prot · FX0949 · 1974-12-31 00:00:00 — Det viktigaste är att det sker en omfattanderevidering av listan över hygieniska gränsvärden, så att dess tillämpningeffektivt förebygger skadeverkningar, obehag och ohälsa. De hygieniskagränsvärdena skall ha en sådan juridisk status att skyddsombuden får oinskränktmakt att tillgripa arbetsavbrott vid ett överskridande. Regler bör utarbetas för att minska arbetshetsen ochutslagningen, med bl. a. tio minuters paus varje timme på betald arbetstid vidtempoarbeten. Med dessa åtgärder skuUe målsättningen för våraarbetsplatser vara klar. Vi skulle då veta hur en arbetsplats skaU se ut. Dettaär något som helt saknas . Med det anförda yrkar jag bifall till reservationen1 beträffande åtgärder för att begränsa skiftarbete och minska arbetsintensiteten,reservationen 9 beträffande hygieniska gränsvärden och reservationen 10beträffande varudeklaration av industrimaskiner m. m. Under detta anförande övertog herr talmannen ledningen avkammarens förhandUngar. HerrLÖVENBORG (vpk): Med det anförda yrkar jag bifall tUlreservationen 1 senare år kommit att inta en framträdande plats i den politiskadebatten. Orsaken härtiU är framför allt lönearbetarnas egen aktivitet. Dethänger samman med att arbetarna har bUvit medvetna om sin situation på ett heltannat sätt . i världen ganska nära i tiden för övrigt -betraktades det som något mer eUer mindre naturligt att en gruvarbetare ficksina lungor förstörda av sUikos och dog . Det var bara så, det vissteman. Och att en skogsarbetare skulle vara söndersliten och värkbruten långtföre pensionsåldern var också ett faktum som man inte funderade så särskiltmycket över. Inte gjorde man heller så mycket mer än registrerade att det ivissa yrken, bl. a. de här nämnda, fanns en olycksfallsfrekvens som visade ätten oproportionerligt stor del av arbetarna fick en snabb och aUtför tidig dödeUer förvandlades tiU invalider. I dagens läge är det väl knappast någon som betraktarsådana saker som lagbundna eller omöjUga att göra något åt. Vi har nupå alla arbetsplatseren stark opinion som kräver hälsosammare och säkrare jobb. Man är otålig övertakten i framstegen och vänder sig mot ett profittänkande som kränkermänniskovärdet och utsätter arbetare för onödiga risker, risker som kvarstårdärför att det är lönsammare att låta arbetaren utsätta sig för olycks- ochhälsorisker än att investera på arbetarskyddets område. Som i påpekade lever vi i ettkapitaUstiskt land, och det innebär att de arbetande behandlas som vilkenproduktionsfaktor som helst. Företagshälsovården bygger i stor utsträckning pås. k. frivillig samverkan, vUket i detta sammanhang kan betraktas som ettganska tvivelaktigt begrepp. Det innebär att arbetarna i stor utsträckning ärutlämnade åt arbetsköparnas goda viUa; och när arbetsköparen dessutom ärhuvudman för företagshälsovården stärks knappast förtroendet. Det är logisktatt ställa frågan huruvida företagsläkarna under de omständigheterna i allalägen sätter de anstäUdas intressen i centrum. Frågan om huvudmannaskapet för företagshälsovårdenbehandlas inte i förevarande betänkande detta nämndes i ett tidigareanförande men jag har inte kunnat låta bli att beröra den därför att detförefaUer orimUgt att företagshälsovården inte Uksom all annan sjukvårdsorterar under samhället. En del av de problem som förbittrar tUlvaron förså många hade kanske varit lösta, om inte läkaren varit bunden av dubblalojaliteter, dvs. lojaliteten tiU sitt läkarkall men också lojaliteten till detföretag som köper hans tjänster. TUl alltdetta finns emellertid anledning att återkomma. I motionen 34 och i reservationen 7 aktualiserarvänsterpartiet kommunisterna återigen frågan om åtgärder för att snabbareförbättra gruvmUjön, Som framgår av handlingarna har vi föreslagit dels attriksdagen uttalar sig för att man stoppar all utbyggnad av dieseldriften underjord och utarbetar direktiv för en gradvis nedtrappning, dels att riksdagenuttalar sig för ett intensifierat statligt utvecklingsarbete för att få