prot · FX0939 · 1974-12-31 00:00:00 — Hyran hörtiU de fasta kostnader som måste betalas, och den enda som är rörlig av deoundgängliga utgifterna är matkostnaden, som måste anpassas tUl de pengar somdisponeras. Om andra fasta utgifter ökar går detta ut över matpengarna, ochdärför känns den utgiften svårast. Därför säger en bestämd opposition;"Slopa moms på maten! " Många barnfamiljer är bekymrade över att de avekonomiska skäl inte kan hålla familjen med en fullvärdig kost. Att mångapensionärer av samma orsak har en dålig kosthållning är väl dokumenterat. Genom att de allmänna barnbidragen inte är indexregleradehalkar barnfamiljerna ständigt efter när det gäller kompensation för prishöjningar.Den ekonomiska standarden för barnfamiljerna blir ojämn. Genom det förslag somlagts fram i en motion från vpk om en anknytning av barnbidraget tillbasbeloppet skulle syftet en ekonomisk utjämning uppnås. AUt fler såväl lag-som avtalsbundna bidrags- och försäkringsbestämmelser anknyts numera tillbasbeloppet, som följer den ekonomiska utvecklingen på löneområdet. Förslagetatt barnbidraget skall utgå av basbeloppet skulle också innebäraen viss uppräkning av realvärdet för barnbidraget som kompensation förvärdeförsämringen. Det konsumtionsstöd som föreslås till barnfamiljer ochpensionärer i form av extra utbetalning löser inga problem. Båda dessa grupperbehöver ett varaktigt ekonomiskt tiUskott som är värdebeständigt, så att de påett bättre sätt kan planera sin ekonomi. Också här har vpk motionerat om enuppräkning av pensionstUlskotten för nästkommande budgetår till avbasbeloppet. I socialutskottets yttrande om indexreglering av deallmänna barnbidragen används samma argument som mot slopande av moms påmaten, att det är de högavlönade som tjänar på att barnstödet värdesäkras. Detär ett underligt resonemang. Är inte detta brist på fantasi ochinitiativförmåga hos regeringen att man inte genom en annan skattepolitik kanåstadkomma en utjämning i skattehänseende? Måste barnfamiljer, pensionärer ochandra med små inkomster ständigt vara beroende av s. k. nådegåvor när denekonomiska situationen för deras del blir helt ohållbar? Vänsterpartietkommunisterna har inte varit initiativlöst i denna fråga. 9 protokoll 1974. Upprepadeförslag har ställts om en skattefördelning som skulle ta bort konsekvensenskattelindring för högavlönade. Det konsumtionsstöd som utskottet nu säger sig vilja gegenom en tillfällig sänkning av momsen är enligt kommunisternasmening ett stöd som gynnar dem som har det bäst ekonomiskt. De kan utnyttja dentillfälliga sänkningen av priser till att förvärva kapitalvaror och ju dyrarevaror, desto större vinst. Men den som måste leva för dagen och inte har någraundanlagda pengar har ingen möjlighet att utnyttja dettatillfällighetserbjudande. Vi noterar som positivt det utvidgade prisstoppet pålivsmedel och dagligvaror. Men prisstoppet kommer . Det borde ocksåomfatta samtliga varor inom dagligvarusortimentet, för enligt uppgifter ipressen går omstämplingsapparaterna varma för prishöjningar på andra varor.En effektiv priskontroll är nödvändig, men också en kontroll över utbudet avvaror och förpackningsfloran. En sådan kontroll skulle säkert leda till inteoväsentliga prissänkningar på många varor. Det kan inte vara nödvändigt med de15 sorters mellanöl, sardiner eller apelsinjuice som finns i varje störrelivsmedelsbutik att välja mellan. Apelsinjuice finns fryst, i plåtburk, iPure-Pak eller i flaska. Konsumenten kan välja mellan 15-20 sorters matfett.Ett nytt kalorlfattigt margarin gjorde Mjölkcentralen reklam för så sent som iförra veckan. Enligt reklamen fanns ett behov som skulle tillfredsställas.Kan det vara saklig reklam? Finns det verkligen behov av ytterligare ettmatfett utöver de 1 520 som redan saluförs ett matfett som dessutominnehåller