prot · FX0943 · 1974-12-31 00:00:00 — a. sikta mot en rimlig balans nuoch mellan de globala energitillgångarna och den totala energiefterfrågan.Lösningar bör eftersträvas som tar hänsyn till såväl konsumentländers som producentländersintressen. Det gäller här mycket komplicerade frågor som i vissastycken fordrar snabba och konkreta internationella ställningstaganden,särskilt i vad avser de råvarufattiga problem. I de numera inledda multilaterala handelsförhandlingarna iGATT ämnar verka för en kraftig sänkning av tullarna på industrivaroroch ett avskaffande av sådana icke-tariffära handelshinder som skaparväsentliga problem för världshandeln. 1 förhandlingarna kommer även jordbruketatt spela en viktig roll, varvid denna närings särskilda situation dock måstebeaktas. har i likhet med övriga industriländer utfäst sig att inomvarje delområde av förhandlingarna söka tillgodose utvecklingsländernas speciellaintressen. Osäkerheten om den internationella utvecklingen på depolitiska och ekonomiska områdena får inte leda till handlingsförlamning.Tvärtom ökar kraven på ett vidgat och fruktbart internationellt samarbete.Sverige är berett att aktivt bidra till ett sådant samarbete. Regeringen har funnit det lämpligt att i samband meddagens utrikesdebatt även lämna en redogörelse för aktuella problem kringreformeringen av det internationella valutasystemet. Utsikterna till en reform av det internationellavalutasystemet inom ramen för den internationella valutafonden har radikaltförändrats genom oljekrisen. Ambitionerna att få till stånd en snabb ochallomfattande valutareform har fått skruvas ned. finnsemellertid utrymme för vissa partiella reformer, vilka regeringen kommer att fåta ställning till . Utgångspunkten för reformarbetet var den akutakris som det s. k. Bretton Woods-systemet råkade in i genom utvecklingen1971-1972. hade emellertid reformbehovet uppenbarats,särskilt genom svårigheterna att få till stånd en snabb och effektivanpassningsprocess för att motverka varaktiga över- och underskott iutrikesbetalningarna. Att de utestående behållningarna av den viktigastereservvalutan, dollarn, växt sig allt större undergrävde också förtroendet försystemet. Som särskilt forum för reformöverläggningarna bildades1972 en ministerkommitté, den s. k. 20-kommittén, i vilken företräderde nordiska länderna. Kommitténs arbete har bedrivits intensivt med sikte på enallomfattande reformplan, som skulle vara färdig detta år och kunnaantas vid valutafondens årsmöte . Enighet har rått inom 20-komniittén om att i det nyasystemet söka tillgodose kravet på stabila monetära förhållanden genom enförbättrad och jämnare fördelad anpassning i de enskilda länderna, så att över-och underskott i utrikesbetalningarna utjämnas. Ett regelbundet samråd inom Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt ramen fören förstärkt valutafond har framstått som särskilt viktigt. En allmän värderingbör enligt vår mening göras inte endast av situationen i det land, vars yttrebalans rubbats, utan också av situationen i andra berörda länder. För att göra det nya systemet mindre beroende av enskildareservvalutor bör de s. k. särskilda dragningsrätterna - SDR bli dencentrala reservtillgången i ett reformerat system. SDR skulle därmed också blidet viktigaste instrumentet för den framtida regleringen av över- ochunderskott mellan länderna. 1 fråga om växelkurserna anser vi att man i ett nyttsystem bör ha fasta pariteter, som dock skall kunna snabbt justeras vid behov.Flytande växelkurser skall vara tillåtna endast i speciella situationer. Förslaget om en länk mellan att skapa ny likviditet genomSDR och finansiering av utvecklingshjälp bör studeras i positiv anda. Defattigaste länderna bör därvid gynnas. står vi emellertid inför en helt annan typ av kris änvid reformarbetets börian. Enligt beräkningar blirOECD-ländernas samlade underskott i bytesbalansen 30 ä 40 miljarder dollarunder 1974, jämfört med ett beräknat överskott på i runda tal före