prot · FX0998 · 1974-12-31 00:00:00 — Vi tycker oss ha märkt att regeringen,åtminstone i viss utsträckning, har delat de värderingar i fråga omutvecklings- biståndetsinriktning som jag här redogjort för. Sålunda ökade man, om änotillräckligt, stödet till under regering, och man stoppadebiståndet då den nuvarande reaktionära militärjuntan kom till makten. Man harockså låt vara i alltför begränsad omfattning beslutat sig föratt stödja befrielserörelser i olika länder. Å andra sidan har regeringen helatiden behållit sin anslutning till och , organ som stött ochstöder reaktionära regimer, som i . Jag finner detbeklagligt om regeringens biståndspolitik får en utveckling bort från tidigareinriktning mot progressiva länder och stöd till befrielserörelser. Vi hållerför vår del fast vid den inriktningen, och jag yrkar, fru talman, bifall tillreservationen 1 vid finansutskottets betänkande nr 25. Den ekonomiska politiken, m. m. Som flera talare sagt är det intelänge sedan vi här i kammaren hade en utförlig debatt om biståndspolitiken det var så sent som . Jag skall därför inte uppehålla mig vidangelägenheten av insatser på det här området eller beskriva situationen iu-länderna. Vi fick en mycket fullödig bild av den situationen i debatten härför . Jag vill ta det här tillfället i akt för att någotredogöra för de beslut som fattades vid FN:s extra generalförsamling. Dethandlingsprogram som då antogs fastslog att ett särskilt program förkatastrofbistånd och utvecklingsbistånd skall sättas i gång för de hårdastdrabbade . De åtgärder som vidtas skall fortsätta nödvändig tid, dockminst till 1980. Första steget är generalsekreterarens räddningsaktion som tarsikte . Bidrag till den aktionen kan ges antingengenom FN-organ eller direkt till de drabbade länderna, och generalsekreterarenvill ha ett tillkännagivande av bidragen före . Förslag ges pålämpliga åtgärder, t. ex. varubistånd, att import av nödvändiga varorunderlättas, uppskov med betalning för import, långa krediter, långsiktigtbistånd på mjuka villkor och skuldkonsolidering. Generalsekreteraren har vädjat om bidrag till dennaräddningsaktion och meddelat att han öppnat ett särskilt konto förinternationella bidrag. har man inte redovisat hur eventuella bidragskall utnyttjas. Några bidrag har inte heller influtit. har för sin del valt att ge direkt bistånd till endel av de länder vi har samarbete med. Jag vill påpeka, som sagts, attSverige var det första land som besvarade generalsekreterarens vädjan genom attanslå i direkt bistånd till den räddningsaktion som tarsikte . Jag kan nu meddela att regeringen avser attfördela de pä följande sätt: skall gåtill , 25 miljoner till , 10 miljoner till Sri Länka, 5 miljonerplus vete till ett värde av 8 miljoner till samt 2 mUjoner tillPAIGC i . Generalsekreterarens "räddningsaktion" för denärmaste månaderna skall inte förväxlas med det andra steget, den särskildafonden, som den extra generalförsamlingen fattade principbeslut om. Dennasärskilda fond skall börja sin verksamhet Den ekonomiska politiken, m. m. 1975.Generalförsamlingen gav i uppdrag åt en särskild ad hoc-kommitté med 36medlemsstater att ge förslag om hur denna fond skall utformas. Enighet harnyligen nåtts om hur platserna i kommittén skall fördelas mellan länder ochländergrupperingar. Gruppen västeuropeiska och andra stater har nio platser,som gått till följande länder: , , ,, , , , ochTurkiet. är alltså representerat av . har 24 platser.Det första sammanträdet väntas äga rum . Kommitténs förslag om fondens utformning och funktionskall behandlas på sommarens möte med FN:s ekonomiska och sociala råd, som isin tur skall ge förslag till höstens generalförsamling i FN. För finnsalltså möjligheter att aktivt delta i diskussionerna om fonden i ekonomiska ochsociala rådet och i generalförsamlingen. En av den nu tillsatta kommitténs viktigaste uppgifter ärgivetvis att definiera den särskilda fondens verksamhet i förhållande till deinternationella biståndsorgan