prot · FX0995 · 1974-12-31 00:00:00 — Det sägs uttryckligen att man kanförvägra valutautförsel endast om den uppenbarligen skulle föranleda allvarligastörningar för nationen. Jag kan försäkra kammarens ledamöter att de olika nationerna, när de hanterar sådana här internationella utfästelser,inte alltid är så bokstavstrogna. tillhör nog de mer bokstavstrogna ochvill naturligtvis leva upp till de utfästelser som man gör. Att vi velat föra in även industripolitiska ochsysselsättningspolitiska motiveringar och kriterier för en valutautförselinnebär naturligtvis om jag skaU vara ärlig och det skall jag väl vara enviss inskränkning i den juridiska tolkningen av hberaliseringsstadga. Vihar dock gjort det med öppna ögon, eftersom vi anser att våra internationellaintressen kräver detta. Sedan får praxis avgöra hur vi hanterar det, och är detså att vi får en diskussion med i anledning av den hanteringen så får vita den diskussionen och redovisa våra skäl som har kommit tiU uttryck i den praktiskahanteringen. Om man som utskottet gör och därom är ju utskottet helt enigt för in som ett aUmänt kriterium att vi skall handla utifrån de centrala målenför den ekonomiska politiken och sedermera definierar dessa mål som fullsysselsättning, snabb ekonomisk tillväxt, rimUg prisstabilitet, balans iutrikesbetalningarna, inkomstutjämning och regional balans, så har man inte enidentifikation mellan den formuleringen och den enkla formulering som finns iOECD:s stadga. Jag lade märke till att utskottets ordförande medtiUfredsstäUelse citerade den aUmänna formuleringen och sade att däri kan manju också lägga in vissa regionalpolitiska överväganden. Vi är överens om dettaallesammans, och då tycker jag att det är litet onödigt att komma med paragrafen2 a som stämmer överens med formulering men som svårligen kanidentifieras med den aUmänna skrivning som utskottet är ense om, och då bör denhär repetitionen i 2 a § utgå. Sedan aUra sist, herr talman, även om jag tyvärr ser attjag har åtskUligt mer att säga, skaU jag bara ägna mig åt fråganom urvalet av ledamöter i valutastyrelsen. Maj:t har föreslagit attregeringen skaU utse de representanterna, men utskottet har stannat för att detskaU göras av riksbanksfuUmäktige. För man in kriteriet och därom ärutskottet ense att hänsyn skaU tas tUl industripolitiska,sysselsättningspolitiska och regionalpohtiska motiv vid bedömningen av ettvalutaärende, då är det bara regeringen som kan ta det politiska ansvaret.RiksbanksfuUmäktige kan inte och skaU inte enligt sina statuter ta ansvaret fören bedömning efter dessa nya kriterier. När man vidgar begreppen utöverpenningpolitik och motiv med hänsyn till balanssituationen i fråga om valutan,då är det konsekvent och logiskt att regeringen utser representanterna. Dettaär ingen större fråga, men det bör vara logik och konsekvens i det hela. Valutalagstiftningen, m. m. HerrÅSLING (c) kort genmäle: Jag tror nog att det är ganska storöverensstämmelse mellan mina synpunkter och finansministerns.Utskottsmajoriteten menar i sin skrivning att om man nu är beredd att tahänsyn tiU OECD-stadgans bestämmelser, vilket vi ju alla är beredda att göra,då är det också konsekvent att låta det slå igenom även i lagtexten. Att nöjasig med att utveckla de tankarna i motiven för lagen förefaller ossinkonsekvent. Utseendetav valutastyrelsen är, som jag anförde tidigare, en principieU Valutalagstiftningen, m. m. Jagförstår mycket väl finansministern, när han säger att här gäller det att taindustripolitiska och sysselsättningspolitiska hänsyn, och det kan ingen annanän regeringen ta det pohtiska ansvaret för. Det är riktigt, jag erkänner det,men när det gäUer att utse ledamöterna i en styrelse som arbetar inom ettriksdagens organ, då måste det av principiella skäl vara så att ledamöterna utsesav detta organs huvudman, dvs. , och ingen annan. TUl viU jag säga att på s. 27 i utskottetsbetänkande har vi närmare utvecklat våra tankar beträffande de motioner somherr talade om. Vi har i första hand