prot · FX09140 · 1974-12-31 00:00:00 — Vår uppfattning är atl det skall vara en organisation av hyresgäster -det är inte tal om någonting annal - men vi anser att människor som bor i enfastighet skall ha chans alt på sitt sätt organisera sig och att de synpunktersom innehas av en majoritet bland dem skall vara vägledande för hur enfastighet skall behandlas exempelvis i ett ombyggnadsärende i hyresnämnden. Delkan inte vara rätt att ge en organisation som , omvilket jag i övrigt inte behöver ha någonting ont att säga, en sådan makt päden här marknaden som proposilionen trots allt ger den. Det är en litenorganisation i det stora hela, och hälften av Nr 140 dess medlemmar är kollektivanslutna genom ett orimligt förfarande. den seden organisationen en så stark ställning är oacceptabelt för oss, i syn- 11december 1974 nerhet som vi inte minst i denna fråga utgår från den lokalaopinionen. Riktlinjer för bostadspolitiken m. m. (vpk) kortgenmäle; Jag vill säga att det är ändå ostridigt att det finns en organisationpä bostadsmarknaden som kan göra anspråk pä atl företräda hyresgästernasintressen, och det är med sina över 600 000medlemmar. Det är orimligt att denna organisation då inte skall bli anförtrodddet ansvar som man nu vill ge i den nya lagstiftningen. HerrDANELL (m) kort genmäle; Bara ett exempel på hur tveksam departementschefen är i dessa frågor ipropositionen. På s. 451, andra stycket, står det så här, när han talar omproblemet alt få fram de olika synpunkterna: "Det är därvid önskvärt attnämnden på lämpligt sätt informerar hyresgästerna om den planerade rivningenoch bereder dem och hyresgästföreningen på orten tillfälle att anläggasynpunkter i frågan." Skulledepartementschefen behöva skriva alt en nämnd skall informera bådehyresgästerna och hyresgästföreningen, som i detta fall faktiskt borde varaett, om allting fungerade på det sätt som man hoppas del skall göra iframtiden? iTrelleborg (s); Eftermälet om denna diskussion kommer sannolikt inte alt skilja sigfrån det som tidigare debatter i denna kammare med motsvarande ämnesområdefått. För många delfrågor i en stor diskussion med i många fall ettsvårförståeligt och på gränsen till oöverskådligt material, där oftaadministrativt eller tekniskt komplicerade frågor inle blivit enklare av attbeskrivas i löpande text. Tidigarehar andra talare redan berört det väsentliga bland de många förslagen, och jagvill därför begränsa mig till atl endast rubrikmässigl notera en del av dem. Markvillkoretkommer att bli en realitet. Åtgärder för bättre likställighet mellan olikabesittningsformer har presenterats. Konkurrensbe-främjande regler förbyggprocessen läggs fast. Miljö- och demokralifrågorna lyfts fram. Ettstort antal av de förslag som olika majoriteter av kan förväntasrösta igenom är av sådan art att om någon , då remissarbetet med deolika bosiadsutredningarna inleddes, hade sagt atl kommer förslag av denart som vi nu har alt behandla, hade det säkert inte varit många som ens trottatt detta skulle vara möjligt. Än färre skulle säkert i det läget ha varitberedda alt satsa något på alt det resultat som vi ser framför oss skullekunna tillskapas. Detär helt klart, herr talman, att en så omfattande proposition innehåller bådegoda och bättre sidor. Här som så ofta annars kan man då beslutenskall fattas se önskvärda ändringar och kompletteringar, vilket på intet sättär ägnat att förringa de stora och i många fall epokgörande förslag som finns ipropositionen. Jag är hell medveten om alt den tid som stått till förfogandeför utrednings- och remissarbete och det därpå följande propositionsskrivandetinte har varit lång. Dagens debatt tenderar däremot att bli lång, varför jagäven här skall begränsa mig till all endast rubrikmässigt ange några avsnittsom det finns anledning att pä nytt pröva i ett eller annat sammanhang. Vifår, herr lalman, inle demokrati i boendet över . Insatserna för attförstärka det kollektiva ägandet måste följas upp. Deföreslagna åtgärderna för all förbättra likställigheten