prot · FX09130 · 1974-12-31 00:00:00 — 30-timmarsveckanskulle innebära en reallönehöjning på ungefar . Jag tror därför intealt vi kommer att få en 30-timmarsvecka eller att del kommer all gä så snabbisom säger; människorna kommer att fordra ekonomiska tillskottutöver den förkortade arbetstiden. Men jag skulle sälla stort värde på om herrRomanus gick upp till och där framlade folkpartietssynpunkier på detta. Sedan,när det gäller att tvä snickare skulle kunna dela jobb, är det en helt annansak - i utskottsmajoritetens skrivning slår del att försöksverksamheten bör gäut pä all tvä makar delar en befallning. Ja, del kan jag hälla med om att ifalltvä snickare eller tvä barnmorskor skall dela samma arbeie uppstår en hellannan situation, men del är inte vad utskottet har skrivii om. Då, menar jag,vore det larvigt att gå till Kungl. Maj:t och begära en försöksverksamhet förtvå makar på del här området! FruAF () kort genmäle: Jag är inte fullt säker på att herrNilssons i statistik är riktig. Han lalar om 1,7 miljoner människor ideltidssysselsätlning, men enligt den kurva som finns på s. 11 iiitskoltsbetänkandel, där de deltidsarbetande finns redovisade, ligger siffranvid ungefar 800 000. -Men vi kanske inte skall bräka om statistik. Jag kan geherr rätt i ett avseende: jag kan mycket väl länka mig alt del finns endel av dem som deltidsarbetar som vill ha elt heltidsarbete. Vi vet attunder den gångna lågkonjunkturen många människor har deltidsarbetat avarbeismarknadsskät - del har alltså varit en form av dold arbetslöshet. Jagtror emellerlid också, , alt mänga av dem som över huvud taget intehar något arbeie, och särskill då kvinnor, gärna skulle vilja ha ettdeltidsarbete. Hur än dessa slrömmar så alt säga slår ul, trorjag ändå atl vifortfarande behöver fiera deltidsarbeten, inte minsl kvalificerade sådana. () kortgenmäle: Det är klart alt omfattningen av efterfrågan kan skifta när del gällerdeltidsarbete. Man kan notera atl del fortfarande i myckel slor utsträckning ärkvinnor som efterfrågar deltidsarbete, och det är väl också delta som medför ensnedbelastning - vi vill alt deltidsarbetet skall ha en sådan utformning, all delkan bli attraktivt även för män. Då kan man använda det på ell rätt sätt isamhället. Det är ändå så, all arbelel skall vara lill för människans skull ochinte tvärtom. Om det befinnes all arbetet antar sådana former att mångamänniskor reagerar mol dem och vill ha andra former, bör vi se lill atl vi kanskapa dessa andra former. Sedanvar det en sak till. i sade alt det inte bara är staten somskall medverka till deltidsarbeten. Del är rikligl. Jag vel inte på vilketområde deltidsarbetet infördes försl, men jag känner till det från minjournalistiska verksamhet någon gäng omkring . Det var dä som jag förförsta gängen kom i kontakt med deltidsarbetet - det var inomförsäkringsväsendet, bl. a. här i . har krav uppställtspä all staten skulle vara en föregångare på detta område, och jag tycker ocksådel är rikligl atl staten går före när det gäller denna utveckling. Päfrågan om de deltidsarbetande är välkomna in i de fackliga organisalionernasade i alt del är klart all de är välkomna. Ja, del sägerman , men man har inte visat något siörre inlresse för dem lidigare - man harinte gjort dem lill föremål för någon medlemsvärvning eller över huvud lagdtagit upp deras intressen lill behandling. Detta visar sig bäst i all derassociala förmåner är prakliskl laget obefintliga. Det är försl pä senaste tidensom man har börial intressera sig för de deltidsarbetande, och därvid harintresset till ganska slor del väckts genom att vi pä kvinnoföreningshåll harbörjat röra i den här saken. Jämställdhetmellan män och kvinnor, m. m. Hen () kongenmäle: i ville att jag skulle delge Arbetsgivareföreningenmina synpunkter på sexlimmarsdagen. Vad han ville all jag dä skulle framhållavar väl vad jag tidigare sade i talarstolen här, nämligen alt om man avkortararbetstiden - säg i slutet av arbetsdagen - tror jag inte atlman därmed generelll