prot · FX0916 · 1974-12-31 00:00:00 — Men ett annatkonstaterande gjordes också i denna utredning, och det var att informationen ompolisen och dess verksamhet är för dålig och behöver ökas, kanske främst blandungdomen i storstadsområdena. Jag är övertygad om att den bristen skall kunnaavhjälpas. Från vissa håU passade man emeUertid på att hårtkritisera den svenska polisen och polisens maktbefogenheter. Detta skeddeframför allt när omhändertagandelagstiftningen föreslogs och antogs avriksdagen. Man vägrade i dessa kretsar som dock glädjande nog ännu utgör enminoritet i det svenska samhället att acceptera den sociala sidan i lagen omtiUfälligt omhändertagande. I stället hävdade man att vi är på väg mot endefinitiv polisstat: nu kan poUsen ta hand om vem som helst helt godtyckligtunder . På sätt och vis försökte man också göra gällande att denlagstiftande församlingens ansvar, dvs. ansvar, i stället lagts påpoUsen. Ett omhändertagande av ett antal greker i togs också somintäkt för att kritiken var riktig, och man konstaterade utan någon som helstutredning att omhändertagandet skett i samband med en demonstration - trotsatt den demonstrationen hade ägt rum dygnet tidigare. Hur det än ligger tillmed den saken, kan ett olycksfaU i arbetet - man talar också om den mänskligafaktorn naturligtvis inträffa inom pohsen Uka väl som inom andrayrkesområden, och i så fall skaU givetvis poUsen också kunna ta emot en sakligkritik. Men ojust kritik och ojusta medel måste inte bara polisen protesteramot, det måste även de ansvariga i samhället protestera mot. I en demokrati som har vi ingen s. k. polisstatoch vi får heller ingen sådan i det här landet, så länge vi kan bevara vårdemokrati. Det är detta som vår polis skaU hjälpa oss med. Det är dendemokratiska och demokratiskt valda som tiUsammans med regeringen bäransvaret härför. Inte förrän de som vill störta vårt nuvarande samhällsskick och de finns bl. a. bland osakliga kritiker mot poUsen - kommer tUl maktenföreligger risk för att vi får en s. k. polisstat i det här landet. Då blir detnog även slut på möjligheterna att få ha synpunkter på olika förhåUanden. Inteförrän då föreligger således den här risken. finns den inte. Tyvärr fick vi också uppleva ett synnerligen negativtutspel från ett par medarbetare i i slutet av november.Programmet vinklades så att det blev kränkande och missvisande för enskUdapoUsmän. Man gav bl. a. sken av polismisshandel inne på en polisstation, och ändåförekom ingen sådan. Det måste givetvis även TV-personalen ha sett, men genomatt låta skriket från en omhändertagen person gå ut i TV-apparaterna,när vederbörande var skymd av polismännen, gavs tittarna suggestivt denuppfattningen att mannen då blev misshandlad av andra poUsmän. Det var enovanUgt ful insinuation mot de närvarande poUsmännen. Man kan inte heUerfrigöra sig från misstanken om specieU avsikt med programmet, nämUgen att poUsensgoodwiU inte får bU för stor. var kanske aUtför bra i detavseendet för polisens del. I TV-programmet lät man några enskilda poUsmän agera, ochdet var påfaUande att man inte lyckats hitta annat än mot yrket negativabefattningshavare. Det kanske rent av var det aUra svåraste i denTV-produktionen. Det fanns även befattningshavare som medverkade i programmetoch som efteråt var djupt skakade av det sätt på vUket deras medverkan kom in iprogrammet. Sättet att klippa in korta, vinklade avsnitt av ett tal avrikspoUschefen måste ha känts kränkande inte bara för honom själv utan även förandra människor som tar avstånd från den här sortens journalistik. Jag har hörtdet av helt vanligt folk, människor som svarar för produktion och utveckling idet svenska samhället, människor som är arbetsamma och skötsamma och som lämnaren stor del av sin inkomst i skatt till bl, a, gemensam social trygghet ochservice. Slutligen: Hur ser de ut, de svenska poUsmännen, somangrips från vissa häll? Ja, de är helt vanUga vardagsmänniskor, Samma problemoch bekymmer. Mammor och pappor med ansvar för hem och familj. Vänliga