frammiljövänUgare maskiner, dels slutligen att gruvarbete under jord hänförs tillsådant arbete som ger sex veckors semester. Som bekant har det varit en s. k. vUd strejk vidgmvorna i Malmfälten, Ett av kraven gällde frågan om en ytterligaresemestervecka. Det var ingen okynnesstrejk, som man har sagt på sina håll. Detvar helt enkelt uttrycket för ett jäsande missnöje på flera områden. Och längresemester för gruvarbetarna är ett från alla synpunkter välmotiverat krav. Dearbetarna har ett hårt, pressande och hälsofarligt jobb. Vi har i vår motion framhållit att gruvarbete under jord iförsta hand bör hänföras till sådant arbete som berättigar till sex veckorssemester. Det finns, har vi anfört, särskilda argument för detta. TUl dem hörradonfaran, som fortfarande utgör ett dödligt hot i många av de svenskagruvorna. Radon är en radioaktiv gas. Den framkaUar lungcancer, av går man igenom de senaste årensalarmerande undersökningar av cancerfrekvensen bland gruvarbetare och skriverbl, a, föUande: "Resultatet är entydigt och visar en ökad frekvens avlungcancer hos underjordsarbetare. Den närmast ansvariga riskfaktorn är med störstasannolikhet förekomsten av radondöttrar i grvwluften. Denna slutsats stödersig på tidigare kunskaper om radondöttrarnas cancerframkallande egenskaper, menockså på de svenska erfarenheterna att gruvarbetare från gruvor med högaradondotterhalter synes vara värst drabbade," "Allvaret i de föreliggande rapporterna framgår ocksåklart av översiktliga beräkningar som ger vid handen att lungcancerfallen underperioden 19611971 svarar för inemot av de svenska gruvarbetarnasdödUghet i dittUls erkända yrkessjukdomar och olycks-faU," Den rapport som Svenska gruvföreningensstrålskyddskommitté publicerade den hette Lungcancer blandgruvarbetare i -blev en oerhörd chock för många gruvarbetare men ocksåför andra människor. Systematiskt hade man gått igenom bl, a, dödsböckerna iGällivare församling, kollat upp arkiven hos och kommit till slutsatsen,att de som är gruvarbetare löper 14 gånger större risk att dö i lungcancer änandra arbetare. Man visste att överdödligheten är större blandgruvarbetare än i andra grupper, men att den var så stor visste man inte. vet man, som fastställer, att justradongasen eller radondammet spelar en stor roll för denna höga cancerfrekvens.Radon är radioaktivt. Det är därför som inte bara vi utan ocksåarbetarskyddsstyrelsen och framför aUt Svenska gruvindustriarbetareförbundetanser att lagen om förlängd semester för vissa arbetstagare med radiologiskt arbetebör utsträckas till att gälla även arbetstagare på arbetsplatser, därjoniserande strålning förekommer i riskabel omfattning. Och i gruvor förekommer joniserande strålning i riskabelomfattning. Det är helt klarlagt. Det finns undersökningar, skrämmande sådana.Varför måste man då vänta? Det är för mig obegripligt, närmast upprörande. Jag är naturligtvis medveten om att en förlängning avsemestern inte löser hela problemet. Det gör inte heller den förbättradeventilationen. Det måste också andra saker till. Vi fäster uppmärksamheten pådieseldriften som en framträdande "bov" i detta drama kringgruvarbetarnas Uv och hälsa. Också på det här området har det utvecklats en mycketstark opinion för att något nu snabbt skall ske. I en debatt med mig framhöUsocialminister att frågan om dieselavgasen är en betydelsefull del avde yrkeshygieniska problemen vid gruvarbete. Man måste ägna stor uppmärksamhetåt dessa frågor, betonade han. Ungefär detsamma sade utskottet, när vi i fjolaktualiserade dessa frågor, men i betänkandet konkretiserar man sig någotbättre. Ätt man säger att de s, k, bergsanvisningarna har skärptslämnar jag därhän; anvisningar är anvisningar och inte lagfästa bestämmelser.Betänkandet är betydligt intressantare i de stycken där man berör det tekniskautvecklingsarbetet för att komma till rätta med problemet. Dels håller man på att utveckla driften medackumulatorbatterier för tung underjordsdrift, och provningsförsök där ärinblandat pågår; delsdiskuterar man