prot · FX0916 · 1974-12-31 00:00:00 — SJ redovisarpå sina medellånga avstånd en ökning av persontrafiken med 35 ä 40 procent.Även SJ:s busstrafik och de privata bussbolagen redovisar liknande effekter. Här i gjorde räkningar av trafikenden . Genomsnittet per dag visar följande; Antalet resande medStorstockholms lokaltrafik ökade med 115 000. Antalet resande med bil minskademed 200 000. Resultatet blev att koUektivtrafikens andel av resande i Stockholmunder ökade från 50 tUl . Ett annat tecken på att något har hänt ute på våra vägaroch gator är att trafikolyckorna nu enligt rapporterna visar en kraftigminskning vad gäUer antalet döda och antalet skadade. Bensinransoneringen har med andra ord haft påtagligaeffekter på våra resvanor. Svenska folket har kört väsentUgt mindre bil och dessutom flyttat över sitt resande från bUen tUl tåg och annankoUektivtrafik. Jag hoppas att detta har gjort klart för många att detfinns alternativ till den egna bUen. Det är en insUct som det är viktigt attutnyttja under de kommande månaderna. Det är också en lärdom som på längre siktkan vara ekonomiskt värdefull för trafikanterna. Det sistnämnda ger mig anledning att säga några ord om dekraftiga höjningarna på drivmedel och eldningsolja som har inträffat . Det har i den allmänna debatten och under gårdagen även häri hävdats att den prispolitik som förs i när det gällerbensin och eldningsolja skuUe ha varit detsamma som en regeringens kapitulationför oljebolagens krav på högre priser och högre vinster. Det har alltså antyttsatt de prishöjningar som regeringen har tillåtit gått mer eller mindre helt ioljebolagens fickor. har jag ingen anledning att försvara de internationellaoljebolagen och deras prispolitik. Inte heller anser jag det självklart attfrita oljebolagen från medansvar för de händelser som ledde framtiU den rådande försörjningskrisen. Men rätt skall ändå vara rätt. De höjningarav högstpriserna på bensin och eldningsolja som regeringen medgav i förrgår gerde svenska oljebolagen i genomsnitt en intäktsökning på perkubikmeter för de olika produkter som de säljer. Detta tal, , ärexakt detsamma som den höjning av råoljepriserna som arabländerna genomfördeden . Dä skall man ha med i bilden att andra oljeproducerande länderhöjt sina råoljepriser ännu mera. höjde råoljepriset med244 kronor och med hela per kubikmeter. Och detta ärprishöjningar som inte går tUl de internationella oljebolagen utan direkt tUlde oljeproducerande länderna och deras regeringar. De råoljepriser som jag här angett är dessutom de lägstapriser som man kan köpa råolja för . Alla de erbjudanden - dvs. seriösaerbjudanden om köp av råolja som direkt eller via mellanhänder kommit frånoljeproducerande länder har innehållit väsentligt högre priser, priser som harlegat 50 eller t. o. m. över dem jag har nämnt. De svenska prisernapå bensin och eldningsolja ligger dessutom fortfarande lågt i förhållande tillpriserna i andra västeuropeiska länder. Jag har svårt att få något av dessa fakta att gå ihop medtalet om att de i verksamma oljebolagen har gjort sig stora vinster påden här prispolitiken. Snarare är situationen för de svenska oljebolagen mycketbesvärlig. Det clearingsystem som införs kan man säga är den avgörandeförutsättningen för att de svenska oljebolagen, sådana som OK och Nynäs, skallkunna fortsätta sin verksamhet här i landet. Fanns inte clearingsystem et, vardet inte möjligt för dem att med existerande världsmarknadspriser sälja någonsom helst olja på den svenska marknaden tUl de priser som regeringen hartUlåtit. TUl slut, herr talman: om ransoneringspolitikenoch resultatet av den har i mycket hög grad gällt bensinransoneringen. Bensinen och bUen berör ett överväldigande flertal av det härlandets invånare. Men i all diskussionen kring bensinransoneringen har vissaandra resultat av ransoneringspolitiken mer eller mindre kommit bort, och detär resultat som berör ännu fler människor. Jag sade inledningsvis att målen för försörjningspolitikenvar att hålla uppe sysselsättning