och socialt inriktade människor som arbetar för ossandra och för vår trygghet och vår säkerhet. De är personer som ena gången fårsin personliga integritet kränkt av vissa människor i vårt samhälle och somnästa gång får rycka in tUl samma människors försvar. Jag tror att vi kan vara helt lugna. Så längevi har den lojala svenska poliskåren, så länge finns det förutsättningar attförsvara vår demokrati. Vi har all anledning att ställa upp och försvara denkåren. i (c); "Sjukvården måste drivas som industri," Denna rubrik kunde man läsa i en tidning för några dagarsedan. Rubriken avsåg en artikel om BB- och barnavdelningarna vid sjukhus samtom en centraUsering av mödra- och barnavården. Jag skall inte på något sättkommentera nämnda artikeL utan jag viU endast i anslutning tUl rubriken anföranågra korta kommentarer. Man blir både ledsen och arg över en rubrik om attsjukvården skaU drivas som industri. Är det verkligen en målsättning atteftersträva? I ett land som vårt med en levnadsstandard som i jämförelse medandra länders är den högsta, skall det drivas en sjukvård mer inriktad efterindustriella principer än människovård. Det låter bestickande - rationellt somindustri - men om en sådan "målsättning" skuUe kunna förverkligas,vem får sitta emellan? Blir det inte patienten - människan - som drabbas avkonsekvenserna därav? Patienten, inte minst på våra långvårdsavdelningar,mentalsjukhus etc, är i många faU redan bortglömd. Hur skall det bU ifortsättningen om principen att sjukvården måste drivas som industri skulleförverkligas? Jag är övertygad om att den personligaomvårdnaden, som inte kan förverkligas på annat sätt än genom personligainsatser av läkare och annan sjukvårdspersonal, skulle avsevärt försämras ochkanske helt försvinna om till övervägande delen ekonomiska aspekter blevnormgivande i sjukvården. Det bör sägas ifrån så att det hörs både tUl ansvarigainom sjukvården och inte minst till politikerna, att människan, dvs. patienten,inte är en produkt som kan behandlas av maskiner, såsom man behandlar deprodukter som tillverkas inom industrin. Visst kan man skaffa tekniskahjälpmedel för att underlätta arbetet inom sjukvården. Det är sant! Men dessahjälpmedel hur bra de än må vara kan inte ersätta nödvändig personligomvårdnad av läkare och annan sjukvårdspersonal. Det får inte bli så inomsvensk sjukvård att enbart ekonomiska aspekter styr sjukvården. Om så skullebli förhållandet har vi anledning fråga oss vart vi är på väg i vårt svenskasamhälle. Talet om vår höga levnadsstandard är då en uppenbar lögn en vackeriUusion, utan verklighetsunderlag. Vår sjukvård kostar mycket pengar miljardbelopp och dessa måste vi vara med och betala. Vi måste vara med ochbetala ännu mer - kanske på bekostnad av den femte semesterveckan eller ettuppskjutande av ett kommande beslut om arbetstidsförkortning för landetsarbetstagare. Menar vi allvar med talet om jämlikhet och solidaritet,kan vi inte tiUåta att betingelserna för de människor som anUtar våra sjukhusoch vårdinrättningar av olika slag försämras. Och talet om att sjukvården måstedrivas rationellt som industri måste med kraft tillbakavisas. FrökenMATTSON (s): Vi har kommit tiU rubriken ocharbetsmarknadspoUtik under den aUmänpolitiska debatten. Jag har anmält mig atttala under den rubriken, fastän det är helt klart att den fråga jag ämnarberöra, arbetstidsfrägan, lika väl skulle ha kunnat läggas under föregåenderubrik. Social- och familjepoUtik. Den är nämligen integrerad med och påverkarde allra flesta samhäUsavsnitt som berörs i den poUtiska diskussionen och depoUtiska besluten i denna kammare. Att jag valt detta ämne beror på att jag representerarSveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, som på kongressen 1972 och alltsedandess slagit fast att frågan om arbetstiden är en av de allra viktigastesociala och pohtiska frågorna. Arbetstidsfrågan kan heller inte anses varatiUfredsställande löst förrän den totala arbetstiden är så avpassad att det ärmöjUgt för varje vuxen att förena ett förvärvsarbete med vårdansvar för barn,poUtisk och facklig aktivitet och ett rikt fritidsliv. Målsättningen arbete åt alla har alltid stått främst föross inom socialdemokratin. har också denna målsättningkommit aUt närmare genom en rad åtgärder, som bl. a. har gjort kvinnornas starkainbrytning på arbetsmarknaden möjlig. Det är en mycket positiv utveckling ochden måste fortsätta. kommer att medföra stora svårigheter atthålla sysselsättningen vid nuvarande nivå och att ytterligare öka den.