prot · FX0965 · 1974-12-31 00:00:00 — Detta krav ställs ien tid präglad av energi-, råvaru- och livsmedelskris, som påverkar också länderna. Det bmkar sägas att oljekrisen nu är över men att deallvarliga och allt svårare energiproblemen består. Ändå uppträder vi i de rikaländerna som om oUe- och bensinbrist aldrig hade förekommit. Finns, kanman fråga sig, över huvud taget i våra länder den nödvändiga insikten om att vibefinner oss i en ny situation med nya krav? Finns här en beredskap att förstå ochacceptera att den rika världens fruktansvärda misshushåUning med knapparesurser måste avlösas av en sparsamhets-och varsamhetshushållning om världen isin helhet inklusive vi själva skaU kunna fortleva? Har vi insikt i att deekonomiska, sociala och mänskliga problemen är globala? FN:s generalsekreterare påtalade vid öppnandet avförsamlingens särskUda session dessa globala problem: massfattigdomen,befolkningsökningen, livsmedelskrisen, energikrisen, kapprustningarna ochvärldsinflationen. Han valde ett talande och konkret exempel när han erinradeom att under församlingens kommer fyra mUjoner nya människor attfödas tUl världen. Under samma kommer 14 000 mUjoner dollar attanvändas tiU rustningsutgifter. den 24 aprU 1974 den 24 aprU 1974 vad idessa siffror ligger av faror och fasor i den ständigt pågående kapprustningensymboliserar de ett slöseri och en misshushållning med världensråvarutillgångar som allvarligt försvårar varje ansats, varje ansträngning attfå tUl stånd en vettig, ansvarsmedveten och planmässig världshushåUning. Ochden skakande disproportionen mellan de totala mstningskostnaderna , 220000 mUjoner dollar i avsikt att slå vakt om politiska och mUitäramaktstäUningar, och den totala offentliga biståndsgivningen, , är den kanske allvarligaste anklagelsen mot världens rikaländer. i bistånd för varje krona tiU rustningar, det bedömer jag varaden rika världens moraliska bankruttförklaring. Det finns ett direkt sambandmellan vår livsföring, våra värderingar och attityder, vårt agerande ochhandlande, och de mänskliga existensviUkoren i de fattiga länderna. Och våra bekymmer och klagomål, herr talman, över den nyaekonomiska situationen i världen efter oljekrisen väger lätt ijämförelse med den ytterligare och jämförelsevis betydligt tyngre börda som denlägger på de redan nu fattigaste och svagaste. Enbart den merkostnad somu-länderna belastas av för att 1974 uppehålla en i och för sig OtiUräckligimport och konsumtion av olja, livsmedel och konstgödningsämnen uppgår tiU 15000 mUjoner dollar, dubbelt så mycket, i det närmaste, som den totalaoffentliga biståndsgivningen på 8 000 miUoner dollar. Och de 30 fattigasteländerna, med 1 000 miUoner människor, en fjärdedel av jordens befolkning, harbedömts behöva 3 000 mUjoner doUar enbart för att hålla näsan övervattnet. Var skall de pengarna komma ifrån? På vad sätt kan medverka?Vad svarar vi generalsekreterare när han erinrar om de tolvländer, , , , , , , , , , , och , som bedöms vara inbegripna i en kampför liv eller död, och när han kräver ytterligare kraftiga resurser tUl derashjälp? a. har belyst energikrisens effekt på defattigaste länderna, med som ett talande och skakande exempel, på ettsätt som inte ger mig något ytterUgare att tillägga. Jag vUl endast säga någraytterligare ord om världens livsmedelskris, som energiproblemen allvarligtförvärrar, mot den självklara bakgrunden att om inte världens människor kantiUförsäkras trygghet och säkerhet för föda och rent vatten går vi motvärldskatastrof och kaos. Allt hänger samman med allt. Brist på energi leder tiUbrist på konstgödningsmedel, producerade genom en energiintensiv teknologi.Brist på konstgödningsmedel leder tUl brist på livsmedel världen över.Resonemanget kan framstäUas på detta grovt förenklade sätt eller på ettavsevärt mer sofistikerat sätt. Kvar står att en katastrofsituation är undersnabb utveckling. Kan den sakkunniga bedömning av läget som lett till dennaslutsats få världens regeringar att handla effektivt och för