prot · FX0993 · 1974-12-31 00:00:00 — Då kandet vara rimUgt att visa upp dem och säga: Det här är de individer som vi villskydda. Men om man går med på abort enUgt vissa indikationer, t. ex. enligt denmoderata Unjen, tycker jag inte att man kan använda en sådan argumentering. Mankan inte både säga till en människa att hon får abort, och visa hennedessa bilder, som är avsedda att stryka under åsikten att abort egentligen äratt döda en människa. Man kan inte, som gjorde, säga att vivill medge abort om det skulle vara oskäligt betungande att fullföljahavandeskapet och samridigt ställa frågan: Är det en mänskUg handUng att talivet av ett ofött barn? Man kan inte, som gjorde, använda bildspråketatt en abort är att klippa av livets tråd. Det är ett övergrepp mot de kvinnor som man själv vill gerätt till abort att sprida sådana bilder, att använda sådanaformuleringar som, även om man inte säger det direkt, är ägnade att ge dem intrycketatt de begår någonting förfärligt. Jag tror att just känslan för det orimligaoch ohållbara i en dylik uppläggning leder tUl att de som tar emot dessa bilderoch lyssnar på detta språk påverkas i motsatt riktning mot vad man haravsett. Det har sagts att abortfrågan är en kvinnofråga.Naturligtvis kan man invända att det inte finns några kvinnofrågor, att allafrågor är samhällsfrågor. Det här gäller fostret, det gäller mannen, det gällerutomstående intressen. Men ett sådant allmänt uttalande kan ändå inte skymmadet centrala att den nuvarande abortlagstiftningen har lett tillpåfrestningar framför allt för kvinnorna. Det är kvinnor som i de allra flesta fall får bärabördorna av ett icke önskat havandeskap. Det är kvinnor som får underkasta sigförödmjukande utredningar, plågsam väntan, sena aborter. Det är kvinnor somhar fått möta godtycket i det nuvarande systemet, som har känt maktlösheteninför en lag som tillämpas restriktivt i en del av landet och generöst i enannan del av landet, där man kanske inte själv bor. Det är kvinnorna som harfått ta riskerna och plågorna med de illegala aborterna. Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. En mer restriktiv abortlagsriftning, eller en merrestriktiv tillämpning av lagen, skulle öka dessa plågor för kvinnorna, skulleminska kvinnornas frihet och öka deras beroende av andra av myndigheter ochav de ovilliga fäderna. Den nya lagen, å andra sidan, skulle i huvudsak ta bortde påfrestningar på kvinnorna, som jag har nämnt, och öka jämlikheten. Det är en smula märkligt när man, som gjorde,vill säga nej till lagförslaget med motiveringen att.man hyser en större omsorgom kvinnan än vad den nya lagen innebär. De kvinnor som skulle vägras abortenUgt lagstiftning, med dess mera återhållsamma tillämpning, harnog svårt att känna den rätta tacksamheten. Så fullkomliga lagar och lagtillämparefinns inte, att man kan leta upp just de fall där kvinnan innerst inne inteönskar abort, eller där hon senare skulle hålla med om att hon inte borde hafått abort, och säga nej tiU dessa fall och ja till alla andra. Någon sådanlag, och några människor som kan tillämpa lagen på det sättet, finns inte. Om man vill lägga särskUd vikt vid omsorgen om kvinnorna,förefaller det mer naturligt att utforma lagstiftningen med utgångspunkt i attden kvinna, som vidhåller sin önskan om abort, också skall få abort under dettidiga skedet att man alltså utgår från att kvinnan bättre än läkare ochmyndigheter kan bedöma både sin aktuella situation och sin framtid. Denomsorgen om kvinnorna måste sedan avvägas mot behovet av ett skydd för fostret,och det har i lagförslaget skett genom tidsgränserna tolfte och adertondeveckan, och genom att reglerna för abort under det senare skedet skärpts. Men när man motiverar en restriktiv abortlag med omsorgenom kvinnan, då är man långt borta från det förtroende för den enskildamänniskans förmåga att ta ställning och ta ansvar som är centralt, i varje fallför min människosyn. I stället talar man om de abortsökande kvinnorna som om devore mer eller mindre