prot · FX09127 · 1974-12-31 00:00:00 — Där har väl ingenting hänt i den svenska utrikespolitiken.Vad vi diskulerar -jag tror varken att stormaklslägrd eller småslatslägretmissuppfattar oss - är om vi som neutral alliansfri stal bör höja vår slammaoch säga vad många skulle vilja säga men inie säger, nämligen allförulsaiiningen för fred och avspänning inie bara är atl de stater, som ärövermäktiga de små staterna, upprätthåller fred inom ett visst område genomsina väldiga resurser. Vi lycker om freden men vill - och det är där vianklagar både och - atl de själva eller med hjälp avinternationella organ försöker lösa de grundläggande problem som ulgörorsaken lill oron på , i och i andra områden avväriden. Jagtror del är viktigt atl ett fritt land som vågar säga della. Del kanicke vara något fel i att kritisera de makter som t. ex. i Mellersta Östernställer vapen lill båda sidornas förfogande - bättre vapen, mer vapen; enständig eskalering av möjligheler till krig på hög teknisk nivå - och som hardel fulla ansvaret för vad som sker genom deras handlingar, för all de inte mersatsar pä att hjälpa till att lösa de grundläggande problem i Mellersta Östernsom sländigi gör all del blir krig. Vi vill att de mer än nu förankrar sinaktivitet hos de internationella organen och FN. Jagkan inte finna att del är någon felaktig svensk utrikespolitik och jag kanframför allt inte finna att del är någon ny svensk utrikespolitik. () kortgenmäle: Om avspänningsbegreppels reella innebörd är vi nu tydligen i stortsett överens, även om del var svårt att få klart för sig vad utrikesministernegentligen menade. Utrikesministernsäger sig ha svårt all förstå min hänvisning till Torslen anförandeoch framför alll lill vad denne yttrat om samhörighet med detdemokratiska lägret. Men vi får inte glömma bort atl alla demokraiiska stater har en fri marknadshushållning, det som med vanligt förenklal språkbrukbrukar kallas för kapitalism. Om man ensidigl angriper det systemet angriperman också demokratier som företräder del syslemet. Vad jag framför allt harreagerat mol är den slarvighei i tanken, i analysen och också i framförandelmed vilken den här nya doktrinen ofta presenterats. För atl ge dl exempel villjag ålerge någol av vad statsrådet sade inför FN:s generalförsamlingstredje kommitté: "Den ekonomiska imperialismen är i hög grad knuten lillstormakterna i den industrialiserade världen, men den är också myckel näralierad med del privata kapitalet och de multinationella företagens verksamhet.- Små staterunder utveckling beror för sin framlid av Detkapitalet erbjuds ofta av de stora multinationella bolagen.-- På ett ellerannal sätt kommer framtiden oivivelakligt all planeras, men fråganär: av vem? Delta är en fråga som varje stat måste ställa sig. Skallnationerna planera efler människornas behov? Eller skall de överlåtaplaneringen åt de jällekonglomerai som de största multinationella företagenrepresenterar? Enligl min mening kan del bara finnas ell svar pä den frågan.Vi måsie alltid först och främsi la hänsyn lill del allmännasintressen och inte lill den privata vinslen. två stormakterna säger sigha ell särskill ansvar för freden. 1 kraft av det ansvaret anser de sig iblandha rätt alt lägga sig i poliliken i vilkel land som helsl i varje hörn avvärlden. Denavspänning mellan stormakterna som f n. råder hälsar vi med lillfredssiältetse.Men risken är au stormakterna betraktar varje genomgripande förändring som holmot lugn och ordning. Därförfinns det i avspänningen elt konservativt element, som tenderar all bevara status quo-- ." Kannågon uttrycka sig mera slarvigt än vad här gjort? Jag undrar omulrikesminislern verkligen har läst igenom anförandel innan delhölls. Del företer en brist pä logisk skärpa och klarhet som är utomordentliglförvånande. . Jag lycker all utrikesministern själv i sill försvar för den nyadoktrinen gjorde sig skyldig lill den dualism somjag här kritiserat.Supermakterna skall inte lägga sig i lösandet av konflikter. Men de skatt