och produktion, att se tiU att viktigasamhällsfunktioner fortsatte och att kollektivtrafiken kunde fungera. Ochresultatet av ransoneringspolitiken är att de här målen har kunnatnås. Sysselsättningen i vårt land är fortfarande praktiskt taget ostörd avförsörjningssvårigheterna, detta i motsats tUl läget i en rad andravästeuropeiska länder. Den stora uppgång av arbetslösheten i som manallmänt väntade sig skulle inträffa har helt uteblivit.Kollektivtrafiken har fått drivmedel för sina behov, t. o. m. så mycket att manklarat av en väsentlig trafikökning, vilket jag redovisade tidigare. Även iövrigt har det svenska samhället fungerat, trots att vi utan tvivel har levtoch lever med väsentligt mindre tillgångar på olja än vad vi har haft ochnormalt skuUe ha. Enligt min mening, herr talman, borde de förluster avpersonlig bekvämUghet och uppoffringar av en del ingrodda resvanor som man harfått göra vara ett rimligt pris att betala för att samhället ändå fortsätteratt fungera. () kort genmäle: Det är ju alldeles uppenbart att det inte ärmed någon större stolthet som handelsministern kan se tUlbaka på sitt egethandläggande av dessa frågor . Vi är medvetna om attdet har funnits en omfattande osäkerhet om hur försörjningsläget egentligenskulle bli. Men handelsministerns olika uttalanden gick ofta sticki stäv med varandra. Om jag fattade rätt vad handelsministern nu försökte säga,så var det bl. a. att oljebolagen hade givit en alltför optimistisk bild avsina egna möjligheter att plocka in olja eller bensin i landet. Men i höstasangav handelsministern att det inte var några skäl för panik: "Jag tyckernog att flera av oljebolagen gjort drastiska och långtgående uttalanden som jaganser att det ännu inte finns täckning för." Det förefaller alltså som omherr då ville rikta den omvända kritiken mot dessa oljebolag. Var ransoneringen nödvändig, om man betraktar den nu iefterhand? Det är riktigt att det har varit färre trafikolyckor, det är riktigtatt många människor antagligen lagt om sina resvanor. Om handelsministern villgenomföra en ransonering av biiåkandet av denna anledning, skall hannaturligtvis från början argumentera så att det framgår att detta är syftena.Det är möjligt att han kan vinna förståelse hos svenska folket för det. Men detförefaller att väsentligen vara en efterhandskonstruktion. Var ransoneringen nödvändig då? Oppositionen, som här ficken släng av sleven för att vi inte hade kunnat ge några klara besked i den enaeller andra riktningen när ransoneringen infördes, befinner sig ju i denställningen att den har mindre tUlgång tUl de uppgifter som handelsministernmed lätthet kan beställa fram. Den förvaltningsapparat som en regering har tillsitt förfogande har inte vi. Det är därför svårare för oss att ge den typ avbesked som man egentligen skuUe vUja ge. Men jag vUl påminna om att inget annatland tycks ha haft en bensinransonering. Jag uppfattar det också som en felaktighetatt man, när man genomförde denna ransonering, gav utrymme för så omfattandehamstring som man faktiskt gjorde. Jag tror att man av denna ransonering skaU dra vissalärdomar för framtiden, som rent principiellt är att det icke är så lätt att fåsaker och ting att fungera väl bara för att, som det heter, samhälletbestämmer. När det gäller planering är det inte märkvärdigt att dessaansökningar om raffinaderiers uppbyggande har legat så länge hos regeringenutan något beslut? Detta, att vi saknar raffinaderier, anges nu vara enväsentlig förklaring till våra extra svårigheter. Oljebolagen har icke talat om, säger och detär antagligen riktigt mot bakgrund av deras svårigheter att få informationsjälva - vad de har haft för möjligheter. Men hur är det egentUgen medSovjetunionen och olja därifrån? Om det har vi ännu inget besked alls, om jagförstår rätt. Jag ber kammarens ledamöter om tillgift föratt jag tar dyrbar tid i anspråk för att med några ord kommentera detta någotpopulistiska inlägg av . Om man här i kammaren åberoparuttalanden gjorda av någon annan ledamot