sett minskar produktionen med 10 proceni, eftersomeffektiviteten är sämre under den sista delen av arbetstiden. Därmed skullelönlagarna kunna göra anspråk på att slippa en moisvarande löneminskning med 10proceni, ulan få en mindre reduktion. Jag skall som en första åtgärd med nöjeöversända riksdagstrycket lill . Kanske kan del vara lillnågon hjälp i rätt rikining, även om jag är rädd för all man där inte kommeralt ta särskill starkt intryck. Jagvill i det sammanhanget erinra i om vad LO:s ordförandeGunnar har sagl, nämligen alt som han ser för svenskarbetsmarknad, finns del anledning alt överväga om man inte måsle förkortaarbetstiden för all arbetena skall räcka åt alla. har han sagl i enintervju i Fackföreningsrörelsen. Jag tycker atl den synpunkien är rimlig. Hellreän att ha ett samhälle där vissa människor får stressjukdomar av olika slag ochprakliskl laget arbetar ihjäl sig, medan andra har en påtvingad sysslolöshet,vill vi väl att ar-bdslillfätlena sprids ut på alla, även om det innebär enavkortad arbetstid och en någol långsammare reallönehöjning. Det är glädjandeatl en så värdefull ståndpunkt företräds av LO:s ordförande. Slutligenvill jag fästa i uppmärksamhel på att förslaget om att tvåmakar skall kunna dela en befattning är ett uppslag. Jämställdhetmellan män och kvinnor, m. m. som enliglulskottsmajpriieten skall prövas. Del har försökts i , och del skadar välinte all man lar del av de erfarenheter som finns. Enligl min uppfallning ärdet dock betydligt angelägnare att människor renl allmänt får deltidsarbete.Sannolikheten all de skall kunna dela en befattning med den som de är gifta medär ändå rätt begränsad, även om jag inte vill utesluta alt i framliden ivåsnickare som delar elt arbete också kan vara gifta med varandra - vi skallkomma bort från uppdelningen i manlig och kvinnlig arbetsmarknad, glöm intedel! HerrNILSSON i (s) kort genmäle: säger att deltidsarbetande inte har varit föremål förmedlemsvärvning. Jag vel inte vad hon stöder sina uppgifter på. Jag kan bevisamotsatsen -jag har själv varit ute och värvat sädana medlemmar. Vadjag kanske vänder mig mest mot i utskoitsmajorilelens skrivning är den del somfru läste upp, där man talar om behovet av atl möta den ökadeefterfrågan pä deltidsarbete. Vad har man för underlag för påståendet alt dennaefterfrågan ökar? Man talar i sammanhangel om långtidsutredningen. Det ärriktigt alt antalet deltidsarbetande har ökal, och jag har nämnt siffran1,7 miljoner. Men man säger att ökningen fortsätter, och det kan man intebevisa. Tvärtom visar mina siffror att en minskning är pä väg. Därför menar jagatl vad man begär all Kungl. Maj:l skall göra är någonling som inte svarar molverklighelen. Delsammagäller frågan alt tvä makar skall kunna dela en befattning. Men då vänder manplötsligt på det och säger atl tvä snickare eller tvä barnmorskor skall kunnadela jobb och begär alt en försöksverksamhet skatt startas. Del är ju endiskriminering mol andra grupper. Eller menar man all i fortsättningen skallsnickare gifta sig med snickare och barnmorskor med barnmorskor? Jag tyckeratt det är en myckel underlig formulering. Manlar också upp problemet med de sociala förmånerna vid deltidsarbete. Jag harpåpekat alt en central överenskommelse har träffats mellan LO och SAF och alldenna nu följs upp på förbundsnivå. Lål dem göra del försl innan vi lägger ossi detta! Vi skall inte blanda oss i den här frågan när den redan är pä gäng.Jag kan alltså inte förstå atl utskottsmajoriteten har funnii anledning altgöra denna hemställan till Kungl. Herrförsie vice lalmannen anmälde alt och fru anhållit atllill prolokollet få antecknat all de inte ägde rätt lill ytterligare repliker. Hur dyr är en karl? föreslog en kungl.löneregleringskommitlé tre olika lönenivåer för seminarielärare - den lägstaför kvinna, en högre för ogift man, den högsia för gift man. Iargumenteringen för skillnaden mellan man och kvinna anfördes bl. "männens större fysiologiska näringsbehov". En grupp kvinnligamedicinare - det fanns några tiotal - gjorde då en uiredning som visade allmannen behöver vid pass mer än kvinnan . Om man räknademerkostnaden per är härför i billigaste födoämne, såsom havregryn, så blev deten kostnad av och . Med dyr föda, såsom nötkött, skullekostnaden uppgå till och . 