närdel gäller och göra mycket mera än vad de hittillsgjort. De skall angripa även de grundläggande sociala och ekonomiska problementy blott därigenom kan de åsladkomma en lösning även av de rådande miliiäramoisäliningarna, helle dd ju. Ulrikesminislernkriliserade attlså siormakierna för all de inie har gått mycket längre än vadde gjort där ute. Då skulle de ha nått en lösning, menade han. Men hur hängerdella egentligen ihop med den framförda icke-inblandningsleorin? Jagstår inte här och försvarar stormakterna eller supermakterna. Vad jagkritiserar är den brist på logik och skärpa som - av skäl vilka jag inte villgå in på - har kommit alt karakterisera del senasle årets svenskautrikespolitiska deklarationer, vilka bryter så kapitall med de uttalanden somTorsten och nalurliglvis tidigare gjorde. Jag tror atl har fel när han talar om förändringar i densvenska poliliken. Del är förändringar i del inlernalionella lägel. De problemsom vi diskulerar här var inte akluella på samma säll när utrikesministernhelle Torslen , inie ens när ulrikesminislern hette . Dellal som slalsrådel höll i FN och som jag visst hade läst och ävengodkänt har jag visserligen inte framför mig här, men vad tar upp där ärju något som har blivit aktuellt i den internationelladebatten, nämligen de multinationella företagen och del inflytande som dessahar över en lång rad staters ekonomi. Nr 127 rådet påpekar att de många tidigare kolonierna, som är fria , Fredaeenden ' '" '°"°"''' " ä""bundna av bl. a. de multinationella företagen från "gamla moderiandet. Del går nog atl ta fram åtskilliga exempel på inteminsl della förhållande. Och del gäller inie bara de amerikanska Ang. säkerhets- och mullinaiionella förelagen ulan i hög grad de europeiska från de gamla nedrustningsfrågor- europeiska kolonialmakierna. na Jag iror inie del är slarvighei i tankegångarna,som påstår, ulan jag tror all del ären ganska konsekvent genomförd argumentering, naturligtvis för all påvisa dessaekonomiska intressen som finns genom de multinationella förelagen. Närdet gäller stormakternas agerande i säger vi både-och,dvs. attstormakterna genom alt förse dessa områden med praktiskt tagel alla de vapensom finns där och ytterligare öka på vapenlagren tagit på sig ell ansvar som iförsta hand är stormakternas. Därför är del naturiigl all de skall försökaåterställa freden. Men det går inte atl skapa varaktig fred bara genom all föranya vapen till dessa områden och sedan försöka alt genom diplomatiska påtryckningarår efter är hålla båda parterna stilla med dessa arsenaler av vapen, utanstormakterna måsle försöka medverka lill en lösning av de grundläggande frågorsom gör all del är konfiikl i områdei. Jag kan inte se atl det är dualism. Manmåsle säga både-och när det gäller konfiiklen i . HenULLSTEN (fp): Den här debatten har som bakgrund en värld i oro, som redan harbeskrivits. Siluaiionen i balanserar återigen på randen av krig.De ekonomiska svårigheterna i oljekrisens spår drabbar land efter land. En halvmiljard människor i sväller, liolusenlals dör varie dag. Mångaav de oroshärdar som försvunnil från lidningarnas försla-sidor har fördenskullinte upphört all vara problem. Irupper har lämnal Vielnam, menvielnameserna har inie fåll någon fred. Om och Cambodja skrivs del inieheller särskill myckel längre, men vore det människornas ofrihet och nöd somräknades borde vi självfallel intressera oss för dessa länder lika myckel somlidigare. Ändåborde del egeniligen inie - för alt anknyta lill den debatt somulrikesminislern och fört - vara oron som sådan som oroar oss.Det är dess orsaker som måsle vara det viktigaste. Del är klart all en stabilvärld är bättre än en instabil värld. Men jag kan inte anse all vi fördenskullskall ha status quo och lugn som enda mäl. Det skulle betyda att vi motsatteoss också sådana förändringar som är nödvändiga för alt fier skall fä sinfrihel, för att fler skall kunna äta sig mätta. Ändåär det just strävandet efter staus quo som i hög grad präglar stormakternas