prot · FX0946 · 1974-12-31 00:00:00 — Arbetsmarknadspolitiken m. m. § 1Arbetsmarknadspolitiken m. m. Fortsattesöverläggningen angående inrikesutskottets betänkande nr 3. Välkomsthälsningen tiU statsråden ochBengtsson, som. jag gärna instämmer i, skall nog inte uttolkas som statsrådetBengtsson gjorde, nämligen att statsråden länge måtte leva på sina poster.Långt liv önskar vi dem gärna - dock helst i oppositionsställning. Men så längede är statsråd, är det angeläget att önska dem extra mycket av hälsa ochkrafter. Socialdemokratisk näringspolitik behöver sannerligen friska och starkastatsråd. i hade inte rätt tiU ytterligaregenmäle. Jag vill i hans ställe med anledning av statsrådet förklara att vi inom inte alls är emot en ökad sysselsättninginom den offentliga sektorn. Vi är väl medvetna om de behov som föreligger påolUca områden, exempelvis inom vården. SkUlnaden mellan oss är att vi tar fastapå möjligheterna att öka sysselsättningen även i industrisektorn. Vi tror attdet är möjligt. I har som bekant sysselsättningen i industrisektornunder ökat med 50 000 platser. Tillkomsten av en parlamentarisk utredning om denlångsiktiga sysselsättningspolitiken betraktar jag som en framgång förcenterpartiet och dess politik. Vi har tidigare krävt en sysselsättningsplan.Vi har också krävt en aktiv näringspolitik, vars första delmålsättning skuUevara att åstadkomma 100 000 nya jobb. Dessa 100 000 nya jobb avhånades, viU jagnästan säga, av socialdemokraterna, inte minst under valrörelsen ,som vi centerpartister upplevde hur just detta med sysselsättning varden stora frågan för alla människor som man mötte under valrörelsen. Den vanngenklang var man kom. Personligen har jag aldrig upplevt en fråga som är såangelägen och så djupt mänskligt ingripande som just frågan om arbete för denenskUda människan. Det gäller helt enkelt ens värde som människa. Jag tror nu inte att socialdemokraterna över huvud tagetkommer att tillstå att har haft någon inverkan på tiUkomsten av dennautredning, och det ger direktiven belägg för. Där står nämligenMetallindustriarbetareförbundet som upphovsman tUl kravet på ensysselsättningsplan, och därefter står följande: "Kravet på en sysselsättningsplanhar därefter i den allmänna debatten fått stöd från andra fackligaorganisationer och från politiska partier" Det är aUtså en omvänd ordningoch icke med det verkliga förhållandet överensstämmande. Men det betyder inteså mycket. Jag tror att många människor i vårt land vet och känner det verkligaförhållandet. Arbetsmarknadspolitiken m. m. Det är tillfredsställande att vi nu får dennaparlamentariska utredning. Men jag hoppas verkligen att utredningsmännen förmårge litet av värme och mänsklighet åt dessa kyliga direktiv. Den som är kvinna,handikappad eller medelålders blir sannerligen inte glad av direktiven. Vifinns med i marginalen naturligtvis gör vi det men inte mer. Vi är enoutnyttiad arbetskraftsresurs, säger direktiven. Men vi är ju också faktisktindivider med det grundläggande mänskliga behovet att få arbeta, ta ansvar,utveckla oss själva och vår tillvaro. Åtgärderna för att bistå utsatta grupper så att de kandelta i arbetslivet återfinns främst inom arbetsmarknadspolitikens ram. Hit hörenUgt direktiven insatser för geografisk och yrkesmässig rörlighet. Det kan väländå inte vara meningen att de utsatta grupperna skall utsättas än mer genomgeografisk rörlighet, som innebär uppbrott och påfrestningar av olika slag.Direktiven tar enligt min mening inte tillräcklig hänsyn till de utsattagrupperna och deras problem. Det är ändå fråga om väldigt många människor. Även om arbetslöshetssiffrorna glädjande nog har sjunkitvid marsräkningen och antalet lediga platser ökat, har vi ändå en alltför högarbetslöshet detta trots de många olika stimulanserna. De vidarbetsförmedlingarna anmälda arbetslösa uppgick till totalt 73611 personer, varav runt 50 000 var arbetslöshetsförsäkrade och runt 23 000inte försäkrade. Äv de arbetslösa som ej tillhörde någon arbetslöshetskassahade varit