trolleydrift av fordon, och prov skall också i det fallet görasvid gruvor. Jag vUl notera med en viss tiUfredsstäUelse att det nu skernågonting i den här riktningen. Detta visar att den starka kritik som harriktats mot den ohämmade dieseldriften underjord håller på att ge resultat. Mankan inte längre bara gä vidare utan hänsynstagande till hur det blir medgruvarbetarna, som skaU den här giftblandningen. Men det är bråttom, och det är det vi försöker framhäva.Vi vill från vårt håll mycket starkt inskärpa vikten av att dettautvecklingsarbete sker med största möjliga skyndsamhet. Vi tycker att detdärför inte är opåkallat att också uttalar sig för att arbetet börintensifieras. Det heter ju: Medan gräset växer dör kon, I det här sammanhangetkan man kanske säga: Medan utredningar och försöksverksamhet pågår så stilla,är det gruvarbetare som dör eUer som drar i sig en giftblandning som såsmåningom kommer att leda fram tUl deras förtidiga död. Det finns nu mångasiffror som visar det. Allt det här är mycket allvarliga problem, och de måstelösas. När den senaste rapporten om gruvarbetarnas överdödlighet i cancerpresenterades, sade Gruvfyrans ombudsman : "Vi kan inte sittamed armarna i kors och se hur våra medlemmar dör i lungcancer." Den instäUningen bör också vara riksdagsledamöternas. Vibefinner oss i en relativt välventilerad och hygglig arbetsmUjö. Det bör kännasangeläget att också göra allt för att snabbt komma fram till beslut, som görtillvaron hälsosammare och drägligare för en arbetsgrupp som sliter fram enmycket stor del av vårt lands exportinkomster och som gör det i en miljö som nuhögst väsentUgt förkortar deras liv. Jag vUlsluta med att yrka bifall till reservationen 7. i (vpk); Förslaget om att förbjuda användning avasbest är inte nytt, 1972 väckte kommunisterna en motion medutförliga hänvisningar tUl vetenskaplig dokumentation, som väl motiverade ettförbud. ombesörjde då att motionen fick remissbehandling.Detta var gott och väl, och ett förslag om förbud hade förmodligen lagts framom inte arbetarskyddsstyrelsens utlåtande varit mycket oförstående tillmotionärernas krav. Grunden för remissvaret var att man menade att entillräcklig bevisning för sambandet mellan asbestpartiklar i lungorna och lung-och lungsäckstumörer inte förelåg. Förutom att svaret tydde på en generandeokunnighet om vad forskningen kommit fram till motsades det av utskottet självti dess betänkande i övrigt. Där konstaterade man helt riktigt att en uppenbarhälsorisk föreligger för dem som tvingats asbestdamm. Tyvärr kom dockförmodligen arbetarskyddsstyrelsens negativa inställning till motionsförslagetatt bli avgörande för utskottets och därmed kammarens ställningstagande, 1 det nu föreliggande utskottsbetänkandet stöder man sigfrämst på argumentet att det skulle vara principiellt otillfredsställande attinföra förbud kombinerat med långtgående dispensmöjligheter. Skärpta bestämmelseri samband med hanteringen av asbest skulle vara en bättre väg, anser utskottet. Vidare anförs i utskottsbetänkandet att förbud mot användningenav asbest i fri form övervägs inom arbetarskyddsstyrelsen. Hur stark är då utskottets argumentation för avslag påmotionen 1337? Faran med asbestdamm är helt klarlagd. Det framkallar asbestos,som är en svårt invaUdiserande sjukdom. Sjukdomen kan närmast jämföras med ettsmygande gift. Efter kontakt med asbestdamm tar det ungefär innanlungförändringarna syns, och det tar innan skadorna bUrbesvärande. Det dröjer alltså ungefär efter kontakten med asbest innanskadorna ger besvär eller rent av bhr svårt besvärande och i I procent av fallendirekt dödande. Det bör sägas att det är en långsam och kvalfull död att avUdaav de tumörer som framkallas av asbestos. Det är klart att om man är närman kommer i kontakt med asbestdamm, hinner man bli ,innan de verkligt svåra besvären inträder och det kanske kan tyckas att detdå inte har särskilt stor betydelse men om man är vid förstakontakten, blir man redan oduglig för arbete och slås ut frånarbetslivet. En