prot · FX0914 · 1974-12-31 00:00:00 — Att borgerliga grupper åsin sida försvarat och försvarar reaktionärt våld och terror exempelvis iIndonesien, i , i kan inte få vara en ursäkt för socialister atttiga still när demokratiska fri- och rättigheter kränks i socialistiska länder. Vårt parti säger i sitt program att det "bekämparvarje inskränkning i och slåss för varje utvidgning av folkets demokratiskarättigheter; nationell självbestämmanderätt; rätt att med allmän och likarösträtt välja folkrepresentation, som väljer och vrakar regering;organisations-, mötes-och demonstrationsfrihet; åsikts-, yttrande- ochtryckfrihet". 1 det socialistiska samhälle vi vill skapa skall den"centrala folkrepresentationen, som tillsätts i allmänna, fria ochdirekta val med lika rösträtt," vara statsmaktens ledande organ. "Folket formar fritt sina politiska och fackliga organisationer. Detsocialistiska uppbyggnadsarbetet kräver åsikts- och organisationsfrihet. ""1 fri och öppen diskussion bekämpar partiet reaktionära strävanden och värderingar. "Detta skriver vi och detta menar vi. Det är då självklart att vi bestämt tar avstånd från demetoder med vilka författaren bekämpas i Sovjetunionen.Soizjenitsyn har i många frågor reaktionära åsikter. Sådana skall bekämpas ifri och öppen debatt, inte med censur. Hans fall utnyttjas av reaktionärer iandra länder, men till att denna möjlighet uppstått är ju främst de skuld somhindrat honom att publicera sig i sitt hemland. Det är då också självklart att vi bestämt vänder oss mottendenser som finns i att överheten bemöter kritik med hån eller medpolis och fängelsedomar. Jag vet vad det står i grundlagen om att det ärförbjudet att kvälja dom, och jag skall inte ge talmannen anledning att den härgången använda sin klubba. Jag har i andra sammanhang inför offentlighetenuttryckt vad jag anser om domarna mot de åtalade i IB-affären och har på denpunkten ingenting att dra ifrån. Vårt parti vidhåller kravet att enparlamentarisk fempartikommission bör tillsättas för att granska helaIB-affären. I den saken kommer ännu många ord att sägas och skrivas. Det är också självklart att vårt parti ställt kravet attde demokratiska fri- och rättigheterna skall grundlagsfästas. Vi har inte gjortdetta av någon övertro på lagarnas betydelse. Vi vet att det som avgör kampenför demokratin, det som utgör den reella garantin mot kränkningar av demedborgerliga fri- och rättigheterna är en aktiv och målmedveten folkopinion,är folkets politiska kamp för sina rättigheter. Men klara och förpliktandegrundlagsstadganden, som definierar rättigheternas innehåll, är ett stöd fördenna kamp. Och det må väl tillåtas en ledamot av att fästa någonbetydelse vid de lagar som riksdag och regering tillsammans stiftar, ännu meravid de grundlagar vilkas slutgiltiga antagande skall föregås av ett val därmedborgarna bereds tillfälle att ta ställning till grundlagsförslaget. Dennamöjlighet bereddes dem icke på ett tillfredsställande sätt i valrörelsen ,beroende på att de flesta partier helt förbigick grundlagsfrågan i sinvalagitation. Till vill jag efter hans inlägg säga, att detär nonsens att påstå att vårt parti skulle vUja avskaffa . Vi villtvärtom utvidga makt. är inte det centralamaktorganet i samhället. Den borde vara det. Vi vill att folkrepresentationen - skall ha den avgörande makten över alla centrala samhällsfrågor.Folket skall erövra den makt som storfinansen har och skaffarsig i ökande utsträckning. Här är alltså vår inställning rakt motsattfolkpartiets, som vill bevara storfinansens makt och på detta sätt fortsättaatt inskränka demokratin i . Angående det s. k. parlamentariska läget kan jag upprepavad jag sade i höstremissen efter valet: kommunisterna kommeratt som föra en självständig politik och pröva de olika förslagen medutgångspunkt i arbetarklassens och folkets intresse. Vårt parti kommer att somhittills energiskt bekämpa, utanför och i , varie eftergiftåt höger, vane åtgärd riktad mot lönarbetarklassens intressen. Ensocialdemokratisk