och säger att hans uttalanden har gåttstick i stäv med varandra, då bör man bekväma sig till att komma med åtminstonetvä citat som visar detta. Jag uppfordrar alltså att vidnågot tUlfäUe komma med de citat som visar att jag har gjort uttalanden somskulle vara varandra motsägande. Jag trodde att det var självklart för de flesta att skallfolk spara bensin, så måste de lägga om sina resvanor. Hur skulle det annars gåtill? De som har tagit sig till jobbet med bil och skall fortsätta att åka ditutan att förbruka lika mycket bensin eller andra drivmedel, de måste lägga omsina resvanor köra ihop med någon annan eller åka kollektivt. Jag måsteförsöka informera om det här enkla förhållandet att skallman spara bensin utan att samhället stannar upp, så måste folk lägga om sinaresvanor. Det var ett alldeles nödvändigt mål att uppnå för ransoneringen. Jag gav inte oppositionen någon känga för att man intestod upp och krävde det ena och det andra . Jag bara konstaterar tycktes dela den bedömning som regeringen gjorde. Man kanske också och det uppskattar jag ännu mera avstod från att göra det här till någonpartipolitisk stridsfråga i ett läge som sannerligen tedde sig bekymmersamt förlandet och där det gäUde att hjälpas åt. visar alltså med sin vanliga snarstuckenhet,tycker jag, en alldeles onödig känsUghet på hela oppositionens vägnar. Det fårväl räcka med att han själv tar åt sig. Om det sedan var så att gick omkringoch önskade sig mera information hade det ju varit möjligt att begära sådan. Vihade i så fall stäUt aUa de uppgifter rill förfogande som vi hade tillgång tUl. Slutligen var det, herr talman, ytterligare ett fel i herrBurenstam framställning, när han sade att inget annat land har ellerhar haft en bensinransonering. Hollandhade bensinransonering och avbröt den därefter. har planerat bensinransonering men av administrativaskäl inte kunnat sätta i gång den. I har man emellertid en brist, enligtsenaste uppgifter från den norska regeringen, på när det gällerbensinen och betraktar bristen som allvarlig, men man har helt enkelt inte fåtti gång sin ransoneringsapparat. Och i beslöt regeringen i förrgår att förberedainförande av bensinransonering en åtgärd som i harvarit behövlig men som man kanske av lätt insedda skäl har dragit sig för attvidta i ett land som har betydande svårigheter att få administrationen attfungera. () kort genmäle: Handelsministern gjorde gällande att vill manbara ha information i olika frågor från regeringen är det väldigt lätt att fådet. Jag skulle vilja göra gällande att det vanligen förhåller sig på detomvända sättet. I finansutskottet t. ex. var det på det viset och det har ettsamband med denna energikris att vi för sedan bad vederbörandestatssekreterare tala om huruvida regeringen tänkte komma med någraekonomisk-politiska förslag för att förbättra sysselsättningsläget, och det vardå omöjUgt att få någon information. Jag tror därför att oppositionens möjligheter att få några verkliga inblickar i mångafrågor där man av regeringen skulle behöva veta mera om vad som händer. Sedan gällde det huruvida det kunde mobiliseras två citatfrån som var mot varandra motstridiga. Ja, i deninterpellationsdebatt som hölls om energifrågorna, dåherr av någon anledning inte var närvarande, lästes det upp en lång listaav olika uttalanden i motstridiga riktningar som hade gjort. Och jagläste här upp ett uttalande där han sade: "Läget påoljefronten ger inte några skäl för panik. Jag tycker nog att flera avoljebolagen gjort drastiska och långtgående uttalanden som jag anser att detännu inte finns täckning för." hade iKvällsöppet sagt på det här viset; "Läget på oljefronten är fortfarandeoklart och hur stor effekten av oljekrisen blir för del kan vi knappastutläsa förrän tidigast om en månad. Men några drastiska åtgärder för att klaraden minskade tillförseln är inte aktuella." Jag tyckeratt dessa uttalanden är motstridiga mot varandra. Får jag, herr talman, också fråga om en sak.Bensinprishöjningarna blir ju mycket kännbara för