attförhindra, i bokstavlig mening förhindra, massvälten? Frågan måste StäUasdärför att den skrämmande långsamhet med vUken insikten om världslivsmedelskrisenser ut att komma har en oroande likhet med situationen i fråga omenergiproblematiken, som många insiktsfulla bedömare såg utveckla sig för fleraår sedan. Och här är det, på nuvarande stadium, verkligen ieminent mening fråga om huruvida ett världssamvete existerar eller inte. framhöll på ledarplats att ett tunnlands produktion av majskräver en mängd energi motsvarande bensin. Välmående amerikaner kan, skrivertidningen, snart stäUas inför valet att förbruka energi på sina motorvägar ochi sina luftkonditionerade rum eller att möjliggöra en livsmedelsproduktion föratt säkra överlevandet för människomiljonerna i och . Herr talman!Vi kan här i lika snart ställas inför motsvarande val. Världenslivsmedelsproblem hänger samman med att den fortsatta befolkningsökningensnabbt leder tUl att så många fler munnar måste mättas 75 mUjonerfler - och att den fortsatta standardhöjningen i de rikaländerna leder tiU livsvanor och matvanor som för med sig en hårdareförbrukning av vad jorden kan frambringa. Varje kalori kött, mjölk och ägg ifödan kräver sju kalorier foder. Innebörden härav är att en genomsnittliganimalieförbmkande rik människa i eller behöverjordbruksresurser i fråga om jord, vatten och gödningsämnen som är fem gångermer än en genomsnittlig indier, nigerian eUer columbian behöver. Vidare:Världen har för sin livsmedelsförsörjning blivit alltmer beroende av dennordamerikanska kontinenten, det enda större område i världen med ettväsentligt exportöverskott. I samband med detta kan man nu konstatera attpraktiskt taget all odUngsbar jord i nu är tagen i bruk, attde totala världsreserverna av livsmedel i form av förråd och ytterligareodlingsbar jord nu uppgår tiU av årskonsumtionen, jämfört med 26procent . Det tidiga 1970-talets felslagna skördar, denlångvariga torkan i jordens monsunområden kanske, börjar man nu misstänka, ivarje fall delvis åstadkommen av människan själv och den följande skrämmandesvälten, som ser ut att sprida sig till nya länder, ligger bakom den allvarligauttömningen av Uvsmedelslagren i världen. Och sambandet mellan världenslivsmedelsproblem och dess energiproblem blir ännu klarare om man erinrar sigGeorg bedömning att om hela världen skuUe övergå tUl energiintensivtjordbruk av västerländsk modell skulle jordbrukets andel av den totalaenergiåtgången stiga tUl mellan av världens nuvarandeenergikonto. Hurskall, herr talman, då den hälft av världens nu levande människor, som enligtFN:s jordbruksorgan lider av under- och felnäring, kunna mättas, kvantitativtoch kvalitativt? Hur skall vi kunna nyinrikta världens livsmedelsproduktion föratt den skall kunna mätta de dubbelt så många människor som kommer att finnaspå jorden , i slutet av detta århundrade? Defrågorna kommer vi att ställas inför på två av FN.s stora konferenser ,befolkningskonferensen och livsmedelkonferensen. Jag har velat belysa att vi iden rika världen måste se tiU oss själva, våra egna livsformer, vanor ochvärderingar och deras samband med de mänskliga existensvillkoren i de fattigaländerna, om vi skall kunna möta u-lands-folkens rättmätiga krav i en ärligkraftansträngning. Alternativet i den hårda verklighetens värld som vi nu leveri är en utveckling mot kaos och katastrof. den 24 aprU 1974 Det är min övertygelse - och det har jag, herr talman,ofta gett uttryck åt - att vi går icke i land med detta och våra andra problem,som alltid hårdast drabbar de fattigaste och svagaste, om vi inte grundar vårtagerande på en ny internationalism och en världssolidaritet, inför vUken gamlagränsdragningar mellan människor måste raseras. Vi har inget annat redskap för detta än Förentanationerna, i alla dess nuvarande ofullkomUgheter och svagheter. Med alla dessasvagheter och med den kortsynta själviskhet som fortfarande i så storutsträckning präglar avsikter, motiv och agerande hos flertalet av dessmedlemsstater