Övergången från ett industrisamhälle till ett servicesamhälle kommer attmedföra stora omställningsproblem, och det är därför viktigt att detupprättas en långsiktigplan för sysselsättningen. Vi anser det angeläget att arbetstidsfrågornabeaktas vid detta arbete. En förkortning av arbetstiden bör givetvis inte ses somett medel att lösa sysselsättningsproblemen. Inom stora områden finns ännu, frutalman, otillfredsställda behov, och det är därför möjligt att medarbetsmarknads-, näringspolitiska och andra medel ge människor fuUsysselsättning. Inte desto mindre bör det noga övervägas när det utarbetas ensysselsättningsplan för den allra närmaste framtiden, om inte en ökning avmänniskors fritid är ett av de mest angelägna behov som bör tillgodoses. Detfinns ingen anledning att öka sysselsättningen med utgångspunkt i enåttatimmarsdag, om människans behov kan tillgodoses med en sysselsättning somär baserad på en betydligt kortare arbetsdag. Den förändrade sysselsättningssituationen innebär bl. a.att det vanligaste förhållandet i famUjerna är att båda vuxnaförvärvsarbetar. Det relativa arbetskraftstalet för männen den ålder då de flesta har minderåriga barn var sedan95,1. För kvinnorna i samma åldersgrupp var det relativa arbetskraftstalet71,2. Det är vidare sannolikt att kvinnornas förvärvsfrekvens ytterligarekommer att öka under resten av 1970-talet och närma sig samma nivå som männens.Detta är givetvis tUl stor del beroende på de politiska åtgärder som vidtas närdet gäller sådana åtgärder som barnomsorgen, boendeser-vicen och arbetstiden. Ett viktigt mål för samhället är att garantera en god ochharmonisk uppväxt för barnen. Nära kontakt med barnen är också ett viktigtvälfärdsmål för föräldrarna. Med införandet av den föräldraförsäkring somträdde i kraft har ett viktigt principieUt steg tagits närdet gäUer föräldrarnas roU i förhållande tUl barnen. Som första land i världenhar vi i givit fadern och modern samma roll som förälder. Det ärviktigt att den fortsatta reformpolitiken ger båda föräldrarna möjlighet attfyUa sin uppgift gentemot barnet även när föräldrapenningen har upphört. De långa dagliga arbetstiderna gör det ofta svårt förföräldrar och barn att etablera en nära och god kontakt med varandra.Arbetstiden inklusive restid för föräldrarna uppgår ofta tiU hela nio eller tiotimmar . Till det kommer det den tid det tar att handla mat och hämtabarn, och det minskar fritiden ytterligare. De dagUga uppgifter som hör samman med familjenspersonliga service beräknas för en tvåbarnsfamilj, där båda förvärvsarbetar,till ca . Den tid som blir över för daglig fritidssamvaro medbarnen är därigenom mycket begränsad. En förkortning av den dagUga arbetstidenskulle öka möjligheterna för föräldrarna att skapa en god miljö för barnen, ochdet skulle vara till glädje både för föräldrarna och för barnen. Den kollektiva barnomsorgen är ytterst viktig för barnen,och den måste fortsätta tills behovet är täckt. Men jag vill gärna framhållaatt detta inte på något sätt minskar föräldrarnas omsorg och ansvar för barnen.Det är nödvändigt att föräldrar och barn får mera tid för varandra. Det kan blimöjligt genom en kortare arbetsdag. Arbetsmiljön är nu föremål för rätt omfattandereformarbete. En bättre arbetsmiljö ger fler människor möjligheter att arbeta,och den I det sammanhanget bör framhållas att arbetstidsfrågornaockså bör innefattas i diskussionen om en arbetsmiljö. En kortare arbetsdagskulle bidra tiU att ge fler människor möjlighet att aktivt ta del iarbetslivet. Strävandena