arbetslösa i . Vi talar ofta på ett, som jag tycker, helt oacceptabeltsätt om två arbetsmarknader, varav den ena utgörs av det s. k. B-laget. Diträknas över 200 000 människor. Många av dem som blivit arbetslösa vidföretagsnedläggelser har inte kunnat få något arbete. Många har fått accepteraarbete med lägre lön . Många äldre människor, som fortfarande ärkraftfulla och viU arbeta, slås ut helt och förtidspensioneras. Många harproblem med att komma in på arbetsmarknaden speciellt ungdomarna, kvinnornaoch de handikappade. Jag vill särskilt understryka nödvändigheten av hänsyntill de handikappade i vårt samhälle. Deras situation är speciell, och de harmycket stora svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Det räcker inte medatt söka ge de handikappade möjligheter till skyddat arbete, utan här krävssärskilda åtgärder som gör det möjligt för de handikappade att komma in pä denordinarie arbetsmarknaden. Det är där de skaU integreras. Rätten till arbetemåste gälla alla människor i vårt samhälle och även dem. Undantag härifrån får inteunder några omständigheter göras. Ätt de handikappade skall in på den ordinariearbetsmarknaden är aUtsä ett oavvisligt krav. Den dimensionen finns dock intemed i direktiven för sysselsättningsutredningen. När det gäller kvinnorna och arbetsmarknaden visade detsig vid februariräkningen att arbetslösheten höll sig bland kvinnornaoch inte visade någon minskning. Detta skall då ses mot bakgrunden av attantalet kvinnor ökat mest på arbetsmarknaden. Nu i marsräkningen hararbetslösheten sjunkit bland kvinnorna med ungefär 2 500 försäkrade personer.Bland de ungefär 23 000 icke försäkrade arbetslösa är en stor del kvinnor,runt 1 5 000. Vi vet också att den dolda arbetslösheten är Möjligheterna till beredskapsarbeten för kvinnorna är ännuinte tUlfredsställande. Jag har i en motion tagit upp frågan om flerberedskapsarbeten bland kvinnor. Det finns anledning att med tillfredsställelsenotera att en snabb ökning har skett av andelen kvinnor i beredskapsarbeten.Den andelen var , som utskottet framhåller, mindre än I procent, ochnu ligger andelen kvinnor i allmänna och särskUda beredskapsarbeten totalt päknappt . Det är framför allt andelen kvinnor i allmännaberedskapsarbeten som har ökat medan ingen större förändring har skett när detgäller särskilda beredskapsarbeten. Ätt saker och ting förbättras innebär ju inte att alltingär bra. Det finns anledning att vara observant på utvecklingen av beredskapsarbetenaför kvinnor. Arbetsmarknadsutbildningen är givetvis, som utskottet också säger,ett komplement liksom de särskUda åtgärderna på förmedlingsområdet för attförbättra kvinnornas situation på arbetsmarknaden. Jag biträder såledesförslaget i proposition nr 1 om 100 arbetsförmedlare för kvinnligaarbetssökande. Vi måste dock sträva efter att få en sammanhållenarbetsmarknad utan dessa A- och B-lag, och i det långa loppet bör vi inteheller ha en manlig och en kvinnlig arbetsmarknad. Här finns naturligtvis mångahinder och fördomar som måste raseras, och vi måste gå in med omedelbaraåtgärder. Jag viU gärna hänvisa till den försöksverksamhet som pågår iKristianstads län för fler kvinnor i typiskt manliga jobb. togi del av den verksamheten på ort och ställe. Det är som bekantdelegationen för jämställdhet mellan kvinnor och män som har initierat dennaverksamhet, som genomförs med speciella aktiveringsåtgärder i nära samverkanmellan företrädare för arbetslagar- och arbetsgivarorganisationerna, för dearbetssökande kvinnorna och för kommunerna. I länet har 400 kvinnoranmält sitt intresse, över 200 har deltagit i informationsdagar medindustrivisning, över 100 har fått plats på praktikkurser och av dem har 71 placeratsi arbete. Vid de intervjuer som jag gjorde med såväl manliga som kvinnligaanställda och med representanter för kommuner och industri hade man barapositiva omdömen om denna verksamhet och om kvinnornas arbete i tidigaretypiskt manliga jobb. Denna verksamhet skall utökas, och då är det angeläget,tycker jag, att en