beträffande motionen 1818 ansettatt den bör faUa inom ansvarsområdet för den s. k. Lidbomska gruppen. () kort genmäle: Jag är tacksam för att finansministernunderströk den positiva grundsynen på frihandeln. Det var värdefullt, eftersompropositionen 89 bär vittnesbörd om motsatsen. Finansministern talade också om att det vållat irritation,när svenska företag flyttat över tUlverkning tUl länder med lägretUlverkningskost-nader och med otiUfredsstäUande sociala förhållanden. I dessafaU handlar det emellertid om situationer där fortsatt tUlverkning i iallmänhet icke är alternativet. Det är vad vi tidigare i debatten kallat"överlevnadsfallen". Sedan sade finansministern att det räcker inte med attsvära på kapitalliberaliseringsstadga. Nej, men har vi skrivit underden, så bör vi också anpassa vår lagstiftning därefter. Det är, tycker jag,över huvud taget litet anmärkningsvärt med den okänslighet för det internationellasamarbetets krav som både och reservanterna i det här stycketvisar. Det internationella samarbetet mot frihandel, mot ett friare varuutbytei vidaste mening över världen hotas ständigt av de frestelser tillprotektionistisk egoism som alltid ligger latenta. Om vi inför en långtgåendeprövning av de svenska företagsinvesteringarna utomlands, eller för den delenutländska företags investeringar hos oss, så kan det mycket lätt leda till attvi bidrar till en mera protektionistisk internationell praxis. Så vUl jag med anledning av vad sade i enreplik bara göra ett Utet konstaterande. sade att det inte endastär beloppets storlek som avgör om man skall säga nej. Han sade i sin mledningatt investeringar av svenska företag utomlands kan ha så negativa effekter påden svenska samhällsekonomin och sysselsättningen att tveksamhet kan råda omsådana investeringar skaU få komma till stånd. Är det då egentligen, som dethar sagts här i debatten, så kolossalt Utet som skiljer? Jag tror inte det.Regeringen viU tydligen genomföra en fortlöpande reglering. Utskottetsmajoritet ser däremot saken så att det finns behov av en beredskap motexceptionella transaktioner, medan en långtgående reglering inte är önskvärd.Jag tror att det kan vara av värde att konstatera att denna principiellaskUlnad ändå finns i den här frågan. HerrWIRTEN (fp) kort genmäle: Jag vill också gärna hålla med herr av Ugglasom att det var värdefullt att få den frihandelsinriktade deklaration somfinansministern gjorde, men jag skulle ändå vilja föra diskussionen ett stegvidare. Finansministern sade att det är praktiska och kloka mäninom företagen som skaU hantera det här, och det är värdefuUt att man då kommeri samtal med dem om hur tillämpningen skaU ske. Det där låter ju förnuftigt,men jag skall gärna redovisa att jag hyser en viss skepsis inför just dentankegången. Vad innebär det, om inte att det bUdas en diskussionsklubb därföreträdare för politiska maktcentra och de stora företagen tar enförhandlingsomgång om vad det är som skaU tUlåtas och inte tUlåtas? Vi är frånliberala utgångspunkter emot att man för förhandlingar och sluter sådana häruppgörelser i stängda rum. Vi tror att det är bättre att lagen blir sä klar atttolkningen inte behöver förhandlas fram. Poängen med det finansministern nu kaUar en inadvertens ärjust att i § 2 a få preciserat - i full överensstämmelse med vad haråtagit sig i internationeUa sammanhang hur lagen skaU tiUämpas avvalutastyrelsen. Här föreligger en principiell skillnad mellan oss, och jaghar, herr talman, varit angelägen att påpeka den. Valutalagstiftningen, m. m. Jag är väl beredd att erkänna att den härpropositionen innebär i sak en eftersträvansvärd nyansering i handläggningen avvalutaärendena i förhållandet tUl vad som bokstavligen fixeras i stadga.På den punkten har utskottet varit helt enigt efter vad jag förstår, medkännedom om de uppfattningar som jag tillät mig säga att jag tror är tiUfinnandes bland folkflertalet. Men läser jag stadga och har ett behov avatt göra en identifikation i den svenska lagtexten i 2 a § i utskottets