står det ändock kvar att är världshistoriensförsta försök att organisera ett samarbete mellan stora och små, starka ochsvaga som inte sker uteslutande på de storas och starkas vUlkor. Detta liggerbakom min också redovisade övertygelse att som aktivFN-stat bör ägna största möjliga andel av sina totala resurser förInternationeUt utvecklingssamarbete åt multilaterala insatser genom Förentanationerna. är och måste förbli språkröret förvärldens underprivUegierade människor och nationer. Men skaUockså slå vakt om mänsklighetens gemensamma intressen gentemot ofta kort- ochtrångsynta nationeUa egoismer. Dessa båda uppgifter innebär att Förenta nationernahar att vända sig emot det sätt på vUket världens rika och mäktiga häUer vaktkring politiska och ekonomiska maktprivUegier. Också är en högt privUegierad om änliten nation. Också vi kommer att få göra avkaU på åtskUliga av våra privilegier,om vi skaU kunna ge vårt bidrag, hur stort eller litet det nu må vara, tUl attbygga en gemensam trygg framtid. Det är vår skyldighet som politiker att intebara belysa de frågorna under den årliga biståndsdebatten i utanständigt hålla medvetandet om våra band med väriden, dess fattiga och lidande,levande och verksamt bland medborgarna i vårt land. I detta anförande instämde (), () och (). Frutredje vice talmannen (): Trots de ökande anslagen spelar långtifrån någon avgörande roU i våra mottagarländer, möjligen med något undantag.Jämför man med de ofantliga behoven ter sig våra ansträngningar tvärtom blygsamma.Detsamma gäller vid jämförelse med egna satsningar. Vi bör nogerinra oss att själva svarar för av sina totalainvesteringar, medan består av resurser utifrån. Vår strävanmåste vara att främja den frigörelse som viU nå. Sådant bistånd ärdärför särskilt viktigt som ökar möjligheter att mobilisera sinaegna resurser. Men detta synsätt innebär inte att en givare inte kanpåverka en mottagare. Tvärtom förutsätter ett effektivt bistånd en dialogmellan givare och mottagare, en kunskapsöverföring och också en viss påverkan,men en påverkan som inte är enkelriktad utan ömsesidig. är det bara en handfuU som inte uppnåttformell politisk självständighet. På det ekonomiska området har det emellertidvarit svårare att bryta gamla beroendeförhållanden än på det politiska. SIDAhar med rätta slagit fast att "om industriländerna för en inrikespolitiksom hämmar importen av u-landsproducerade varor kan de därigenom komma attbegränsa möjligheter att skaffa valutaintäkter och minska derasmöjligheter att åstadkomma en egen strukturomvandling". Självfallet ser dubbelmoralen när vi gerbistånd med ena handen och med den andra handen stoppar deras produkter vidvåra gränser. Vad hjälper det att vi vid gav exportfrämjandebistånd för att komma in på den svenska marknaden, om regeringen stryperimporten med kvoteringsbestämmelser när de indiska skjortorna verkligen börjarfå framgång på den svenska marknaden? Biståndet i mera snäv mening är bara en del av våra totalarelationer med de fattiga ländema, och det är därför som måste ha enu-landspolitik och inte bara en biståndspolitik. Den ekonomiska politiken,sysselsättningspolitiken och miUöpolitiken spelar stor roll. Om skaUkunna skaffa sig de nödvändiga exportinkomsterna, måste de rika länderna minskasitt tullskydd och uppluckra andra handelsrestriktioner så att kanfå en marknad för sina produkter. Tänker vi inte om här, kommer mycket av både u-ländernasegna utvecklingsansträngningar och i-ländernas hjälp att få reducerad betydel- den 24 aprU 1974 var det många som var hoppfulla när detgällde möjligheterna att övervinna den akuta hungersnöden i . Derapporter som i massmedia nu flödar över oss berättar i stället om katastroferoch livsmedelskriser. Katastrofhjälpsbehovet i olika ser bara ut attöka. Torkan och hungersituationen i randstater har blivit alltallvarligare, och enbart rapporterna från talar om ca 200 000döda i hungerkatastrofens spår och om åtminstone 700 000 som behöver snar hjälpför att överleva. Här måste naturligtvis det internationella samhället tasitt ansvar både genom kortsiktig omedelbar katastrofhjälp och genomlångsiktiga ansträngningar för att ändra de bakomliggande förhållandena. 