mellan olikabesittningsformer kan inte vare sig betecknas som fullständiga eller antas blibestående. En helt ny princip kommer att gälla, och det är bra, nämligen attmarknadsränta och bostadsränta blir två helt skilda begrepp. Men vi måste gåvidare. Vidbedömningen av likställigheten mellan olika besittningsformer måste hänsynockså tas till det förhållandet atl så länge man genom att äga en bostad ettantal år och vid en eventuell försäljning kan realisera värdestegringen utanatl den beskattas, kan likställighet inte åstadkommas. Detär också så all primärkommunernas möjligheter att leva upp till ställdaförhoppningar bl. a. är beroende på deras ekonomiska resurser. Jag tror attuppmärksamheten får riktas även mot detta fält i fortsättningen, då riskannars föreligger att effekterna uteblir på grund av att medel saknas. Principeroch regler för kostnadsbärare för de tomma lägenheterna skall enligt uppgiftläggas fram i den slatsverksproposition som kommer på nyåret. Det blir säkertett avsnitt som kommer att studeras med intresse av mänga. Skuldökningenpå paritetslånen måste få en definitiv lösning. Att ha dessa stående som ränte-och amorieringsfria län verkar inte tillfredsställande pä sikt. Att avskrivaskuldökningen på fierfamiljshussidan verkar rimligt, åtminstone för desjälvkostnadsbestämmande företagen. Men så bör inte fä ske på småhussidan.Varför inte räkna in detta i det belopp som amorteras och som man betalar räntapå? Jagtycker också att den anmälda utredningen angående den statliga organisationenför uppgifter avseende byggnadsväsen, fysisk pianering och bostadspolitik börkunna leda till förslag av samma genomgripande karaktär som dem vi nu kan läsai propositionen 150. Jagvill även, herr talman, föra fram den uppfattningen alt det föreslagnafinansieringssystemet, som är av klar lillsvidarekaraktär, saknar många godadrag som det tidigare finansieringssystemet hade. Det föreslagna systemet kanoch får inte bli långlivat, men bör övergångsvis kunna fungera väl då det innehållerandra drag som uppväger nackdelarna, vilket andra talare redan har ulvecklat. , herr talman;jag tror att det var i Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Nr 140 som sade att propositionen och utskottsbetänkandet är en fin plattform Onsdaeen den 'arbeta vidare från - en uppfattning som jag helt delar. 11december 1974 instämma i yrkandet om bifall lill utskottels hemställan. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. i (vpk): Det förslag om bostadspolitiken som regeringen nu lägger fram har sedanlänge föregåtts av osedvanligt många utfästelser om att något nytt skullepresenteras, något nytt som också skulle innebära hyressänkningar. Aftonbladetden hade över hela första sidan rubriken "Regeringens nyabostadspolitik - Hyrorna sänks med för en miljonhyresgäster." Verklighetenblev som bekant en annan. Förslagen i propositionen löser inte problemet med dehöga hyrorna. Hyresstegringarna kommer atl fortsätla även om ökningstaktenmildras för lägenheter i hus färdigställda genom denföreslagna räntegarantin. Förslagel innebär inte att man tillgodoser kravet atten vanlig inkomsttagare skall kunna efterfråga en modern lägenhet utan atlbehöva bostadstillägg. Deflesta hyresgäster kommer, trots regeringsförslaget, atl få höjdahyror genom de hyreshöjningskrav som bostadsföretagen har framställt. Därförtecknar Aftonbladels rubrik från en riktigare bild avverkligheten än den förra jag hänvisade till. hette det nämligen:"Se här hur myckel din hyra höjs." Överhuvud taget innehåller propositionen ingenting kvalitativt nytt utom på enpunkt, nämligen förslaget om markvillkoret. I övrigt är det fråga om enfortsall lappning och mindre förbättringar inom det system som vi redan har. Taletom bostaden som en social rättighet kan inte bli trovärdig sä länge mansamtidigt hävdar i propositionen att "fastighetsägarnas intresse av attfå en rimlig avkastning på sitt i fastigheten nedlagda kapital kan inteåsidosättas." Regeringensproposition anvisar inga