prot · FX09114 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag påpekade alt förutsättningen för att vi kunnatklara oljekrisens omedelbara påfrestningar är att vi har en i grunden stark ochstabil ekonomi. I stort har blivit ett bra år för svensk ekonomi. Bakomuppgången i vår produktion och i människornas möjligheter all förbättra sinekonomiska standard ligger en hög aktivitet inom näringslivet och en myckelframgångsrik svensk export. Prisernapå varor vi producerar har del ökat med i genomsnitt.Kostnadsutvecklingen för de svenska företagen har varitgynnsammare än för konkurrenlförelagen i andra länder. Den skicklighet ochkunnighet som finns hos de anställda har självfallet bidragit till dennapositiva utveckling. Detfinns också mörka inslag. Vi har fortfarande en prisökning som är betydligtstörre än vad vi har betraktat som normall. Den helt avgörandeförklaringen till de prisstegringar vi känner av i vårt land är de starkainternationella prisstegringarna. har våra imporlpriser, såsomde mäts i det s. k. importprisindex, ökat med inte . Delfinns ingen realistisk möjlighet för ett land som är så beroende av omväridengenom en stor handel som att helt slänga ute dessa prisstegringar. Däremothar vi så långt möjligt sökt begränsa prisstegringarna. Vi har som bekantvidtagit en rad åtgärder; prisstopp på baslivsmedel, prisövervakning, insatserför att lindra prisstegringarnas verkningar för de mest utsatta grupperna ijust detta syfte. Dessa åtgärder har varit framgångsrika. De är en viktig delav förklaringen till att vi vid en internationell jämförelse ligger hyggligttill när det gäller prisstegringarnas storlek. Ökningenav löntagarnas realinkomster blir större än på åtskilliga år. Del beror påen rad samverkande faktorer: ökningen av lönerna, borttagandet avfolkpensionsavgifien, vårens stimulansåtgärder, insatser för alt hålla tillbakaprisökningarna. Därtill kommer att den snabba avtalsrörelsen hade en avgörandebetydelse som en stimulans för vår ekonomi. Det har därför blivit ett bra årför löntagarna. k. har på ett betydelsefullt sätt bidragit tillstabiliteten i vår ekonomi och i vår demokrati. Viskaffade ekonomisk täckning för två mycket stora reformer; förbättringen avpensionärernas villkor och en skattesänkning som ett viktigt led i denföreslående avtalsrörelsen. Del råder knappast något tvivel om allHagauppgörelsen nuniera nått en bred förankring även inom kretsar som till enbörjan ställde sig avvisande. Frånflera håll har väckts motioner om alt under yiierligare behållaavdragsrätten för sjukförsäkringen. Låt mig försöka reda ut begreppen i dennafråga! början har ingen av motionärerna anvisat ekonomisk täckning för delta storainkomstbortfall på I . Detta saknar egentligen betydelse förår 1975. Ett eventuellt beslut om alt behålla avdragsrätlen påverkar intekällskattelabellerna . om en återbetalning påskatten eller utebliven eller minskad kvarskaii våren 1977.Del är först som inkomstbortfallet för staten uppträder isinnevärlden. Nuhar man hävdat att det vid denna lidpunkt kan vara värdefullt med en stimulansav efterfrågan i vår ekonomi. Del är möjligt. Om del vet man ju inte någontingi dag. Det kan i stället vara så, all man behöver en åtstramning av köpkraftenmed 1 600 miljoner. Men del är väldigt få frivilliga som ställer upp tilldiskussion om hur denna åtstramning av köpkraften med 1 600 miljoner skallåstadkommas, t. ex. med hjälp av höjd moms, höjd arbetsgivaravgift ellernågonting sådant. Vi vet ingenting om det samhällsekonomiska lägel om två åroch därefter. Men del är självklart - fullkomligt självklart - att hur änsamhällsekonomin ser ut minskar ett så stort inkomstbortfall utrymmet förandra åtgärder av betydelse för medborgarna. Deavgörande invändningarna är dock av fördelningspolitisk art. Om man nu 1976 och1977 skulle anse sig behöva stimulera efterfrågan måste man fråga sig varfördenna stimulans skall vara fem gånger större för höginkomsttagarna än för delågavlönade. När den som tjänar får om avdragsrättenbehålles, får