1Etiopien skulle en jordreform vara ett steg i rätt riktning. Där liksom iSahel-området är problemet inte bara den akuta torkan utan framför allt denallt knappare tillgången på lämplig mark för jordbruk, boskapsskötsel ochbosättning och markens allt sämre förmåga tiU vattenhällning. I princip finnssamma problem på den indiska subkontinenten. Man drabbas av en allt knapparejordtUlgång på grund av den markförstöring som föUer i både översvämningarnasoch den långvariga torkans spär. Detta har också lett till livsmedelsbrist iIndien, och . Jag har sagt detta för att understryka vikten av att vårkatastrofberedskap förbättras och att katastrofhjälpsdelen av det svenskabiståndet ökas. Massiva insatser motiveras av de akuta behoven i Sahel-områdetoch i liksom i . vet vi att FN-organen inte är rustade för snabba och Hur skall man åstadkomma samordning på internationeUnivå? Det är en brännande fråga som kräver ett snabbt svar. I den lösning man stannar för bör det frivUligahjälparbetet ingå som en viktig del. FrivUliga organisationer som Röda korset.Rädda barnen och har allmänhetens förtroende och dessutom envidsträckt erfarenhet. Ett huvudändamål med biståndet är att fattigdomen skallangripas och att vårt bistånd skall nå de eftersatta grupperna i u-länderna.Det är genom att höja människornas grundläggande standard som man bereder vägför en genomgripande utveckling av samhället i dess helhet. Av detta synsätt följer att vår biståndsverksamhet intekan baseras på snäva politiska bedömningar av mottagarlandets regim. utlåtande , som det här redan har talats om, slogs ocksåfast att "den svenska biståndspolitikens målsättningar är möjliga attuppnå i länder med olika poUtiska och ekonomiska system" och att "enschematisk uppdelning av under olika etiketter" är vansklig.Just därför är det följdriktigt att svenskt bistånd skaU kunna ges tiU ettbrett spektrum av mottagarländer. Ur biståndssynpunkt är det också en fördelatt få erfarenhet från länder med olika politiska förhållanden och ekonomiskasystem. Mera dogmatiska socialister luftar gärna tankar på att av olikapolitiska skäl avbryta vårt bistånd tUl någon av de nuvarande mottagarna.Sådana tankar måste avvisas. Eftersom statsrådet angav procentsiffrorför hur stor andelen länder med olika regimer är vUl jag säga att detnaturligtvis inte ger några garantier för hur tolkningen kommer att bliframöver när det gäller de nytillkommande länderna. Det är många faktorer som måstevägas in vid val av mottagarland; fattigdomen, behovet av bistånd, vUja tiUutveckling och förmåga att tillgodogöra sig bistånd, tidigare relationer tiUSverige och förutsättningar att hjälpa inom de sektorer somprioriteras, storleken på biståndet från andra länder etc. Vi vUl frånfolkpartiets sida göra , SwazUand och Sri Länka till s. k.programländer, och vi vUl att biståndsverksamheten i och nuåterupptas där den avbröts. Speciellt viktigt anser vi det också vara attstärka afrikanernas självständighetssträvanden i södra . Därför börstödet tiU befrielserörelserna i denna del av världen ökas. /75 skall vi enligt löften nåenprocentsmålet. Det betyder att över 1 mUjard skaU gå till u-hjälp. Allauppfattade beslut som ett högtidligen uttalat löfte tUlu-länderna, ett löfte kungjort inför både i-länder och . Genom attfuUfölja det kan vi verka pådrivande på andra länder. Sviker vi det blir vi ettannat slags föredöme. Tyvärr lämnar oss regeringen i ovisshet om huruvida denämnar stå vid utfästelse. För att påminna regeringen om attsocialdemokratins utfästelser var mycket klara viU jag erinra kammaren om vadsom sades pä 1967 då denna fråga behandlades. Dåvarandeutrikesministern ord föll så här: "Låt oss säga 1974/75och lova att vi skall håUa detta löfte." Finansminister instämdeoch slog fast föUande i polemik mot dem som vUle gå snabbare fram: "Vadblir resultatet