att förbättra arbetsmiljön bör därför följas av ennedskärning av arbetstiden för att därmed bättre anpassa arbetet tillmänniskorna och inte tvärtom som ofta nu är faUet. Detta gäller inte minst den äldre arbetskraften. Medökande ålder nedsätts arbetsförmågan. Många äldre är därför tvingade att slutasitt arbete långt innan de nått upp tiU pensionsåldern. Med en kortarearbetsdag skulle många äldre kunna ha kvar sitt arbete längre. En kombinationav kortare generell arbetstid och rörlig pensionsålder, som har föreslagits idiskussionerna, skulle bäst tillgodose de äldres behov och därmed också minskautslagningsprocessen. Med en sådan reform av arbetstiden skuUe många människorfå tUlfälle att än som annars varit möjligt ta del avarbetslivet. Till detta kommer ytterligare en synpunkt. Det ärarbetstidens förhållande till demokratin. Demokratins grundtanke är ju att allaskall kunna delta i och påverka samhället. Det kanske sker på olika sätt; genomstudier, genom poUtisk och fackUg aktivitet, genom oUka former avkulturaktiviteter. Men för att detta skaU vara möjligt krävs att arbetsmUjön ärsådan att människor har krafter kvar på sin fritid. Aktivitet kräver också tid.Att delta i möten, gå i studiecirklar, delta i den kommunala vuxenutbildningen,följa med i den allmänna poUtiska debatten är bara möjligt för människor somhar tid över för detta. Människornas bristande tid gör det också svårt för vårpolitiska rörelse att utvecklas. Det kan konstateras att barnfamiljernasarbetsdag är mycket lång, och det är alldeles självfaUet att svårigheterna fördem. att också vara politiskt och fackligt aktiva är mycket stora. har de flesta familjer löst det här dilemmat genomatt en i famUjen är fackligt och/eller poUtiskt aktiv medan den andra heltavstår från det politiska eller fackUga arbetet och tar huvudansvaret förfamUjen. Men i famUjerna följer vanligen uppdelningen det gängsekönsroUsmönstret: mannen är den utåtriktade, medan kvinnan är den som tarhuvudansvaret för barnen. Här Ugger en av huvudorsakerna till kvinnomasbristande politiska och fackliga aktivitet och den låga kvinnorepresentationeni de poUtiska och fackliga beslutsfattande instanserna. Det är någonting somvi inte viU, kan eUer bör acceptera. Det måste också bli möjligt för var och enatt delta i arbetet med att påverka samhäUet. En förkortning av den dagUgaarbetstiden och den därmed följande längre fritiden skulle öka möjUgheterna attta del i dessa aktiviteter, och därmed skuUe demokratin kunna fördjupas. En del av dessa synpunkter var, fru talman, huvudtema fören av de motioner som jag tillsammans med nästan samtliga socialdemokratiskakvinnliga ledamöter i lade i denna fråga under förra årets aUmännamotionstid. Det är rätt intressant att konstatera hur tankegångar somdenna på en kortare arbetsdag sakta växer sig fram. Men när de väl har vunnitmark, har de också snabbt fått en allmän anslutning. Det är bara några månadersedan vi i diskuterade frågan om en kortare arbetsdag och ett utskottavvisade det krav vi då stäUde om en utredning om samhäUets möjUgheter attsvara för service under den kortare arbetsdagen. Sedan inrikesutskottet diskuterade dennna motion haråtskUligt hänt, och vi kan konstatera att de här tankegångarna, som visocialdemokratiska kvinnor först förde fram, nu återfinns både i folkpartietsnya partipoUtiska program och i det aktivitetsprogram somFredrika-Bremer-Förbundet just offentUggjort. Vi är självfallet väldigt gladaåt det stödet, men vi som står bakom tankegångarna på den korta arbetsdagen ochpå allt sätt vill se tiU att den skall förverkUgas Utar ändå mer på densittande socialdemokratiska regeringen. Därför gjordes alldeles före årsskifteten uppvaktning för statsministern av samtliga partiets sidoorganisationer:kvinnoförbundet, SSU, de kristna socialdemokraterna samt Unga örnar. Vi fördefram ungefär de tankegångar på den kortare arbetsdagen som jag här i korthetrelaterat, och vi begärde en utredning i frågan. Det är, fru talman, väldigt glädjande att kunnakonstatera