förslagsom innebär att valutautförsel endast får vägras om den "skulle åsamkalandets intressen utomordentlig skada" då står vi inför en ganskabesvärlig situation i den interna hanteringen av denna fråga. Vi har fört inkriterier, som exempelvis sysselsättningspolitiska. Ett sysselsättningsproblempå ett område som kan aktualiseras i anledning av att vederbörande företagplacerar sina kommande resurser utomlands kan ju knappast förenas med den härbestämmelsen att valutautförsel får vägras endast om hela landet rönerutomordentlig skada därav. Ett regionalpoh-tiskt engagemang som vi viU försvarakan inte heller förenas med detta kriterium. Vi kan inte vägra såvida intelandets intressen röner en utomordentlig skada. Vi bygger in i den egnalagstiftningen en kontrovers mellan vad vi allesamman anser skaU ligga tiUgrund för den praktiska tolkningen och som är utskrivet tidigare i utskottetsbetänkande och den preciserade lagtexten i den föreslagna 2 a §, Det är det jaghar velat vända mig emot. SkuUe vi få en kontrovers med får vi naturligtvis tadebatten med och se om vi kan komma överens eUer om vi inte kan kommaöverens. Kan vi inte komma överens uppstår frågan om vi skall begära dispensfrån liberaliseringsstadga eller inte. Men kanske jag diskonterarutvecklingen onödigt långt. Valutalagstiftr ningen, m. m. Det väsentliga med denna lagstiftning, såsom jag ser det,är att man kan få en diskussion med företagen där de får presentera sinainvesteringsplaner och de konsekvenser dessa kan ha för sysselsättningen inomden egna nationen. Vi har haft en sådan diskussion med ett av de störreföretagen som gjorde en investering på något hundratal mUjoner i Amerika.Företaget fick tiUstånd tiU valutautförsel men först efter det att manpresenterat sitt eget investeringsprogram inom landet för den närmaste femårsperioden.Och det var så pass tUlfredsställande att man kunde säga: AU right, här börvalutautförsel äga rum. Följaktligen har vi redan praktiserat en del av de häravvägningarna och tycker nu att det är rimUgt att få det kodifierat genom ettriksdagsbeslut. Kvar står emellertid att det är ett mera konsekvent beslutom man utesluter den mycket specificerade formulering som framkommer i 2 a §.Och det har ju reservanterna också föreslagit i reservationen 1. () kort genmäle: sade att propositionen i sakinnebär en eftersträvansvärd nyansering i förhåUande tUl OECD:skapitalUberahse-ringsstadga. Låt oss inte diskutera om det var bara ennyansering eller något mer. Det var ändå mycket värdefuUt att finansministerngjorde detta konstaterande. Att utskottet varit, som också sade, heltenigt om denna nyansering eller detta avsteg är däremot inte riktigt.Utskottsmajoritetens förslag, där det s. k. andra tUlägget i OECD:skapitalUberaliseringsstadga klart avspeglas i lagtexten, innebär inte ennyansering av eller ett avsteg från den internationella stadga som vi utanreservationer har skrivit under utan ansluter sig i tUlräcklig grad tUl dennaför att vi inte skall behöva känna oss tvingade att göra några förklaringartill de svenska samarbetspartner, tillsammans med vilka vi en gängunderskrivit stadgan, eller för att vi skall slippa att senare ansöka omundantag i något avseende i anledning av det vi nu beslutar. () kort genmäle: Jag tar fasta på vad finansministern sade iandra delen av sitt senaste inlägg, nämUgen att det väsentliga i tillämpningenav valutalagen är den diskussion med företagen som lagstiftningen ger anledningtUl. Mot den bakgrunden förestäUer jag mig att finansministerns farhågorbeträffande möjligheterna att komma fram till en realistisk och rimligtiUämpning av 2 a § är betydligt överdrivna. HerrWIRTEN (fp) kort genmäle: Finansministerns föregående inlägg tyder påatt det svenska underskrivandet av den nu aktueUa OECD-stadgan skett i vetskapom att denna innehöll formuleringar, som i varje fall finansminister inte gärna viUe stå för, och att avsikten varit att tolka stadgan på detsätt som regeringen själv önskar. Om detta inte visar sig vara