sådan verksamhet kommer till stånd i Norrlandslänen, där vihelt enkelt inte har arbete åt kvinnorna, eftersom arbetsmarknaden ofta äralltför ensidig. I mitt län har flera orter mycket ensidig näringsstruktur,såsom och , och vi skulle med glädje ta emot en liknandeförsöksverksamhet på dessa platser. Arbetstiden tas upp i direktiven. Vi är medvetna om attlöntagarorganisationerna framför allt är intresserade av en förlängningav semestern, men det är i det korta perspektivet. På litet har manuttalat sig för kortare arbetsvecka i form av minskad arbetstid per dag, ochdetta är en reform som är angelägen både ur sysselsättningssynpunkt och inteminst när det gäller jämställdheten mellan män och kvinnor och famiUens hela situation. Jag tror att det med kortare Arbetsmarknadspolitiken m. m. Arbetsmarknadspolitiken m. m. arbetsveckablir lättare att åstadkomma den fördelning mellan män och kvinnor som ärönskvärd att få till stånd när det gäller uppfostran, hemarbete,samhällsengagemang osv. Jag skaU ta upp motionen 567 som gäller fråganom rätt tiU näringshjälp till handikappade jordbmkare. Jag är naturligtvis gladöver den positiva behandlingen av motionen i utskottet. Utskottet hemställeratt i anledning av motionen som sin mening ger Kungl. Maj;t tiU kännavad utskottet anfört. Näringshjälp kan ju utgå tUl handikappad som inte kunnatfå lämpligt arbete på den öppna marknaden. Möjlighet att få bidrag föreliggerbåde för dem som vill böria verksamhet som egen företagare och för dem som villfortsätta redan pågående verksamhet som företagare. Sådan näringshjälp hartidigare utgått till handikappade jordbrukare, men den möjligheten inskränktes1972. Det innebär att medan andra företagargrupper kan få bidrag så kanhandikappade jordbrukare endast få hjälp genom länefinansiering viarationaliserings-stödet. Det innebär således en klar orättvisa. Och det är interimligt att en viss grupp handikappade skaU ha sämre vilUcor än andra.Utskottet utgår från att en redovisning av undersökningsresultatet och deåtgärder som vidtagits för att komma tUl rätta med de påträffadekomplikationerna i åtgärdssystemet kan lämnas senast nästa års riksdag. Med detta ber jag att yrka bifall tillreservationen 7 och i övrigt tUl utskottets hemställan. Den första försvarslinjen mot arbetslöshet går inomföretagen. lönsamhet får därför inte undergrävas så attarbetslösheten ökar. Det är något för sociaUster att tänka på. Men även med enriktig politik på det området kommer vi väl aldrig helt ifrån en vissarbetslöshet, och därför behövs arbetslöshetsförsäkring för alla. Den nuvarande arbetslöshetsförsäkringen har stora bristergenom att de arbetande behandlas så olika. De nuvarande karensreglerna i sjukförsäkringsbestämmelsernaär orättfärdiga och behöver ändras. Inför beslutet om ATP taladesocialdemokraterna om att pension inte skulle vara en förmån bara för en delutan för alla. Jag håller med om det. Men varför skall detsamma då inte gällanär man blir arbetslös? Jag har själv vid flera tUlfällen upplevtarbetslöshetens elände, och jag är helt klar över att det skall vara enförsäkring som gäller lika för alla och med mindre restriktiva regler än förnärvarande. Frågan om införande av en arbetslöshetsförsäkring diskuteradesav första gången . Är 1915 uppdrogs åt socialförsäkringskommitténatt utreda frågan. Sedan man funnit att socialförsäkringskommitténs förslaginnebar att vissa arbetargrupper skulle ställas utanför försäkringen,tillsattes en ny utredning, arbetslöshetsutredning. Den utarbetade tvåalternativa förslag. Det ena var ett förslag om obligatorisk försäkring somskulle omfatta aUa arbetare och kostnaderna för dettaföreslogs bestridas dels med försäkringsavgifter både från de försäkrade ochfrån arbetsgivarna och dels med bidrag av statsmedel. Det andraförslaget års arbetslöshetsutredning gällde en friviUigförsäkringsform och gick ut på att det aUmänna skulle lämna bidrag till avarbetarna själva bUdade försäkringskassor när dessa föUde vissa viUkor.Förslagen ledde inte tiU lagstiftning