psykiskt otillräkneliga, som om de vore oförmögna att taansvar för beslutet om en abort i det här tidiga skedet. De kvinnor som harsökt abort enligt den nuvarande lagen känner nog inte igen sig. För många hardet säkerligen varit, som har sagts här tidigare, en större påfrestning att gågenom utredningsförfarandet, ställas inför representanter för myndigheterna ochmotivera sitt ställningstagande och vidhålla det, än att fatta själva beslutetoch undergå operationen. Jag har varit tveksam när det gäller ett parspeciella frågor i den här propositionen. Den första frågan gäller personalens rätt att vägra attutföra abort om man har samvetsbetänkligheter. Vi har ju motsvarande problemnär det gäller värnplikt, och där vill man respektera samvetsbetänkUgheterna. Den andra frågan rör möjligheten att få abort utförd påsjukhus utanför det egna sjukvårdsområdet, t. o. m. i ett annat län änhemlänet. Jag anser det önskvärt att man respekterarsamvetsbetänkligheterna, i synnerhet för människor som tagit arbete inom sjukvårdeninnan den nuvarande lagstiftningen antogs. Man behöver inte ha mycket fantasi, man behöver inte kännatill mycket om svensk sjukvård för att veta att anonymitetsskyddet inte alltid fungerar, och för att inse att den som t. ex. är anställd på ett sjukhuskan ha starka skäl att inte vUja ha en abort utförd just på det sjukhuset. I utskottets betänkande tar man på s. 40 och 41 upp de härsakerna på ett sätt som irmebär klara förbättringar i förhållande tillregeringsförslaget. Utskottet förutsätter att "läkare och annansjukvårdspersonal, som av etiska eller religiösa skäl har svårt att accepteraabortingrepp, skall sUppa delta i verksamheten härmed". Utskottet anserockså att de motioner som gäller rätten att få abort utförd på sjukhus utanfördet egna sjukvårdsområdet i allt väsentligt kommer att bU rillgodosedda genomdet förhandlingsarbete och de överenskommelser som sjukvårdshuvudmännen skallgenomföra. Jag anser, fru talman, att man kan godta de härformuleringarna i utskottsbetänkandet, men att det finns all anledning attfölja utvecklingen på dessa områden och se vilka konsekvenserna bUr avuttalandena, om det verkUgen kommer att gå så som utskottet har förutsatt.Annars bör det inte vara någon större svårighet att återkomma och göraförbättringar. Jag har med hänvisning tiU vad jag här sagt för avsiktatt rösta för reservationerna 8 och 10 och i övrigt för utskottets förslag. i Agnas (m): Jag kunde ha nöjt mig med att instämma i vadherr ridigare anfört, men jag viU ändå ta kammarens rid i anspråk enUten stund för några reflexioner. Då vill jag först säga tiU , att när herrBohman talade ridigare angav han klart att han talade som privatman. Jagvet också att inte ansluter sig i allt tiU vad som står ireservationen 2. Däremot instämmer han i reservationens kläm. Det är sammaförhållande med mig. Jag yrkar bifall till klämmen i reservationen 2 tillutskottets betänkande. Jag vUl också här instämma i vad som har sagts av herrJohansson i Skärstad och . När jag nu tagit till orda har jag nästangjort det med gråten i halsen. Kan man över huvud taget debattera en verksamhetsom, hur man än försöker Unda in eller förklara den, djupast sett ändå innebärett dödande? För min personliga del känner jag ända sedan barndomen till ettbud: "Du skaU icke dräpa." Det budet har varit grunden förrättsmedvetandet i vårt land, och det är ett absolut bud som alla i grund ochbotten har bekant sig till. Om man i en motion till skrivereller från denna talarstol säger att man alltjämt håller på det budet ochförfäktar att Uvet är okränkbart, så kan man få höra att man är en hycklare -eller att man är kärlekslös! För mig är det ett för evigt giltigt bud, hur viän lagstiftar. I remissvaren till abortutredningens betänkande har jagfunnit uttryck som "avkriminalisera fosterfördrivningen", och självabetänkandet hade . Naturligtvis kan vi avkriminaliserafosterfördrivningen, men jag uppfattar det så att budet står fast att det ärkriminellt. Det är ett brott