regeringspolitik som sneglar åt höger, som söker vinnasamförstånd med eller , är det säkraste sättet attförbereda ett nytt nederlag i nästa val. Vad som krävs är en fast vänsterkurs.Låt sedan de borgerliga partierna ta konsekvenserna i form av ett nyval, om defäller en sådan politik i ! () kort genmäle: Jag tror inte ens jag behöver . säger att det är nonsens att påstå attvänsterpartiet kommunisterna skulle vilja ersätta den svenska med enannan folkrepresentation. Men, , var det bara en tillfällighetatt kommunisterna använde ordet folkrepresentation i stället förriksdag i sitt nya partiprogram? Kommer inte ihåg att det inomvänsterpartiet kommunisterna fördes en ganska intensiv debatt om det härordvalet och att det t, o, m, fanns en reservant i programkommissionen somville använda ordet riksdag? Han fick alltså nej. Det härvalet av en vagare term var säkerligen fullt medvetet. man herrHermanssons artikel i , får man ganska klart för sig attantagandet av detta partiprogram innebar en markering av en antiparlamentarisklinje. kommunisterna hade behov av att vinna förståelse hos dekrafter som underkänner arbete. (vpk) kori genmäle; har ju inte deltagit i vårprogramdiskussion och därför är han på den här punkten liksom på så många andraokunnig. Det är riktigt att det diskuterades vilka termer somskulle användas i partiprogrammet. Men de som hävdade att man skulle använda enmera allmän och övergripande term gjorde ju inte detta med motiveringen att avskaffa . Och de som ansåg att man skulle begränsa sig till dentraditionella termen "" gjorde inte detta därför att deansåg att andra hade den uppfattning som anklagar oss för. Om det skulle finnas något som helst berättigat i herrHeléns anklagelse, så bör han rikta den också mot grundlagberedningen och motexempelvis statsminister , som i ett tal här i för inte så längesedan använde termen "folkrepresentation". Om användandet av dentermen skulle bevisa antidemokratiskt sinnelag, då får alltså sin kritik till väsentligt större grupper i samhället än vårt parti. Sedan är det fullständigt oriktigt att antagandet av vårtnya partiprogram skulle innebära en antiparlamentarisk linje. Där betonas helatiden hur oerhört viktigt det är att vidga makt och befogenheter,att man måste bekämpa de inskränkningar som finns i denna makt genom storfinansensdominerande maktställning på stora områden och som växer genomkoncentrationsprocessen, genom byråkratins ökande makt osv. Det är alltså rakamotsatsen till en antiparlamentarisk linje i den mening som härvill göra gällande. Däremot betonar vi självfallet men det trodde jag attalla som är politiskt intresserade begrep att frågor avgörs icke bara genominsatser i . Det avgörande för samhällsutvecklingen och för depolitiska partiernas arbete är de insatser som görs av de vanliga medlemmarna,av de vanliga människorna ute i det vardagliga arbetet. Det ligger utanförparlamentet, men det får därför inte betecknas som antiparlamentariskt - dåleker man på ett felaktigt sätt med termerna. (Med anledning av applåder från läktaren yttrade herrTALMANNEN; Jag vill erinra om att applåder och andra meningsyttringar frånåhörarna inte är tillåtna.) () kort genmäle: Det är klart att har rätt iatt jag inte är så där enormt sakkunnig om alla pendlingar och vindlingar i detkommunistiska partiets programskrivningar. Men det finns åtskilliga som harstuderat de här akterna noga och skrivit om dem. För att ta någon som är mera vittnesgill än jag själv kanjag då åberopa vad en av er programkommissions medlemmar, som faktiskt ärmedlem av denna riksdag, skrev. Han konstaterade uttryckligen i Ny Dag att det inte fannsnågon parlamentarisk väg till socialismen. Parlamentets enda roll skulle varaatt formellt bekräfta den revolutionära tvångsakten mot den gamlahärskarklassen. Därför, herr talman, skulle jag vilja se de revolutionäratvångsakter som kan företa sig utan att bryta sönder de demokratiskafri- och rättigheter som han nu säger sig vilja skriva in i grundlagen. (vpk) kori