oljeprishöjningarna. De icke-oljeproducerande u-ländernasunderskott beräknas uppgå till , dvs. Mycket få länder utanför de oljeexporterande ländernaskrets torde kunna undgå underskott i sin bytesbalans . Länderna kommersjälvfallet att drabbas olika hårt efter graden av sitt oljeberoende. Denamerikanska betalningspositionen blir sannolikt relativt litet påverkad. Av största vikt är att de enskilda länderna nu inte för enkontraktiv ekonomisk politik eller vidtar direkta åtgärder mot utrikeshandelnför att dämpa underskotten. Genom de internationella återverkningarna skulle ensådan politik motverka sitt eget syfte. skulle den öka deicke-oljeproducerande börda. De oljeproducerande ländernas starkt ökade valutainkomsterkommer i stor utsträckning att investeras i de oljeförbrukandeindustriländerna. Men detta kapital kommer att fördelas ojämnt. Det finns intenågon fördelningsmekanism som garanterar att länder med stort importöverskottför olja får del av detta kapitalåterflöde tillräckligt snabbt och itillräcklig omfattning. Under alla förhållanden kan endast en liten del av deoljeproducerande ländernas valutainkomster antas bli placerade direkt i deicke-oljeproducerande . Stora problem uppkommer när det gäller att omfördela dessaenorma kapitalflöden utan att utsätta kapitalmarknaderna i enskilda länder förohållbara påfrestningar. har välkomnat ett förslag att valutafondenskall ges en mer aktiv roll för att bidraga till en lösning av dessa on-ifördelningsproblem. Mot bakgrund av betalningsproblemen i oljekrisens spår har20-koni-mittén nu inriktat sitt arbete på att lösa vissapraktiska delfrågor i centralbankernas och regeringarnas valutasamarbete. Dessafrågor avser värderingen av de särskilda dragningsrätterna och regler atttillämpas vid flytande växelkurser, syftande bl. a. till att undvika En viktig delreform med tanke på fondens löpandeverksamhet och på det fortsatta reformarbetet gäller valutafondensinstitutionella utformning. Enighet föreligger om att en ny ministerkommittémed liknande sammansättning som 20-kommittén bör bildas inom ramen för valutafonden.Den är tänkt som en föregångare till ett framtida, permanent ministerråd. Dettanya organ skall ha till uppgift att vid sammanträden tre å fyra gånger om åretnoggrant följa utveckligen på valutaområdet och ta de initiativ tUl reformer avvalutasystemet som utveckUngen påkallar. På detta sätt kommer arbetet på envalutareform att fortsätta men få en mera gradvis och pragmatisk karaktär. Den internationella miljö som vi lever ipräglas av de förhållanden som skapas av enskilda staters strävan eftermaximal säkerhet för egen del. Trots den internationella oro som detta medförtvingas vi konstatera att de enskilda staternas åtgärder för att trygga sinegen säkerhet är något fullt legitimt. Skall här kunna ske en förändring, dvs.skall allas säkerhet kunna garanteras och de rådande internationella spänningarnaavlägsnas, krävs att själva ordet säkerhetspolitik ges en ny och vidaredimension. Till den frågan skall jag be att få återkomma . Vad som däremot inte är legitimt och med skärpa måstefördömas är den tolkning av säkerhetspolitiken som görs av dem som med detordet menar en politik avsedd att enbart säkra det egna maktinnehavet i det egnalandet låt mig kalla det en personlig säkerhetspolitik. Det är en sådantolkning av det säkerhetspolitiska begreppet som är roten till mycket av detinternationella våld som vi tvingas bevittna. På många håll i världen fängslas, torteras och avrättasmånga människor av den anledningen att de opponerar mot förtryck och diktatur.Under sken av legalitet undertrycker enskUda makthavare självklara mänskUgafri- och rättigheter. MUitärjuntan i ChUe har här i landet kommit att bli någotav ett uttryck för detta slag av internationellt våld, men låt oss inte för ettögonblick glömma bort hur liknande företeelser förekommer runt om i väriden iolika former, mer eller mindre öppet. kolonialpolitik, Sydafrikasapartheidpolitik är två andra exempel på det