men 1932 tiUkaUades fem sakkunniga föratt fortsätta behandlingen av frågan och de lade fram ett förslag omstatsunderstödda arbetslöshetskassor. Förslaget låg till gmnd för det systemsom genomfördes från och varit gällande med dehuvudsakligen smärre förändringar som genomförts . Efter förslag från bl. a. vårt parti, dåvarandehögerpartiet, tiUsattes , och efter förslag av denutredningen har betydande förbättringar genomförts. Men kraven på en allmän ochobligatorisk arbetslöshetsförsäkring har undan för undan växt sig alltstarkare. Att en allmän arbetslöshetsförsäkring bör fungera så likasjukförsäkringen som möjligt böriar det också bli en allt starkare uppslutningkring. Som exempel kan nämnas att i en motion tUl avdelning 31 avFörsäkringsanstäUdas förbund yrkades att förbundsstyrelsen skulle ges uppdragatt med kraft verka för att en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring genomföressnarast möjligt samt att försäkringskassorna åläggs uppgiften att administreradenna försäkring. Motionen tUlstyrktes av avdelningen och sändes tillkongressen som avdelningens egen och den undertecknades av en socialdemokratiskledamot av denna kammare. Det jag här nämnt är ett exempel på att önskemålen omen obligatorisk försäkring genom ökar. års arbetslöshetsförsäkringsutredning uttalarsom sin mening att enda utvägen att öppna försäkringen för aUa är att göra denobligatorisk. Vad som förvånar mig inför dagens behandling är attsocialdemokrater och kommunister i utskottet tydligen inte vUl vara med om attfatta ett principbeslut om att en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkringskall införas. Däremot föreslår de att den utredning som måste tUlsättas skallfå så långtgående och hårt bundna direktiv att anknytningen tUlsjukförsäkringssystemet allvarligt försvåras och förutsättningar skapas redan idirektiven för att frågan skaU bli besvärlig att lösa. Finansiering medarbetsgivaravgifter gör ju att den första försvarslinjen mot arbetslösheten,den som går inom företagen, utsätts för härdare påfrestning än för närvarandeoch att de anställdas pensionsgrundande inkomster minskas. Det är ingen bralösning. Jag har tyvärr en känsla av att socialdemokrater ochkommunister försöker att på nytt begrava det hela i en utredning som medfelaktiga direktiv kan komma med ett felaktigt förslag. Jag hoppas, när vi nuhar kommit så långt på väg mot en lösning, att frågan inte skall saboteras. Denutredning som måste tUl bör snabbt kunna komma med en lösning. Frågan har nubehandlats i olika utredningar av nära . Det torde,som jag ser det, vara möjligt att på grundval av det rikhaltiga material somföreligger efter alla dessa utredningar och genom andra förslag som framförtssnabbt lägga fram ett bra förslag om en obligatorisk försäkring, finansierad påliknande sätt som sjukförsäkringen med likartade karensregler och administreradav försäkringskassorna. Den här frågan har begravts i utredningar tiUräckligtlänge . Vad vi behöver är en lösning och ett steg på vägen vore att fatta ettprincipbeslut om att Arbetsmarknadspolitiken m. m. Arbetsmarknadspolitiken m. m. Jag yrkar bifall tUl utskottets förslagunder punkten 2. i (vpk): Jag kanske kan trösta kammarens ledamöter medatt jag inte kommer att utnyttja de som stipulerats på talarlistan. har pressen kommenterat det stigande antaletförtidspensionerade. Det är ingen överdrift att säga att den starka stegringenav antalet förtidspensionerade och av de s. k. arbetsmarknadsmässiga faktorernahar kommit att spela en allt större roll. Naturligtvis är det inget fel i attpersoner, s. k. svårplacerbara och utslitna, utan att direkt vara sjuka beviUasförtidspension. Men det är ett faktum att den överväldigandemajoriteten av dem som inrangeras i kategorin svårplacerbar arbetskraftvill ha ett arbete, ett meningsfullt arbete. I motionen 563 har vi anfört fakta för årminskade antalet människor i s. k. skyddad sysselsättning som fått arbete i denöppna marknaden. fick av dem som inskrevs vid landetsarbetsvärd arbete