genmäle; fortsätter leka med orden för attdärmed ge sken av att hans påståenden skulle vara korrekta. Men för att hanskaU förstå vad det handlar om kan jag hänvisa honom till den diskussion somherr förde om betydelsen av lagarna i förhållande till betydelsenav en medveten och stark demokratisk folkopinion när det gäller försvaret av dedemokratiska fri- och rättigheterna. Vi är inte motståndare till utan anhängare av ett sådantsystem där man har en central folkrepresentation, en riksdag, som självfalletskall fatta de avgörande besluten, och det skall folkrepresentationen göraoavsett vilka samhällsförhållanden som råder i övrigt. Vår målsättning är attriksdagen skall ha hela denna makt. Men var och en begriper ju, även om hanråkar vara invald i denna förnämliga riksdag, att det inte är våra beslut härsom avgör hela samhällsutvecklingen och att besluten i inte fattasoberoende av de krafter som finns ute i samhället. Arbetarrörelsen tar här upphela det program och hela den kamp som dess organisationer, dess medlemmar, förute i samhället. De borgerliga partierna för i i många sammanhangfram de intressekrav som storfinansen och har. Jag menar; Det är felaktigt att se verksamheten iriksdagen som fullkomligt isolerad från samhället i övrigt. Det är bara dettasom vi brukar påpeka och som påpekades i den artikel som härciterade. Detta är självklarheter för vanliga människor, och det borde varasjälvklarheter också för riksdagsmän. viU jag påpeka för jag inte tror att man klättrar upp på procentstegen i SIFO-undersökningarna,där nu befinner sig rätt långt nere, genom att odla antikommunism. Jag skall inte falla för frestelsen attomedelbart kommentera det här intressanta ordskiftet jag kanske återkommersenare. undertecknades i avtalet omvapenvilan i . Vi upplevde lättnad och glädje. Ett av historiensblodigaste och brutalaste krig skulle avvecklas. Massförstörelsen och detmeningslösa dödandet skulle bringas att upphöra. folk kunde äntligenhoppas på fred och försoning. betecknades som ännu en milstolpe i detvietnamesiska folkets sekellånga kamp för frigörelse. Positiva resultat kundesnabbt avläsas. Bombningen av upphörde. De amerikanska truppernadrogs bort. MenVietnams folk har ännu inte fått sin fred. Sydvietnam.Djupgående sociala och politiska motsättningar skiljer systemen. Facit frän detgångna året inger djup oro och förstämning: 10 000-tals döda, anklagelser om100 000-tals avtalskränkningar. I söker alltjämt en brutal förtryckarregimkonsolidera sin makt. De demokratiska fri- och rättigheterna undertrycks istrid med . Ett stort antal politiska fångar hålls fängslade underomänskliga förhållanden. Med särskild brutalitet förföljs den s. k. tredjekraften, den som skulle spela en nyckelroll i den svåra övergången tillförsoning och demokratisk återuppbyggnad. Kränkningar av har förvisso förekommit frånbåda håll. Skillnaden är den att och PRR och den tredje kraften harett klart och uttalat intresse av att strikt följs. Saigonregimenhar ett lika klart intresse av att avtalets bestämmelser icke genomförs, ty detupplevs som ett hot mot dess maktställning. En lösning av politiska problem i enlighet medParisavtalets bestämmelser är nödvändig. om ålade detolv signatärmakterna ett klart ansvar för freden i . Vi riktar tilldessa en enträgen vädjan om att vidta åtgärder för att återställa respekten föravtalet. stöder vi återuppbyggnadsarbetet iNordvietnam, och vi har i årets budget ett förslag om idirekt bistånd till PRR. De medlemmar av denna riksdag som besöktVietnam kan säkert vittna om det arbete som pågår, om betydelsen av vår insats.Vi får inte glömma, och den internationella opinionen får inte glömma Vietnam.Ty än återstår en lång väg innan freden och oberoendet har vunnits. När det gäller kan vi påårtionden betrakta utvecklingen med försiktig optimism. Vapenvilan som tillkomunder FN:s medverkan hängde på en utomordentligt skör träd. Risken för nyastrider med oöverskådliga konsekvenser även utanför själva konfliktområdet varoerhört