prot · FX09140 · 1974-12-31 00:00:00 — Detär svårt atl förstå att denna metod nu skulle bestå i att återgå lill ett finansieringssystemsom man tvingades bort ifrån och atl införa mera av deregleringar och byråkratiseringar som redan är en djupliggande orsak till atllöftena inte kunnat infrias. Jagtror inle all detta syslem kommer att hälla. Besvikelsen över den nyabostadspolitiken - om vi skall kalla den ny, ty det är den ju inte - kommer attbli bitter, det kan vi se spär av i debatten. Då kommer det inle alt hjälpa attinrätta ett departement till eller att ännu mera frenetiskt utreda och leta iden socialistiska lådan efter fler regelsystem, ja inte ens alt skriva enproposition än en gång fördubblad lill formatet. Då kommer det alt behövas enny bostadsminister med en i grunden annan inställning, inte till målen, för därär vi överens, men väl till medlen hur man skall förverkliga uppfattningen atttillgång lill en god och tillräckligt rymlig bostad i god miljö är en omistligsocial rättighet. Enhållbar bostadspolitik bygger på följande grund - jag vill här ge ensammanfattning av vad vi anser; Inför ett bostadsfinansieringssystem fritt frånallmänna subventioner och öppna därmed möjlighet för en skattesänkning istället för en skaltehöjning. Arbeta med ett riktat bostadsstöd till familjermed låga inkomster eller stor försörjningsbörda. Minska krångel ochcentralstyre och öka den kosinadssänkande konkurrensen på lika villkor ibyggandet. Öppna möjligheter för mera konkurrens i bostadsförvaltningen för attpressa förvaltningskostnaderna. Öka möjligheterna för familjerna att skaffasig en egen bostad i form av småhus eller inköp av en lägenhet. Öppna möjligheter försmåhusägare att köpa sin tomt istället för atl alltmera vidga tomträllssystemet och marksocialiseringen. Sättprincipen om valfriheten i förgrunden för att öka det verkliga självbestämmandet. Idetta anförande instämde herrar Ringaby, , Wachlmeister i ,i , , och , samt herrarNilsson i Trobro, och (samtliga m). () kortgenmäle; Jag har inle för avsikt all instämma med . Jagtänker egentligen inte heller polemisera mot honom, ulan jag vill bara göra ettlitet tillrättaläggande. Han apostroferade vad jag sagt om att vi kanske inlehar råd med det generella subventionssystemet allt framgent. Vad jagdiskuterade var vad vi brukar kalla villkoriiga och ovillkoriiga subventioner.Den frågan jag ställde mig var huruvida vi har råd med ett länesystem där dendel av ränteinkomsten som staten avstår från i ett inledningsskede avskrivs förgott eller om vi i en framlid måste ta tillbaka den på samma sätt som inomparitetslånesystemet. var bara en litenmarginalanieckning som kanske kan vara bra att ha . Menden modell som och talar om är någonting hellannal. Om jag har förstått deras motion rätt, och det har jag säkert, såinnebär den alt man säger nej i fråga om två av de utjämningsproblem som vitycker skall lösas. Vi vill ha en utjämning av kostnaderna mellan nya och äldrehus, vilket är viktigt inte minst för de unga familjerna, för vilkanyproduktionen i regel är del enda som står till buds. Dessutom önskar vi enutjämning mellan upplåtelseformerna, dvs. mellan de ägda småhusen, där ägarenhar rätt att dra av den del av boendekostnaden som utgörs av ränta, och andraboendeformer där man inte har den möjligheten. Detta skapar en orättvisa som vilänge tyckt att man bör lösa med den modell som regeringen nu tagit fasta på. Den modell moderaternatalar för är något annal. Deninnebär när systemet är klart efter den övergångstid som man talar om, somkommer att variera , alt det blir ungefär 2 procentenheterhögre ränta med nuvarande ränteläge för småhusen. Och om man har klart för sigatt varje procent i ränta är i boendekostnad, så blir detganska stora höjningar för de nya småhusen - också där givetvis till nackdelför framför allt de unga familjerna. Beträffandefierfamiljshusen blir resultatet enligt förslag en höjning avräntekostnaden med . Också här gäller ju att varjeprocentenhet ger ungefär 10 