningsorganets ärendeberedning. Detär den regionalpolitiska målsättningen, beslutad av , som skall varaavgörande för när regionalpolitisk tillståndsprövning skall till-lämpas. Jagvillför kammaren redovisa vilka komponenter utredningen föreslagit som underlagför bedömningen av frågan när tillståndsprövning skall användas: 1. de regionalpolitiska målen; 2. de miljömässiga målen samt kraven som ställs inomden fysiska riksplaneringen; 3. den aktuella arbetsmarknadssituationen i olikaregioner; 4. de långsiktiga förändringarna i sysselsättnings-,produktions- och näringsstrukturen på nationell och regional nivå. Utredningenunderstryker gång på gång betydelsen av flexibilitet och smidighet ihandläggningen av tillståndsprövningen, som bör bygga på informationsutbyte ochsamråd mellan företagen och samhället. Förattytteriigare belysa hur vi i utredningen markerat just smidigheten ochflexibiliteten kan jag nämna alt vi har framhållit alt tillståndsprövningen,om den varit i kraft under de från sysselsättningssynpunkt besvärliga åren1971-1973, inte skulle ha tillämpats för tillverkningsindustrin iStockholmsregionen, sannolikt inte heller för alla delar av industrisektorn iGöteborgs- och . Mentydligen har alla ännu inte hunnit läsa utredningsförslaget, inte ens allaledamöter av utredningen. På något annat sätt kan jag inte tyda uttalanden somenligt ett referat i en gjorts av ledamöter av utredningen.Enligt tidningsreferatet skulle socialdemokrater och centerpartister istyrmedelsutredningen ha föreslagit att ett centralt verk skall bestämma om ettförelag skall ligga i eller . Visom tillhör utredningsmajorileten har ansett att det behövs ettsek-torsövergripande organ som kan göra samlande bedömningar, väga olikasektorers behov mot varandra och handlägga de arbetsuppgifter som riksdagenbeslutar. Vi har föreslagit att detta organ skall kallas statens lokaliseringsdelegationoch omfatta 13 anställda. Alt kalla lokaliseringsdelegationen med 13handläggande personer för ett ämbetsverk är en felaktig beskrivning avutredningens förslag. Menän värre är utredningsmannens påstående att ett centralt verk skall bestämma omett företag skall ligga i eller . Jag kan bara försäkra kammarensledamöter att utredningsmajoriteten aldrig föreslagit prövningstillstånd förföretag vare sig i , eller i övrigt, ej heller förföretag i eller övriga . Närdel gäller politiska utspel och uttalanden om siyrmedelsutred-ningens förslaghoppas jag att utredningsledamöterna i fortsättningen skall bemöda sig alt intehandskas alltför vårdslöst med innehållet i utredningen. Somledamot av utredningen sätter jag stort värde på den roll som utredningen villtilldela de regionala och lokala organen. Utredningen föreslår att de regionalaorganen skall få ett direkt inflytande på handläggningen av.lillståndsärendena. Detkan avse fall när lokaliseringen till ett visst län har visat sig varamotiverad ur regionalpolitisk synpunkt men ortsvalet ännu är en öppen fråga. Isådana fall bör enligt utredningen beslutanderätten delegeras tilllänsstyrelsen. Givetvis hade det för mig varit mer motiverat att få beslutanderättendelegerad till än som lill . vi har ju ännu inte kommitså långt på demokratiseringsvägen att vi genomfört en länsdemokratireform somger det folkvalda möjlighet att bedriva regional samhällsplanering. Deljag också som utredningsman sätter stort värde på är alt utredningen med sittförslag kan fånga upp den mest expansiva sektorn, nämligen den statligaadministrationens etablering av kontors- och förvaltningslokaler. Inomden är det nödvändigt alt tillsätta en parlamentarisklokaliseringsulredning som ser över våra lokaliseringspoliliskasli-mulansmedel, såväl generella som selektiva. Ettområde där jag anser att vi än så länge befinner oss på nybör-jarstadiet iförhållande till många andra länder är när del gäller alt användaskattelättnader i lokaliseringspolitiskt syfte. Det var ett steg i rättriktning när höslriksdagen vid sin första plenidag biföll cenlermolioner om attutreda frågan om särskilda regionala investeringsfonder eller utvecklingsfonder.En ur skaltesynpunkt förmånlig avsättning för företagen till en utvecklingsfondskulle bli ett elastiskt instrument som kunde riktas med selektiv verkan tillområden där behoven är störst av nya arbetstillfällen. Höstriksdagensbeslut att utreda frågan om skallelättnader i regionalpoliliskt syfte kunde överlåtasåt en kommande lokaliseringsutredning. I en ny lokaliseringsutredning kundeockså prövas frågan att ge länsorganen befogenheter alt själva få fördelalokaliseringsstödet.