om vi misslyckas? Hela vår satsning, hela vår politik blirsvikna löften och beskyUningar för misslyckanden." Bästa sättet att undgå beskyllningar försvikna löften är naturligtvis att hålla dem. Men vi har ännu inte i dennadebatt fått ett besked på den punkten. Inom den svenska demokratin är det enförutsättning för stora ekonomiska satsningar att de känns angelägna för helafolket. Biståndsanslagen har nått den omfattningen, att de inte är möjligautan allmänt stöd från svenska folket. Det känns därför angeläget att anslagenkan tas under största enighet i . Det har varit en ambition, vill jagpåstå, hos alla i utrikesutskottet att komma fram tiU gemensamma ståndpunkter ihuvudfrågorna. Detta har utskottets uppskattade ordförande redan påpekat. Jagbeklagar att vi inte kom ännu längre, men det fortfarande rätt stora antaletreservationer rör i huvudsak mindre centrala frågor och förändrar intehuvudintrycket av stor samling kring biståndet. Samlingen måste också kunna visa mottagarna av vårtbistånd, att stödet inte kommer från en regering som bara kommer med löften medhjälp av folkets tUlgångar, utan att medlen medvetet lämnas från folket självt,förmedlade av regering och biståndsorgan. Det skaU vara ett stöd från svenska folket tiU folken ivåra samarbetsländer, inte ett stöd från regering tUl regering eller från folktill regering. Ett stöd skaU det vara från folk tiU folk. Därmed måste det varasjälvklart att vi inte kan gå snabbare fram eller lämna stödet på annat sätt änatt vi har ett aUmänt stöd bakom oss. Det vore inte heller rätt motde mottagande folken att vi kommer med annat stöd än vårt folks stöd. En avsiktmed vårt bistånd måste vara att det ökar folkens möjlighet att besluta om sinaegna förhåUanden, och då måste det vara självklart för dem att vårt stöd är ettdirekt uttryck för hela vårt folks viUa. Mot denna bakgrund känns det viktigt att samlingen iutrikesutskottet är särskUt stark. Vi har upplevt en vUja till samförstånd frånsocialdemokraternas sida, som vi inte känt . Jag vill betrakta den somen ny medvetenhet om att biståndet måste vara en hela folkets angelägenhet,inte bara ett uttryck för en tiUfällig politisk konjunktur. har , dels mot bakgrund av svårighetenatt överblicka den ekonomiska utvecklingen, dels mot bakgrund av att denbiståndspolitiska utredningen är i arbete, begränsat sin partimotion tillvissa centrala punkter. Vi har med tillfredsställelse fått uppleva hur samtligadessa punkter på olika sätt har infogats i utskottets betänkande. Som herrförste vice talmannen tidigare påpekat måste detta observeras avregering och biståndsorgan. 1 partimotion 1271 hemställs bl. a. att riksdagenuttalar "att stödet till industrialisering skall ges en sådanutformning, att man utvecklar en arbetskraftsintensiv småindustri, inriktad påhela samhällets utveckling och på oberoende gentemot industriländerna".Utskottet noterar, "att dessa synpunkter ligger i linje med de principer den 24 aprU 1974 som gällerför det svenska biståndet på detta område". Efter exemplifiering skriverutskottet slutligen: "Syftet med motionen 1271 är såledestUlgodosett." Vi har accepterat denna skrivning, då vi uppfattar den somklart vägledande för regering och biståndsorgan. Därmed skuUe det stora papperskombinatet i ,som har diskuterats här om det nu kommer tiU stånd - bli enengångsföreteelse. Vi har i utskottet inte ansett oss kunna gå emot ettfuUföUande av förhandlingarna om papperskombinatet, inte heller genom särskiltyttrande. Jag vUl emellertid här slå fast att projekt av denna typinte stämmer med av utskottet stödda uppfattning om hur vårt stöd tUlu-ländernas industrialisering skall utformas. Jag vUl i detta sammanhang beklaga att svenska folketssamling kring vUjan att bidra tUl återuppbyggnaden i nästan heltlåses tUl detta projekt för tre . Jag har det största förtroende för demsom i SIDA eller som konsulter arbetar med projektet, men deras uppgift ärmycket svår. Riskerna för misslyckande är stora, och jag vågar inte tänka påvilka