procents kostnadshöjning. Jag vill i och för siginte hävda att det system som har presenterat är ologiskt på någotsätt, men jag lycker att man i konsumentupplysningens intresse måste förklaraatt vad man slår här och talar för är kraftiga höjningar av boendekostnaderna,både för småhus och för flerfamiljshus. bostadspolitiken m. m. ()kort genmäle: Vad beträffar den första delen av vad sade skall jag intevare sig instämma eller polemisera därför att det var oklart vad . Däremot framgick det klart av hans första anförande atl vi inte kanvara säkra på att vi med det här systemet kommer att ha råd att i längdenfortsätta med de generella subventionerna. Det innebär alltså atl på väg in i etl system som han redan nu säger att vi kanske inte har rådmed. Vad beträffar den andra delen av vad sade; Hur kan manvara sä övertygad om all ett system har de fördelar som villetillvita det i andra avseenden om man anser sig inle ha råd alt fortsätta meddet? Och om det nu skall vara konsumentupplysning - det vill gärna folkpartietha, och med rätta - skall då inte tala om atl hans system kommeratl innebära att skatterna kommer all stiga kraftigt? När vi skall räkna eftervad vi har råd med Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. är det väl ändå något somman får ta med i bilden. Dessutom är det på del viset att med ett friaresystem, som vi vill förorda, kommer man att få bättre konkurrens. Man kommer t.ex. inte att ha det systemet att skattebetalare och hyresgäster skall hålla påmed att betala hyror för 40 000 tomma lägenheter. HerrULLSTEN (fp) kort genmäle; Jag lät bli atl nämna alt kombinerar förslaget med enförhoppning om alt skattetrycket skall sänkas. Men diskuterar vibostadspolitik, och talet om skattesänkning är en from förhoppning om att manskall kunna kompensera de myckel kraftiga bostadskostnader som drabbar denenskilde genom en inteckning i framtida skattesänkningar. Del tror jag är atlvara litet väl ljusblå, om ursäktar vilsen. Menäven om man skulle kunna sänka skatten motsvarande de belopp som de generellasubventionerna kommer all kosta, sä löser det inte de problem som jag tycker ärde intressanta, nämligen de båda utjämningsproblemen. En utjämning mellanäldre och nyare flerfamiljshus kan man inte klara med hjälp avinkomstbeskattning. Den kommer att följa helt andra mönster än detta. Man kanheller inte klara frågan om utjämningen mellan de olika uppläielseformernagenom en sänkning av statsskatten och inte heller genom en sänkning avkommunalskatten. Det problemet återstår alltså att lösa - om man från moderathåll vill lösa del. Jag har uppfattat det så atl inte är intresseradeav det. Man tycker inte all kostnadsolikheten mellan nya och äldre hus, mellanegnahem och andra boendeformer är särskilt anmärkningsvärd eller viktig. HerrBURENSTAM () kon genmäle; Vad beträffar det andra utjämningsproblemet som talar omupprepar jag att om man inle har råd alt fortsätta med det systemet - och dethar själv sagt - då kan det väl inte vara ett system ägnat atllösa de problem pekar på. Fördet andra, herr talman, är anledningen lill att del andra problemet uppstår,det med hyressplittring i olika årgångar av hus, helt och hållet inflationen.Vi har, , ett program för hur man skall göra för alt hejdainflationen. Vi får anledning atl tala mer om del, exempelvis vid denekonomiska debatten . Jagupprepar, herr lalman, atl vi i det här sammanhanget har anledning att tala omskattepolitik i den bemärkelsen att det system som förespråkarkommer att leda till skattehöjningar. Det är därför som själv harsagt att vi kanske inte kommer att ha råd atl fortsätta med detta system. Detär alltså själv som har infört skattepolitiken i bilden. i sade att det i kammaren varhögtidligt som i kyrkan. När utskottets ledamöter diskuterade på förmiddagenkan jag tillägga att det också var lugnt och stilla som i kyrkan. Men när vikom litet längre ner pä talariistan och i och kom med i debatten - dessa båda har inte deltagit i den sakligabehandlingen i utskottet -så