människor som är starktberoende av sin bil, bl. a. människor i glesbygden. Överväger regeringenexempelvis att som det ju tidigare funnits motionsförslag om och som det finnsförslag om också nu sänka bensinskatten något i , där jubensinpriserna av olika anledningar ligger högre än i övriga ? Med ännu en ursäkt som inledning vill jagbara säga att det här lilla konststycket som utförde ärett skolexempel på förfalskning. Ty det intressanta var att sedan herrBurenstam citerat mitt yttrande att oljebolagen hade gjort väldigtdrastiska uttalanden sade han att "" hade jag iKvällsöppet sagt att läget kunde bedömas först om någon månad. Det var inte . Detta Kvällsöppet sändes ,och vad jag hade att uttala mig om var vad som skulle komma att hända inovember och december. Det var just genom att låta detframstå som om dessa två uttalanden gjordes i stort sett som herrBurenstam kunde konstruera någon motsättning dem emellan. Men om jag ioktober, efter det att OAPEC-länderna fattat beslut om enfemprocentig nedskärning, konstaterade att det med de informationer vi har inteär möjUgt att uttala sig om läget förrän om någon månad, så finner jag inte attdet står i någon som helst motsättning till att jag i slutet av novemberkonstaterade att oljebolagen på en punkt gjorde mycket drastiska uttalanden,nämligen när det gällde tillgången på bensin. Jag sade då, att som jag bedömerdet blir någon bensinransonering inte nödvändig. Det är det endalöfte jag har utfärdat om framtidens ransoneringspolitik, och det löftet harjag hålUt. Det blev ingen bensinransonering . HerrSJÖNELL (c): När samlas för den förstaremissdebatten under den nya mandatperioden, enkammarriksdagens andra, uppvisardet här gamla landet som vanligt många brister. Bland mer fundamentala bristersom diskuteras mer eller mindrehögljutt bland både vanligt folk och s. k.experter kan nämnas särskilt tre: bristen på ett ur olika aspekter uttömmandegrundlagsförslag, brist på energi samt brist på planmässig ekonomiskregeringspolitik eller snarare innevarande år. Huruvida de två sistnämnda bristerna har något inbördessamband vill jag se som en öppen fråga och inte här försöka utreda. 1 ställetskall jag inledningsvis knyta några reflexioner tUl den ekonomiska politikenoch till regeringens brist på en sådan samt till den för hela vårt folkhushållfundamentala energiproblematiken. Vad grundlagsfrågorna angår kommer dessasenare i denna debatt att behandlas av i dessa frågor särskilt initieradekolleger, varvid de påstådda bristerna i det vilande grundlagsförslaget medstörsta sannolikhet kommer att ingående granskas, analy- seras och hoppas jag reduceras tUl sina rätta proportioner. Vad bilden av vårt lands aktuella läge angår skall jagfatta mig mycket kort, eftersom detta ämne kommer att behandlas i den kommandefinansdebatten, i den mån så inte har skett och sker redan i denna debatt. Detär emellertid uppenbart att oljekrisen inte bara i det långsiktiga perspektivetmarkerar att något helt nytt har inträffat som gör att man utan att tillgripanågra dramatiska övertoner kan säga att mänskligheten har blivit varse att denvandrat in i nästa, okända epok. Historiens gångjärn har på nytt rört sig. I det kortsiktiga perspektivet och inom ramen för denlilla del av det globala sammanhanget som land och folk representerarhar oljekrisen ävenledes fått betydande återverkningar av främst negativt men ivissa stycken även positivt slag. Den mest omedelbara följden av negativt slag,som måhända är en delförklaring tUl regeringens egendomligahandlingsförlamning i fråga om planmässig ekonomisk politik, är den att denäntligen inträdda uppgången i konjunkturen på ett dramatiskt,nästan brutalt sätt avbröts. Denna goda konjunktur, som sedan början på1970-talet gång på gång förutspåtts av och likaså gång på gångdiskonterats av regeringen med åtgärder på det politiska området, var hettefterlängtad, inte minst av de mindre företagen. Inom industrisektorn varorderingången ganska god, på sina håll mycket god, och man hade förhoppningarom