möjligt, blirdet för att referera vad finansministern sade - en kontrovers, och man får dåta upp en debatt med om en ändring i den utfästelse som gjort idetta avseende. Jag måste, herr talman, konstatera att oklarheten kvarståri den händelse att reservationen 1 skuUe vinna vid dagens votering. Vi vet intei hur stor utsträckning regeringen avser att tUlämpa den lagstiftning som vi nuinom kort skall ta stäUning tUl. Jag tycker att detta är beklaghgt. Vi får omreservationen skulle vinna bifall noggrant följa regeringenstillämpning av lagen. Att döma av vad som sagts här är det risk för attdet blir en klart restriktivare prövning av svenska företags investeringarutomlands. Bara några få ord. Jag är rädd för att denhandläggande myndigheten vid tUlämpning av den av utskottet föreslagna 2 a § ilagtexten kommer att få räkna med utomordentligt starka begränsningar i sindiskussion med företagen. Både och jag tycks också vara ense om attdenna diskusson är ett eftersträvansvärt element i denna hantering. Valutalagstiftningen, m. m. HerrGRANSTEDT (c): I motioner från olika partier i anledning avden proposition vi nu behandlar har det förts fram krav på möjligheter attförhindra utlandsinvesteringar inte bara av sysselsättningsskäl o. d. utanockså med hänsyn tUl förhållandena i det land där en investering är avsedd attske. Framför aUt har man i de sammanhangen diskuterat länder som står underkolonialt förtryck eller där det förekommer rasistiska regimer. Det är klart att ett land kan kontroUeras inte bara medmUitära medel utan också, och i många fall lika effektivt, med ekonomiskamedel. Utländska investeringar kan alltså vara ett viktigt sätt att bibehållaen ekonomisk kontroll, exempelvis över en koloni. Framtiden för kolonier är ganska oviss förnärvarande. Det finns naturligtvis skäl att hysa förhoppningar om attutvecklingen kan leda tUl frihet för de här områdena, men det är viktigt attnotera att den hittUls uttalade målsättningen från sida är någon formav fortsatt portugisisk kontroll över kolonierna. SkuUe få tUlfälle att förverkliga desamväldesplaner som man har gett uttryck för, kommer landets möjligheter tiU enekonomisk kontroU över sina hittiUsvarande kolonier att bli avgörande. Portugalär ett land med små egna ekonomiska resurser, och det innebär att de utländskainvesteringarna skulle komma att spela en mycket stor roll. Vi kan alltså räknamed att om skall förverkUga den här politiken, kommer man att satsamycket på att försöka locka tiU sig utländska investeringar. I ett sådant lägekommer det att finnas anledning att tänka sig att multinationella företag svenska eUer andra - får ett annat intresse av investeringar i portugisiska kolonierän vad de har haft , när de här områdena har varit drabbade av krig. När det gäller , som är ett annat område underkolonialt förtryck i , finns inte ens de begränsade möjligheter tUl enpositiv utveckling som man kan se för kolonier. Tvärtom kan man iaktta hur satsar mycket kraftigt på att stärka sin Valutalagstiftningen, m. m. Liksom när det gäller ekonomi i övrigt spelarde utländska investeringarna och det utländska kapitalet en mycket stor roU.Sverige har ju ganska betydande investeringar i , och man kan aUtsåinte bortse från möjligheten av att svenskt kapital också skuUe kunna komma attbh inblandat i sydafrikanska satsningar i . I och för sig vore detnaturligtvis också önskvärt att förhmdra fortsatta svenska investeringar iSydafrikanska republiken. Utskottet har inte ansett att det i det här sammanhangetfinns några behov av att reglera möjligheterna tiU investeringar i länder somstår under kolonialt förtryck eller har rasistiska regimer. Samma bedömningåterfinns i propositionen, där man också bara talar om kolonierna. När detgäller kolonier är det naturligtvis riktigt att problemet inte ärakut på något sätt. Som det sägs finns det inga betydande svenska investeringari dem. Men med hänsyn till de framtidsperspektiv som man kan se hade detgivetvis varit värdefullt med en beredskap på