1 medeltal således och 20öre . Det var då. En kari kostar givetvis mer . Mankan sä klart skratta åt sådana här stolligheter. Men den bakomliggande frågan,frågan om jämlikhet mellan könen, är värd all allvarligt diskuteras. Vihar i tagit tikalönsprincipen genom vår anslutning titt i början av1960-lalet. Åtskilligt har hänt på lönefronten i . Klyftanmellan kvinnliga och manliga lönegrupper har minskat. Frånsett likalönsfrågansaknar vi dock en lagstiftning om jämlikhet mellan könen på arbetsmarknaden.Nu ligger det ett förslag. Reservationen 3 av herrar i ochEkinge gäller bifall lill motionen 1974:1550, i vad denna avser lagstiftningmol könsdiskriminering pä arbetsmarknaden. Jag kommer alt rösta för dennareservation och skall här ulveckla skälen för mitt ställningstagande, somdelvis sammanfaller med ', delvis är något annoriunda. Jagställer mig bakom principerna i det moderaia partiprogrammet i frågan omkvinnans möjlighet att välja mellan yrkesarbete och arbete inom hemmet.Likaledes är jag enig med fru som fört partiets talan , atlvalfriheten skall vara reell. Men våra åsikter går isär, i vart fall då delgäller lidpunkten för de medel man bör tillgripa för att få valfriheten attfungera. Ulskoltsmajoriletenhar avvisal tanken på lagstiftning , hänvisat till behov av ingåendeutredning och skjutit frågan på obestämd framlid. Jag menar som reservanlernaatl det bör vara möjligt atl lägga fram lagförslag riksdag. Vidaremenar jag att de i molionen 1550 uppdragna riktlinjerna är bra att böria med,även om jag anser alt vissa kompletteringar i riktlinjerna bör göras. Dagenskvinnofråga bottnar i att det fortfarande finns en djup klyfta mellan ideal ochverklighet. har i industriländerna kvinnorna varit formelltlikställda med männen, men någon reell jämlikhet har inte uppnåtts. Jagskall som exempel på bristande jämlikhet nämna några axplock ur lidningenMetallarbetaren. I nr 1970 fanns en osignerad intervju frånTelefabrikation i under rubriken: I föreiagel fanns dubbelt så många kvinnliga som manliga anslällda.Det framhölls att staten inte var bättre arbetsgivare än andra. Kvinnor varytterst sällan arbetsledare, och i della företag med dubbelt så många kvinnorsom män fanns inte en enda kvinnlig förman. I Metallarbetaren nr 48,1971, fanns en intervju under rubriken: "Nej Jämställdhetmellan män och kvinnor, rn. Jämställdhetmellan män och kvinnor, m. m. Du, den gubben gårinte." Företagsledaren pä Tefab industri hade i en intervju lill Expressensagt att kvinnor måste behandlas nästan som barn. Melallarbetareh hadeombesörjt en intervju för att få veta om det verkligen var sant attföretagsledaren tyckte så. Dä sade han: "Jag menar att man bör undvikaalltför besvärande resonemang om ackord och dylikt om man har anledning altbefara att motparten av en eller annan anledning inte är i balans." Enintervjuad kvinna vid företaget yttrade: "Jag känner det som om vi kvinnorblev utskämda över hela landel. Vi är djupt kränkta." IMetallarbetaren nr 9,1972, gör i en insändare en skarp vidräkningmed arbetsförhållandena i , där hon är anställd. a. atl kvinnorna ständigt blir förbigångna och att en kvinna aldrig kommeri förmans ställning över män. 1nr 45, 1972, slutligen sammanfattar att en kvinna pä 1 000 blirförman och atl 11 kvinnor av 9 500 har blivitarbetsledare. Dettavar ur Metallarbetaren. Det finns givelvis fler artiklar och intervjuer avdenna typ. Delta var endast ett axplock. Gemensamt för dem är att kvinnorna ärnedtryckta och inte befordrade i det statliga företag där de är anställda.Klagomålen gäller som regel inte anställningsförhållanden utanarbetssituationen. Denarbetssituation man upplever som besvärande är nalurtiglvis komplicerad. Vissafaktorer kan man dock peka