den som tjänar hela . De lågavlönademåste ju med fog fråga sig om inte dessa pengar - om de nu finns tillgängliga -kunde fördelas på ett mer rimligt sätt. Denna egendomlighet blir ju särskiltmarkerad när man som i det ena andetaget - i anslutning till direktiven- kräver att skaltereform skall få en låginkomstprofil och i nästaandetag, just 1976, vill särskilt gynna de högre inkomsttagarna med sjukförsäkringsavdraget.Del går helt enkelt inte ihop. Det är en total lan-kemässig kollision. Ettbibehållande av avdragsrätlen skulle även på kort sikt få ogynnsammaverkningar. Det förslag till nya skatteskalor som ligger på bordhar godtagits av båda de stora löntagarorganisationerna LO och TCO. Vid deöverläggningar som vi hade på med arbetsmarknadens parter framhöll manmed skärpa från LO-sidan att dessa skatteskalor kunde godtagas endast underförutsättning all man inte behöll avdragsrätten för sjukförsäkringen.Annars skulle nämligen fördelningseffekterna icke bli möjliga all acceptera förarbelarsidan. Delta var en fördelningsmässigl rimlig ståndpunkt som vi anser ärviktig. Omnu skulle besluta all behålla avdragsrätlen för sjukförsäkringen kankonsekvensen bli att man i de fackliga organisationer som företräder delågavlönades intressen söker alt genom avtalsrörelsen återställa balansenfördelningsmässigl i förhållande till de högre avlönade. Om de lyckas meddetta, betyder del i sin tur större kostnadsökningar än annars för de förelagsom arbetar inom låglönebranscher och som kan länkas redan ha bekymmer allklara de normala låglönepåslag som förekommer i varje avtalsrörelse. Jaghar med detta velat framhålla all ett bibehållande av avdragsrätlen vore enoklok åtgärd. Dess samhällsekonomiska värde 1976 och 1977 ärdel inte möjligt att fastställa. Dess fördelningspolitiska effekter voreorättvisa. Delta skulle i sin tur kunna medföra högre lönekrav och störrekostnadsökningar i den förestående avtalsrörelsen. Detta har jag velat anföratill begrundan. Näroljepriserna höjdes hade vi genom vår stora valutareserv och genom en positivhandelsbalans en god ekonomisk beredskap. Vi kunde fortsätta att bedriva enexpansiv ekonomisk politik med omsorgen om sysselsättningen som främstariktmärke, trots att vi fick en snabb och kraftig belastning på valutareservenoch trots att oljeprisernas höjning vände ett överskott i handelsbalansen tillett underskoll. Närman runt om i världen talade om risken för all påfrestningen på i-ländernashandelsbalanser och de höga prisstegringarna skulle driva fram en restriktivpolitik med en snabbt ökande arbetslöshet som följd, kunde vi som första landgå ut och lägga förslag till åtgärder för att kompensera del efterfrågebortfallsom de höga oljepriserna medförde. Menproblemet kvarstår internationellt och nationellt. Industriländerna hardrabbats av kraftiga underskott i sina handelsbalanser. Riskenär alt de av omsorgen om sin valutaslällning drivs in i en restriktiv politiksom medför stagnation och arbetslöshet och som innebär att lönlagarna får bäraden tyngsta bördan. Om man söker skjuta över problemen på grannen kan irealiteten alla få det sämre. Det är därför nödvändigt alt industriländerna fören rimligt expansiv politik. Del förutsätter att del finns en rejält uppbyggdlänemöjlighet på internationell bas. måste man stödja de somhårdare än några andra drabbats av prisstegringarna. Med dessa problem arbetarman både i FN, i Valutafonden och i Väridsbanken. deltar aktivt i deltaarbete. Det är av utomordentlig betydelse för hela den internationella ekonominoch därmed också för oss själva att detta arbete leder till framgång. Menvi har själva ett ansvar. Skall vi kunna betala de höjda oljepriserna samtidigtsom vi ökar vår u-hjälp och ökar vår turism utomlands, måste vi ytterligarestärka vår exportförmåga. Del andrum som vi fåll måste vi använda för att byggaupp vår produktionskapacitet. Förelagsvinsterna ökar kraftigt . Del gerutrymme för en sådan utbyggnad. Men vi vet inte om den kommer till stånd utanvidare. Vi har sett del som nödvändigt