det här området och att man hadeutnyttjat det här tiUfäUet till att skaffa sig en sådan beredskap. Som det är nu får jag sätta mitt hopp tiU vad utskottetanför om att förbud av det slag som har föreslagits skulle kunna tas upp i ensärskild lagstiftning, om frågan blir aktueU, samt att frågan om svenskaföretags verksamhet i portugisiska kolonier, i och i börutredas inom ramen för redan pågående utredningar om multinationella företag. kommunisterna yrkar i sin reservation bl.a. bifall tUl motionen 1812, där jag är en av motionärerna. Men med hänsyn tillreservationens utformning i övrigt anser jag mig inte kunna ställa mig bakomdet reservationsyrkandet. Jag anser det inte heller vara menings-fuUt att härframföra något särskUt yrkande med anledning av motionen 1812, utan jag kommeratt avstå vid en votering om utskottets hemställan under punkten 7. Man har här ganska mycket diskuterat frågan om densvenska lagstiftningens anpassning till kapitalliberaliseringsstadga.Det är väl helt klart att man kan diskutera de konsekvenser som dennakapitalliberaliseringsstadga har för vår rörelsefrihet. Men om vi skuUe finnaatt kapitalliberaliseringsstadgan innebär begränsningar av vår handUngsfrihetsom vi inte anser vara acceptabla, bör vi inte lösa det problemet genom attanta en svensk lagstiftning som är svårförenlig eller oförenlig - med deinternationella åtaganden som vi har gjort. Den enda riktiga vägen är då attompröva de internationella åtagandena i första hand. Jag tycker att statsrådet gjorde sig skyldig tUl enganska allvarlig glidning i resonemanget här , när hangav uttryck för tanken att en formulering, som man anser vara fullt acceptabeli ett internationellt avtal som undertecknar, däremot är heltoacceptabel i en svensk lag. Det innebär alltså att för statsrådet ärbetydelsen och värdet av en formulering i ett internationellt avtal som Sverigebiträder avsevärt mindre än när det gäller en svensk lag. SkuUe detresonemanget vara vägledande för internationella agerande, så skuUeSverige på det sättet allvarligt bidra till att minska värdet avinternationella avtal i allmänhet. En annan sak som har diskuterats en hel i del iutskottsbetänkandet och tagits upp i reservationer är löntagarnas inflytandeöver den här hanteringen. Det är naturligtvis mycket viktigt att man ser tillatt löntagarna får ett betydande inflytande över hur dessa frågor hanteras.Utskottet anser att problemet kan lösas dels genom den styrelserepresentationsom löntagarna har i företagens styrelser, dels genom löntagarrepresentationeni valutastyrelsen. Man får hoppas att utskottets uppfattning på detta områdestämmer med verkligheten och att löntagarna kommer att få etttillfredsställande inflytande den vägen. Skulle erfarenheten visa att så inteblir fallet, förutsätter jag att vi får anledning att återkomma med andraåtgärder för att stärka löntagarinflytandet. TUls vidare finns det i aUa faUingen anledning att tvivla på att utskottets bedömning är riktig. Jag vUl därför yrka bifall tUl utskottets hemställan påsamtliga punkter utom punkten 7. Valutalagstiftningen, m. m. I detta anförande instämde i (c). () kort genmäle: Beträffande det som i den här debatten allrasenast har diskuterats i fråga om stadga vUl jag säga att internationellpraxis visar att stadgan tolkas väsentligt mindre restriktivt än dess bokstavanger. Jag vUl också framhålla att det inte är alldeles osannolikt attOECD-stadgan kommer att omarbetas. Det kan även vara ett skäl för att vi inteskaU helt basera svensk lag pä denna stadga . Vi har i utskottet varit överens om att i lagen skriva inde centrala målen för den ekonomiska politiken. Jag vill för min del hävda attom ett land inte kan uppfylla de centrala målen för sin ekonomiska politik, sämåste det betraktas som en allvarlig störning, och då bör klausulen 7 (b) iOECD:s liberaliseringsstadga kunna åberopas. () kort genmäle: Om det är sä att andra länder inte tUlämparOECD:s stadga särskUt strikt och alltså sviker sina förpliktelser enligt ettinternationellt