att vi i det svar som har kommit från ,undertecknat av statsrådet , fått ett ytterligt positivtbemötande. Det heter där bl. a. att i en sysselsättningsplanering kommersjälvfaUet frågan om arbetstidens omfattning och förläggning att bh av storbetydelse Uksom andra åtgärder inom utbUdningen, arbetsmarknadspoUtiken ochsocialpoUtiken, som tUlsammans kan bidra till en social utjämning. säger att de principiella argument som vi fört fram enligt hansmening har mycket stor slagkraft. Han anser Uksom den arbetsgrupp inom LO somockså kommit fram till samma slutsats som vi att en kortare arbetsdag ärnågonting som långsiktigt måste prioriteras och någonting som vi skall arbetaför. I direktiven till den utredning som är tillsatt och somskaU behandla semesterfrågor, bl. a. möjUgheterna att införa ytterligare ensemestervecka, är det också inskrivet att dessa spörsmål hör intimt samman meden förkortning av arbetsdagen. I direktiven står det ungefär detsamma som detjag krävde i den avslagna motionen, nämligen att samhäUets möjligheteratt bereda föräldrarna och barnen aU rimlig service med utgångspunkt i enkortare arbetsdag måste utredas. Vi ser detta som ett steg på vägen till enslutlig lösning av en fråga, som den fackliga och politiska arbetarrörelsentillsammans har förklarat sig beredda att lösa. Men jag vill också begagnadetta tillfälle att peka på att den kortare arbetsdagen från vårautgångspunkter är betydligt viktigare långsiktigt än ytterligare ensemestervecka. i Glömminge (c); Det råder väl inte några störremeningsskiljaktigheter vad gäller uppfattningen att ett effektivt ochlivskraftigt näringsliv med en god produktionskraft och godakonkurrensförhållanden både inom och utom landet är grunden för upprätthållandeav en god levnadsstandard och strävandena att ernå en ökad välfärd. Vi ansersålunda att vi som konsumenter inte bara behöver en produktion av varor ochtjänster utan också att denna produktion måste hgga som ekonomisk grund för densociala tryggheten och för den jämUkhetspolitik vi vUl föra. Finansminister anförde 30 företag somexempel på näringslivets läge just . Han säger att 27 av dessa hade redovisatgoda konjunkturer och att det inte heller skuUe vara så farligt med de andratre. Det kan väl hända att de uppgifter som lämnades var riktiga för just dessaföretag, som hade redovisats i en tidningsenkät. Men jag vill ändå peka på denbruttoarbetslöshet som vi har. Man kan visserligen diskutera hurstor den är, men enligt en beräkning är den omkring 200 000 personer. Detförekommer också en ständig ström av uppgifter om konkursdrabbade företag, ochen mängd företag försvinner genom fusioner med andra företag. Om man skall geen objektiv bild av näringslivets läge över hela Unjen, får man inte lämnaöverdrivet skönmålande bulletiner. Vi hoppas och tror att genom oljekrisen inte skallinträffa något som skulle försvåra näringslivets förutsättningar framöver. Vivet att de höjda oljepriserna medför en påfrestning på handelsbalansen istorleksordningen det fick vi höra i går-och då gäller det att bevaka alla möjligheter till konkurrenskraft ochproduktionskraft hos vårt svenska näringsliv. Vi är också överens om att vi inte kan göra som ,som levererar krigsmateriel uppenbart krigskontraband som betalning föroljan till arabländerna. Det gäller för vårt land att med produktion av ochhandel med våra vanUga varor söka upprätthålla en väl avvägd handelsbalans. När det gäller energikostnaderna för vårt land funderarman över det förhållandet att det har kunnat rulla vidare på denhär vägen, att vi som bor i ett land med ganska mycket inhemskt bränsle skaUbehöva värma upp våra bostäder med bränsle från arabländernas öknar. Det bör istället vara en del av näringspolitiken att tillvarata landets egna tillgångarpå bränsle. Den tanken bör staten stödja, så att man inte, om oljekrisen skulleövervinnas, faller tillbaka i de gatrUa spåren alltför snabbt. Det är ju inte en liten målsättning som man deklarerar iden poUtiska debatten när man talar om att