fick vi uppleva de gamla rallarsvingarna mot densocialdemokratiska bostadspolitiken. Detvar ganska intressant alt lyssna på dessa två anföranden. Med en förenkling -inte särskilt stor - säger i att hela felet är all vi harprivata fastighetsägare och att deras spekulationsintresse orsakar de högahyrorna. Så kommer upp och säger alt hela felet ochorsaken till de höga hyrorna är den statliga administrationen och den rollsamhället spelar. Vikan diskutera dessa båda problem men att antyda att de på något sätt skulleberöra kärnpunkten i del som de vanliga människorna upplever som problem - dehöga hyrorna - är, herr talman, att smita från den verkliga diskussionen och deverkliga frågorna. Det är ytterdelar av bostadspolitiken som iTyresö och har ägnat sig ät. Men så är de ocksårepresentanter för ytierlighetsparlier i den bostadspolitiska debatt som vi föri anslutning till propositionen. Det är faktiskt så att av kammarenhar ställt sig bakom regeringens proposition i dess vikliga delar. HerrBurenslam inlägg kanske förtjänar ytterligare en kommentar. Detpåminde mig om de bostadspolitiska eskapader som ägnade sig ål1966. Det var ett direkt eko av , och jag vill varna herrBurenstam ; Fortsätt inte med dessa argument! fick iefterhand be om ursäkt för dem, och det kan också fågöra, om han fortsätter med alt insinuera vad statsråd och andra får iräntesubventioner. Lät oss föra bostadsdebatten på en annan nivå. Bostadspolitikengagnas bättre av den kanske lugnare men betydligt sakligare diskussion somfördes av de olika partirepresentanterna för utskottet . Jagskall, herr talman, försöka knyta an till den diskussionen, åtminstone lill attbörja med. Attden socialdemokratiska bostadspolitiken skulle ha misslyckats, det harborgeriigheten påstått . Fast bevisen för del s. k. misslyckandethar varierat. var det bostadsköerna som var beviset. Dåhandlade varje riksdagsdebatt om att vi föreslog ell för lågt bostadsbyggande.Nu är bevisföringen den motsatta - vi har för många lediga lägenheter.Tvärtemot alla profetior har vi byggt i kapp bostadsbristen, men har dettaplötsligt blivit lika klandervärt som tidigare vår påstådda oförmåga att kommatill rätta med köproblemen. Själva uppfyllelsen av det mål som regeringenförut anklagades för att sabotera blir nu en ny anklagelse. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Vihar inle byggt bosläder som människorna vill ha, säger man. Och förtiger heladen kampanj som fördes i den borgerliga pressen mot "diskrimineringen avstorstäderna", som kallades "det svåraste misstaget isocialdemokratins bostadspolitik". Man glömmer ofta hur man ojade sig överde för låga kvoterna till storstadsområdena och hur man anklagade "glesbygdsinlressena"för att stoppa "en ökad koncentration av nybyggandet tillbristorlerna", dvs. Densortens bevisföring ger jag inle mycket för. Det finns bara etl sätt altrimligen mäta om en bostadspolitik lyckats eller inle, och det är att jämföraresultaten med de mål man en gång satte upp. Den sociala bostadspolitikens målvar atl ge hela befolkningen rymliga, sunda, välutrustade bostäder tillrimliga kostnader. Hur har de målsättningarna förverkligats? Vihar på en tioårsperiod uppfyllt målet att bygga I miljon nya lägenheter.Räknat har bostadsbeståndet ökat . Vi har istort sett byggt i kapp den akuta bostadsbristen, människor har fått valfrihetnär det gäller bostaden på etl hell annal sätt än för 20 är sedan, ungdomarbehöver inte uppskjuta familjebildningen därför att de inte har någonstans attbo; i den mån regeringen tillfrågas om vad den vill råda ett ungtbostadssökande par handlar det om vilken boendeform de bör salsa på,inle alls om hur de över huvud laget skall få en bostad. Bostadsstandardenhar stigit, i både termer av utrymme och utrustning. 