inte längre mot lagen eftersom den är upphävd,men ett brott mot , mot livet, och därmed också mot Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. människan.Och det är ett brott mot jämUkheten, som vi talar så mycket om. Man har sagt här att den nuvarande lagen saknar stödi rättsmedvetandet. Jag tror att det var justitieministern själv som sade det.Men då måste jag fråga: Hur är det möjligt att vi har en sådan förändradbild i vårt samhälle att rättsmedvetandet skulle medge fosterfördrivning eUervad man nu kallar det? Som står det alltjämt klart för mig att budetskrav är absolut, och jag kan inte medverka till att det bryts. Jag har imotionen 1644 utvecklat tankarna om detta, och jag kan aldrig göra avbön för vadjag där sagt, även om och andra kallar oss för hycklare. Vi måste göra praxis till lag, säger man. Men är intedetta en kapitulation i en svår men inte hopplös situation? När juridiskexpertis säger att vi skaU göra praxis till lag, bUr jag betänksam. Och jagfrågar: Var har vi hamnat? Om vi gör det, så är det några människor här iSverige som kommer att känna sig hemlösa. Jag hör själv tiU dem. Om jag hade befunnit mig i elleri någon annan by eller bygd vid och försport att ett barn skulle sättasut för att dö, så skulle jag ha protesterat. Men då skulle jag ha fått svaretatt vi lever i ett samhälle där någon måste dödas. Vi har inte råd med det härbarnet, skulle man ha sagt. Det är sjukt eller svagt eller av icke önskat kön. Då hade man inte känt till detta bud som jag känner tilldet. På något sätt ger jag den mannen rätt som i telefonen frågade mig: Tänkerni införa en stenålderslag i ? Han avsåg den föreslagna lagen. Här har sagts att de som har skrivit brev till oss haragerat som fascister. Ja, kära vänner, jag har varit i och haft tiUfälleatt besöka , och jag har där sett rum fulla med hårlockar från barnsom man dödat. Jag hade också då gråten i halsen och ville protestera. Men idet samhäUe där det skedde var människan fredlös och barnet fredlöst. Jag kanäven gä tiU , där människan också var fredlös. Om vi nu dödar 26 000 i så gör vi detinte på samma brutala sätt det är sant - och det gäller inte heller vuxnamänniskor eller små födda barn, men för mig är det dock brott mot samma bud. Idenna hemska värld är människan ändå fredlös. Om vi är jämUka med detofödda barnet, så är vi också fredlösa. Jag har syn på dessa ting: Herre, Du har skapatmina njurar. Du sammanvävde mig i min moders liv. Dina ögon sågo mig då jagallenast var ett , alla mina dagar blevo uppskrivna i Din bok, de vorobestämda förrän någon av dem hade kommit. Så var det alltså en människa redan i moderlivet. Och jagsom är född och vuxen skall då säga: Du måste dö, för sådant är vårt samhälleidag. Vi kan inte ta emot dig. Det är det fredlösa barnet. Vid fyra veckors ålder slår ett fosterhjärta hos barnet,vid åtta veckors ålder är allt grundlagt det är bara tillväxten som sedankommer till. Det barnet lägger vi i rondskålen eller preparatvasken. Finns detingen övergripande norm? Du skall icke dräpa! har en kvinna som har satt utsitt namn skrivit att skall rösta ja till lagförslaget, eftersom vii vårt landhåller på den individuella friheten. En kvinna skall alltså kunna göra Nr 93 sig kvitt sitt om hon viU, ha frihet att döda - detär ingenting den SkaU manvara konsekvent kan man då också hävda att folk skall ha -------- ; frihet attstjäla och råna, att vi skall upphäva lagen eftersom det är så torslag tillabort-många som stjäl. Varför skall vi ha lagar som säger att vi ärkriminella? ' "' " Tagbort dem! Jag tycker ändå att stöld är någonting mindre farligt änatt ta ett liv som kallar för ett människoliv. Jag är kanske en hycklarei era ögon, och jag kanske talar oerhört dåraktigt, men jag är ärlig når jagsäger att jag ser det så här. Vi kan inte avkriminalisera stölder ellertrafikbrott. Därför måste vi också hävda den oföddes rätt tiU liv. sade att de kristna som har dennauppfattning viU vedervåga tiotusentals kvinnors liv. Det vUl vi inte