konsekvenser ett misslyckande skulle få för den svenska biståndsviljan. Stödet tUl återuppbyggnad är angeläget. har tidigare erinrat om att landet i sig självt är ett av jordensfattigaste. Därtill kommer katastroferna och nöden under de många krigsåren.Landet ligger efter , citerade sin sagesman.Sådana jämförelser är naturligtvis svåra att göra. Han nämnde också att detskulle ta innan folket åter skulle komma upp tiU en mänsklig levnadsnivå,eller hur han nu uttryckte det. Det svenska folket är det folk med tillgångtill fri information som starkast engagerat sig för Nordvietnamskatastrofdrabbade människor. Det är ett slag mot vårt folk att dessansträngningar nästan helt leds in i detta projekt, varspositiva konsekvenser är mycket tvivelaktiga och vars negativa konsekvenser kanbli allvarliga. Mycket annat förefaller att vara så mycket angelägnare. I partimotion hemställs också "att riksdagenuttalar att stödet till utvecklingen av jordbruket i måste ske understort ansvarstagande för de ekologiska konsekvenserna och på så sätt attförgiftning av jorden, urlakning och erosion motverkas". Också i dettainstämmer utskottet. Sedan jag nu påpekat att utskottet instämmer i centernsuppfattning om hur vårt stöd tiU utvecklingen av industri ochjordbruk skall utformas vill jag anföra några synpunkter på vad i vårt biståndsom mot denna bakgrund är angelägnast med hänsyn tagen både till behoven iden tredje världen och till viUan till engagemang hos vårt eget folk. Vi bör - det har sagts här förut ha övergivit tronatt det går att använda vår egen utveckling som mönster för . För deträcker inte världens resurser eller dess förmåga att klara miljöstörningar.Utveckling måste nu rimligen innebära något annat. Vår utveckling i framtidenmåste också rimligen få en annan inriktning, och kanske sammanfaller den pä nytt med utvecklingslinjerna i u-länderna.Då kommer vi kanske att för vår del behöva lära av de nya utvecklingslinjer somvi nu måste stimulera i u-världen. Om vi ser ut över den fattiga världen finner vi därtre huvudgrupper av problem: för det första folkökningen, för det andrautarmningen av jorden och för det tredje slumbildningen kring storstäderna.Oavsett vad vi lägger i begreppet utveckling är ingen utveckling möjlig förränvi hävt krisen på dessa tre områden. Därför bör svenskt utvecklingsarbeteinriktas på dem. Då kan vi också räkna med fortsatt brett folkligt stöd. Det ärmot denna bakgrund som jag inte tror på investeringar i storindustri eller påimportstöd för storindustrins eller plantagejordbrukets produkter. Utvecklingenav jordbruket måste inriktas på det egna landets eller den egna regionensdirekta försörjning. FamiUejordbruket med en kooperativ inköps- ochförsäUningsorganisa-tion ger också en stabil grund för social utveckling. Blirdet så efter hand produkter över för export bör vi stödja enförsäljningsorganisation för den. Vi bör däremot inte utveckla, genom direktstödeller genom importstöd, plantageproduktion. Utveckling av plantagejordbruk harofta försvårat den traditionella livsmedelsproduktionen och brutit ned enkulturell livsform. I har exportproduktionen av jordnötter föregåttsav skogskövling, och det är en av orsakerna till att öknen nu jagar förtvivlademänniskor framför sig. I har plantageproduktion av sockerrör tagitbetesmarker och vattenstäUen från nomadfolkens hjordar och därmed ökat dentorka och den svält som ändå föUer i skogsskövlingarnas spår. Utvecklingen av industrin mäste det har utskottet ocksåinstämt i inriktas på arbetskraftsintensiv småindustri, med hela samhälletsutveckling som mål. För mig innebär det att industrin liksom jordbruket i sittförsta utvecklingsskede skall inriktas på landets eUer regionens egenutveckling. Efter hand kan därefter skapas överskott för export, och då bör vi,på samma sätt som när det gäller jordbruksprodukter, hjälpa till med export avindustriprodukterna. En direktsatsning på storindustri eller gruvdrift istorformat bryter kulturella och sociala mönster innan något nytt vuxit fram.