1960 hade t. ex. bara 61procent av alla hushåll varmvatten något som upplevs som ensjälvklar hygienisk anordning. av alla lägenheter hade eget badrumeller duschrum 1970, antalet lägenheter med centralvärmeökade från lill osv. Del är faktiskt bara femton ärsedan som av alla hushåll saknade en sä elementär anordningsom vatten och avlopp! Jag har själv växt upp i en omodern lägenhet, utanvarmvatten, utan centralvärme, utan toalett. Den som upplevt detta förslärvilken enorm betydelse den förbättrade lägenhetsutrustningen haft inle minst när del gälltkvinnans möjligheter till frigörelse frän etl tungt och tidskrävandehushållsarbete. Vihärden högsta bostadsstandarden i , men långt ifrån högsta hyror.Svensken är faktiskt den som behöver arbeta det lägsta antalet arbetstimmar perkvadratmeter hyra. I debatten framställs ofta hyreskostnaderna som bådeorimligt och omotiverat höga. Men bostadssektorn är kostnadskrävande, både medtanke på det arbete, det material och de anläggningsanordningar som krävs ochmed hänsyn till de standardkrav vi ställer. Därför fär vi också acceptera altbostadskostnaden utgör en relativt stor andel av familjens och samhälletsbudget utan atl det tyder på något misslyckande. Utomlandsser man på som del land som lyckats lösa de problem man själv misslyckatsmed. Vi har lill skillnad från övriga länder i praktiskt taget ingenbostadskö, ingen slum, vi har en hög bostadsstandard, vi har enrationellt bostadsbyggande och i förhällande till de investeringarbostadssektorn drar en rimlig hyresnivå. Jag behöver väl bara erinra om atttusentals danskar, som sökt sig hit , framhållit som en avde mest positiva överraskningarna att vi har så låga hyror! Detär kanske inle så konstigt att Dagens Nyheters Merl Kubu fann sig föranlätenatl avsluta sin artikelserie om boendel i med uppmaningen attgnälla litet mindre! Men,säger våra kritiker, bevisar vi inle själva att vår politik misslyckats genomde ändringar vi nu föreslär? Bostadspolitikenhandlar om sociala krav. Men för att möta kraven måste man använda sig avekonomisk teknik. Då är det viktigt att tekniken inte blir ett självändamål.Den måste vara begriplig för alla dem, vars tillvaro den påverkar. Utan en sådanförståelse blir den bostadspolitiska debatten obegriplig för de vanligamänniskorna, och detta är frän allmändemokraliska utgångspunkter allvarligt. Idet avseendet hade pariteislånen sina uppenbara brister; det gick inte attförklara hur de fungerade och vilka effekter de hade för de boende. Atlparitetslänen kraftigt minskal hyrorna i produktionen torde del inte vara mångasom känner till. Jaghör till dem som menar alt paritetslånesystemet var betydligt bättre än sittrykte, men det visade sig i fiera avseenden svårt all hantera. Om man vill kanman anföra avancerade vetenskapliga förklaringar till delta - för min del trorjag att man kan göra det betydligt enklare för sig. Man kan ju nämligenkonstatera all den allmänna ekonomiska utvecklingen gjorde den princip förhyressäuning som pariteislånen byggde pä omöjlig atl tillämpa. Mankan ha tvä utgångspunkter för hyressättningen. Den ena är att fastigheternahelt skall bära sina egna kostnader och att hyran alltså skall sältas så attdessa kostnader täcks. Den andra utgångspunkten är au hyran skall sättas medhänsyn till vad som är rimligt alt kräva av hyresgästen, och att en eventuellmellanskillnad fär betalas av samhället. Pariteislånen utgick från attfastigheterna, med en viss omfördelning över tiden, skulle bära sina egnautgifter. Det visade sig emellertid alt man inte kunde göra de uppräkningar avhyran som systemet skulle motiverat, eftersom det hade blivit för storapåfrestningar för hushållen. Vi kom i praktiken att tillämpa den andra principen. Somjag sade måste vi räkna med att bostaden, som kräver så pass lungainvesteringar, alllid kommer att ta en betydande del av budgeten i anspråk,hur mycket vi än anstränger oss alt hålla byggnadskostnader och driftutgifternere. Eftersom bostaden spelar en så viktig roll i människornas tillvaro är detinte någon felaktig prioritering atl ge den detta ekonomiska utrymme. Men om vidå skall hälla fast vid principen att en god bostad skall vara tillgänglig föralla, då - det lär oss erfarenheterna av paritetslånesystemet - är detnödvändigt atl samhället tar över en del av kostnaden för bostaden. i Tyresömenade alt delta innebar en subventionering Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjer för bostadspolitiken m. m. till privata ägare avfierfamiljshus. Men vi kommer naturligtvis atl se till atl det blir en sänkningför den enskilde, vare sig man hyr av allmännyttiga eller privatägda företag.Jag vill understryka att av de under de tio senaste årenproducerade lägenheterna i fierfamiljshus tillhör allmännyttiga ellerkooperativa förelag. Del som gjorde till ett stort problem äralltså av beståndet. Visst kan vi diskutera det och denförmögenhetsökning som del kan röra sig om, men att använda detta som en sågenerell kritik som gjorde är för mig obegripligt. Viföreslär nu att samhället direkt går in med subventioner till bostadssektorn.Det ligger för mig som socialdemokrat inget onaturligt eller misslyckat idetta. Tvärtom anser jag det vara samhällets skyldighet alt, i del fall ennyttighet som alla bör ha tillgäng till, kostar sä myckel att det är svårt förden enskilde alt ensam bära utgiften, gä in och ta över en del av kostnaden.Det har vi gjort när det gäller sjukvården - där tror jag inte ens att moderatasamlingspartiet hävdar att patienten skall betala den verkliga kostnaden försin blindtarmsoperation. Det har vi gjort när del gäller skolan, och inteheller där har jag hört någon hävda alt det skulle vara rimligt om den enskildafamiljen helt och fullt betalade vad det kostade. Vihar satt in det samhälleliga stödet som en räntegaranti. Räntan är ju en viktigdel av kapitalkostnaden, den kostnad som utgör större delen av hyran. Det ärockså en fördel om bostadspolitiken kan frikopplas frän den allmännaräntepolitiken, som ju måste föras med hänsyn tagen till det ekonomiska lägel istort. Det har för övrigt länge varit en bostadspolitisk strävan attåstadkomma en sådan frikoppling. Detfinns ytterligare etl viktigt skäl som talar för just räntegaraniin; den geross också möjlighet - som påpekat - att åstadkomma rättvisa mellanboendeformerna när det gäller själva bostadsutgiften. Som de bostadspolitiskautredningarna visar har äganderätten genom ränteavdragen betydligtfördelaktigare villkor här än hyres- och bostadsrätten. Regeringenhar sagt atl ränleavdragsrätlen för villaägarna skall vara kvar; vihar, som sagt, inga principiella invändningar mot ett generellt stöd tillboendet. Men det är naturligtvis fel att detta stöd endast utgår lill enbestämd boendeform. Stödet skall fördelas lika oavsett upplätelseform. Genomatt vi håller en lägre räntenivå för hyres- och bostadsrättshusen blir denfaktiska räntekostnaden, som belastar de boende, ungefär densamma i olikaupplåtelseformer, eftersom villaägarnas ränteavdrag kompenserar för den någothögre räntan. Vihar ansett det riktigare att åstadkomma denna rättvisa med hjälp avbostadsfinansieringen och inte via avdragsrätt även för hyresgäster. Del harvarit stor enighet bland remissinstanserna om att inle ytleriigare bygga uldetta institut. Dels gynnar det alltid höginkomsttagare mer änlåginkomsttagare, dels skulle det sannolikt efter det första årel inte upplevassom ett stöd lill just boendet - något som från politiska utgångspunkter ärviktigt. Vikan ju dessutom konstatera alt ränteavdragen haft en ogynnsam effekt päkostnadsutvecklingen när det gäller småhus. Producenterna har inriktat sig päatt bygga hus där kostnaden när del översta "tak" som människorsinkomster tål, ränteavdraget inbegripet; det betyder visserligen bättreutrymmesslandard än i hyreshusen, men det betyder också kostnader som gör detbesvärligt för vanliga inkomsttagare atl skaffa sig ett eget hem. Detär tyvärr svårt att föra en sansad diskussion om utvecklingstendenserna närdet gäller småhusen. Varje försök atl antyda att där kanske finns problemresulterar i hetsiga beskyllningar för alt vilja angripavillaägarna, beskyllningar som kommer från grupper som av en för mig obegripliganledning envisas med att lägga ideologiska aspekter