aUs. VivUl att kvinnan skall få leva och föda barnet, som också har rätt att få leva.Vi vill att det skall råda jämUkhet mellan kvinnan och det ofödda barnet. Detär så det skall vara i en rättsstat. Det har sagts att vi är så hårda, att vi dömer deolyckliga. Personligen dömer jag ingen som känner sig tvingad att begära abort.Men jag dömer mig själv och det samhälle där vi jag tar mitt medansvar harordnat det så illa att vi inte skyddar Uvet hos den ofödde och inte hellerordnar det så för dessa kvinnor att de kan göra som de innerst inne vill.Kärlekens krav är att stödja kvinnorna i denna svåra situation och att föra enpolitik som gör att de sUpper den situation som de har kommit i. meddelade mig innan jag gick upp italarstolen att hon för en kvart sedan fick ett telefonsamtal från en gråtandemor till fyra flickor. Hon har följt debatten här och bett om möjligt framföra det hon hade att säga; eftersom inte haderätt till ytterligare repliker har hon bett mig göra det. Denna gråtande morsade: Jag har fyra döttrar i barnaåren och tonåren. Hur blir det för dem iframtiden? meddelade mig en rektorsfamilj att det hadekommit tiU deras kännedom att en trettonårig skolflicka hade fått abort utanföräldrarnas vetskap. Jag instämmer i vad sade: föräldrarna bordefå ta ansvaret. Men vet denna stackars 13-åring vad hon ger sin in i? Är honmogen för det fysiskt och psykiskt? Är det kärleksfuUt att tillåta sådant, ärdet dömande att begära att vi skyddar människor mot detta? Alla dessaabortsökande är egentligen offer för att vi har ordnat samhället på ettfelakrigt sätt. De är förrådda på något sätt, och kanske kommer dessa ungdomaren gång att fråga: Vad var det för folk som styrde när jag var 13, 15 eller 16år? Jag har mycket svårt att förstå när han sägeratt detta är en kvinnofråga. Det kan vara det i vissa fall; men från den tidigaungdomen, när en kvinna kan få barn, och fram till mogen ålder måste ocksåfadern alltid vara med i bilden; även vi andra är alltid med i bilden. Man harsagt att är världens samvete. Det är underligt att vi då i vårt landskall få den mest liberala abortlagen. Det harglatt mig att kyrkan står där bud och kärlek står: Nr 93 Du skall icke dräpa. En enhälligkyrka har talat om hvets okränkbarhet 29 jj,:1974 Jag har skrivit av vad herrKarlsson i sade: Vi i är -------------------- vanaatt ta ansvar i sakfrågor. Vi har både hjärta och hjärna. - Ja, det to Slagtill aoort- . jg ig , kyrka som enhälligt har framfört sin syn på den här tag, m. m. abortlagen må ändå ha den störstasakkunnigheten när det gäller att se på dessafrågor med utgångspunkt i den plattform där man ser dem etiskt och ur de storaperspektiven. Kyrkan står där kärlek och bud står. Livet ärokränkbart; människovärdet är samma för det ofödda och det födda. Jag vill gärna tacka de representanter för kyrkor ochsamfund som har skrivit tiU mig. Men jag anser inte att alla uttryck är bra;man har ibland använt ord som varit olämpliga. Jag vUl särskilt tacka Falubroderskapsgrupp för brevet som jag fick . Det var verkligenroligt att läsa vad de skrev i sitt brev. Det var klart besked. Jag vill tackaalla som skrivit. Det är gott för oss riksdagsledamöter att finna att folketföljer med. Man sade när statkyrka-beredningen lades undan att vimåste lyssna till kyrkan - kyrkan vill det, majoriteten vill det. Är vi bereddanu, som partier och som enskilda riksdagsledamöter, att lyssna till kyrkan? Jagräknar inte med vpk i det här fallet, eftersom det partiet sagt sig vara enigtför fri abort. Men vi andra, som har sagt att vi lyssnar till kyrkan, skaU vinu lyssna? Jag vUl gärna säga i detta sammanhang att jag uppfattar som ett tidstecken än som en biskop för en biskop skall vara kyrkanstillsyningsman och hävda Ordet, . , som är en charmerande manur många synpunkter, tänker mycket fritt. Jag vill alltså instämma i det somherr i Skärstad ~ eller kanske det var sade om kyrkansom helhet. Vi som talar för att hela förslaget skall överses ochbeslutet uppskjutas har säkert