alt begränsa förelagens möjligheter altanvända de höga vinsterna till höga utdelningar. Vi har velat styraanvändningen av vinsterna till en förbättrad arbetsmiljö och till investeringarför den framtida produktionsökningen. Det är motiven bakom förslaget omarbetsmiljöfonden och till det förslag om avsättningar till särskildainvesteringsfonder som regeringen lade fram i går. Dessaåtgärder är inte i första hand fördelningspolitiskl motiverade. Det kan med fogsägas alt de är gynnsamma för företagen. Men de är i första hand gynnsamma fördem som arbetar i företagen. Vi kan se till att vinsterna används för alltrygga sysselsättningen, förbättra lö-nebelalningsförmågan och för altförbättra de miljöer där människorna gör sin arbetsinsats. De anställda får ettinflytande över användningen av vinsterna inomföretaget som de tidigare saknat. Jag är övertygad om alt de på ettkonstruktivt sätt kommer all utnyttja den möjligheten, och vi kommersjälvfallet att ta hänsyn till deras synpunkter. Deltaär en offensiv och expansiv politik, inriktad pä all stärka vårproduktionsförmåga. Det är en ofrånkomlig väg om vi vill möta depåfrestningar för balansen i utrikeshandeln som de höga oljepriserna för medsig på ett för löntagarna godtagbart sätt. Arbelsmiljöfondenkommer i vår all tillföras . Det är en finutgångspunkt för löntagarna när de med företagsledningarna skall diskuteraförbättringar i arbetsmiljön. Det är också av betydelse för industrins framlidakonkurrensförmåga. För allt fier framstår det som en avgörande förutsättningför att vi skall behålla vår konkurrensförmåga att de som arbetar iproduktionen får en god och säker arbetsmiljö med trygghet i anställningen ochmed infiytande över sin arbetssituation. Häromdagenläste jag i en tidning en artikel av någon industriföreträdare som anklagadepolitikerna för alt industrin hade svårt att rekrytera arbetskraft. Genom attpolitikerna talade så myckel om brister i arbetslivet skrämdes ungdomen frånatt söka sig till industrin, sade han. Detvar en spökröst ur det förflutna. Bristerna i arbetslivet är inte något påhittav politikerna. Del är en djupt upplevd verklighet i människornas vardag. Detär arbetarna och tjänstemännen ute i arbetslivet som själva har upplevtolycksfallen och yrkesskadorna, bullret och gif-lerna, den psykiska stressenoch förslitningen. Enundersökning i , som ulförts på uppdrag av Verkstadsföreningenoch Metall vid tolv verkstadsföretag, visar att var tredje arbetare och varsjätte tjänsteman har varaktiga besvär i det dagliga livet. Över hälften avarbetarna uppger alt de fått besvären i sitt arbete. Detvore helt orimligt om sådana fakta skulle förtigas. Det vore lika orimligt omde förbättrade kunskaperna om verkligheten inte skulle stimulera tillhandling. Människornahar fört fram sina krav på förbättring. De har begärt all samhället skall laledningen i en strävan till arbetslivets sociala förnyelse. Mer än så; de harsjälva begärt all få vara med och driva fram denna förnyelse. De anställda,arbetare och tjänstemän, begär sin rättmätiga plats i arbetslivet, inte barasom arbetskraft eller produktionsfaktorer utan som människor som skapar ochvill skapa. Det är någonting utomordentligt betydelsefullt som därmed harinträffat. Vi upplever och kommer att uppleva den ekonomiska demokratinsgradvisa förverkligande. Detvar i slutet på 1960-lalel som vi i nära samverkan med de fackligaorganisationerna inledde detta reformarbete. Förslag har formats ut. Reformeroch lagar har lagts på bord. förs de ut i praktisk verklighet. Vistår mitt uppe i arbetet. Låtmig ta ett exempel! De tiotusentals skyddsombuden har genom den nya lagen fåttett helt annat inflytande . ombudet inför kunskapen omvinylkloridens risker meddelar all en fabriksavdelning måste stängas, är delett tungt och svårt beslut han fattar. Men han tar ansvaret. Det leder tillomedelbara effekter i den egna industrin. Men det leder också till att tusentalsandra skyddsombud och andra förelagsledningar skärper uppmärksamheten när detgäller kemiska ämnen och gaser i vår arbetsmiljö. När ett skyddsombud efter allha tagit del av en besiktning av iraverser vid ett förelag använder sin rättall avbryta arbetet tills de vid besiktningen upptäckta bristerna försvunnit,framstår det som en isolerad händelse. Men - i andra delar av landet- sker besiktningar där brister upptäcks, och där ingriper man motdem. På andra håll ser man över sina säkerhetsbestämmelser för alt inte råka iden situationen att skyddsombudet ser sig tvunget all avbryta arbetet. 