internationella våldet. Vi begär inte att vår tolkning av begreppet demokratiskall accepteras och omfattas av alla länder. Det vi som individer och nationkan begära är att man i alla länder skall respektera självklara mänskliga fri-och rättigheter och därtill respektera en allmän humanism och tolerans som ärden självklara förutsättningen för ett mänskligt och människovärdigt liv. Behandlingen av den sovjetiske författaren är kanske inte synonym med den sovjetiska statsledningenssäkerhetspolitiska syn, men åtgärden avslöjar drag av intolerans och bristandehumanitet som präglar de socialistiska diktaturerna. Supermakternas agerande på det internationella planet harinte alltid präglats av respekt för nationeU integritet och suveränitet. Vi vetalla vilken förödelse som drabbat de indokinesiska folken, inte minst genomFörenta staternas agerande där. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Vi har som nation kritiserat enskildaländers handlande både internationellt och nationellt. Det har vi gjort, intedärför att vi känner oss kallade att vara världens samvete utan därför att detär vår fasta övertyigelse att sådan kritik - om den kommer från många blir enviktig och sund världsopinion, som vänder sig mot våld och förtryck En starksådan opinion över hela världen är av stor betydelse för att förhindra attvåldet sprider sig eller ännu värre blir allmänt accepterat. Men denkritiken vore meningslös om den inte kopplades ihop med vårt arbete inom olikainternationella organ, där vi efter måttet av vår förmåga och i samverkan medmånga andra länder försöker bidra till fredligare förhållanden i väriden. I vår strävan att skapa en fredligare värld präglad avsocial jämlikhet och ökad tolerans är sålunda kritiken av det int'ernationellaoch nationella våldet en viktig ingrediens. Så länge denna kritik vilar påsaklig grund är den väl ägnad att öka trovärdigheten av vårt internationellaarbete. Vid utrikesdebatten konstateradejag den lättnad som vi alla kände sedan vapenstillestånd ingåtts i Vietnam.Mot bakgrund av de ohyggligheter som det långvariga kriget skapat i denna delav väriden var en sådan reaktion självklar. Vi tvingas emellertid nu konstateraatt avtalet i inte lett till sådana förhållanden i att faranför fortsatt krig skulle vara helt undanröjd. Så sent som för två dagar sedaninnehöll tidningarna uppgifter om nya omfattande strider i . Jag betvivlar inte de inblandade parternas önskan om fred,men det är uppenbart att denna vilja måste följas av ytteriigare ömsesidigaeftergifter för att verkligt fredliga förhållanden i hela skall kunnaåstadkommas. Först när alla krigshandlingar upphört är det möjligt attpå allvar ägna sig åt det återuppbyggnadsarbete som är av största betydelse. Ett nytt krig har sedan den förra utrikesdebatten drabbatländerna i . Det finns ingen anledning för mig att här gå in påatt beskriva det lidande som detta nya krig har bringat i sin väg det är föross alla väl känt. Överenskommelsen om truppernas tillbakadragande frånSuezfronten hälsades med stor lättnad av alla människor. De uttalanden omförhandlingsvilja som gjorts från i första hand , och Israelssida bär en prägel av återhållsamhet och borde just därför vara ägnade attskapa en viss optimism om en framtida fredlig och mera varaktig uppgörelse. Ilikhet med många andra bedömer jag möjligheterna till en fredlig uppgörelse nuvara större, eftersom jag tolkar gjorda uttalanden så, att man från alla hållär beredd att ta hänsyn till alla parters berä-itigade önskemål. Det förefallersålunda som om palestiniernas krav på en mera människovärdig tillvaro kommermed i en framtida uppgörelse. Det gör inte arbetet på en sådan uppgörelselättare. Tvärtom, det finns många motstridiga krav och många hänsyn som måstetas. En uppgörelse som gör anspråk på att bli varaktig måste alldeles klartinnebära att de inblandade gör väsentliga eftergifter. Men kvar står att här finnsuttalat en vilja till fredlig uppgörelse, och under sådana förhållanden vore