att kunna ta igen en del av den utsvältning som småföretagen dels direkt ochhandgripligt hade utsatts för genom idiotstoppet på krediter 19691970, dels avde ytterst magra år som det svenska näringslivet och därmed folkhushålletindirekt fick av genom regeringens felaktiga och misslyckade ekonomiskapolitik . är situationen helt förändrad. Oljekrisen och denallmänna förvirring som följt i dess spår har fullständigt kastat om och delviskrossat den planering som företaget omsorgsfullt gjort upp på de ekonomiskapremisser som rådde under förhösten. Man har nödgats lägga investeringsplaneroch -objekt på is, många för att definitivt avskrivas. Förhandsbeställningarhar på grund av ovissheten dragits tillbaka, och en försiktighetens hand harlagt sig över de utvecklingsplaner som många företag arbetat fram och tänktförverkliga. Den redan förut dåliga etableringsviljan har fått sig ytterligareen knäck. Att alla dessa följder av det inträdda läget kominer att få negativakonsekvenser, och allvarliga sådana, för näringslivet och därmed försysselsättningen är uppenbart. I ett sådant läge uppkommer ofelbart två frågor. Denförsta är frågan om syndabock eller syndabockar. Ute påföretagen frågas det om regeringens handlingsberedskap inte varit mer änundermålig och om villrådigheten hos varit så fullständigatt den lett till en klantighetens fullständiga triumf. Jag vill inte försökamig på att fälla några domar i vare sig det ena eller det andra avseendet. Tidsnog kommer säkert alla papper på bordet. Och får väl i varje fallhistorikerna en chans att göra en oväldig bedömning av hur saker och tinghanterats och inte hanterats på ansvarigt håll. Något politiskt ansvar lär dockaldrig komma att utkrävas och torde väl heller inte, som situationen harutvecklat sig, vara nödvändigt att utkräva. Principiellttror jag dock att de vidtagna ransoneringsåtgärderna varit nödvändiga på grundav osäkerheten i utvecklingen. Men även om jag inte har för avsikt att gå in i någonpolemik med hans anförande här var snarare en historik överen delvis förvirrad utveckling än ett debattinlägg kan jag inte underlåta attgöra ett par reflexioner Den utförliga redogörelse för händelseutvecklingen och förregeringens bedömningar som handelsministern lämnade i sitt inlägg bordeha lämnats . Eventuella invändningar om att fullständigtmaterial inte har förelegat och varit regeringen tUl hända förrän just i dagförtjänar inte någon tilltro, och i varje fall kommer de inte att övertyga mig. partiledare, , ställde redan påriksdagens första dag en interpellation som är mycket central för detsammanhang vi diskuterar . Han frågade vilka åtgärder regeringen avser attvidta för att möjliggöra en bättre information tUl allmänheten om läget när detgäller landets försörining av olja. Jag har redan kritiserat regeringen för attden inte lämnat sådan information tidigare. krävde också attregeringen skulle lämna en mer detaljerad analys av oljekrisens verkningar påsysselsättnings- och produktionsförhållandena. Jag tycker att det hade varitnaturligt att svarat på den interpellationen i samband meddebatten kring energikrisens verkningar. Men jag utgår ifrån att svaret pådenna högst angelägna interpellation kommer att lämnas utan dröjsmål, alltsåinom kort. Den andra frågan som ofelbart inställer sig lyder; Vadskall vi göra nu då? Vilka ekonomiska åtgärder är de lämpligaste för att krisenoch framför allt dess verkningar inte skall förvärras och kanske leda tillmassarbetslöshet? Ja, som jag framhöll har regeringen på grund avhandlingsförlamning eller av en annan obegriplig orsak underlåtit att fullgöraen av sina viktigaste kanske den främsta uppgifter, nämligen att presenterariksdagen och därmed svenska folket en genomtänkt ekonomisk plan, grundad påfinanspolitiska, penning- och kreditpolitiska och andra ekonomiska åtgärder somi varje land i blandade proportioner utgör byggstenarna i en planmässigekonomisk politik. Det åtgärdspaket, som i början av denna debatt heltimproviserat kastats fram, kan