stor. Överenskommelsen om ett åtskiljande av de israeliska och egyptiskatrupperna ger hopp om en gradvis nedtrappning av en av vår tids farligaste ochmest svårlösta konflikter. Förhoppningarna knyter vi till det faktum att detta kanvara det första steget på en sannolikt lång och besvärlig väg till en fredligsamlevnad i . Det är ett militärt avtal som slutits. Men genom att detär den första officiella överenskommelse som undertecknats av israeler ocharaber får avtalet också en vidare politisk och symbolisk betydelse. Utvecklingen har visat att ingen militär lösning finns påde frågor som ställt israeler och araber mot varandra. Ingen partkan bygga sin säkerhet på militär styrka. Denna åsikt har fått allmänspridning. Därför knyter vi våra förhoppningar till förhandhngarna i . Den inställning är känd: folken iMellanöstern måste äntligen få fred, en fred som grundas på alla folks legitimaintressen. Grundvalen för en bestående fred utgörs av säkerhetsrådetsresolution 242 . Den har vårt helhjärtade stöd i alla sinadelar. Sverigehar alltsedan konfliktens början sökt medverka till en lösning i fred.Svenska medborgare har kanske mer än något annat lands medverkat i fredsarbeteti . , och harunder olika skeden gjort betydelsefulla insatser. Tusentals svenskar hardeltagit som medlemmar i . Det finns i detta sammanhang anledning att erinra om denavgörande betydelse som haft för den svenska utrikespolitikensutformning. Han formade med fasthet och skarpsinne den svenskaneutralitetspolitiken, till värn för vår frihet och vårt oberoende. För honomvar neutralitetspolitiken ett led i en fredspolitik. Den ålade oss en förpliktelseatt efter måttet av vår förmåga medverka i arbete för fredoch säkerhet i världen. Det var på hans initiativ som medverkan ivärldsorganisationens fredsbevarande aktioner inleddes. För honom framstodockså neutralitetspolitiken som en solidaritetspolitik. Han insåg tidigt faranav att världen uppdelades i ett internationellt klassystem mellan rika ochfattiga stater, med allt vad det innebär av inneboende konflikthot. En fastneutralitet kunde förenas med aktivt engagemang för demokratiska värden ochsocial rättvisa. Han välkomnade den koloniala frigörelsen i övertygelsen att"fattigdom och klassprivilegier inte tillhör naturens ordning". framtidsdröm var en internationellrättsordning som kunde värna fred, rättvisa och samarbete mellan nationerna.Den framtidsdrömmen innefattade en global hushållning där jordens resurserupplevdes som gemensamma för folken. Den speglade en stark känsla förrättfärdighet och gemenskap. Det finns anledning att i dessa oljekrisens dagar erinraom dessa framtidsförhoppningar på en internationell rättsordningoch en global hushållning. Oljekrisen har visat industriländernas sårbarhet. Den harunderstrukit hur beroende vi är av varandra. Den har blottat en kris som gränsar till kaos ivärldssamfundets sätt att fungera. Den har därmed givit en ny dimension åt vårsträvan efter trygghet. När vi talar om trygghet då menar vi oftast trygghet ijobbet, social trygghet, trygghet på ålderns dar och för den egna familjen. Detär en trygghet som är djupt förankrad i vår upplevelse av vardagen. Den liggernära och rum. Och vi har i nått rätt långt i vår strävan attbygga ett samhälle som kan värna denna trygghet i vårt dagliga liv. Men vi har mer och mer kommit att inse att denna vårtrygghet står i nära samband med andra nationers och folks förhållanden, medutvecklingen i samhället och i världen i stort. Människors lidanden i byar, på gatorna iSantiago, på och i ligger oss nära. De berör också vårtrygghet. Det vet de flesta, även de som försöker vända sig bort. Vi har fått klart för oss att energi är en begränsadtillgång, en knapp resurs som kräver hushållning i stället för slöseri. Vi serhur energitillgångar, råvaror, luft och vatten är för hela jorden gemensammatillgångar. Av dessa gemensamma tillgångar får de fattiga ländernaendast en bråkdel. Utvecklingen i industriländerna som i hög grad byggt påbilliga råvaroroch billig