vatten? Kaffe, marmelad, sillbitar, deodoranter, tvättmedel föratt nämna några - finns i så många storlekar, utformningar och märken att detär svårt för konsumenten att välja. Man kan inte jämföra kilopriserna på sammavara i olika förpackningar. , som försöker genomförajämförpriser i butikerna, har upptäckt mycket stora prisskillnader per kilo -utan motsvarande kvalitetsskillnad. Så har det gått med jämförpriserna, som viändå trodde ganska mycket på. Man kan säga att om alla var idealkonsumenter och inteköpte den dyrare sorten, så skulle den varan slås ut på marknaden. Så enkelt ärdet inte. Om en vara slås ut så får den ett annat namn och en annanförpackning, reklamen sätts i gång, och konsumenten är i samma situation igen. Ett minskat sortiment, som inte behöver inkräkta påvalfriheten, och bestämda, enhetliga viktförpackningar skulle både förbilligaoch underlätta för konsumenterna. Visst är det nödvändigt med forskning pålivsmedelsområdet, och visst kommer det fram bra varor . Men mångaprodukter är näringsmässigt dåliga och helt onödiga ur hushållssynpunkt. Ökade emballagekostnader redovisades i de höjda matpriserna,och det är helt förståeligt. Här läggs stora pengar ner, enligt uppgift . Men om det är till fördel för konsumenterna kandiskuteras. Det är i stället så att man medvetet söker lura den som görinköpen. Förpackningar görs sådana att det skall se ut som om man fick mera förpengarna. 1 stället för att höja priset i kronor och ören minskar man vikten iförpackningarna när det gäller fisk, choklad m. m. nyalivsmedelsstadgan säger att en vara skall innehålla den nettovikt som anges, såförekommer ofta undervikt. ger flera exempel på detta. Fabrikanterna har som synes många sätt att se till attvinsterna hålls intakta. Affärsmetoderna är inte alltid sunda. En annan fördyrande omständighet är att inomlivsmedelsproduktionen härskar monopol och maktkoncentration. Centraliseringenär här större än på andra områden. Det är landets storbönder som behärskarlivsmedelsproduktionen, även stora delar av distributionen. "Lantmännen"är ett miljardföretag, större än alla andra i . Det domineras avcenterpartisterna, som säger sig vilja decentralisera men som med sinjättekoncern centraliserar mest. Varken konkurrensen eller den fria prisbUdningenfinns på detta område. har många och svårauppgifter om den på ett tillfredsställande sätt skall bevaka de områden jagtalat om, vilket är nödvändigt. Slopande av mervärdeskatten på livsmedel, prisstopppå alla dagligvaror, effektiv priskontroll - det är de krav som vänsterpartietkommunisterna prioriterar. i (c): Jag skall inte ge mig in på någon polemik medfru , även om det vore lockande. På någon enstaka punkt skulle vihamna i en strukturdebatt i stäUet för en konjunkturpolitisk debatt. En konsumtionsskattesänkning med ca 1,5 miljarder kronorinnebär givetvis en förstärkning av köpkraften i förhållande tiU situationen omen skattesänkning inte genomförts det borde vara en självklarhet för demsom utnyttjar och kan utnyttja sin köpkraft. Lika klart borde det vara att enojämlik inkomstfördelning innebär olika möjligheter att konsumera varor ellertjänster tUl den lägre skattesatsen. En allmän sänkning av mervärdeskatten betyder att vissa grupper dvs. sådana som har sparade medel gynnas irelation tiU dem som inte har möjligheter att göra ekonomiska omdispositioner itiden av sin konsumtion. Jag tror att det är ett riktigt konstaterande. Urdenna fördelningspolitiska synpunkt är alltså en allmän sänkning av momsen intesärskilt tilltalande. Men är ju inte detta hela sanningen. Dessa nackdelarmåste vägas mot nackdelar av annat slag som inte, såvitt jag uppfattat, harberörts i debatten hittUls, nämligen nackdelarna för de sämst ställda isamhället av en misslyckad stabiliserings- och konjunkturpolitik. Det