som redan finns. a. skall särskiltundersökas om det är möjligt att "göra om" tUl ensärskild fond. Från regeringens sida finner vi det mycket angeläget attbeslutsformerna för fonden utformas så, att får ett förstärktinflytande över det internationella biståndet. under debatten har citerats dels vad som står ikompletteringspropositionen, dels vad som står i finansutskottets betänkandeoch i utrikesutskottets yttrande till finansutskottet. Jag vill ändå upprepaatt i kompletteringspropositionen står om FN:s extra generalförsamling: "Om man når fram till en lösning får varaberett att solidariskt tillsammans med andra länder göra sin insats. Regeringenkommer, om sä är påkallat, att återkomma till med förslag omfinansieringen av en sådan insats." förutsätter ju att"när en sådan samlande lösning uppnås, regeringen fullföljer sin ipropositionen anförda mening och jämväl lämnar förslag till finansieringenhärav". biträder vad som sägs i utrikesutskottetsyttrande om att ett ställningstagande om svenskt bidrag till FN-insatser börgöras pä ett tidigt stadium. Jag tror att ett utskottsbetänkande sällan harciterats så livligt och så utförligt som fallet har varit i den här debatten. Den har i dessa frågor agerat snabbt iåtskilliga sammanhang. Jag skall bara nämna det som ligger nära i tiden,nämligen insatser till Sahelområdet och till , Vidare bad FN:sgeneralsekreterare om svar på sin vädjan till regeringarna,och var det första land som svarade. Jag tror att jag också kan lovaatt när den samlande lösningen föreligger inom FN så kommer den svenskaregeringen med ett snabbt ställningstagande likaväl som vi har gjort i tidigaresammanhang. FruTHORSSON (s): När kammaren diskuterade detinternationella utvecklingssamarbetet och fattade beslut om anslagen till svenskbiståndsverksamhet för /75, pågick ännu den särskilda sessionenmed . Sedan den avslutats i början av Den ekonomiska politiken, m. m. dennamånad, kan vi nu göra en förstahandsbedömning av dess resultat Nr 98 och densituation i vilken detta har försatt oss. För min del hade jag i predaeenden mitten av maj tillfälle att medverka i en sådan bedömning tillsammans oj _.: 1974 med politiker, vetenskapsmän och chefstjänstemän i FN på enkonferensort utanför . Mina intryck av världsläget från dessa fyradagar av intensiva överläggningar står i djup kontrast mot den förhållandevisljusa bild av det privilegierade nuvarande ekonomiska läge som målas ipropositionen 100. Ingen kan naturligtvis ha någon annan önskan än att viskall, från dagens gynnsamma utgångsläge, lyckas föra vårt land igenom ganskanära förestående tider av ekonomiska svårigheter med en mindre grad av bekymmeroch problem än andra industriländer. Det har sagts om folk att de införenergikrisen och dess ekonomiska och politiska konsekvenser reagerat på ettsätt som kombinerat strutsens med huvudet i sanden och en hönsflocks. Mendet finns all anledning för oss svenskar att hålla i minnet hur många avländerna i som brottas med akuta och allvarliga politiska problemeller ekonomiska problem eller bådadera. Vår i det aktuella läget gynnsamma ekonomiska positionjämte den ekonomiska politik som har förts och förs skapar möjligheter för enannan utveckling i . Men om vi lyckas klara vår ekonomi någorlundahelskinnad ur väntade svårigheter, måste vi som folk uppbjuda alla våra andligaresurser för att mobilisera den världssolidaritet som skulle göra det möjligtför oss att inse att vi bebor en lyckligt gynnad ö i ett världshav av ökandeproblem, förtvivlan och i många fall desperation och att vi har ett pris attbetala för detta. Det finns enligt ett ofta citerat uttryck ingenting som heteren fri lunch. Som en ovanligt privilegierad nation måste vi i detta förtvivladeögonblick för majoriteten människor i världen bidra relativt sett mer än deflesta andra och snabbare än de flesta andra tUl att lindra nöd och förtvivlan. Det är naturligt att många frågar sig om detfinns grundade skäl för den nuets ödesstämning som kan ta sig