det oriktigt att se alltför pessimistiskt på den fortsatta I vår egen världsdel, , håller tendenserna tillavspänning i sig. De båda tyska staternas upptagande i fårbetraktas som en bekräftelse på att gränserna i är oantastliga och intefår förändras med användande av våld i ena eller andra formen. De nationer ochpolitiska ledare som medverkat till denna europeiska avspänning förtjänar vårrespekt, och vi har all anledning att för vår världsdels räkning hysaförhoppningar om en framtida fredlig utveckling. Vi vet att många problemfortfarande finns kvar och måste finna sin lösning, men den grund som ärlagd gör optimism berättigad. Länderna i tillhör dem som drabbats av den s. k.oljekrisen. Vi har anledning att förmoda att knappheten på råvaror på vår egenkontinent kommer att leda till ett ökat beroende av råvaruproducerandeu-länder. Den ekonomiska tillväxtfilosofi som alltför länge präglat deeuropeiska ländernas handlande måste tillföras nya komponenter om situationen iframtiden inte skall bli ohållbar. Vare sig vi vill det eller ej måste ländernai låta den ekonomiska tillväxten rymma betydligt mer avfrågor som rör livsmiljö, livsinnehåll och social utjämning. Den avspänning på den europeiska kontinenten som jag nysstalade om har bl. a. inneburit att supermakterna fortsatt sin dialog. Dennasupermaktsdialog har många länder velat tolka som ett uttryck försupermakternas vilja att själva avgöra alla väsentliga världspolitiska frågor Idet sammanhanget har från de mindre staternas sida uttalats stor oro för totalsupermaktsdominans över den internationella politiska och ekonomiskautvecklingen. Denna oro är på sitt sätt berättigad det finns förvissotendenser som pekar i riktning mot att supermakterna vill förbehålla sig rättenatt själva avgöra väridens öden. För att motverka denna enligt min mening inte önskvärdautveckling är det för vårt land nödvändigt att i samverkan med andra nationerförsöka ta till vara de små staternas intressen. I denna strävan får intesjälva balanstänkandet vara det avgörande. Viktigare är i stället att de småstaterna på alla sätt arbetar för en samverkan mellan supermakterna och demindre staterna. Hur hoppingivande de storpolitiska avspänningssträvandenaän kan te sig finns det anledning att beklaga att en motsvarande avspänninginte kunnat uppnås på nedrustningens område. Självklart är överenskommelserna om provstopp ochicke-spridning av kärnvapen av utomordentligt stor betydelse, och detsammagäller lika självklart resultaten inom ramen för de s. k. SALT-förhandlingarna.Men i står fortfarande stora styrkor mot varandra. Detta innebär i sig stora risker för krigiskaförvecklingar, och allt måste därför göras för att söka åstadkomma sådanaresultat på nedrustningens område att de inbyggda riskerna minskas eller, ännuhellre, avlägsnas. Utan påtagliga resultat inom nedrustningens område vilarvärldsfreden fortfarande ytterst på supermakternas vilja att i det längstaundvika väpnade konflikter. Det är svårt att bedöma vilket värde som skalltillmätas den överenskommelse som president och partichefen Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Brezjnevträffade och där man kom överens om att undvikakärnvapenkrig. För egen del vill jag gärna se det avtalet som ett led i envilja från båda håll att söka åstadkomma resultat inom ramen förnedrustningssträvandena. Av särskild betydelse är givetvis utvecklingen inomkärnvapenområdet. Trots överenskommelser om provstopp och icke-spridning ökarständigt kärnvapenarsenalen i världen. Till det kan läggas den tekniskautveckling som gör det möjligt att utveckla s. k. minikärnvapen. Vad detta kaninnebära rent praktiskt är ännu för tidigt att uttala sig om, men det visar hurnödvändigt det är att nedrustningsarbetet intensifieras. Målet måste vara enallmän balanserad och kontrollerad nedrustning. Uppenbart är att supermakternahär måste ta sitt alldeles speciella ansvar. Det bästa sättet att värna om allanationers lika rätt och det bästa sättet att skapa