inte betecknas som ett seriöst uttryck för enplanmässig ekonomisk politik i ett synnerligen kritiskt konjunkturskede.Metoden avslöjar bara en ganska utstuderad nonchalans mot , ett slagsförakt för att behöva iaktta hyfsade parlamentariska ungängesformer. Regeringens nu presenterade ekonomiska improvisationer av det har påtalat tidigare i denna debatt fördelningspolitisktslag och syfte är i och för sig ytterligt angelägna. Det finns anledning attunderstryka detta. Men i nuvarande läge, med oljekrisens förlamande ochretarderande verkan på den konjunkturuppgång som spirade för endast någramånader sedan, räcker inte de av regeringen föreslagna åtgärderna inte pålångt när. Vad som i hög grad behövs är en generell, en allmän stimulans avkonjunkturen - en stimulans som kan få både löntagare och företagare att repanytt mod och göra framtidssatsningar var och en efter sina förutsättningar. Ensådan generell stimulans utgör den femprocentiga momssänkningsom mittenpartierna föreslagit. Vad vårt land och folkhushåll framför allt behöver är såmånga nya arbetstillfällen att den i längden nedbrytande strukturarbetslöshetenäntligen kan bemästras. För att detta mål skall kunna nås relativt snart tordeinnan går mot sitt slut omkring en halv miljon nya eller bevaradearbetstillfällen behöva garanteras. har i sin motion rörandenäringspolitiken angivit vilka metoder vi vUl använda för att nå målet, och jagfår, herr talman, närmare återkomma härtiU när denna motion skalldetaljbehandlas i kammaren. Jag vill emellertid, herr talman, understryka med allrastörsta styrka att det inte går att helt trankilt vUket tycks vara kungsådrani den socialdemokratiska politiken bara förlita sig på den offentligasektorns oavbrutna tUlväxt för skapandet av alla erforderliga nya jobb. Dennasektor kräver visserligen, och kommer oavvisligen att kräva, många nya armarför att klara bl. a. de växande vårdbehoven i samhället, men redan under1960-talet uppgick den offentliga sektorns arbetskraftsökning till ca 300 000 personer.AU offentlig service skall betalas, och den del av vårt samhälle som skallskaffa fram de nödvändiga medlen är näringslivet. En helt annan inställning till en massiv satsning på attutveckla vårt näringslivs produktionskraft och överlevnadsförmåga än den somfinns hos den socialdemokratiska regeringen måste till. Härvidlag måstesärskild uppmärksamhet ägnas åt de små företagen med särskild tyngdpunkt pånyetableringsproblematiken. Utan nyetableringar stagnerar näringslivet och gårtUlbaka, och vi är härvidlag redan inne i en kritisk utveckling. Mot dennabakgrund finns alla skäl att ställa frågan: Varför startas allt färre nyaföretag och avvecklas allt fler småföretag och familjeföretag? Som jag sersaken ligger svaret i två fundamentala faktorer. Den första som gäller nyföretagandet - är inte, sommånga kanske tror, svårigheter att få tag i start- och utvecklingskapital, utanbristen på idéer att starta och utveckla ett företag på. Jag talar nu i förstahand om industridelen av näringslivet. Jag tror att vi i en helt annanutsträckning än måste ägna oss åt en organiserad jakt på idéer ochuppslag utomlands, och jag har belyst problematiken i en motion, tUl vilken jagskall återkomma. Den andra faktorn som utgör den stora boven i nedläggningsdramatnär det gäller familjeföretagen är otympliga och initiativkvävandeskatteregler i samband med generationsskiften, främst i fråga omarvsbeskattningen. I en partimotion från har vi tagit upp dessa frågor,och jag återkommer i samband med denna motions behandling här i . Man kan, herr talman, i anslutning till de ställdafrågorna om bristen på nyföretagande och familjeföretagens försvinnande ganskanaturligt ställa ytterligare en fråga. Vad var det som under framför allt 1930-taletmöjliggjorde den kraftiga nyetableringen av små famUjeföretag runt om i landet,och som medförde att denna den svenska småindustrins guldålder inbröt? I detkonglomerat av förklaringar som kan anföras finns en som är fundamental:tUlgängen pä billig energi.