sådana uttrycksom frågan: Finns det hopp för mänskligheten? Problem för överlevandet, sommånga av oss sett skymta vid horisonten, i ett tidsperspektiv av åtminstonenågra årtionden, har plötsligt ryckt oss inpå livet. Vi böriar förstå attdagens akuta katastrofsituation, på energi-, livsmedels- ochvattenförsörjningens områden för att ta några exempel, inte är uttryck förövergående politiska och/eller ekonomiska krisfenomen utan snabbt akutiseradeutslag av en långvarig, kanske bestående krissituation, skärpt avbefolkningsökningen och av konsumtionsexplosionen i den rika världen, ensituation i vilken ständigt de svagaste och mest utsatta drabbas hårdast ochlider mest. Det finns grundade skäl för frågan: Kan jorden försörja sinabebyggare? Den engelske vetenskapsmannen och författaren . P. Snowhöll 1968 en gästföreläsning vid ett amerikanskt universitet, där han varnadede rika industriländerna för att i en krissituation vända sig inåt mot sigsjälva, i en känsla av belägring. Han gjorde detta mot bakgrunden av läget i de fattigaländerna i en alltmer ömsesidigt beroende värld, ett läge som 1 59 enligt hans uppfattning kännetecknades av en överhängande fara för Den ekonomiska politiken, m. m. världssvält,med börian i form av lokala svältepidemier 1975-1980. Så sent som ien bok publicerad förklarade sig Världsbankspresidenten tro att Snow var ute med alltför pessimistiska bedömningar med godvilja, menade han, borde det ännu vara tid att förebygga denna fraktansvärdasituation. Med vetskap om vad som sker inför våra ögon genomTV-skärmarnas förmedling i stora delar av världens monsunområden, med vetskapom vad den nya prisnivån på världens fortfarande viktigaste energikäUa ohanbetyder för livsmedelsförsöriningen i de fattigaste länderna, på kort och pålängre sikt, förvånar det oss att människor som , med överblick övervärldens försörjningssituation, tror nu att får rätt? Mot denna bakgrund skulle jag nu vilja säganågra ord -det har redan sagts många ord om detta - om den särskilda sessionenmed . Ingen borde vara överraskad av attu-länderna uppfattat denna session som sitt nya stora tillfälle att skapaannorlunda relationer mellan sig och den rika världen. Alla de beskrivningarsom getts av dessa nuvarande relationer, alla de argument som redovisats fördet nödvändiga i att de radikalt ändras, har anförts så att deskulle verka klichéartade, om de inte hade sin grund i en bister och grymverklighet, och om de inte hade framförts förgäves. Vad nuupplever är en ny politisk möjlighet att påverka sin egen situation i positivriktning. De har inte längre bara en röstövervikt i FN-organen som, liksom såofta har hänt, kan driva fram maktlösa och därmed meningslösa resolutioner. Dekänner sig ha en ny politisk makt att sätta bakom kraven på vad som kallas enny ekonomisk världsordning. Debatten här behöver naturiigtvis inte tyngas av enredovisning av skälen bakom detta krav. Detta har skett ikammaren, senast i biståndsdebatten . En ny ekonomiskvärldsordning, som återspeglar nya politiska maktrelationer, kommer inte attgenomföras över , inte detta år och inte . Men det är min fullaövertygelse, att med den översyn av den internationellautvecklingsstrategin som då skall företas måste visa avgörande bevis på viljanhos de privilegierade och rika länderna, de som fortfarande och för lång tidframåt är de som har den produktiva och ekonomiska styrkan, att i det upplystaegenintressets tecken dra konsekvenserna av de nya relationerna. Det finns i u-landsvärlden en ny otålighet och en nymedvetenhet; man kommer inte längre att nöja sig med tal och löften. Vid sidan av kravet på genomgripande strukturellaförändringar i det väridsekonomiska maskineriet finns det, som många redan harerinrat om , ett , trängande och mycket betydande behov av enspeciell aktion för de som av olika skäl drabbas hårdast av den nyaekonomiska situationen. Flera talare har också bringat i åtanke FN-beslutethärom och generalsekreterare vädjan till de 44 mest