1 någratiotal fall har arbetet avbrutits. Men i hur många hundra- eller tusentals fallhar det nya inflytandet i skyddsombudets hand varit nog för alt åstadkommaförändringar? Samtidigtsker en bred utbildningsverksamhet. Kursen Vår arbetsmiljö har redan gått ut imer än 30 000 exemplar. Det leder till en starkt ökad medvetenhet hos allaanställda ute på verkstadsgolv och industrier, på förvaltningar och på kontor.Så kan reformarbetet gå vidare. Ty visst måste reformarbetet fortsätta. Vimåste få ett bättre grepp över de totala yrkesskadorna och arbetsmiljöriskerna.Vi måste få en bättre överblick över den våg av nya och otillräckligt kändaämnen och varor som når vår arbetsmiljö. Vi måste se överarbetstidsbestämmelserna i arbetstidslagen. Vi måste få en helt nyarbelsmiljölag. Vi skall fortsätta att stärka löntagarnas inflytande iförelagen. Detta är ett långsiktigt arbete. Ofta hejdas man av bristen påkunskap eller bristen på resurser. Men målen måste sällas högt. Då kan desnabbare förverkligas. Omdessa problem har jag talat i varje remissdebatt under åtskilliga år, och jagkommer säkert alt fortsätta därmed. Ty de tillhör 70-talets allra viktigastefrågor. Del gäller del praktiska yrkesarbetets värde och värdighet i detsvenska samhället; en demokratisering av del ekonomiska livet, trygghet förenskilda människor i deras vardag. Jagär också fast övertygad om att denna arbetslivets sociala förnyelse är tillgagn för vårt näringslivs styrka och vår ekonomiska slagkraft. Del inser alltfler kloka företagsledare. Det är den gamla erfarenheten all social förnyelseoch ekonomiska framsteg inte slår i motsättning till varandra, utan tvärtom betingaroch stödjer varandra. För socialdemokratin, herr talman, förblir arbetslivelssociala förnyelse en självklar huvuduppgift. HerrFÄLLDIN (c); En av de viktigaste frågor som vi nu står inför är väridens livsmedelsförsörjning.I går inledde FN;s livsmedelskonferens sitt arbete. Enligt min mening är detta,inte minst mot bakgrund av dagens situation, en av de viktigaste konferensersom FN hållit. Det gäller frågan om liv eller död för i runda tal en halvmiljard människor. Detmåste vara livsmedelskonferensens uppgift att lägga en ny och fastare grund förväridens livsmedelsförsörjning. Produktionen av livsmedel och fördelningen avlivsmedel måste bygga på en global helhetssyn. krav pä att all jordsom kan odlas också skall användas för livsmedelsproduktion är inte baradikterat av vår strävan att uppnå högre självförsörjning. För oss är detta kravlika myckel en fråga om internationell solidaritet. Har vi rätt att avstå frånatt odla god åkerjord och alltså tvingas köpa spannmål på världsmarknaden, närland efter land världen runt lider brist på livsmedel, när man i mänga länderinte kan odla egen spannmål och inte heller har råd att köpa på världsmarknaden?Vårt svar är nej - det är inte rätt. Vihar drivit denna linje i vår jordbrukspolitik under mänga år - vi har blivitutsatta för hårda angrepp för delta från olika håll, där man inte dragit sigför alt kalla vår jordbrukspolitik för osolidarisk. Likaväl som i-länderna måste höja sin jordbruksproduktion måste självfallet ocksåu-länderna göra det. I flera av de länderna är det inte bara fråga om ökadgödsling och modernare brukningsmetoder. Beträffande den svenskajordbrukspolitiken har vi alllid sagt att jorden skall ägas av den som brukarden. Denna ordning bör vara lika riklig i . Del innebär attjordreformer måste genomföras i länder där jordbruket är organiserat eftermönstret godsherrar