konkreta förslag, som grundar sig pä atl vinst- ochspekulationsintressena på bostadsmarknaden måste undanröjas i alla led.Visserligen uttrycker man sig inte på samma sätt som 1966, då man öppet medgavatt bostadskostnaderna skulle fä stiga mer än levnadskostnaderna i allmänhet.Men resultaten blir desamma, efiersom man försiktigt kring orsakernatill dagens situation på bostads- och hyresmarknaden och mer diskuterar hurverkningarna av denna bostadspolitik skall mildras. Manavstår från att på ett avgörande sätt ta upp ett resonemang om de faktorer somi huvudsak är orsaken till det nuvarande höga hyresläget. Man avstår fråningrepp mot monopoliseringen inom materialindustrin. Man inför ett s. k.markvillkor, men med så avgörande undantag alt de positiva sidorna i den bilenav förslagel under överskådlig lid blir ganska verkningslösa. Man inför ettsystem med subventionerade räntor, som innebär en direkt statlig subventiontill privat kapitalbildning. Det gamla förslagel om lotalfinansiering ochtillskapandet av en statlig bo- stads- ellersamhällsbyggnadsbank skjuter man på framliden. Man avskaffar de sista resternaav samhällets hyreskontroll. Såser i stora drag det omtalade regeringsförslaget ut. Ingen allmän hyressänkning- bara större möjligheter till finansiering och vinst för fastighetsägarna inomramen för de hyror som del är politiskt möjligt atl la ul . Åandra sidan har vi näringslivets organisationer - sädana som exempelvisSvenska byggnadsentreprenörföreningen och deras direkta företrädare här iriksdagen, moderata samlingspartiet, som hävdar att samhället har för stortinflytande över bostadsbyggandet. Där pläderar man för att de s. k.marknadskrafterna skall ges fritt spelrum, att tjockleken på plånboken skallbli avgörande för vilken bostad folk skall få tillgång till. Denna reaktionäraoch asociala syn, som framför allt präglar bostadspolitik,försöker man drapera i vackert tal om "valfrihet och fri konkurrens".Deras gamla krav på slopande av de generella subventionerna, som de envetetupprepar är från är, innebär atl de vill höja hyrorna med över 30 procent.Detta är verkligheten bakom deras tal om "valfrihet på en frimarknad". Det handlar i själva verket om valfrihet för markspekulanter,tomtjobbare och monopol företag, spekulanter inom byggande och förvaltning ochfortsatt möjlighet att tjäna pengar på att folk måste ha någonstans att bo. Dendemokratiska värdegemenskap som man sä sirapssött talar om i sin moiion är iförsta hand en värdegemenskap kring del enskilda ägandet och att della ägandeskall ge rätt för en viss grupp människor i samhället atl profilera pä dennuvarande situationen pä bostads- och hyresmarknaden. Det är betecknande ochvisar vems intressen företräder och slår vakt om här i . Inleslår man vakt om människorna i de 400 000 hushåll som fortfarande ärtrångbodda, om människorna i de 250 000 lägenheter som är heltomoderna eller om de 100 000-tals barnfamiljer som fortfarande bor trångt ochdåligt. Nej, man slår vakt om att bostaden skall betraktas som en marknadsvaravilken som helst och att de boende skall betala priset för den på samma sätlsom för bilar, TV och andra varor. Längre bort kan vi inte komma frånuppfattningen att rätten till en god bostad skall vara en social rättighet, somskall tillkomma alla, och att ingen skall ha rätt att spekulera och profiterapå denna rättighet. Där går rågången mellan högern och oss när del gäller synenpå vilken bostadspolitik som skall föras. Där går egentligen också rågängenmellan högern och de övriga partierna här i när det gäller vissa väsentligadrag i fråga om bostadspolitiken. Detär inte alls så, som moderata samlingspartiets företrädare hävdat både här och tidigare, atl den nuvarande situationen är resultatet av något slags"socialistisk bostadspolitik" som hävdar. Tvärtom harregeringen gjort för många eftergifter för just dem som hävdar atl marknadskrafternaskall styra bostadsförsörjningen. känner vi resultatetav atl man lämnat