gynnademedlemsländerna att snabbt och effektivt lämna bidrag till denna aktion. Bakgrundentill detta förtjänar dock, fru talman, att rekapituleras, ty vi harinte rätt att någonsin glömma den. Den grupp länder som det här är fråga om varredan före den nya världsekonomiska situationen de svagaste och mest utsatta.De har drabbats orimligt hårt av en serie händelser, som gör deras allmännaekonomiska situation hårt akut krisartad, som omöjliggör eller försvårar enförbättring i deras energiför-sörining, i många fall i stäUet allvarligtförsämrar den, som berövar dem möjligheten att komma loss från en katastrofartadlivsmedelssituation, med svälten akut eller hotande för hundratals miljonermänniskor. Dessa länder håUer på att sjunka under vattnet. Enligt de senaste Världsbankssiffrorna behövs lår, i utifrån kommande kapital, därav 3,6 miljarder som renabidrag, för att göra det möjligt för dessa länder att håUa näsan över vattnet.Siffrorna ökar till och därav 9,5 miljarder somrena bidrag. Detta i ren nödhjälp. För vart och ett av åren 1976 1980 behöverdessa de svagaste länderna, för att överhuvud taget kunna vidmakthålla denganska blygsamma tillväxttakt som förutses i och utöver de nu utgående finansiella flödena, ca 50miljarder kronor och därav ca 20 miljarder i rena bidrag. Behöverman mycket fantasi för att föreställa sig den mänskliga nöden, imångmiljonupplaga, bakom dessa siffror? I alla händelser utgör de bakgrundentill att generalförsamlingens särskilda session lanserade, som vi har hört, ettspecieUt hjälpprogram i två faser, ett nödhjälpsprogram på kortaste möjliga tidoch utan tyngande formaliteter, och därefter inrättandet av en specialfond medstart . har, som har redovisats av regeringen och betonatsi debatten, senast av biståndsministern , som svar pågeneralsekreterare vädjan om bidrag till hjälpprogrammets förstafas, meddelat sin avsikt att höja länderramarna för de programländer för vårbilaterala biståndsgivning som har bedömts tillhöra de särskUt utsatta ländernamed . Vi har av biståndsministern fått en redovisning avhur dessa medel kommer att fördelas. Jag har denna gäng, fru talman, ingainvändningar mot att man har gått den bilaterala vägen. Tidsfaktorn är mycketbetydelsefull, och denna väg är säkert den snabbaste i en akut nödsituation.Jag kan också acceptera att man tagit dessa 90 miljoner från reserverade medelpå biståndsanslaget. Det var väsentligt, att man så snabbt som möjligt ochredan under innevarande budgetår gav någon form av positiv reaktion pågeneralsekreterarens vädjan. Däremot kan jag, fru talman, naturligtvis på inget sättanse denna summa tillräcklig som svenskt bidrag till nödhjälpsprogrammet . Jag erinrar om siffrorna som detomedelbara nödhjälpsbehovet . Med 90 miljoner svarar på inget sätt detgynnade för en rimlig andel av detta belopp. Därtill kommer att, justdärför att bidraget tagits ur reserverade medel, är summan inte lagd ovanpåtidigare utfästelser i enlighet med generalförsamlingens beslut ochgeneralsekreterarens vädjan. För att möjliggöra både ökade insatser och fortsatta och ytteriigare ökande insatser måste vi förvänta förslag av 11 protokoll 19 74. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. regeringenom ökade anslag för /75. Och det bör observeras att detta behovav ökade anslag gäller nödhjälpsprogrammet, inte den speciella biståndssatsningsom skall ske genom FN:s nya specialfond. De bägge utskottsskrivningarna från utrikes- ochfinansutskotten är välkomna, därför att de dels understryker FN-fondens ochdärmed det multilaterala systemets ökade betydelse i världsekonomins nya läge,dels markerar på ett annat sätt än regeringen i kompletteringspropositionen -den betydelse som ett aktivt och tidigt svenskt agerande kan få för framgångeni FN:s nya uppgifter. Och låt mig här skjuta in, fru talman, att det är för migett av de markant nya och ett av de få glädjande inslagen i dagens internationellasituation, att väridens mest utsatta och mest behövande länder och