i den öppna marknaden. Är 1957 var procenttalet 37.Emellertid förändrades bUden helt . var det 23 procentav de inskrivna som fick arbete i den öppna marknaden, och hade andelengått ned tUl . var det av de inskrivnasom fick arbete i den öppna arbetsmarknaden. Enligt vår mening måste man dra vissa slutsatser av dessafakta, t. ex. att den nuvarande typen av skyddade verkstäder inte har enändamålsenlig inriktning, detta sagt om man har målsättningen att bereda vadman kallar arbetshandikappade en meningsfull sysselsättning. Tyvärr pekarutvecklingen - om vi kan tala om utveckling i detta sammanhang - på attutslagningen av arbetskraft från den s. k. öppna arbetsmarknaden kommer attfortsätta . Det betyder inte nödvändigtvis att antaletarbetsvärdssökande kraftigt kommer att öka. Det kommer delvis att bero på hurman anpassar sociallagstiftningen anpassning har redan skett tUlutvecklingen på arbetsmarknaden. Det går exempelvis redan nu att fåförtidspension . Vad hela frågan gäUer är emellertid inte att på ett ellerannat sätt förpassa ur kapitalistiska utsugningsprocessen utslagna människortill en påtvingad pension eller till ett liv utanför den mänskliga, skapandeprocessen. Det handlar i stäUet om att ge dessa människor en meningsfull,nyttig sysselsättning. Men med den trend som är alltmer påtaglig kommer denstora majoriteten av de i arbetsvärden inskrivna att bli kvar där. För attkomma ur detta läge måste en inriktning ske på sysselsättningens område genomproduktionsinitiativ av ett sådant slag och en sådan omfattning att dennaturliga konsekvensen mäste bli att staten övertar verksamheten. Utskottet avvisar motionen med hänvisning tUl att enutredning snart skall tillsättas, som skall ta upp den skyddade verksamhetensorganisation och inriktning. Men, herr talman, varken motionen ellerreservationen 15, som är fogad till utskottets betänkande, föreslår någonutredning som kunde sägas föregripa en redan aviserad sådan. Nej, vad viföreslår är ett påsynnerligen goda och välmotiverade grunder baserat uttalande för en nyprincipieU inriktning av arbetsmarknadspolitiken. Det är vad det handlar om. Ett ställningstagande för en utbyggnad av samhäUetsproduktionsinitiativ är att ta sikte på en lösning av ett väsentligtarbetsmarknadsproblem. Ett sådant uttalande eller ställningstagande låser inteen kommande utredning, eftersom det i hög grad är fråga om verksamhet efterlinjer som vi angett i motionen och som fordrar betydande kapital ochproduktionsinsatser. Sådana förfogar inte vare sig landsting eUer kommuneröver. De har heller inte kompetensen. Det är föUaktligen något som staten måsteta huvudansvaret för. Förslagsvis har vi nämnt verksamhet i AB Statsföretagsregi med filialer i skUda delar av landet. Det skulle innebära, som också anges i reservationen 1 5,att i takt med att de statliga företagen byggs upp kommer motsvarande avkommuner och landsting bedrivna verksamhet att kunna avvecklas. Vi har även att göra med ett betydande antalmänniskor som är i behov av arbetsmarknadsutbildning till föUd av s. k.strukturrationalisering, nedläggning av företag, driftsinskränkningar ochflyttning av företag från orten, samt ungdomar och kvinnor vilka egentligeninte kommit in på arbetsmarknaden. Vi tar i vår motion 564 upp en annan aspektän den jag behandlade i samband med behovet av en principiellt nyinriktning av arbetsmarknadspolitiken. Det är frågan om de materiella viUkorvarunder människor tvingas genomgå denna utbUdning. Vi pekar i vår motion påatt det är en tvångssituation dessa människor råkat i, en oförskylld arbetslöshet.Den fråga vi ställer är kort uttryckt följande: Skall dagens arbetslösa betalaett högre pris för att genomgå denna utbUdning än gårdagens arbetslösa? Låt mig ta några exempel. Om man bortser frånhyresbidraget, eftersom det i båda fallet utgår med hänsyn tiU famiUenskostnad, var socialbidraget i ochutbildningsbidraget . Det var alltså en skillnad på 385 kronor.Exemplet avser en famUj med man, hustru och två barn. Hustrun är hemmafru