politik. och har delat in områden av världen i inlressezoner, inom vilka de anser sig ha rätt atl vaka över en stabilitet 108 som gagnar deras egna poliliska och ekonomiskainiressen. Detär de små nationernas och de ofria folkens protester mol de här anspråken frånstormakternas sida som är bakgrund lill de flesta av efterkrigstidenskonflikter. och krav påhegemoni tar sig naturligtvis olika uttryck. Denkommunistiska superdiklaluren har demokralin, den fria kritik-rätten, denenskildes frihel, som sin främsta fiende. Vifår en påminnelse om det när kommerlill i ,förpassad från sill hemland för all han vågat sägaoch skriva sådant som de styrande inte vill höra eller se och ulan möjlighetalt återvända. Behandlingenav Solzjenilsyn är sovjelsregeringens svar på frågan vad man menar medkulturell frihet och människors rätt att röra sig fritt. Hävdandet av dessafriheter är ett av målen för den avspänningspolitik som diskuteras vid deneuropeiska säkerhetskonferensen, som det redan talats om i den här debatten. Jaghoppas, herr lalman, all del är länkl som ett understalemeni närutrikesministern säger all förhandlingarna i den delen "visal sig varabetydligt mer tidskrävande än någon förutsåg". Sovjetsyslemelkräver lydnad av sina medborgare, inte frihet all vara med och påverka sinaegna livsbetingelser. närmaste i del internationella umgänget är inteallierade, de är lydslater. Denamerikanska utrikespolitiken borde, om eftersträvade atl leva upp till sinaegna demokraiiska traditioner, innebära all man bjöd kommunistdiktaturernamotstånd genom atl stärka demokratin i andra delar av världen. Jag håller medherr om atl demokratier skall slåss för demokrali. Men dess värre måstevi konstatera atl vi har sett ganska litet av den sorlens amerikanskutrikespolitik sedan . lill är en viktig garanti - kanske den viktigaste - för denjudiska statens möjligheler till fortsatt existens. Mendär del passat den amerikanska stormaktens strategiska iniressen atl stödjadiktaturer och passivt åse eller aklivi medverka lill demokratiers fall, tycksman inte ha tvekat. Denvacklande grekiska demokralin kunde ha räddals 1967 om valt atl ge den sittstöd. Men del var inte en demokratisk utpost i som blev detviktiga. blev viktigare som bas för den amerikanska medelhavsfloUan.Kravei på mililär stabilitet dominerade, dä som , och för del mälel framstodGiorgios Papadopolous' överstar som en bättre garant än centerunion. Allgrekerna kunde gå till val pä lio är , allkommunislerna kom till korta i del valet, alt landel är kvar i denvästerländska gemenskapen - ingeniing av detta har de några andra kämpandedemokratieratt tacka för. Det är helt och hållel deras egen förtjänst. Delblev Cypernkrisen som utlöste den grekiska miliiäriunians fall. Pä någol sällär delta lilla örike i dl av de mesl tragiska exempel påslormaklsdiplomatins cyniska spel. Baind strategerna i Wash- Nr 127 ington och , i och var del lydligen ingen som den kundeförstå att detta välplacerade basområde också var en nation där "Människor levde och verkade. --------------- Förden stormakt, inom vars intresseområde råkat hamna. Ang. säkerhets- och framstod president ' försök all hävda sitt lands integritet som En delning av ön med dess bara 600 000 invånare mellan två na pålitliga NATO-allierade vore bällre för stabiliteten i området. land som har rätt atlslåss för sina nationella intressen, ell litet land som får finnasig i att andra bestämmer. Resultatetblev en tragedi. Motsättningarna mellan öns båda natio-naliletsgrupper, somkanske kunde ha fått en lösning, har blivit definitiva. Mer än hälften av önsgrekcypriotiska befolkning lever som fiyktingar i sitt eget land. De saknarutkomstmöjligheter och har knappt tak över huvudet. Den turistnäring som varöns viktigaste inkomstkälla är slagen i spillror. , ochLimassol, lill för mindre än dl år sedan populära turistmål, har förvandlatstill spökstäder. Enhel nation har krossals till smulor, för den internationella stabilitetensskull. Ocksåi ett annat