och småarrendatorer. Detborde vara möjligt all byta ut de multinationella företagens dominans mot ettjordbrukskooperalivt system för produktion och distribution av jordbruksvaror. Sverigemåste liksom andra länder i motsvarande situation följa FAO:s uppmaning altlägga upp buffertlager i det egna landet för alt kunna bidra till förbättradförsörjning i tider då dåliga skördar drabbar jordbruket i olika delar avvärlden. Alltdet jag här har nämnt - ökad självförsörjning, satsning på kooperativa drift-och fördelningsformer i , nödvändigheten av jordreformer, upprättandeav buffertlager, information och utbildning -är frågor somlivsmedelskonferensen måste ägna stor uppmärksamhet. dellagande därmåste vara inriktat på all försöka bidra till att åstadkomma lösningar på deproblem som jag här har nämnt. Mendagens kris fordrar katastrofutryckning och omedelbara åtgärder frånlivsmedelskonferensen och från de regeringar som deltar i den. För delhar vi genom det förväntade överskottet på spannmål fält möjligheter att lämnasnabbt och påtagligt bistånd till områden som lider av svår hungersnöd. Attsåväl regeringen som SIDA inom de ramar de nu har ger hög prioritet ål biståndi anledning av hungerkatastrofen, utgår jag från som något självklart. Enenhällig riksdag förklarade sig beredd att bidra till den planeradesärskilda fonden, FN:s s. k. oljefond, med , såsnart den blivit verklighet. Vi tvingas nu konstatera att fonden inte kommittill stånd. 2 protokoll 1974. Fråncenterns sida förutsätter vi att beredvillighet att bidra till densärskilda fonden i lika hög grad gäller för varje insats som är ägnad attminska hungerkatastrofens omfattning. I avvaktan på att fonden blir verklighethar vi därför från sida uttalat oss för att motsvarande belopp ställstill världslivsmedelsprogrammets, WFP;s förfogande. Detta organ kan, genominsatser från de rika ländernas sida, ges möjligheter till väsentligt ökadekatastrofinsatser. WFP måste ges status av en livsmedelsfond och måsteförklara sig berett att delta i uppbyggnaden av en sådan. i måste få bli ett avgörande steg på vägen mot enbättre livsmedelsförsörjning . De ämnesområden jag här nämnt kanemellertid konferensen då inte förbigå. Jag är självfallet medveten om altdessa åtgärder kan möta motstånd, men del får inte avhålla från attmed kraft och envishet föra dessa idéers talan. Vårt agerande i måste naturligtvis följas upp med ett konsekventhandlande här hemma när del gäller jordbrukspolitiken. För detta krävs attregeringen radikalt ändrar den politik på jordbrukets område som den trumfadeigenom 1967. Den politiken präglades av i stort sett följande. Manskulle minska den svenska självförsörjningsgraden ned till . Föratt uppnå detta skulle målet vara all minska den odlade arealen med entredjedel. skulle komma i fråga bara i områden som på denna grundbedömdes utvecklingsbara. Lönsamhetsbedömningenvid kreditsiöd knöts till jordbruksdelen i stället för att totalresultatet avdet kombinerade jord- och skogsbruket fick bilda underiag. Deltidsjordbrukei ställdesutanför stödåtgärderna. Omdenna av regeringen önskade utveckling inte gick snabbi nog med de föreslagnaåtgärderna så skulle man överväga prispress mot lantbrukarna. Istället för hemmaproducerade livsmedel skulle vi ut på världsmarknaden för attköpa billiga livsmedel. Centernvarnade för och sade nej till en jordbrukspolitik av denna kortsiktiga naturredan när beslutet logs. Då beskylldes vi för ett egoistiskt vaktslående kringen yrkesgrupp trots all alla fakta som mognat ut i en ökad världssvällredan då var kända. Det är bara vi hörde förrejordbruksministern frukta för god skördar. skulle jag tro att regeringenoch inte minst finansministern bl. a. av valula-reservsskäl bär påförhoppningen att bönderna trots uruselt skördeväder i stora delar av landetskall lyckas bärga den goda skörden. Vissamodifikationer har regeringen gjort efter hand. Det är fullt klart. Men är delinte dags att medge att den sortens jordbrukspolitik var och är kortsiktig ochfelaktig? Är det