energi kan inte drivas som om de fattiga folken inte existerade. Tydet är att räkna med som någon uttryckt det en kraftigt stympadmänsklighet, en isolering i rum och tid som är en orimlighet i de snabbakommunikationernas värld. "Vi kan inte", som bl. a. det stora kristnariksmötet i uttalade, "underlåta att uppleva produktionens inriktningoch sammansättning som en moralisk fråga". Insikten sprider sig. Allt fler människor börjarintressera sig för, se med allvar och oro på de långsiktigautvecklingsproblemen. De vill inte att utvecklingen fritt skall få skriva sinaegna lagar. De vill veta att det står i mänsklig makt att förhindraöverbefolkning, svält, våld och konflikter på vår jord. De vill att ekonomin ivårt samhälle skall vara varsam om människorna, hushålla med begränsade energi-och råvarutillgångar, skydda miljövärdena. De vill finna vägar att ge sig ikast med dessa problem. Det betyder att framtidsförväntan inte bara innefattar deegna möjligheterna i utan också ett långsiktigt perspektiv som inbegriperen mycket vidare gemenskap av människor. Det är där man söker en trygghet, ochden måste bli gemensam. är möjligheten till påverkan för både den enskildamänniskan och den enskilda nationen, särskilt om den är liten, mycketbegränsad. I västekonomierna finns det en tendens att ägande och maktkoncentreras på allt färre händer. De starka ekonomiska maktgrupper som gör siggällande i en kapitalistisk marknadsekonomi har stor effektivitet men ringaförmåga att planera på lång sikt för mänskliga och sociala syften. I destatssocialistiska länderna har det byggts upp en väldig byråkrati och en hårdcentral styrning, som på många håll också kränker människors värdighet. I bådafallen innebär utvecklingen en stark maktkoncentration. Detta leder till ständiga konflikter med de sociala målsom människorna upplever som väsentliga. Det skapar en spänning mellan behovetav långsiktighet och en inneboende drift till kortsiktighet, mellankoncentration av ekonomisk makt och människors vilja till medansvar ochmedbestämmande. Detta gäUer inom nationerna. Det gäller i än högre grad iden internationella ekonomin. I världssamfundet finns föga av demokratisktuppbyggda krafter, som kan värna om det mänskliga och det sociala. De multinationella företagen har skaffat sig enrörelsefrihet som leder tankarna tillbaka till förhållandena under industrialismensbarndom. Man skall naturligtvis inte generellt och ensidigt fördöma dem. Såmycket står klart att nationellt uppbyggda skydd och kontroller har svårt attrå på företag som kan arbeta över nationsgränserna. Särskilt sårbara ärsjälvfallet de fattiga länderna. Men även små nationer med hög industriellutveckling kan ha svårt att värna sitt oberoende. De multinationella företagensgrepp över energiförsörjningen i hela västvärlden har gett alla en konkret bildav de väldiga maktgrupper som alltmer dominerar den internationella ekonomin. Det är inom parentes sagt med förvåning man mot dennabakgrund tar del av utläggningar i detta ämne, i derasprincipmotion. Sida uppoch sida ner fäller de förkastelsedomen över den demokratiska arbetarrörelsen.Socialdemokratin framstår som en sammansmältning av allt ont centralisering,koncentration, ofrihet och beroende och det talas mycket om den enskildamänniskans maktlöshet. Jag hörde plötshgt säga några erkännsamma ordom gamla socialdemokrater och tala om värdegemenskap. Jag tänkte då; Han kanskemenar någonting med det. Men det visade sig att det bara våren startpunkt föratt desto hårdare kunna rikta beskyllningen mot socialdemokraterna för attvara beroende av kommunisterna. Det var säkert inte en socialdemokrat som i detögonblicket upplevde någon som helst värdegemenskap med . Men denna förkastelsedom över arbetarrörelsen står ioerhörd kontrast mot beskrivningen av de multinationella företagen i sammamotion. Där klagar man över en onyanserad debatt, alltför inriktad på denegativa sidorna. Dessa företag nalkas med tassande varsamhet,nästan ödmjukt. För framstår den demokratiska