lågränle- Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. politiken, försämratsamhällets hyreskontroll, alltför länge tillåtit markspekulation, avstått frånatl införa ett rationellare och billigare finansieringssystem, avstått fränatl göra ingripanden mot monopoliseringen inom materialindustrin. Fortfarandeär en stor del av flerfamiljshusen i privat ägo, vilket innebär att privatafastighetsägare, storbyggmästare och privatbanker kan göra stora vinster på altmänniskor måste ha någonstans alt bo. Fortfarandesaknas en obligatorisk bostadsförmedling för fördelning av lägenheter, vilketinnebär att någon rättvis fördelning av bostäder efter sociala skäl inle kanske. Orättvisan mellan olika boendeformer i fråga om avdragsrätten vidskuldräntor kvarstår och har ökat i takt med de allt större och dyrare egenägdasmåhusen. Detta har i sin lur bidragit till alt snedvrida inriktningen avbostadsbyggandet. Den otillräckliga lagstiftningen beträffandesaneringsfastigheter har inneburit atl mänga äldre fastigheter ochbostadsmiljöer har försämrats och förslummats, vilket framför allt gäller detprivata fastighetsbeständet. Utbyggnadenav många större tätorter har medfört nya svåra sociala problem, vilka negativthar drabbat stadsbebyggelsen som social fysisk miljö. Vi har fält vad som kankallas nyslum med dålig boendemiljö, dålig service, bullerstörningar m. m. Regeringenföreslär nu bidrag lill miljöförbättrande åtgärder i bebyggelse tillkommenföre 1975. Bidragen skall utgå av kostnaden, dock högst med eller i undanlagsfall per lägenhet. Anslagsbehovet /76 beräknas lill . Prioritet bör ges åtområden med uthyrningssvårigheter. Några andra åtgärder föreslås inte. Vi menaratt det är otillräckligt och kommer därför all senare i debatten stödjaförslaget om . Bostadsministernanser det motiverat att statsmakterna anger vilken utveckling som de är villigaalt främja genom samhälleliga åtgärder av olika slag. Han säger; "Dekvantitativa aspekterna på bostadsbyggandet, vilka tidigare starkt betonats,bör nu i viss män stå tillbaka för ett mer kvalitativt betraktelsesätt. Därföranser jag atl ökad uppmärksamhet bör ägnas åt bebyggelsens utformning ochnärmiljö - det gäller såväl den befintliga som den planerade bebyggelsen -liksom ål frågan om bostadsområdets försörjning med bostadskomplement ochservice av olika slag." Förutomdet mer "kvalitativa betraktelsesättet" och den "ökade uppmärksamheten"innehåller tyvärr propositionen inget förslag lill åtgärder för alt uppnåbättre kvalitet på nytillkommande bostadsbebyggelse. Den kostnad den eventuelltkan betinga föranleder ingen kommentar, lika litet som andra materiella villkoroch eventuella behov alt ställa krav på en god miljö som villkor försubventioner för alt backa upp ändringen i betrakielsesätiet. Närdet gäller lånesyslemet föreslår regeringen atl paritetslånen avskaffas ochalt staten skall subventionera bosladsläneränlan sä att den första året blir 3,9procent och för småhus bebodda av ägaren i stället för marknadsräntanpå . Skillnaden mellan de föreslagna generella subventionerna ochde som fanns innan paritetslånens genomförande är alt de nu föreslagna skallminska är för atl, för fierfamiljshus och drygt 10 årför småhus bebodda av ägaren, helt försvinna. skall räntornaenligt förslaget ha trappats upp till marknadsräntans nivå. Istället för atl minska år eller vara desamma kommer såledeskapitalkostnaderna och därmed hyrorna atl öka i takt med inflationen. Någotförenklat kan sägas att det nya lånesystemet är en kombination av det generellasubventionssystemet, som fanns tidigare, och paritetslånesystemet, som nuskall avskaffas. 