på, exempelvis att kvinnor sällan läges ul lill vidareutbildninginom elt företag. Vidareutbildning är i sin lur förutsättning för befordrantill högre tjänst. Frånett annat fält på arbetsmarknaden kan anföras förhållandena inom universiteten.Inkörsporlen till vetenskaptig verksamhet och därigenom även tilluniversitetslärartjänsler är amanuens- och assistenttjänster. Förhållandetmellan kvinnliga och mantiga är här avsevärt annortunda än förhållandet mellankvinnliga och manliga studerande lill grundexamen. Mankan nu fråga sig: Hur skulle en lagstiftning om jämlikhet på arbetsmarknadenkunna påverka missförhållanden av exemplifierad art? Svaret är i första handatt möjligheten att få ett påstående om könsdiskriminering prövat av domstolskulle bli en realitet. Antagligen skulle antalet fall som kom inför domstolinte bli högt annat än i ett övergångsskede. Man skulle för det mesta dra sigför besväret och obehaget. Paragrafernas stora belydelse skulle ligga däri visste att de fanns och gav möjlighet lill domstolsprövning, vilkel skullege kvinnorna psykisk styrka all kräva jämlikhet i kinkiga situationer. Sedankan man lägga en mer långsiktig aspekt pä en lagregel om könsdiskriminering.Jag skall fatta mig sä kort jag kan, herr talman. Men det är nödvändigl attåtminstone schematiskt sätta in den här frågan i ett historiskt perspektiv. Faktai det följande harjag hämtat från bok "Statistik ochpolitik. och kvinnorna på arbetsmarknaden". Qvistsröda tråd är denna: De styrandes intresse för kvinnovänlig lag- sliftning inom skalteräll,socialrätt, familjerätt elc. är starkt styrt av tvä faktorer. Den ena är, somtidigare också sagts här , behovet av kvinnor pä arbetsmarknaden. Denandra faktorn är vilken typ av kvinnor man måste rikta sig titt för all fädella behov tillfredsstäitt -vilken typ av kvinnor i fråga om ålder, civilståndoch bundenhet vid barnpassning. Exempel:I en högkonjunktur behövs kvinnor på arbetsmarknaden. Är flertalet kvinnor unga,gifta med småbarn, måste man därför från samhällets sida ordna med barntillsyn.Är fiertalet kvinnor äldre, gifta ulan småbarn, kan del i stället behövasskattereformer och deltidstjänster för att jusl dessa kvinnor skall varavilliga att gå ut på arbetsmarknaden. Del är alldeles onödigt atl se reformersom gynnar kvinnorna enbart som en följd av ändrad ideell inställning tillkvinnan som jämlike. Behovet av kvinnor på arbetsmarknaden har säkertigen istor utsträckning styrt den kvinnovänliga lagstiftningen. En gammat grek,Epiktetos, sade: "Där man finner sin nytta, där förlägger man sinfromhet." Denhistoriska utvecklingen på arbetsmarknaden har pressat fram en kvinnovänliglagstiftning efter andra väridskriget. Vad som framför allt betyder något i dethistoriska perspektivet är förändringar bland de aktiva kvinnorna i åldern20-64 år. Och här har skett stora förändringar. är harstarkt minskat i relation till gruppen 40-64 är av aktivakvinnor. Gruppen är större än gruppen . fanns delen miljon gifta och en miljon ogifta kvinnor bland de aktiva. är mindreän en femtedel ogifta och fyra femtedelar gifta. Det är en utomordentligt slorförändring. Del stora nertatet gifta yngre kvinnor är småbarnsmödrar. I åldernöver har de gifta kvinnorna i regel inga småbarnsbekymmer. Varförär del så viktigt atl vela atl man de tre första årtiondena av detta århundradekunde vända sig till nästan halva den kvinnliga befolkningen, som var ogift,när man behövde kvinnlig arbetskraft? Jo, därför atl de ogifta kvinnorna intehar vad Qvist kallar kvinnospecifika hinder för förvärvsarbete, dvs. hem ochuppgifter i samband med barnafödande och barnavårdande. Man kunde alltså få utnästan halva den kvinnliga aktiva befolkningen ulan att bygga barndaghem, utanalt ändra skatteregler och löneprinciper. 