folk hartillerkänt FN en ny roll och ny betydelse. som en aktiv FN-stat har allanledning att notera detta. Därför skriver jag med stor tillfredsställelseunder de bägge utskottens uttalanden, att en svensk utfästelse om bidrag tillden nya FN-fonden på ett tidigt stadium kan vara betydelsefull som incitamenttill motsvarande utfästelser från andra i-länder liksom från OPEC-länderna. Detankommer pä oss, som har ett i alla avseenden gynnsammare läge än de flestaandra av FN:s medlemsstater, att vara aktiva, att vara tidiga, att vara trognaden FN-linje som vi bekände oss till i fråga om vårarelationer med . Det finns all anledning att inte avvakta detslutliga, formella klubbslaget i generalförsamlingen i fråga om fondensbidragsskalor, regler och rutiner. Det finns all anledning att se om inte redansommarens session med FN:s ekonomiska och sociala råd, där frågan om den nyasärskilda FN-fonden kommer att behandlas, kan vara anledning för regeringen attta ställning till särskilda förslag till höstriksdagen och ytterligare anslagutöver de i den ordinarie budgeten redan beviljade. Jag har, i likhet med andratalare före mig, uppfattat finansutskottets skrivning som, i praktiken, enbeställning till Kungl. Maj:t i detta avseende. Vi skall inte föha efterutvecklingen, vi skall vara med i spetsen och leda den. Men, fru talman, hur skall det då vara med storleken av debelopp som ytterligare bör bidra med till FN:s tvåfasiga hjälpprogram?Ja, det finns en märklig överensstämmelse mellan vad som i jämförelse medsvenska bidrag till FN.s vanliga operativa aktiviteter framstår som ettacceptabelt svenskt bidrag till det nya programmet och vad som skulleytterligare erfordras för att /75 lyfta upp de svenskabiståndsanslagen till av bruttonationalprodukten, nämligen ca 500miljoner kronor. Jag kan inte se någon anledning att vi skulle nöja oss medmindre. Mina kontakter med u-landsrepresentanter dennavår har bekräftat min tidigare övertygelse, att i uppbyggandet av en nyekonomisk världsordning och vad är den internationella utvecklingsstrateginav annat än ett krav på just detta? - måste vi främst gå denmultilaterala vägen, . Den framstår i dagens verklighet som den möjligavägen att bidra till att rädda mänskligheten undan fasor bortom allbeskrivning. Hur ofullkomlig den än i det dagsaktuella perspektivetmå förefalla, är den vår enda möjlighet till gemensam räddning, och därförmåste vi stärka och förbättra den. är mera i stånd än de flesta andrai-länder att bära en avsevärd del av ansvaret och bördan för detta. Jag har varit torr, fakta- och sifferrik i detta inlägg.Bakom finns ett stort mått av mänsklig förtvivlan. Låt mig återge titeln på enav en serie politiska och sociala satiretsningar över den tidens elände av denspanske målaren , lydande i svensk översättning: Förnuftetsover, och i drömmen formas monster. Förnuftet verkar sannerligen att sova ,och situationen i världen är monstruös. Vad kan vi göra för att bidra till attväcka världsförnuftet? Den ekonomiska politiken, m. m. i (s): Från början hade jag inte tänkt delta i dennadebatt. Men när debatten inleddes och jag förstod att den frågasom just nu är i förgrunden skuUe bli mycket angelägen, vUle jag ändå begäraordet och främst anlägga några synpunkter på tolkningen av utrikesutskottetsremisskrivelse och finansutskottets betänkande. Jag skulle kunna berätta om all nöd somfinns i världen. Det har många talare gjort här på ett utomordentligt sätt, ochjag finner ingen anledning att upprepa det. De motioner som vi här har att ta ställning till innebärju flera yrkanden om att den svenska u-hjälpen nu skall lyftas upp tillenprocentsmålet. Jag måste bereda alla mina vänner här en missräkning när jagsäger att det är mycket angeläget att så sker men att man inte kan åberopautrikesutskottets yttrande som stöd för detta, därför att det innebär icke utrikesutskottetsyttrande. Inte heller finansutskottets betänkande innebär att nästabudgetår skulle lyfta upp vårt samlade bistånd