kan finnas anledning, tycker jag, att påminna om demycket bestämda konstateranden som t. ex. den sedermera avsomnadelågin-komstutredningens undersökningar pekade på just när det gällde fördelningspolitikenoch vad arbetslösheten eller undersysselsättningen får för negativa verkningarur fördelningssynpunkt. Den biten av det konjunkturpolitiska problemet börnaturligtvis föras in i totalbilden. Detta säger jag mera som en kommentar tiUde fördelningspolitiska diskussioner som har förts och där man mera enkeltförsökt sätta konjunkturpolitiken och fördelningspolitiken i motsatsförhållandetill varandra. Vidareförekommer det - var inne på det också att man så attsäga sorterar bort den ena sektorn efter den andra. Att ta bort momsen på matär inte fördelningspolitiskt farligt, att ta bort momsen på bostäder äruppenbarligen inte heller fördelningspolitiskt farligt och då återstårkonsumtionskapitalvarorna. Där tycker jag att det resonemang som jag fördetidigare om sysselsättningsaspekten i hög grad gäller. Dessutom finns detnaturligtvis en betydande osäkerhet i den här materian. Ingen kan gärna förnekadetta. Det har sagts att den s. k. oljekrisen är ennyttig läxa för oss och en varning . Den har gett upphov till enbredare diskussion omkring vår framtida energiförsörjning, beroendet avutlandet och våra produktionsformer m. m. Det är viktigt att den debatten försvidare och leder till slutsatser också på den ekonomiska politikens område. har haft att i första hand behandla detkortsiktiga konjunkturpolitiska perspektivet, och därmed har de långsiktigaekonomisk-politiska konsekvenserna kommit i bakgrunden, även om stimulansentill energisnål produktion finns med i betänkandet. Men egentligen är det välganska anmärkningsvärt att vi inte kontinuerligt i finansplanerna har en samladbedömning av energi- och råvarusituationen. framtvingades en sådan genom händelsernai , och man kan väl t. o. m. säga att bristen på nationalbudget inågon mån kompenseras av att vi har fått en beskrivning avenergisituationen och även ett par blad som bilaga med tillgänglig statistik påområdet, även om den inte är särskilt färsk. Med den utomordentligt splittradepresentation som energiförsörjningen ges under de olika huvudtitlarna istatsverkspropositionen skulle det inte skada om vi hade en samlad statistikoch en samlad bedömning i finansplanen också framöver på det här viktigastrategiska området. En mera målmedveten energipolitik och en bättrehushållning med naturresurser allmänt sett kommer att kräva ensådan behandUng här i , att de frågorna ständigt hålls aktuella inomramen också för den ekonomiska politiken. Jag skall ta upp en liten passus som jag tyckte varintressant i finansministerns anförande . Det gällde just energi-och råvarubeskattningen. sade beträffande möjligheterna att finnaandra skattekällor ungefär så här: Det ar möjligt att det finns andra vägar,men jag är övertygad om att det blir protester också då. Och sedan ställdefinansministern upp vissa frågor kring tänkbara alternativa skatteobjekt i enråvarubeskattning. Jag måste erkänna att även om finansministern ofta ärsträv inför låt mig säga oprövade frågor och kritisk i sin granskning var haninte helt avvisande. Detta finns det anledning att hälsa med stortUlfredsställelse. Jag är övertygad om att vi måste överväga en råvarubeskattningoch en annan utformning av den nuvarande energibeskattningen framöver. Fråncenterhåll tog vi upp frågan bl. a. vid förra årets riksdag, och kravet följsupp i partimotion. Det borde gå att få en bred enighet om att råvaru-ochenergibeskattningen skall bli föremål för utredning. Om jag förstårLOordförandens uttalanden i intervjuform rätt riskerar vi i varje fall inte iden frågan att få något veto från det hållet. Redan densenaste tidens prisförändringar på oljeprodukter