inte dags all klart säga ja till krav att all jordbruksjordskall användas för livsmedelsproduktion? Dags att säga ja till all harsin del av ansvaret för hela världens livsmedelsförsörjning? Det är bra att regeringen kommer all sälta i gång en energikampanj. Delextraanslag på som regeringen begär till lån och bidrag föratt minska värmeföriusterna i bostadshus ser jag också positivt på. Jag serdessa lån och bidrag som en metod bland flera för all lösa problemen medlandets energiförsörjning. Mendetta är åtgärder som kan verka på kort sikt och , och dennastimulans till sparåtgärder måste självfallet också fullföljas till all gällaandra typer av besparingar som ligger utanför bostadssektorn. Här finns ocksåinslag som innebär stimulanser för de mindre industriföretagen, vilketstatsministern har redovisat i sitt interpellationssvar och som riksdagenbeslutat om . Närdet gäller industrin gjorde industriverket i samband med oljekrisen enundersökning rörande effekterna av en 15-procentig oljenedskärning. Verket komdå fram till att sysselsättningen skulle minska med 4-4,inom helanäringslivet. Dessa siffror har sedan använts för att bevisa attenergibesparingar inom industrin skulle vara svåra att genomföra. Men vi fårinte glömma alt det undersökningen byggde på var hur sysselsättningseffekternaskulle bli , dvs. i den akuta situation vi då befann oss. Serman saken på något står det helt klart att betydande minskningar ienergikonsumtionen är möjliga också inom industrin. Del finns betydandeförutsättningar för en lägre energiförbrukning inom industrin. Inom den storasektorn malm-, stål-, järn-, metall- och verkstadsindustri beräknarenergiprogramkommittén att 20-30-procentiga minskningar kan åstadkommas. Upplysningoch information om de åtgärder som kan vidtagas med dagens teknik är väsentliga,men del gäller också all snabbt komma i gång med en mer grundläggande forskningoch försöksverksamhet för alt nå mer långsiktiga resultat. Detär inte enbart medel för forskning och försök som behövs utan ocksåstimulansåtgärder för att genomföra de investeringar som krävs för alt skapa enenergisnålare produktion. Priset på energi är så pass lågt för industrinalt man inte har någon större anledning all vara särskilt sparsam. Vi måstestimulera industrin till dessa åtgärder. En ytterligare åtgärd för att drivafram dessa energibesparande investeringar är all öka energibeskattningen. Dettahar väglett oss vid utformningen av vårt skatleförslag. Energiprogramkommilténhar föreslagit helt obetydliga belopp till forskning och utveckling avalternativa energikällor. Vi kan inte acceptera - som utredningen harföreslagit - att hälften av forskningsmedlen till energiproduktion skall gåtill kärnkraften. För energiproduktionen måste betydande medel satsas påsolenergin, vindkraften, den geotermiska energin och på ett bättre utnyttjandeav kolet som energikälla. När det gäller kärnkraftenhar slagit fast att sä- kerhetsfrågorna ochavfallsproblemen måste vara lösta innan utbyggnaden får fortsätta. har det inkommit rapporter från , som lar upp de ekonomiskakonsekvenserna av kärnkraften. Det har visat sig all kapacitelsulnyltjandet vidde större amerikanska kärnkraftverken endast ligger på . Dettaleder naturligtvis till alt kärnkraften i har koslat betydligt mer än manräknade med tidigare. Jag vill inte påstå att kärnkraften håller på att bliöverspelad av ekonomiska orsaker, men de ekonomiska fördelarna tycks intelängre vara så betydande som del har påståtts. Frågornakring vår framtida energiförsörjning och våra möjligheter att därvid utnyttjakärnkraft hör till de viktigaste som vi har ställts inför. Det är därför viinom har beslutat att i slutet av anordna ett symposium meddellagande av framstående svenska och utländska experter. Vi vill på del sättetmedverka till all öka det kunskapsunderlag som vi alla - politiker ochallmänhet - är i så stort behov av. Ett betydande arbete har lagts ned på alt förbättraarbetslivets villkor. Här delar jag den uppfattning som statsministernredovisade.