undersökning i av 3 000 arbetare visarlungförändringar i 640 fall. Av dessa 640 kan 200 fall diagnostiseras somasbestos. Man kanske bör särskUt uppmärksamma att aUa kategorier av anställdahar drabbats av sjukdomen, således även kontorister och t, o, m, direktörer.Men risken för att asbestdammet är självfallet störst för den somarbetar med asbest i fri form. Detta innebär att asbest sprutas på olikamaterial. Jag har i tidigare kammardebatter redovisat hur det går till påbyggarbetsplatserna: materialet sprutas på av isolerare, som i bästa faU bärskyddsmask, 1 den dammkoncentration som därvid uppstår, och som närmast kanjämföras med dimma, arbetar övriga arbetargrupper utan skydd, I de fall då såinte sker det bör noteras att några bestämmelser om förbud mot att arbeta pådetta sätt ännu inte finns återstår ändå rengöringsarbetet. Vid detarbetsmomentet är arbetarna helt oskyddade, och det finns inte heller någraskyddsbestämmelser för dem. Åtskilliga fall av obotliga skador har säkerligen uppståttgenom sådant arbete. SpiUet blandas med övrigt skräp på arbetsplatsen och tasom hand på konventionellt sätt, dvs. det sopas upp, varvid damning uppstår. Såhar skett jag har upplevt det själv och jag har också kunnat konstatera attdet fortfarande går tUl på det sättet på vissa byggarbetsplatser. I det läget hänger utskottet upp sitt avslagsyrkande påatt förbud mot användning av asbest i fri form "övervägs" inomarbetarskyddsstyrelsen. Ur min och mina arbetskamraters synvinkel är dettaminst sagt oansvarigt - naturUgtvis inte mot dem som gör profit påasbestmaterial och inte vill ha något förbud - men mot de arbetare som drabbasav asbestos. Det torde få ursäktas, om jag använder delviskänslomässiga argument för förslaget om förbud mot användning av asbest, mennog är det motbjudande att majoriteten av kammarens av folket valda ledamötersnart kommer att trycka på ja-knappen och därmed förvägra arbetarna att slippadet gissel som asbestosen utgör! Man frågar sig också hur många som måstedrabbas av obotUga skador av asbest, innan statsmakterna inser att ett förbudär behövUgt. Beträffande vad som rent principieUt är bra eUer dåligt ifråga om förbud vUl jag redogöra för min uppfattning. Det finns bara en principnär det gäller användande av farUgt material: man måste skydda arbetarna. Detmåste anses OtUlfredsstäUande, för att använda utskottets skrivning, attregeringen oavsett vilka faror som uppenbaras inom arbetslivet vägrar att dra ibromsen. Den enda riktiga vägen borde självklart vara att förbjuda material somorsakar skador på arbetarna. Skulle man finna betryggande former för användandeav sådant material bör en uppluckring kunna ske, men utgångspunkten borde varaatt värna om arbetarnas liv och hälsa. Jag villmed detta, herr talman, yrka bifall till reservationen 8. HerrNILSSON i (s): I socialutskottets betänkande nr 4 behandlasen rad motioner angående arbetsmiljöfrågor och frågor om företagshälsovård. Somden uppmärksamme läsaren av betänkandet har observerat har det insmugit sig ettkorrekturfel på s, 28, Där står det "som innebär omedelbar eller allvarUgfara för arbetstagares liv eller hälsa". Det skall vara "som innebäromedelbar och allvarlig fara för arbetstagares liv eller hälsa". Så sent som hade vi här i kammarenmed anledning av propositionen om åtgärder för bättre arbetsmUjö en ingåendedebatt i dessa frågor. Propositionen baserades på ett delbetänkande frånarbetsmiljöutredningen. De beslut som då fattades har varit och kommer att blibetydelsefulla för att uppnå ett bättre arbetarskydd och säkrare arbetsplatser.Det har dock förflutit så att någon fullständig utvärdering ännu inteär möjlig att göra. arbetar dessutom vidare och avseratt lägga fram sitt betänkande . Mot denna bakgrund finns det kanske inte något särskiltnytt att tillföra debatten . bör få slutföra sittuppdrag utan tidsutdräkt, och några tUläggsdirektiv eller någon utökning avantalet ledamöter i utredningen är icke önskvärt. Arbetsmiljön på ett företag påverkas av många