ochhar inga arbetsinkomster. Barnen är fyra och . För samma famiU år 1973var socialbidraget i och utbildningsbidraget 965 kronor.SkiUnaden var alltså . UtbUdningsbidragsfamUjen har föUaktligen fåtten avsevärd försämring i förhållande till de sociala bidrag som utbetalas i enrad kommuner, inte bara i . En sådan förändring kan självfallet inte accepteras. Denskillnad som föreslås kommer inte ens att återställa skillnaden mellan detvå bidragsformerna till nivå. För de människor som är indragna iarbetsmarknadsutbildning är det också ett mycket stort problem. Del framgår medall önskvärd tydlighet av den opinion som bl. a. tagit sig uttryck inamninsamlingar, uppvaktningar och uttalanden för kravet om höjt grundbidragoch som också har kommit till både regeringens och inrikesutskottets kännedom. Över 20 elevråd, från i norr tUl isöder, har vänt sig till politiska partier, tUl fackliga organisationer, tUlsocialstyrelsen och tUl och framfört krav på att Arbetsmarknadspolitiken m. m. Arbetsmarknadspolitiken m. m. gmndbidragetskulle höjas tUl från och attbarnbidraget skulle höjas tUl den nivå som tiUämpas ikommunerna. Som svar på detta kommer förslag om en blygsam uppräkning, som inteens återställer skillnaden mellan de här omtalade bidragsformerna. Jag vill också, herr talman, till slut vidröra ett pardelfrågor i detta problemkomplex, vUka avser åtgärder för att underlätta dehandikappades situation. Det gäller bl. a. den mer än välbehövligaförbättringen av stödet tUl de handikappade i form av bidrag och lån tillanskaffning av motorfordon. Även här har utskottet tagit tUl den beprövademetoden att hänvisa tiU en kommande utredning. Men lägg märke tUl att motionen569 ansluter tiU ett anslagsäskande från . Vi tar dettafaktum till intäkt för att den här frågan är tillräckligt utredd, varför någothinder från den synpunkten absolut inte föreligger. VUl man få till stånd en förbättring eller vill man detinte? Det är frågan. 1 alla händelser är den ringa merkostnaden inget skäl förett uppskov. Slutligen, herr talman, vill jag med några få ord erinraom och understryka vad som sägs i motionen 1555 och i reservationen vid punkten17. Det är önskvärt och ett rättvisekrav att det skapas enhetlighet oberoendeav studiesystem när det gäUer undervisningen i svenska språket för alla dem somarbetar och bor i vårt land och som inte har svenska som modersmål. Principenbör vara att all sådan undervisning är avgiftsfri och även innefattar möjlighettill icke återbetalningspliktiga studiemedel. Ett annat väsentligt krav som rests från olika håll mensom regeringen inte velat bifaUa är att nu gällande maximering till åtta veckorförlängs eller helt slopas och att nya riktlinjer utfärdas, innebärandemöjlighet till flexibel kurstid och differentierat kursmål för olUakursdeltagare. Jag ber till slut att få yrka bifall tillreservationerna 8, 10, 12, 14, 15 och 16, fogade till inrikesutskottetsbetänkande nr 3. HerrGRANSTEDT (c): I den långa rad av motioner som behandlas i det nuföreliggande utskottsbetänkandet återfinns också motion nr 1 547, som handlarom en översyn av arbetsförmedlingarnas verksamhet. Ingen lär förneka attarbetsförmedlingarna har en nyckelfunktion inom arbetsmarknadspolitiken. Välfungerande arbetsförmedlingar är en förutsättning för att våraarbetsmarknadspolitiska intentioner skall kunna genomföras. Många har ju isärskUt hög grad framhåUit arbetsförmedlingarnas roll när det gäller att jämkasamman den stora efterfrågan på arbete som finns med den likaledes storaefterfrågan på arbetskraft. Den här nyckelrollen, som arbetsförmedlingarna har när detgäUer arbetsmarknadspolitiken och sysselsättningsfrågorna, återspeglar sig iden stora mängd arbetsuppgifter som ligger på arbetsförmedlingarna. Förutomden rena förmedlingsverksamheten skall de syssla med interlokal förmedling,yrkesvägledning, arbetsvärd, anlagsundersökningar, samarbete med arbetslöshetskassor,flyktingärenden, statistik, utredningar osv. Den expansion som arbetsmarknadspolitiken har genomgått under