arbetarrörelsen somett stort hot, de föga demokratiska multinationella företagen däremot inte. Men så mycket vet vi; det går inte att bygga en stabil ochsäker framtid i ensidig förlitan på marknadskrafterna. De ger inte trygghet.Det är ett tidens tecken att , som inte är en särskiltrevolutionär tidning, i en ledare , där man konstaterade att de ökanderåvarupriserna kan leda till förnyad valutaoro, gick till skarp attack motvalutaspekulationerna och sammanfattade med orden: "Pengar enligt detgamla talesättet är inte allt, men de är för betydelsefulla för att kunnalämnas som leksak åt marknadskrafterna." vill jag därmed inte utdöma prismekanismen såsom etthändigt instrument att styra strömmar av varor och tjänster, men man bör inteha någon övertro på den mekanismen. Tvärtom bör man känna en sund misstro; dåkan man effektivare värna de sociala målen. Det positiva i detta läge är att insikten växer om att vigemensamt måste planera vår framtid i världssamfundet och i det egna samhället.Det förutsätter att vi är beredda att ta ett ansvar. Detta förutsätter i sintur ett förtroende för människorna. Det är i en ständigt fortgåendedemokratisering som vi kan bygga förhoppningen om en framtid i gemenskap. Man måste kunna ta ansvar i solidaritet. Låt mig ta ettexempel, som är litet i det stora sammanhanget men som har en omedelbaraktualitet för oss: Vi står mitt uppe i en energikris. Den har ställt ossinför utomordentligt svåra bedömningar. Handelsministern kommer attutförligt redovisa dessa frågor. Men låt mig tiU säga att vi harförsökt att regelbundet redovisa försörjningsläget. I går fick massmedia ettutförligt siffermaterial. Vi kommer att fortsätta att redovisa sådant. Kan manfinna effektivare vägar att få ut materialet, är vi självfallet beredda attdiskutera även sådana uppslag. Till , som antydde att vi inte hade grepp omförsörjningsläget, vill jag säga att detta är riktigt så till vida att vi ickehade något 4 protokoll 1974. grepp omde oljeproducerande länderna och om de multinationella oljebolagen. Det hade viinte; det var ju det som skapade osäkerheten. Till dem som skyller påbyråkratin och skäller på den litet onyanserat vill jag säga att det är lättskälla på byråkrater i största allmänhet, men ser man Utet närmare efter,finner man att bakom ordet byråkrat har ändå gömt sigenskilda tjänstemän, som halvt har slitit livet ur sig för att kunna klararansoneringen. De har gjort en bra insats. Det är ingen hemlighet att vi underde här månaderna har haft besök från andra länder, som ville införaransonering. De har sagt att de icke hade den administrativa beredskap somfinns i utan trots alla svårigheter måste vänta med ransoneringarna,fastän de skulle vilja genomföra sådana. Man bör därför inte svinga färlan överde enskilda människor som har slitit hårt här och på många sätt utfört ettsynnerligen bra arbete. För att nyansera bilden är det klart att jag kan säga tillherr att det inte bara är de kapitalistiska oljebolagen som har höjtpriserna. Om studerar de oljepriser som gäller i ,skall han finna att de ligger icke oväsentligt högre än de oljepriser somgäller i . Det beror på att finnarna väsentligen klarar sin försörjningfrån och det är väl i alla fall inte någon kapitalistiskförsäljningsorganisation som där har varit i arbete! Man kanske därför bör varalitet mer nyanserad när man talar om vilka som har tagit ut höga priser. Mendet här kommer handelsministern att utförligt teckna . Vi var ju, , i stort sett överens om insatsernaoch ransoneringarna. När man i efterhand försöker "skjuta" på oss ärdet inte särskilt ståndaktigt - så hade inte ;s drabanter gjort i rök och damm! Vi kan se ljusare än för någon månadsedan när det gäller försörjningen, även om mycket av osäkerheten består. Detberor på förändringar till det bättre i det internationella läget. Det beror på att vi har haft tur med en mild vinter, somhar medfört stora besparingar. Men det beror också på att det svenska folket av egen frivilja dragit ned sin energiförbrukning.