garantier motmaktmissbruk från supermakternas sida är att ytteriigare stärka FN:smöjligheter att agera. Den tendens som finns, framför allt från supermakternassida, att ställa FN vid sidan när stora och för hela mänskligheten avgörandeproblem skall lösas måste motverkas. har goda traditioner att se tillbaka på i dessahänseenden. Alltsedan vi blev medlemmar i har vi konsekvent hävdat de smånationernas rättigheter, och vi har alltid understrukit att FN i en framtidmåste ges en sådan status, att organisationen verkligen med kraft kan hävda deprinciper som bär upp hela organisationen. En förutsättning för traditioner på det härområdet har varit vår fasta och konsekventa neutralitetspolitik och denuppslutning kring denna politik som den överväldigande majoriteten av detsvenska folket har visat. Vår neutralitetspolitik har alltså intebara givit vårt land den största säkerheten utan också varit till gagn när detgällt att hävda de principer för mänsklig samlevnad som vi omfattar och som jaghär har talat om. Vi kommer senare under denna vårriksdag attdiskutera vårt samarbete med , så jag skall här inte närmare gå in påden frågan. Jag vill bara ta upp två punkter som utrikesministern berörde isitt anförande. Utrikesministern framhöll där: "Förslaget om en länkmellan att skapa ny likviditet genom SDR" speciella dragningsrätter "och finansiering av utvecklingshjälp bör studeras i positiv anda. Defattigaste länderna bör därvid gynnas." Från sida har man ju tidigare hävdatden principen för det svenska biståndet att det särskilt skall inriktas på s.k, progressiva regimer. Min fråga till utrikesministern blir alltså om detuttalande, som jag citerade, skall tolkas så att man nu från regeringens sidaämnar frångå den principen och i stället inrikta vårt bistånd till de allra fattigasteländerna alldeles oavsett om där finns s. k. progressiva regimer eller ej?Detta är ju en fråga som är av väsentlig betydelse för utformningen av vårbiståndspolitik , och jag tror att det vore angeläget om regeringenpreciserade sin politik på den här punkten. Den andra frågan gäller de farhågor som regeringen sägersig hysa när det gäller att få del av det kapital som de oljeproducerandeländerna med storsannolikhet placerar i vad regeringen kallar "länder med stortimportöverskott för olja", dvs. många i-länder, bl. a. vårt eget land.Utrikesministern säger att det inte finns någon fördelningsmekanism somtillräckligt snabbt och i tillräcklig omfattning garanterar detta kapitalåterflöde.Regeringens antagande att endast en liten del av de oljeproducerande ländernasvalutainkomster kommer att placeras i de icke-oljeproducerande ärförmodligen riktigt. Men vore det inte rimligare att söka ägna sina krafter åthur man skall kunna skapa ett system så att detta kapital kom de fattiga,icke-oljeproducerande länderna till del, än att uttrycka missnöje över att länderna ännu inte lyckats skapa en fördelningsmekanism för att fördelaoljerikedomarna mellan sig? Vi vet att det är de stora multinationellaoljeföretagen som fortfarande, trots nationaliseringar på många håll,kontrollerar oljehandeln och oljepriserna; vi vet vilka stora ochsvårbemästrade problem de multinationella företagen skapar. Formuleringen iregeringsdeklarationen kan faktiskt ses som en omsorg om de multinationellaoljejättarna, och det rimmar illa med tidigare uttalanden från regeringenssida. Jag tror det vore värdefullt med ett klariäggande på den här punkten. har vi här i Sverigeoch i utlandet bedömt och beskrivit den väridspolitiska utvecklingen efter ettmönster som kan sammanfattas i ordet maktpolitik. Alla staters sökande eftermaximal säkerhet för egen del har skapat en internationell miljö där politiska,ekonomiska och militärstrategiska frågor varit helt dominerande. Resultatethar blivit att våra bedömningar om den världspolitiska utvecklingen i alltförstor utsträckning har kommit att kretsa kring de länder som utövar ettdominerande politiskt, ekonomiskt och militärt inflytande i