till tillenprocentsmålet. Naturligtvis skulle det, som utrikesutskottet uttrycker det,ha varit önskvärt att så kunnat ske. Men utrikesutskottet har icke kunnat yrkapå detta, och finansutskottet har heller inte gjort det. Däremot har utrikesutskottet i sin skrivning sagt att manskulle välkomna om regeringen under detta år, alltså till höstsessionen, skullevilja lägga fram en proposition om bistånd till den nya FN-aktion som skallvara klar att starta den . Det gäller alltså den fond till vilkenregeringen redan har anslagit . Men som har framhållits idebatten innebär dessa enbart en överflyttning av medel frånandra hjälpområden; de utnyttjas nu för detta ändamål. När regeringen ikompletteringspropositionen talar om denna nya FN-aktion, använder manuttrycket, att om regeringen skulle anse det "påkallat", skaU manlägga fram en proposition för . Jag vill klart säga attutrikesutskottets skrivning på den punkten inbjuder regeringen till att läggafram en proposition med yrkande om speciella anslag till denna särskilda fond.Men det ankommer på regeringen att tolka utrikesutskottets liksomfinansutskottets skrivning och därmed även att avgöra när man anser det varapåkallat att lägga fram en sådan proposition. Endast i det avseendet kan man i bästa fall utnyttja Nr 98 uttrycket "enbeställning", som använde i sitt anförande. Personligenskulle jag sätta stort värde på en proposition med förslag om att vissa medel ställs till förfogande för detta ändamål om inte för - annat så för att kunna göra det litet lättare för regeringen när man Den ekonomiska kommer fram till /76. Som läget är , när regeringen politiken,m. m. yy ia, uppfylla enprocentsmåletunder /75, så måste detuppfyllas 1975/76. Och gäller det inte enbart att fylla ut det som fattasför att enprocentsmålet skall uppnås och som är 540 miljoner eller någontingsådant. Man skall dessutom anvisa medel för den tillväxt av anslagsbehovet somhar skett under de år då det varit en försening med låt mig säga ytterligare400 miljoner. Det betyder att /76 får lov att besluta om atttill u-hjälpen ge omkring 900 miljoner. Någon kanske säger att detta är för högt räknat. Jag troratt erfarenheten kommer att visa att det icke är för högt tilltaget, utan attvi kommer att ställas inför siffror av den här storieksordningen. Från densynpunkten menar jag att det skulle vara önskvärt att man ansåg det påkallatatt för höstriksdagen lägga fram en proposition med förslag om ett så högtanslag som möjligt. Men jag vågar inte själv tro att man i en sådan propositionskulle föreslå så mycket som 500 mUjoner. I debatten här har det, som jag redan sagt, gjortsuttolkningar som inte stämmer överens med skrivningarna i vare sigutrikesutskottets yttrande eller finansutskottets betänkande. med att konstatera att nu är enprocentsmålet praktiskt taget uppnått,med den skrivning som utrikesutskottet har gjort. Ja, det är att ha en mycketstark tro, om man kan uttrycka sig på det sättet, framför aUt om man själv hardeltagit i utrikesutskottets behandling. Och detta har upprepats av andra talare. först på att man skulle uppfylla enprocentsmålet, men litet längre frami sitt anförande kom hon in pä anslag till FN;s särskilda fond, och då yrkadehon på ett så stort anslag som möjligt och talade inte längre omenprocentsmålet. Därför är jag litet konfunderad över uttalandet och undrar vaddet kan innebära. Om det innebär 500 miljoner plus anslag till är för mig tämligen oklart. höll ett mycket intressant anförande, och fruThorsson kan naturligtvis de här biståndsfrågorna bättre än de flesta det äringet tvivel om det. Men jag måste för min del säga att det är förvånansvärtatt kan redogöra för allt det elände vi har i världen och ändåvara optimist och tro att det hela skall kunna genom att bl. a. vi germera pengar. Jag skulle vilja mot bakgrund av anförandesäga att om hennes synpunkter är riktiga, vilket jag tror att de är, då är vipå väg in I rena katastrofen, och industriländerna kan inte förhindra det.