faktorer.Företagsdemokrati och inflytande på den egna arbetssituationen är tvåbetydelsefulla ting för en god arbetsmiUö. Vi är inte nöjda med den situationsom råder på våra arbetsplatser och anser det ytterst angeläget attarbeta vidare över ett brett fält. Vi bör dock innan vi går vidare inväntasåväl arbetsmiUöutredningens som den s. k. § 32-utredningens betänkande. Utskottet är enigt om vikten av ett bra fungerandearbetarskydd och en väl utbyggd företagshälsovård. Vi hoppas på samma enighetdå de stora företagsdemokratiska frågorna och frågan om insynen i företagenskall behandlas i denna kammare. Dessa frågors lösande är vid sidan om dettraditionella arbetarskyddsarbetet av största vikt för att åstadkomma en godarbetsmUjö, Jag vUl , herr talman, gå över till att kommenterareservationerna 1, 3, 4, 5 och 6, De övriga reservationerna kommer herrJohnsson i att behandla, 1reservationen 1 av begärs åtgärder för att begränsa skiftarbeteoch minska arbetsintensiteten. Reservanten påpekar att tempoarbeten blir alltvanUgare, att de drivs i hård takt och ofta enligt löpandebandprincipen.Hastigheten på bandet m. m, skall regleras och en paus varjetimme skall införas enligt reservantens mening. Vidare krävs begränsning avskiftarbetets omfattning, har bl, a, i uppdrag att göra engenomgång av arbetstidens förläggning. Arbetarskyddssynpunkter skall ägnas storuppmärksamhet vid översynen av gällande regler för dygnsvila, veckovUa ochraster. Eftersom de frågor som aktualiserats i reservationen 1 ingår iarbetsmiUöutredningens arbete, anser utskottsmajoriteten att vi skall inväntaresultatet av utredningen innan fattar beslut. Jag vUl gärnaunderstryka den vikt dessa frågor bör tillmätas vid bedömandet av arbetsmiljön.Det är dock många faktorer som tillsammans formar arbetsmiljön. Härav är de nuaktualiserade frågorna bara en del. Det är angeläget att arbetsmiUöfrågorna fårbedömas mera samlat och övergripande. Medhänvisning tiU det anförda yrkar jag avslag på reservationen 1, Reservationen 3 behandlar frågan om statsbidrag tillarbetsmiljöförbättrande åtgärder. Enligt reservanterna borde statsmedelställas till förfogande för att förbättra arbetsmiljön. Eftersom statsmedel kanutgå vid förbättring av omgivningsmiljö bör sådant stöd lämnas också tillförbättring av arbetsmiljön, anser reservanterna. Frågan om ekonomiskt stöd från det allmänna till åtgärderför att förbättra arbetsmiUön togs upp i samband medbehandlingen av arbetsmUjöpropositionen, Det slogs då fast att en grundläggandeprincip var att kostnaden för arbetsmUjön skall bäras av produktionen. Dennauppfattning var man också överens om inom arbetsmiUöutredningen, både frånarbetstagarnas och arbetsgivarnas organisationer. beslöt i enlighetmed utskottets hemställan, vilket innebar att motioner med samma yrkande som ide motioner som behandlas avslogs av . Utskottets majoritet finneringen anledning att ompröva sin ståndpunkt . Vi hör mycket ofta talet om att staten skall hållafingrarna borta från företagsamheten. Det talet kommer från såväl vissaföretagare som vissa borgerliga politiker. Det är intressant att notera att degrupper som brukar tala mycket om att vi har ett bidragssamhälle, därmänniskorna enligt deras uppfattning alltmer lever på bidrag, nu allt oftarekräver bidrag till sina egna företag. Vi hade sädana frågor uppe tillbehandling här i kammaren. Det bidrag till företagsamheten som dåbeslutades kostar samhället . kräver man igen att samhälletskall subventionera företagen också inom arbetsmiUöområdet, Skall de anställdakunna få en dräglig arbetsmiljö, så måste tydligen samhället betala kostnadernaenligt de borgeriiga partiernas uppfattning. Vi inom utskottsmajoriteten delar inte denna synpunkt utananser fortfarande att kostnaderna skall bäras av produktionen, "Förslagbör föreläggas ", heter det i reservationen. Hur skalldet förslaget se ut? Skall man få bidrag till maskiner, byggnader ochförändringar i arbetsprocessen? Inga riktlinjer finns i reservationen. Jaghoppas innerligt att Kungl. Maj:t