1 paritetslånesystemet skulle fastighetsägarna sä småningombetala tillbaka de bidrag som utgick . Desubventioner som föreslås innebär en sänkning av kapitalkostnaderna i densenaste årgångens hus, för hyres- och bostadsrättslägenheter motsvarande 10-15kronor per kvadratmeter. Men mot detta skall ställas krav på hyreshöjningarfrän kommunala och allmännyttiga bolag, i många fall uppgående till 15-20kronor per kvadratmeter. Denallvarligaste bristen i hela det föreslagna lånesystemet är emellertid alt delinnebär en direkt statlig subvention till privat kapitalbildning. Mangaranterar fastighetsägaren en avkastning på eget kapital. Förslaget innebäratt man skickar subventionerna direkt lill fastighetsägarna utan villkor, ochman bidrar därmed till en betydande förmögenhetsbildning. Det innebär, som ErikSvensson har uttryckt det: "Dagens skattebetalare svarar för enförmögenhetsökning som framtidens bostadskonsumenter inte fär någon som helstglädje av." Vihar sagt alt vi för vår del inte kan biträda ett sådani förslag. Vi kan endastacceptera propositionens förslag under förutsättning all del förbinds medvillkoret att man utarbetar en konkret plan för att överföra de privataflerfamiljshusen i eller kooperativ ägo. Skall det sedan med det härsubventionssystemet bli en hyressänkning, menar vi att den garanterade räntanmåste fastställas till för flerfamiljshus, alt motsvarande sänkningsker för egenägda småhus och alt ingen nedtrappning sker av de statligasubventionerna. För alt ytterligare minska kapitalkostnaderna föreslår vi alt amorteringstidenför den statliga låneandelen föriängs till . Samtidigthävdar vi - och det är värt huvudkrav när det gäller lånesystemet -atl fråganom bostadsbyggandets kreditförsörjning bara kan lösas genom att det gamlakravet på statlig lotalfinansiering genomförs utan dröjsmål och atl en statligbostads- eller samhällsbyggnadsbank tillskapas lika snabbt. Vi menar atltilltron till möjligheter alt via överenskommelser med privatbankerna klarabostadsbyggandets kreditförsörjning innebär en helt otillfredsställandelösning, om man maximalt skall utnyttja de resurser som ställs lill förfogandeför bostadsförsörjningen. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Tolalfinansiering,lågränta och samhällsbyggnadsbank är avgörande element i en bostadspolitik somskall ha lill syfte att nedbringa byggnadskostnaderna och kapitalkostnadernaoch därigenom åstadkomma lägre hyror, framför allt i nyproduktionen. Ettannal element i en sådan politik är att sälta stopp för markspekulationen. Delgör man inte genom det förslag som läggs fram i samband med att man genomfördet s. k. markvillkorel, där regeringen är mycket generösare mot byggbolagen änvad byggkonkurrensutredning-en var. Regeringsförslaget innebär alt storbolagenfår hjälp med statlig belåning i sin spekulalionsverksamhei i ytterligare 10år. Det är ingenting annat än en långtgående eftergift ät storkapitalet somrimmar dåligt med talet om att stoppa markspekulalionen. Det urholkar, som jagsade, ett i övrigt rikligt förslag när del gäller markspekulalion och del s. k.markvillkorel. Elltredje element i en verkligt social bostadspolitik är atl vidta konkretaåtgärder för alt stoppa och begränsa monopolföretagens makt inombyggnadsmaterialindusirin. Del är ett huvudintresse för samhället att bryta utdenna industriseklor ur storfinansens intressesfär och att slå sönder hela denkoncentration av kapital och produktionsresurser som har ägt rum och äger rumoch som kombineras med omfattande markförvärv. Den koncentrationen är heltoacceptabel därför atl den ger etl fätal finansgrupper ett helt dominerandeinfiytande över byggnads- och bostadspolitiken här i landet. Delfinns bara etl sätt att förverkliga målsättningen att bostaden skall bli ensocial rättighet för alla människor och med rimlig standard till rimlig hyra,och det är alt göra slut på profitinlressena på bostadsmarknaden. Det innebäri sin tur strid med de kapitalistiska profil- och monopolintressena och ökningav samhällets inflytande över kapital, mark, byggnadsmaterial, privat byggandeoch privat ägande av flerfamiljshus. Detär den striden regeringen måste la om del inle bara skall bli halvheter ochkorta steg på vägen mot den sociala bostadspolitik som man säger sig viljaföra. "Det finns fortfarande trångboddhet och undermåliga bostäder ochmånga hushåll, särskilt de med låg inkomst och stor försörjningsbörda, kaninte skaffa en