majoriteten av folket bakom oss. Man talar omatt var för lagförslaget - men hur har den gallupundersökningengjorts? När jag rest bland människor har jag fått den uppfattningen att detstora flertalet - oavsett vilket parti de rillhör - är emot fri abort. Vi har inte fått några brev för fri abort, säger någon.Det är obehövligt, eftersom tidningar och andra massmedia tagit ut segern förden fria aborten i förskott. De som är på den sidan jag tror att det ärminoriteten av folket har varit trygga. En framgångsrik klick, som vill hadenna s. k. liberalisering, har lyckats i sitt uppsåt. Ingen tidning har,tycker jag, allsidigt fört fram uppfattningen hos motståndarna mot abortlagen -med undantag av tidningen . Jag vill gärna ge den tidningen etthedersomnämnande här . Jag vill också gärna säga att jag mte tror att någonnormal kvinna vUl ha en tillvaro där hon har utsikten att behöva ligga på ettoperationsbord för att få sitt barn borttaget; vad jag tror är att varje kvinnainnerst inne i stället önskar är en tillvaro där hon kan leva ett liv itrygghet utan att behöva genomgå detta ingrepp och kunna ta emot sitt barn. Honvet ändå djupast inne att det inte bara är sin egen kropp hon skall tala om,utan att det ären annans kropp som kommer in i bilden vid en abort. Stället gehenne stödet att hon kan få föda sitt barn. Skall det vara möjligt att nedbringa aborternas antalmåste det tiU Nr 93 mera upplysning och bättre information, men framför alltmåste vi få en Onsdaeen den ny kraft. Jag har i min motion pekat på ochdet har andra gjort också 29 mai 1974 - attskall vi få ett mänskUgare samhälle, där de mänskUga rättigheterna--------- föralla respekteras, måste vi sätta in något medel som ger människorna ° torslagtill abort- kraften att hävda det som måste hävdas. '' Får jag också säga några ord om läkare ochsjukvårdspersonal. Jag har inte, fastän jag har lyssnat till debatten heladagen, uppfattat att någon har anfört någonting om en undersökning som ärutförd av ett par läkare vid och en lektor vid sociologiskamstitutionen vid i . Undersökningen visar, som det sägs, enoväntat negativ inställning till legala aborter bland sjukhuspersonalen. Intemindre än en tredjedel av de tiUfrågade vid några sjukhus i övre Norrlandavvisar abort på andra skäl än rent medicinska. På frågan, om de kännermedUdande med de abortsökande, är det av de tiUfrågade som svararja. På frågan "Har du samvetskval för att du deltar i ingreppen? "svarar på vissa avdelningar ja. Och totalt av allpersonal som berörs har funderat på att byta arbete. Framför allttycker man det är underUgt att cancersjuka patienter kanske måste vänta underdet att aborter prioriteras. sägs det i betänkandet att kvinnan utan dröjsmål skallfå abort. Ja, jag tycker också att skall det vara abort - t. ex. när det finnsrisk för kvinnans liv skall den utföras . Men är det säkert att de somär sjuka och skulle behöva våra resurser och våra kUniker utan dröjsmål fårhjälp? Svar: Nej! Jag tycker det är en underlig jämlikhet som man här för fram.Och det måste vara klart uttalat - klarare än det enligt min mening är i lagen- att de som skall arbeta i sjukvården inte på något .sätt skallbehöva riskera sin stäUning eller riskera straff, om de vägrar att deltaga iabortiva ingrepp. Jag sade att jag kände mig på visst sätt hemlös. Jag kaninte förstå att vårt samhälle skall behöva bU sådant som det tycks bli. Jag jämförde det med tiden för kristendomens införande och med vissa svåra tider i och ute i övriga delar av världen. Jag skall sluta med att citera något ur en Uten diktbok som har gripit mig mycket. Här lyssnar vi till en röst från den stora skräcken det är nobelpristagarinnan som skriver. "Das " - alltså lidande heterden första delen i boken. Hon skriver: "Ich sah ein lächeln bevor es in die gewurfen wurde" jag såg ett barn le innan det blev kastat i flammorna. Är det inte i analogi med detta som vi har hört sköterskor säga: "Jag såg ett barnahjärta slå uinan vi förbrände det"? Är jag en hycklare om jag