av , , har kravet pä polilisk lagoch ordning, sett ur synvinkel, fordrat sina offer men aldrig letttill några framsteg - sett ur demokratins synvinkel. Allenderegimen blev integammal. Den gjorde många misslag, men ingav mer av hopp. Rädslanför förändring krävde all chilenarna skulle styras av en primitiv och brutalmilitärjunta. Mångakanske lycker all detta är fåfäng kritik. Stormakterna rår vi inte på. Derasutrikespolitik har alltid styrts och kommer alllid alt styras av deras egnanationella intressen, ideologiska och ekonomiska. Kritikenär ändå nödvändig. De storas utrikespolitik angår också de små, på samma sällsom vad de siarka inom en nation gör angår de svaga. All låta kritiken tystnaär all underkasla sig. Dessulom- och del kanske vi har anledning alt påminna oss då och då - ingår också visjälva bland de starka, inte när det gäller super-diplomati, men när del gällerrikedom. Deflesta länder är fattigare än . Vi har råd och möjligheler all förbrukatiofall, ibland hundrafall, mer av energi, livsmedel, naturresurser och andraförnödenheter än majoriteten av jordens befolkning. Vihar råd all ge ombonade bosläder, ulbildning och sysselsättning ål alla. Närde faltiga ländernas ekonomi krossas av höjda oljepriser, kan vi klara ossgenom all ta bällre betalt för våra exportprodukter. Som välståndsland ärSverige en stormakt. Vireagerar också mycket riktigt som en stormakt, dvs. vi tänker i första hand på oss själva, pä våra egna iniressen. Andras sväll och svå righeter angår oss bara marginellt. 110 Vi vet t. ex. all de faltiga länderna just nu harett extra biståndsbehov på uppskattningsvis 20miljarder kronor. Men vi ger ingeniing extra, vi ger inte ens vad vi lovat ihögtidliga utfästelser. Sverigehade en ovanligt bra skörd . Vi fick dl spannmålsöverskott pä 1,5 miljonerlon. Det är, som påpekade , lika myckel som Bangladeshsunderskoll genom översvämningarna. Menvi håller på vårt, precis som stormakterna. Vi säljer i första hand till demsom kan betala. Några proceni av värt överfiöd skänker vi bort under storpolilisk pompa. Närnågon säger lill vår regering all vi borde göra mera skyller den pä all deandra rika också är snåla. Därför har FN-maskinerid gått i baklås, och denstora biståndsfond som diskuterades i blir kanske inte av, ivarje fall inte sä snart som man hade tänkt sig. Det beror på att de storaindustriländerna lurpassar på varandra, säger man från svenskt håll; och deltarsjälv med liv och lust i detta turpassande. Fränfolkpartiets sida föreslog vi i en motion all skulle ge 500miljoner extra i bistånd till de hårdast drabbade länderna del här budgetåret.Den molionen fick vi inte väcka. Det ansågs inte finnas några formellamöjligheter till det. Det fanns inte någon proposiiion alt hänga upp den pä,och atl hänvisa till under inlräffad särskild händelse gick inte försig. Ändåvar det ganska myckel som hade inträffat - del var all genomöversvämningskalastrofen förlorat mat för mer än sju miljoner människor ulöverde stora underskott som man "normall" har, att hälften av deutfästelser om bidrag som gjorts lill FN:s olika kalaslrofprogram fortfarandeåterstår all infria, all , som jag nämnde, fått enrekordskörd, atl regeringen inte brytt sig om all fullfölja beslutom en extra svensk insats. Vadsom är "händelse av siörre vikt" bedöms så olika. Solidariteten harsina gränser och känslan för människovärde varierar med avståndet, också blandoss svenskar. Del är ingen ny iakttagelse, men del finns kanske anledning altpåminna om den dä och dä, så alt vi inte går omkring och tror oss vara myckelbättre än alla andra. Väridensfalliga sväller trots atl jorden fiödar av resurser. Alt åsladkomma en rättvisfördelning av de resurserna har alllid visal sig vara svårt; all använda demlill vapen har alltid legat desto närmare till hands. Närmare1 går jusl nu lill miliiära ändamål, framgick delav utrikesministerns anförande . proklamerades 1960-talel som del första uiveck-lingsårliondel.1 ell annal FN-papper läste jag all vad man framför