bostad som svarar mot deras behov. Den fortgåendekostnadsökningen inom nyproduktionen har medfört all boendekostnaderna för mångaframstår som höga. En del nybyggda områden företer brister i fråga om yttremiljö och service. Det finns tendenser till skiktning av de boende i olikabostadsområden efter ålder och inkomst. Skillnader i fråga om beskattningen avbostäder med olika besittnings-former skapar vissa problem. På en del orterföreligger svårigheter att få avsättning för lägenheter i de fierfamiljshus sombyggts . Del har medfört betydande problem för de berördabostadsföretagen och kommunerna samt de boende. uthyrningsproblem kan hasvårigheter att la ut en hyra som ger kostnadstäckning. Ocksåbeträffande finansieringssystemet föreligger problem. Skuldökningarna påparitetslån och räntelån har blivit betydande och möjligheterna tillåterbetalning av länen har minskat." Ärdel, herr lalman, svartmålning om man gör en analys med sådana ord? Det brukarsägas när vi moderater framför synpunkter av ungefär del här slaget. Men delsom jag just inlett med var ett citat ur den proposition vi behandlar. Det äralltså bosladsminislern själv som av verkligheten tvingats till sädanaerkännanden. Trots enorma ekonomiska satsningar, trots atl man haftbostadspolitiken som ett ideologiskt paradnummer, trots att man på dettaområde tagit i anspråk all den "samhällets styrning", all denreglering, all den offentliga självsäkerhet som är socialismens metod ochinnebörd, trots alt man här föverkat de fula marknadskrafterna och i ställetlåtit planerare veta bäst - trots allt detta eller kanske i mycket pä grund avdetta står man inför något som är visionernas upplösning. Självfallethar vi på mänga områden kunnat förbättrabostadsstandarden -det tål verkligen att understrykas. Trångboddheten harminskal, antalet nybyggda bostäder är stort, antalet badrum har ökat osv. Ingenkonstruktiv kritik skall förbise detta, och jag vill starkt understryka att delförhåller sig pä det här viset. Men ändå har resultaten inle stått i överensstämmelsemed utfästelserna. Resultaten har inte motsvarat de stora satsningarna.Resultaten har visat att cen-iralplanering och reglering inte leder till målen.Att det inträffat en allmän standardhöjning pä bostadsområdet är ju intemärkvärdigare än att det inträffat sådana förbättringar också på andra områdentill följd av den ekonomiska tillväxten. Antalet bilar har ökat, antaletTV-apparaler är större och apparaterna kanske finare, även om pVogrammen intealltid är bättre, det säljs mera fritidsulruslningar etc. Sådant och annal somhör till del materiella livet har förbättrats. Det har skett utan alla de storaåthävorna och samhällsingripandena och krånglet som kännetecknatbostadsområdet. Man har på andra områden inte haft motsvarigheten lill bostadsköer,köer av tomma lägenheter, fastighetsförfall och rivningar, trista miljöer,höghus i stället för småhus och vad som i övrigt hör till den regleradebostadspolitiken och som kommit atl innebära etl slöseri med resurser ochpåfrestningar. Detta är påfrestningar för de enskilda människorna som alltvackert tal om att bostaden utgör "en grundläggande socialrättighet" inte kan upphäva eller gottgöra. De tre målen för de alltmer växande samhällsingripandena ibostadspolitiken har varit jämn byggplanering, god bostadsmiljö och låga hyror. Delär tydligt att de här tre målen inte infriats. På grund av en felaktigbyggplanering har det blivit en omfattande byggarbelslöshel som är betydligtdjupare än något allmänt konjunklurtecken. En stor del av byggarbetarkären hartvingats över lill andra yrken. Hyrorna har stigit snabbi. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Bostadsmiljön har blivitlidande. Det har gåll dithän på della område all man i efterhand nu tvingas gesärskilda bidrag till miljöförbättringar. Attreglermetoden, den socialistiska metoden, misslyckats på bostadsområdet har juett allmänt iniresse. Vi kan på det här området bättre än pä andra studera hurdenna metod fungerar i praktiken.