pä frågan om antaletvåningar i husen. Jag är inte säker pä alt den sorlens dogmatiska skall hargagnat småhusägarnas intressen; den har i vart fall försvårat möjligheternalill en kritisk granskning av ekonomiska förhållanden som inte direktunderlättar smähusboendel. Delfinns över huvud tagel inte skäl atl försöka ställa olika boendeformer motvarandra. Man kan inle hävda att den ena eller den andra formen är den idealaoch den entydiga lösningen på alla bostadpolitiska problem - hell enkelt därföratt människors krav pä bostaden skiftar under livet. Familje- ochyrkessituationen, ålder, hälsotillstånd påverkar våra bostadsbehov, och del somär nödvändigt för den ena kanske är ganska ointressant för den andra. Denavgörande frågan för diskussionen om boendemiljön är därför inle husens höjdutan hur vi vill utforma det samhälle som bostaden skall fungera i.Diskussionen kan inte och får inte handla om den enskilda lägenheten och dessutrustning - del var kanske ett misstag som gjordes under 1960-lalel i en delförortsområden och som man tycks vara på väg alt upprepa i åtskilligasmåhusområden. Detär andra frågor som också måste ställas - låt mig ge några exempel: Vad finnsdel för möjligheter till fritidsaktiviteter? Finns det underlag för entillfressiällande dagligservice på det kommersiella och kulturella området?Vart kan tonåringarna ta vägen? Finns det daghem? Måste man ha egen bil ellerfinns del bra kommunikationer till andra områden? Hur är trafiksäkerheten förbarnen som skall till skolan? Hur långt är det till skolan? Finns det lokalerför föreningslivet? Svaretpå de frågorna är minst lika avgörande som den enskilda bostadens kvalitet förfamiljemedlemmarnas möjligheter att finna sig lill rätta i området. Ombostadsdebatten skall föra lill de rätta slutsatserna måste den handla om helaboendemiljön. Och den kan inte bara fä handla om önskemål och krav - den måsteockså handla om de resurser vårt samhälle har all förverkliga de olika kraven,mätta i pengar, mark och energi. Ännuär vi bara i början på den debatten. Att vi satsar - plusmöjligheter att utnyttja AMS-insatser - för miljöförbättrande åtgärder ibostadsområdena är naturligtvis motiverat av en önskan Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. att göra någonting ål debrister i miljöhänseende som onekligen vidlåder en del förortsområden - bl. a.,skall jag kanske tillägga. Jag ser emellertid också detta som en möjlighet attkonkretisera diskussionen om bostadsmiljöns utformning och de boendesmöjligheter alt påverka denna. Påsamma sätt betyder ändringarna i hyreslagstiftningen alt hyresgästerna i fieraavseenden fär möjlighet att påverka den egna omgivningen, låt vara att detännu så länge bara är den omgivning som består av den egna lägenheten. Detprincipiellt intressanta med detta är emellertid att man här låtit hyresgästenta över en del av den bestämmanderätt över huset som var förbehållenfastighetsägaren. På så sätl blir del en parallell till strävandena påarbetslivets område att låta de anställda ta över beslutanderätt när det gällerarbetsmiljön som tidigare tillkommit enbart kapitalägarna. De åtgärder vi nuföreslagit inom hyreslagsliflning-ens ram får betraktas som ett första steg påvägen mot en boendedemokraii. Socialdemokratinhar i och för sig alllid hävdat alt boendel är en angelägenhet främst för deboende, inte för olika ekonomiska intressen vilkas engagemang i bostadssektornprimärt är betingat av en önskan om egen vinst. Strävandena att göra boendetoberoende av vinstintresset har legat bakom satsningen på de allmännyttigabostadsföretagen. Men de ekonomiska intressena i boendel gäller inte baraförvaltningen utan också produktionen, dvs. Produktionssidan är,till skillnad frän förvaltningsdelen, helt dominerad av enskilda vinstdrivandeförelag. Det har konstaterats att det finns en mycket stark integration isjälva byggledet, som inte har så väldigt myckel all göra med den fria konkurrenssom del enskilda näringslivets politiska företrädare brukar tala så varmt om.