alll kommer allminnas 1960-lalet för är alt det "var då som stormakternas kärnvapenutvecklades och mångfaldigades därhän att enbart bråkdelen av arsenalen skullekunna utsläcka alll liv på jorden; för alt utvecklandet av ballistiska raketeroch fulländandet av styr- och konlrollsyslem gjorde varje plats på jordenlillgänglig för noga beräknade anfall med nukleära sprängladdningar och för allrymdteknologin skapade en ny dimension inom områdei för mililär kommunikationoch över- Nr 127 vakning. Kort sagt kommer årtiondet all bli ihågkommel för all kapp- Fredaeen den rustningenunder denna lid kännetecknades av en leknisk utveckling "" '° ' många former, att de blir för talrika att uppräknas." --------------- Vadhar då de nedrustningsåigärder som utrikesministern nämnde i Ang. säkerhets- och sittanförande, och som han sade "måsle hällas levande ulan all kravei nedrustningsfrågor- pä realism eftersatts", lett lill? Jo, till ettresullal rakt motsatt dd avsedda, na om man betänker alt de förhandlingar som längepågätt i enligl den s. k.McCloy-Zorinöverenskommelsen skulle syfta lill "allmän och fullständigavruslning". Upprustningen har aldrig i historien varit sä enorm -krigsperioderna icke undantagna - som . Och de regeringarä vilkas vägnar McCloy och Zorin utställde sitt högtidliga löfte om avruslning,och , har gått i spetsen för denna upprustning. Visstkan vi säga alt nedruslningsförhandlingarna lett till atl del inte blev ännuvärre än del har blivit, om vi vill se litet optimistiskt pä saken, och del harvi för all del anledning atl göra. Del är t. ex. rikligl som utrikesministernsade i sitt anförande, att ännu ingen av dem som undertecknaticke-spridningsavtalel anskaffat kärnladdningar eller kärnvapen i strid motfördraget. Detär också vikligl all de slaler som har kärnvapen och som undertecknat delpartiella provsloppsavtalet därmed förbundit sig all avslå frånkärnsprängningar ovan jord och under . Del är också bra alt storadelar av Laiinamerika proklamerats som kärnvapenfri zon och alt arbelel iGeneve för en lid sedan resullerade i en konvention som förbjuder användningenav s. k. bakleriologiska stridsmedel. Del är över huvud laget bra all mandiskulerar nedrustning. Men den realism som utrikesministern påbjöd tvingar ossinse atl resultalel blivit myckel magert. Icke-spridningsavtalel har intehindrat världens totala kärnvapenarsenal att växa med kusligt höga tal när detgäller sprängkraft. Dethar inte hindrat och från att bli medlemmar i den s. k.kärnvapenklubben, och kärnsprängning förra årel må bevisas ha aldrig såfredliga avsikter. Faktum kvarstår atl , precis som sadenyss, med denna kärnsprängning tagit ett jättekliv mot möjligheten atl självitillverka atomvapen och alt man provocerat andra länder att följa efter. Utrikesministern harbeskrivit hur på ell förtjänstfullt sätt - som jag tycker - tillsammans med mänga andra stater verkar för all hindra kärnvapnens spridning. Det sker genom atl vi själva är med i icke-spridningsavtalel, genom att vi lägger restriktioner på vår expon av ulruslning för kärnreaklorer och genom alt vi verkar för ell förbättrat skydd vid internationella transporter av reaklorbränsle. Man har också , som här har nämnts , tagit upp den gamla tanken på en internationalisering av hela hanteringen av kärnreaklorbränsle. Men, herr talman, eftersom mänga vikliga länder avsiktligt har ställt "2 sig utanför icke-spridningsavtalel och ett av dessaländer, , t. o. m. har skaffat sigkärnladdningar, sä måste man fråga sig om det verkligen räcker med de hindersom man försöker lägga i vägen för kärnvapnens spridning. Införden internationella konferens som i skall granska juslicke-spridningsavtalel finns därför anledning att också fundera på vad somskulle kunna göras åt det egentliga problemet, dvs. orsakerna till att en radstater vill ha kvar möjligheten att skaffa kärnvapen. Det finns, tycker jag,anledning att fundera på vad som skulle kunna åsladkommas t. ex. genom stöd åttankar på större - och fler - kärnvapenfria zoner och kanske också genom stödät utfästelser från kärnvapenstater att inte sätta in atomvapen mot stater utankärnvapen. Nedrustningssträvandenagår ytterst ut på att göra vapen överflödiga. Det kan tyckas, som jag redan harsagt, vara en fåfäng strävan - och är del kanske också. Vad man hittillsåstadkommit är vät egentligen bara överenskommelser om att inte använda vapen,vapenteknik och vapenexperiment som stormakterna funnit överflödiga för egendel men som man vill hindra andra att utnyttja. grymma värid vi tvingas leva i kanske de försök som pågår att ikonventionernas form försöka framtvinga en utmönstring av de mest bestialiskaresultaten av vapenforskningens landvinningar är vät så realistiska. Ambitionernaär inte höga. Vapen skall vara effektiva, men de skall inte vara mer effektivaän det militära syftet kräver. Vad man just nu arbetar med i FN och i Rödakorsets regi och med energiskt deltagande från svensk sida är försök attförbjuda "onödigtvis grymma och urskilj-ningslöst verkande" vapeneller vapensystem. Trampminorsom inte bara försätter soldater ur stridbart skick genom benskador utan som konstrueratsför att också kunna slita sönder un-deriivet hör hit. Kulbomber med så storräckvidd att de gör det omöjligt att skona civila mål ingår i arsenalerna. Därfinns också s. k. höghastighetsvapen, vars kulor sliter sig genom kroppen ochinte bara gör ett hål. Napalm och andra brandbomber hör hit men ocksåanvändningen av konventionella bomber i sådan omfattning att de åstadkommereld-stormar, som förstör allt i sin väg och dödar tiotusentals civila på desätt som invånarna i tyska och japanska städer fick uppleva under andraväridskriget. Hoppetom att de här försöken skall lyckas knyts naturiigtvis till att de vapen mandiskuterar med en pä militärt håll generös term kallas "onödiga". Manaccepterar från militärt håll att det går att föra krig även utan dessa vapen,förutsatt förstås att motsidan också avstår frän dem. FränUSA:s sida har intresset för förhandlingarna ökat sedan de drog sig tillbakafrån . Där hade man länge tillgång till ett utmärkt experimentalfält.Förmodligen är man också ganska nöjd med resultatet. Den sovjetiska attitydentycks ha ändrats i den andra riktningen efter slut. Det ärpolitiskt inte lika matnyttigt att tala om 8 protokoll 1974. dessa saker när udden motden andra supermakten inte blir lika tydlig, när det man talar om lika väl kanvändas mot en själv. Pådet hela taget tycks dock en viss islossning ha inträffat. En expertkonferensi förde frågan några steg framåt, och jusl väntas FN kommaatt anta en resolution som uppmanar regeringarna att åtminstone överväga förbudmot vissa i den här resolutionen närmare specificerade vapentyper. Denuppmaningen riktar sig också till . För det ar inte bara andra ländersvapen jag beskrivit - vi har själva många av dem. Regeringen har nyligentillsatt en nämnd som skall göra en granskning av vad som döljer sig i desvenska vapenförråden. Jaghoppas, herr talman, alt det leder till en utmönstring av de värstahemskheterna. Vi behöver t. ex. inte stå i första ledet när det gäller atlinföra höghastighetsprojektiler. Villvi hävda oss som internationellt samvete måste vi vara beredda att själva levaupp till de krav vi ställer på andra. Detgäller på det här området, och det är en lika motiverad uppmaning när detgäller att hindra den svält som drabbar fatligväridens människor med sammagrymhet som ett häriande krig. Herr förste vice talmannenBENGTSON (c): Frågan om nedrustning och icke-spridning av kärnvapen är avgörande förkrig eller fred i väriden. Del finns alltså alla skäl för den svenska riksdagenatt återigen debattera dessa viktiga frågor. Men debatt är en sak, verklighetenär en annan. Verkligheten är den atl vi tyvärr har små möjligheter att själva påverkaulvecklingen mol nedrustning och att sätta stopp för fortsatt spridning avkärnvapen. Vi kan inte själva göra så mycket, men i samverkan med andra mindrestater kan vi måhända åstadkomma vissa resultal.