avtal, så tycker jag att man bör beklaga det i stället för attupphöja det till internationell praxis. För mig är det helt klart att omSverige gör ett internationellt åtagande så bör vi följa det, även om andratill äventyrs syndar emot det. Om vi anser att det internationella åtagandet äroförenligt med våra intressen och att det skapar oacceptabla svårigheter börden väg vi går vara att ändra på detta åtagande i stället för att bara låta bliatt ta hänsyn tiU det. HerrSIEGBAHN (m): När statsrådet för några månader sedanlade fram en promemoria om vidgad kontroU av svenska utlandsinvesteringar medhänsyn till svenska ekonomiska intressen och sysselsättningsfrågor tvingadeshan medge att han inte kunde ange något exempel på att det Valutalagstiftningen, m. m. hittUlsförekommit missbruk i dessa hänseenden. En eventuell lagstiftning skuUe därförmera syfta till att vara av beredskapskaraktär. För den som något följt den poUtiska debatten under senaretid är det väl ganska uppenbart att promemorian och det lagförslag somsedermera framlades i verkligheten så att säga var ett bestäUningsarbete frånradikala kretsar på socialdemokratins vänsterflygel och till vänster därom.Möjligen var tanken att genom att kasta en sådan lagstiftning i gapet på dessagrupper skulle man kunna köpa sig ett visst lugn och viss tystnad vad angår t.ex. kraven på att inte borde handla med eller investera än i det ena äni det andra landet, vars poUtik man i dessa kretsar för ögonbUcket inteuppskattade. Kanske hade man också i tankarna att senare försvåra förutländska företag att ta upp tUlverkning i på områden där dessa hade eneffektivare eller mera avancerad produktion än motsvarande svenska företag. Om de förstnämnda förmodandena är riktiga tror jag att mangjort sig skyldig tUl en felbedömning. Erfarenheterna från andra fält visarklart att långtifrån att pacificera någon opinion ger åtgärder av sådant härslag endast mersmak. Om regeringens ursprungliga projekt skulle gä igenomkommer naturligtvis krav att framställas på förbud för det enaeller det andra företaget att realisera sina investeringsplaner i olikaområden. Sådana krav kunde alltid tänkas vinna sympati i vissa kretsar somtrodde att deras intressen var hotade. Jag tiUägger att det är naturligtvis en fördel om man kandecentralisera prövning av det här slaget ned till de anstäUda vid ett visstföretag, men innebär det ju ökade risker för att provinsiella ochmera speciella synpunkter gör sig gällande i högre grad än som varithuvudmotivet för lagstiftningen, nämligen att den skulle avse allmänna svenskaintressen. Under utskottsbehandlingen har man nu kommit fram till ettförslag om tiUägg till gäUande valutaförordning som i formen, och jag hoppasäven i realiteten och i tillämpningen, inte längre skall inge sådana farhågor.Från borgerlig sida har man inte förnekat att situationer kan uppstå då en vissinvestering skulle kunna innebära allvarliga skador för svensk ekonomi, och manhar därför accepterat att skapa ett system för en viss ökning avkontrollmöjligheterna eller kanske jag skall säga diskussionsmöjligheterna. En fråga som med aU rätt spelat en betydande roll underutskottsbehandlingen har, som framgått av de senaste uttalandena här, varit deinskränkningar i vår handlingsfrihet på detta område som våra förpliktelsermot innebär. Genom de borgerliga kraven har utskottets förslag bringats iöverensstämmelse med dessa förphktelser. Men det finns även andra utländska intressenter i dettasammanhang som berörts betydligt mindre, nämUgen . Och i realitetenhar dessa kanske ännu större intresse av vårt handlande i de här frågorna änOECD-medlemmarna. För någon tid sedan deltog jag i FN:s extrageneralförsamUng i . Den hade tUlkommit på begäran just av u-ländernaför att diskutera deras möjligheter att snabbare utvecklas - ja, i vissa fallkanske man t. o.m. skuUe kunna säga överleva. Vid konferensen presenterade , den s.k. 77-statsgruppen, några dokument med sina önskemål eller rättare sagt kravpå i-länderna.