näringslivet skall upprätthåUasysselsättningen. Man bedömer nu att det behövs bortåt en halv miljon nyaarbetstUlfällen ett stycke in , och det finns t. o. m. de somnämner större antal. Hur som helst förstår vi att här är grunden för deansträngningar som vi måste göra för att vidmakthålla ett effektivt näringsliv.Sverige hade ju ett bra utgångsläge efter med ett ganskastort försprång framför inte minst övriga länder i . Sedan har vårtnäringsliv kommit att sacka efter något och ligger väl nu inte så långt före. Ett sätt att hindra stigande arbetslöshet eller minska denarbetslöshet som finns måste vara det har upprepats här ifråntalarstolen, inte minst vid den här debatten skapandet av nya arbetsplatser,och det betyder naturligtvis startande av nya företag. Jag vill understryka attstartandet av små och medelstora företag är en mycket verksam del avbekämpningen av arbetslösheten. När det gäller de mindre företagen och i synnerhet demycket små, kan jag inte inse varför särskilda avgifter och löneskatt skall gåut över Jag har tiU årets riksdag väckt en motion där jag yrkar pä att denegna inkomsten inte skall ligga tiU grund för sådana avgifter. Det redovisas ofta som ett stort problem när det gällernäringsliv och sysselsättning att de lediga platserna inte finns där dearbetslösa är bosatta. Men om man genom en sådan decentraliseringspoUtik som ärvår målsättning ser till, att ohka orter bhr delaktiga av företag, sä kan manbortarbeta den här obalansen. Det är klart att man i alla samhällen och i allatider kommer att vilja ha stora företag, men när det gäUer att jämna ut denregionala obalansen är tillskapandet av små och medelstora företag ett mycketeffektivt medel. har de små företagen som vi vet svårigheter som bordekunna mUdras. De har svårt att klara kapitalanskaffningen, och beskattningen ärbetungande, i synnerhet vid generationsskiften. Här talades i går om att detmöjUgen från regeringen skulle komma förslag om en förbättring avskattesystemet för dessa företag vid generationsskiften. Jag vill hälsa medstor tillfredsställels; om det inom inte alltför avlägsen tid kan läggas ettförslag på det området. Vårt näringsliv måste bygga på en arbetsfördelning mellanföretag av olika storlek. Man kan på det sättet tillvarata både stordriftensoch den mindre företagsamhetens fördelar. Vad de högre oljepriserna kan komma att betyda förnäringslivet i avlägsnare delar av vårt land och i glesbygder är mycket svårtatt bedöma. Men det är klart att företag som har långa avstånd tiUavlämningsorter för gods m. m. får jämförelsevis mera kännbara kostnadsökningargenom att drivmedelspriserna stiger. Här vore något slag avdrivmedelssubvention motiverad, trots att detta givetvis är svårt attgenomföra. En stor del av näringslivet är nu baserat på vad manbrukar kalla pendlingen från glesbygd tOl arbetsplats. Tendensen tUl enåtervändande bosättning i förut avfolkningsdrabbade glesbygder kan genom den nyautvecklingen komma att avstanna, och det skulle i så fall vara olyckligt,eftersom den regionala obalansen skuUe förvärras på nytt. Ett av botemedlenhäremot är goda kollektiva trafikmedel på den svenska landsbygden. TUl ettUvskraftigt näringsliv i en bygd hör ju goda kommunikationsmöjligheter.Pendeltrafikens inlemmande i näringslivets rutin är det klokt att räkna med. Som motvikt till stigande drivmedelspriser och därmedhögre reskostna-der för befolkningen i glesbygderna kan rekommenderas delssamåkning i stort, dels ordnande av arbetstider så att största möjligasamåkning kan ske om inte arbetstiderna passar så hjälper det ju inte attordna denna samåkning och dels skatteavdrag som är sådana att de ökadekostnaderna för resor blir avdragsgUla i deklarationen. När det gäller näringslivets framtida struktur frågar mansig hur utvecklingen kommer att gå. Blir det ständigt nya fusioner? Bhr det enfortsatt utveckling som innebär att internationella företag köper upp företag ivårt land? Något fast och bestämt i fråga om prognoserna härutinnan har intekunnat utkristallisera sig.