slipper det hopplösa arbetet att utarbetasådana riktlinjer. Man brukar uttala bekymmer för att konkurrensförhållandenaändras när samhället går in med stödåtgärder. Men i detta fall är de borgerligapartierna tydligen inte rädda för att konkurrensförhållandena skaU ändras. Detär man däremot inom SAF. Det kan utgå bidrag också till åtgärder för attförbättra den inre arbetsmiljön, men denna bidragsgiv-ning skall grundas pånäringspolitiska överväganden. Herrtalman, jag ber att få yrka avslag på reservationen 3. I reservationen 4 tas frågan om arbetstagarnas reellainflytande över arbetsmiUön samt företagshälsovårdsfrågor upp. Man vill läggahuvudansvaret för arbetsmiUön och företagshälsovården på företagsnämnderna. Utskottet pekade på att de betydelsefulla förslagsom då framlades och beslutades av fick ses som ett led i enutveckling mot mera kvalificerad beslutsmedverkan från arbetstagarnas sida.Utskottet underströk att denna fråga har samband med frågorna kringarbetsledningsrätten. Utskottet pekade också på de försök som görs medfördjupad företagsdemokrati. Utskottsmajoriteten har samma uppfattning i dagoch anser att vi skall avvakta de sittande utredningarnas betänkanden innan vifattar beslut. Möjligheter finns, om man är överens härom, att överföraansvaret från skyddskommitté tiU företagsnämnd, men då bör man ta hänsynhärtill när man utser ledamöter i företagsnämnden. Det föresläs även i reservationen 4 att företagsnämndernaskall bli huvudmän för företagshälsovården, 1 reservationen sägs att företagshälsovården också börägna sig åt förebyggande arbete och inte enbart åt diagnostisering ochbehandling av patienter. Enligt avtalet mellan SAF och LO skall hälften avföretagshälsovårdens arbete utgöras av förebyggande hälsovård och hälften avsjukvård. Det har tydligt sagts att sjukvårdsdelen inte får överstiga 50procent. Man behöver alltså inte i reservationen skriva att företagshälsovårdenskall syssla med förebyggande hälsovård. Beslut härom finns redan. Att ha företagsnämnderna såsom huvudmän medför en radproblem. Vi har tidigare behandlat detta i denna kammare.Jag viU bara till talesmannen för reservanterna ställa en fråga; Hur skall manförfara med en företagshälsovårdscentral med 30 förelag anslutna? Om vi antaratt det finns sju ledamöter i varje företagsnämnd, skulle det alltså bli enUten nätt församling pä 210 personer, som skulle utgöra huvudmän förföretagshälsovården. På sin höjd finns det ett par hundra företag i detta landsom skulle kunna ha företagsnämnderna såsom huvudmän för företagshälsovården. Reservanten anför att företagshälsovården skall varaopartisk. Ja, det vore angeläget. Jag har en gång i denna kammare väckt enmotion, enligt vilken en företagshälsovårdscentrals styrelse skulle ha likamånga representanter för de anställda som för arbetsgivaren. Direktören förcentralen - eftersom den är ett aktiebolag, finns det en direktöroch det brukar vara förste läkaren vid centralen skulle vara ordförande. Pådet sättet skulle man kunna få en balans i beslutsfattandet mellan de anställdaoch arbetsgivaren. Även ireservationen 5 behandlas företagshälsovårdsfrågor. Denna riksdag har med mycket stor enighetantagit ett program' för flödet av läkare, sköterskor och skyddsingenjörer tillföretagshälsovården. Det betyder att vi får vara beredda på att det tar en visstid, innan företagshälsovården är helt utbyggd. Prioriteringen mellan landstingens och företagshälsovårdensintressen är en känsUg fråga. En avvägning måste ske mellan landstingensberättigade krav på ökade läkarresurser för sjukvård och företagshälsovårdensmycket berättigade krav på läkarresurser för sin verksamhet. Vi kan inte lösaproblemet på annat sätt än genom en fullgod tillgång på läkare. Reservanten sade från denna talarstol också att man skuUevara hänvisad till läkare med utbildning i arbetsmedicin. Men det är inte heltnödvändigt. Det finns många företagsläkare som inte har denna utbildning ochsom efter att ha börjat arbeta inom företagshälsovården går de kurser sombehövs.