tycker att vi är hycklare, som fördömer dem som lät ' folk och som, mitt i välfärden och överflödet, av olika anledningar - kanske i vissa fall av bekvämlighet - inte ordnar samhället så, att de ofödda får födas? I den senare delen av samma bok, - Stjärnförmörkelse; jag har inte kunnat finna någon svensk översättning - står det: "Immer dort wo Kinder sterben werden und und so viele Träume heimatlos." Fritt översatt: Alltid där barn dör blir sten och stjärnor och så många drömmar hemlösa. Det hade sett. Där livets helgd kränkts blir allt meningslöst '' Förslag till abortlag, m. m. riU slut.Drömmarna flyr. Inte heller sten och stjärnor har någon glädje att ge oss. Vihar förbrutit oss mot Uvet. Vi bUr hemlösa. Jag känner det så. Somliga tycker kanske att jag tar tillöverord. Från mm sida är det inga överord. Jag vUl inte kasta någon sten på densom har skrivit lagförslaget och viH genomföra det. Jag är bara så sorgsen överatt man kan vara så frimodig och övertygad om att man har tjänat kvinnan ochatt man skall göra det bättre i samhället genom den här lagen. Det riktiga vore att lagförslaget återremitterades, attregeringen fick komma med ett nytt förslag som svarar mot vad en majoritet iSverige djupast känner. HerrDAHLBERG (s): Efter i Agnas predikan är detsvårt att ta till orda. Jag har mycket noga läst den motion som väckt. Det var den första som väcktes just efter det propositionen varlagd. Han hemställer i motionen om avslag på propositionen 70. Därmed har hanväl godkänt den nuvarande lagen av . Jag förstår att , som i sitt vanliga yrke ärbibeltolkare och predikant, har dessa synpunkter, och han har naturligtvis rättatt hålla på ord i detta fall. Han talar om Uvets okränkbarhet och inte skaU dräpa. Det är allmänt vedertagna rättsregler i vårt land. Men närdet gäUer abort säger han på s. 4 i sin motion: "Abort bör vara tillåtligtendast i yttersta nödfall." Även har alltså den uppfattningenatt det inte skaU vara ett absolut förbud; abort skall kunna tillgripas iyttersta nödfall. Han har inte heller kunnat komma förbi problemet. Vi har i vårt samhälle en rad andra områden där vi kommerin på problemet att icke dräpa. Vi har t. ex. allmän värnplikt och ett försvarsom vi säger att vi skall använda därest vårt land skulle komma i densituationen att det måste försvara sig. Då skall vi alltså kunna säga att våravärnpliktiga skall gå ut och döda eventuella fiender som angriper vårt land.Visserligen har vi länge varit förskonade från att behöva göra detta, men enstat måste ha ett yttre värn där det också gäller att i yttersta nödfaU varaberedd att döda. i Agnas tog också upp fallet med dentrettonåriga flickan som var i grossess och som fick abort. Man kan också frågasig: Är en trettonårig flicka mogen att ta hand om ett barn, att ta ansvaretför en annan individ? Hon är ju ett barn själv. Det kanske var bättre att honfick abort än att hon födde barnet. Den här lagen är ju inte tvingande. Det som är tillåtetenligt lagen måste ju inte göras. Det är alltså inget tvång. För de kretsar somhar en religiös syn på dessa ting är det väl inget problem. De lever efter sinkristna etik och sköter sina barn därefter - Gudstron övertar där alla andravärderingar. Men kräver i Agnas att även alla andra -de som inte har denna starka bibeltro - med lagen som yttersta medel skalltvingas att leva efter samma värderingar, och detta i ett samhälle där vi harreligionsfrihet. Detta är, som sagt, en svår fråga. Debatten har pågåttmånga timmar, och det är svårt att anföra nya synpunkter. Vad som förvånar osshär i riksdagshusetär att den kritik mot lagförslaget som finns utanför det här huset har tagitsig de former som skett. Det har kommit brev och telegram i vUka det t. o. m.har gjorts gällande att vi riksdagsledamöter som stöder detta lagförslag bUrmedansvariga för mord. Det är att ta till väldiga överord! Vad som hittillsskett i fråga om aborter - t. ex. att vi fått dessa höga abortsiffror - baserashelt och hållet på den lagstiftning vi fick 1938.