1och med att gruppen ogifta kvinnor krympte till en femtedel av samtliga kvinnormåste man vända sig till andra kvinnogrupper. Den största gruppen, gifta över40 år ulan omsorg om småbarn, behövde stimuleras av ändrade skatteregler ochpensionsregler för alt gå ut på arbetsmarknaden. Och vill man vända sigtill den näst största gruppen, den som består av kvinnor i åldern ,gifta kvinnor med små barn, inställer sig frågan om barnpassning och allt vaddärav följer som nödvändigt att ta itu med. Grundförutsättningenför all kvinnovänliga reformer skall verkställas är, enligt denna teori, behöver kvinnor på arbetsmarknaden. Om detta behov försvinner i enlågkonjunktur skulle prognosen vara Jämställdhetmellan män och kvinnor, m. m. Jämställdhetmellan män och kvinnor, m. m. att intresset förkvinnovänliga åtgärder svalnade. Likadan skulle utvecklingen bli om detvisserligen fanns elt behov av kvinnor på arbetsmarknaden men tillgången päogifta kvinnor kraftigt ökade. Manskall givelvis inte härdraga betydelsen av arbetsmarknadens styrande inverkanpä det kvinnovänliga reformarbetet. Naturligtvis har stora enskildapersonligheter inom kvinnorörelsen och enskilda organisationer betytt oerhörtmyckel för utvecklingen. Den äran skall man inte ta ifrån dem. Men bortser viett ögonblick frän ideella människors betydelse blir bilden av arbetsmarknadensstyrande effekt oroväckande. skildrar jag den något tillspetsad. Kvinnanssituation skulle i så fatt vara byggd pä lösan sand. Vi skutte inte varadär vi är och inte heller ha kommit dit därför att vi uppskattas för värtegel värde och vår egen förmåga. Den dag man inte mera behöver oss, exempelvissom en följd av teknikens utveckling, skulle vi kunna falla tillbaka ellerstagnera i jämlikhetsfrågorna. Här kommer behovet av lagstiftning mol könsdiskrimineringin i bilden. En lag kan vara bra att ha . Den kan garantera oss enjämställdhet oberoende av växlingar pä arbetsmarknaden och växlingar avdemografisk art. Jag vill inte påstå att en lag av den typ som föreslagits i motionenskulle, likt en trollformel, med en gång undanröja de kvinnospecifika hindren.Man måste komma ihåg att samhället är dynamiskt. Det gäller all område förområde spalta upp kvinnofrågorna i delfaktorer, atl undersöka vad som vidjämförelser mellan män och kvinnor beror på t. ex. skillnader i ålder,ulbildning, yrkeserfarenhet, tradition, fördomar, medvelna värderingar,kvinnospecifika hinder etc. Kan man komma bort från allmänna fraser ochsvulstig retorik sä kan en saklig diskussion om dylika delfaktorer visa vägentitt vilka närmare åtgärder man skall tillgripa för atl förverkliga denföreslagna lagtexten. Ioch för sig harjag givetvis ingenting atl invända mot alt lagstiftning mot könsdiskrimineringpä arbetsmarknaden sker exempelvis 1976, men för mig framstårutskoltsmajoritetens uppskjutande av lagstiftning som den obotfärdigesförhinder. Därför är det viktigt alt precisera en lidpunkl förlagstiftning mol könsdiskriminering. Jag kan inte inse alt 1975 skulle vara förtidigt ur ulredningssynpunkt. Jag yrkarbifall till reservationen 3. (vpk): I inrikesutskottels betänkande nr 25 behandlas molionen om åtgärder förjämställdhet mellan män och kvinnor. Men i samma betänkande avstyrker ulskottelen moiion av kommunisterna med krav om minimiarbelslid fördeltidsarbetande. Detta finner jag anmärkningsvärt, då såväl utskottet somkammarens ledamöler borde vara medvelna om atl den viktigaste åtgärden förjämställdhetens genomförande är all kvinnorna bereds arbete på samma villkorsom männen. bör gälla oberoende av vem som är försörjare. Jag kommer attta upp frågan om deltidsarbetet men från en annan utgångspunkt än vad övriga talare hargjort. Som deltidsarbetet fungerar med koncentrationen enbart på denkvinnliga arbetsmarknaden är den frågans lösning hell avgörande för frågan omjämställdheten. anförde i sill inlägg till att kvinnornas uppgift somreservarbetskraft häller på att brytas, men den saken tål nog fortfarande altdiskuteras. Närdet gäller anställda med mer än halv arbeislid var andelen kvinnor av dentotala arbetskraften är är 1970. Man harganska små ambitioner om man är nöjd med en sådan utveckling. Däremot harantalet undersysselsatta ökat, och där finns ju kvinnorna. Inte heller