världen, dvs.i-länderna i allmänhet och supermakterna i synnerhet. Vi måste med större kraft än tidigare tillföra nyakomponenter i vår syn på den internationella miljön. Politik, ekonomi ochstrategi räcker inte - livsmiljö, social och ekonomisk utjämning ochresursfrågorna måste på ett helt annat sätt än räknas in. Det ärmänsklighetens framtid det gäller. Utvecklingen fram mot får inte längre enbart varaen fråga om att söka skapa säkerhet för enskUda länder vare sig vi vill deteller ej kommer det att bli en fråga om att överleva. Knapphet på resurser ochojämn fördelning av dessa resurser är de problem vi står inför. Dessa problemmåste lösas om mänskligheten skall ha en chans. Alla åtgärder som görs paktbildningar, ekonomiska överenskommelser, försvarspolitik, biståndspolitik,överenskommelser om ökad mellanstatlig säkerhet i och ute i väriden m.m. sådant allt detta måste underordnas det för alla avgörande målet; en säkerframtid för hela mänskligheten - en framtid präglad av jämlikhet och trygghet ide ordens vidaste bemärkelse. Världen behöver en överlevnadsplan. Utrikesministernberörde i sitt anförande FN:s engagemang på olika områden. Det gällde denalltmer kritiska livsmedelssituationen i stora delar av världen,befolkningsutvecklingen, utnyttjandet av havsbottnen, dvs. frågor som inom dennärmaste tiden kommer att behandlas vid skilda internationella konferenser inomFN:s ram. 2 protokoll 1974. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Det är helt nödvändigt att samordna dessaviktiga konferensers resultat så att en samlad utgångspunkt för en framtidarimlig och rättvis fördelning av världens resurser kan åstadkommas. När detgäller t. ex. livsmedelsförsörjningen räcker det inte med att säga, som man göri regeringsdeklarationen, att jordbruksproduktionen i skall främjas.Minst lika viktigt är att överallt där livsmedel kan frambringas alltså äveni i-länderna så också sker. Från sida har vi upprepade gånger väntoss mot den politik som här hemma leder till att jordbruk läggs ner ochmöjligheterna till livsmedelsproduktion minskar. Vi hävdar principen att alljord som kan odlas också skall odlas, bl. a. just därför att vi därigenom kanbidra till världens samlade livsmedelsförsörjning. Talet om att vi kan köpabilligare livsmedel utifrån rimmar illa med den insikt som väl numera alla haratt frågan om livsmedelsförsörjningen i världen kommer att bli om den interedan är det ett av de svåraste problem vi har att bemästra . har begränsade möjligheter attpåverka den internationella utvecklingen. Växlingarna i världsbilden är i stortsett undandragna vårt inflytande. I de internationella organisationerna har vien röst, som rätt lagd kan medverka till att stärka det fredliga samarbetetmellan nationerna. Men i övrigt har den lilla, av allianser obundna staten istort sett att registrera vad som sker, hålla hög beredskap för olikautvecklingsalternativ samt att realistiskt anpassa sin säkerhetspolitik tillskeendet i omvärlden. Detta förutsätter öppen debatt och fortlöpande informationtUl de medborgare som genom sina röster i sista hand bestämmer över vårt landspolitiska handlande. De demokratiska partierna i vårt land står eniga bakomprinciperna för vår utrikespolitik. utrikespolitiska debatt fyllerframför allt syftet att informera om och analysera vad som sker på detinternationella fältet och att redovisa slutsatser därav för vårt eget landsv:idkommande. Den regeringsdeklaration utrikesministern föredrog ärrealistisk och måttfull. Även om nyanseringen i vissa delar möjligen kunde varaen annan, kan vi i stort sett ansluta oss till den beskrivning av detinternationella läget och de slutsatser för vidkommande somdeklarationen redovisar. När vi, herr talman, här i kammarendiskuterade de utrikespolitiska problemen, hävdade jag, att det aktuella lägetoch trenden för åren framöver i allra högsta grad präglades av osäkerhet. Denosäkerheten har ytteriigare förstärkts . Bilden har blivitmera motsägelsefylld och mera svårtolkad.