när detgäller löneutjämningen är det helt klart. Timlönen för manliga industriarbetareökade med mellan i fiol och ,medan de kvinnliga arbetarnas timlön ökade med . I avtalenstår det naturiigtvis inte att de manligas löner skulle höjas mer än dekvinnligas. Tvärtom borde kvinnornas löner ha stigit mer, och det gjorde deockså i själva avtalen, men centrala avlat och faktisk löneutveckling är tvåskilda saker. Därför är 1974 som uppvisar den här utvecklingen. Delegaiionenför jämställdhet redovisar i sitt yttrande över motionerna att deltidsarbetebland män är relativt ovanligt. I siffror redovisas att avalla män i åldrarna är var deltidsarbetande. För kvinnornavar siffran vid samma jämförelse , men då andelen sysselsatta blandkvinnorna är mycket lägre än bland männen blir procenten totalt för kvinnornaännu högre. Isamma yttrande redovisas genomsnittsarbetstiden . För samtligasysselsatta kvinnor var den genomsnitttiga arbetstiden ,medan den för männen tåg , alltså över den lagstadgadearbetstiden. För gifta kvinnor med barn redovisas engenomsnittsarbetstid . Det hör naturligtvis samman medbarntillsynen. Den frågan har behandlats, så den skall jag inteta upp . Tolaltav hela arbetskraften finns närmare 1 miljon deltidsanställda. Det harförekommit olika bud i den här debatten, men de siffror som jag anför kommerfrån arbetskraftsundersökningar, ochjag hoppas attde är de riktiga. Av 1 miljon deltidsanställda har ca 300 000 en arbetstid somunderstiger . En ständig ökning har skett under 1960- och1970-talen. Att de deltidsanställda återfinns inom de yrkesområden som i stortsysselsätter enbart kvinnor finns belägg för. Jag vitt ge ett par exempel pådelta. Inomdet landstingskommunala området finns stora grupper deltidsarbetande - ivårdyrken, skolmältidsarbete och städning inte mindre än 256 000deltidsanställda, varav närmare 100 000 med mindre än 19 timmars arbetsvecka.Totalt av de fackligt organiserade, som ju inte är samma siffror, är det 96procent kvinnor bland de deltidsarbetande. Bland handelsanstältda arbetar 113000 på deltid, därav 45 100 på korttid. Även pä tjänstemannasidan finns mångadeltidsanställda kvinnor, främst i den Jämställdhetmellan män och kvinnor, m. m. 5 protokoll 1974. Jämställdhetmellan män och kvinnor, m. m. lägre kontorskarriären medsamma problem: dålig anställnings- och in-komsltrygghd. Dedeltidsanställda reagerar mol del förnedrande säll på vilket de utnyttjas avarbeisköparna . De känner sig inte ha något som helst människovärde påsitt jobb. De arbetar ofta under primitiva förhållanden, på obekväm arbetstidoch med dåliga löner. Detfinns hur många exempel som helsl som visar på arbetsköparnas värdering av deanställda. Del senaste exemplet, som väl ingen kunnal undgå alt ta del av, ärbehandlingen av städerskorna anslällda av städbolaget , arbetande vidDomnarvet i . Närde efter förhandlingar övergick från belingslön till en timlön på ,minskade bolaget deras arbetstid med hälften, vilket för många innebar altdagsinkomsten blev lägre efler den höjda timlönen. Manbör också jämföra deras timlön efter höjningen, 14:60, med den läglönegräns på20 kronor som LO satt i den kommande avtalsrörelsen. Men det var inte barainkomsten som blev mindre genom atl arbetstiden skars ner, många miste ocksåsociala förmåner de förul haft, eftersom veckoarbetstiden nu understeg 18limmar. Nuhar de strejkat sig till en överenskommelse pä sina egna villkor. Ingen kan välpåstå att den strejken var obefogad. Jag är glad att de höll ul. Det kommersäkert att påverka avtalsrörelsen för fier lågavlönade deltidsanställda. Detär enbart profilen som värderas, inte arbetskraften. , städbolaget del härgällde, ökade 1973 sin vinst . ökade lönekostnadernamed 14,9 proceni. En tredjedel av den ökade vinslen gick lill dem som ulfördejobbet, medan bolaget behöll två tredjedelar för egen del. Dagligenhänder liknande saker för de deltidsarbetande. Del är bara alt konslalera attbehandlingen är densamma av dem som arbetar inom den s. k. allmänna sektorn.