har liksom de andraråvaruprisstegringarna medfört andra prisrelationer mellan olikaproduktionsfaktorer. vet vi att nya ökningar planeras på de avgiftersom direkt fördyrar arbetskraften som produktionsfaktor. Det gäller att täckaen del av direktskattesänkningarna i det kommande skatteförslaget.Omflyttningen av sjukförsäkringsavgiften har samma effekt liksom den tidigareändringen i avgiftsintaget för folkpensionen. Sänkningen av pensionsåldern ochden allmänna arbetslöshetsförsäkringen är reformer där arbetsgivaravgifternakommer in i bilden. Vi måste lätta skattebelastningen på arbetskraften somproduktionsfaktor framöver, det är jag övertygad om, och i stället successivtöverföra belastningen till produktionsfaktorer som vi redan nu kan se är knappaoch som kommer att bli det än mer . Detta gäller naturligtvisfrämst de icke reproducerbara råvarorna. Genom de förändrade prisrelationernamellan produktionsfaktorerna får vi då också en önskvärd och tidigarelagdförändring av produktionslivet och därmed en bättre konkurrenskraft iförhållande till dem som inte är lika förutseende. När det gäller konsumtionsbeskattningen är det angelägetatt ha en motsvarande styrning bort ifrån mera lyxbetonad konsumtion över tillnödvändighetsvaror och konsumtionskapitalvaror med längre användbarhet.Samtidigt bör man naturligtvis eftersträva lösningar som främjaråteranvändning. Självfallet finns det så här kort skisserat en mängd svåraavvägnings-, kontroll- och tekniska problem, vilket också finansministernframhöll i sitt anförande. Men det har man också vid en ständigt ökande skattpå produktionsfaktorn arbetskraft. De stora skillnaderna mellan olika företagvad gäller kapitalintensitet och användning av energi och därmed användning avarbetskraft gör att orättvisorna i nuvarande system är betydande. Det gällerinte minst vid en jämförelse mellan olika storleksgrupper av företag. Justdenna varierande betydelse av det nuvarande skattesystemet för olika branscheroch företag samt naturligtvis deras årliga användning av energi och råvaroromöjliggör självfallet en snabb förändring. Detta är en fråga som måste lösassuccessivt. Som en parentes i sammanhanget vill jag säga att det är intressantatt se litet på förarbetena till vår nuvarande energibeskattning. Där harminsann inte hushållningsmotivet skjutits i förgrunden, utan den motiverasfrämst av statens finansieringsbehov i fråga om beredskapslagring av olja,fullföljande av atomenergiprogrammet osv. En översyn av energibeskattningen ärutomordentligt angelägen också den. I ett vidare perspektiv påverkas naturligtvis ocksånäringslivets struktur och därmed samhällets planering av det skatte- ochavgiftssystem vi väljer. Om vi menar allvar med att hindra prylsamhälletsfortsatta utveckling måste också skatte- och avgiftssystemet användas för denuppgiften. har vi inte de medlen, och därför kan ocksåkonsumtionsstimulanser verka motsägelsefyllda, även om man är ganska överens omdet i sammanhanget överordnade målet att främja en ökad sysselsättning. Hert AFUGGLAS (m): i sade attmoderata samlingspartiet inte bekymrade sig för bostadspolitikens sociala mål.Han har fel idet. Men om denna målsättning är 80 000 eller 90 000 nya lägenheter och detsamtidigt står 20 00025 000 lägenheter tomma så måste det vara något fel påpolitiken. Vi skall inte bygga för statistikens skull, vi skall inte bygga förbostadspolitikernas skull, utan vi skall bygga för människornas behov. Ombehovet av förbättringsarbeten kan vi i och för sig vara ense. I denna debatt har mycket hunnit sägas om hur ettstimulanspaket bör se ut och om den berättigade oron för sysselsättningensutveckling. Detta är dagens huvudfrågor, och det är därför naturligt. Enligtmin mening är det dock en sak som icke med tillräckligt eftertryck blivit sagd,även om frågan har berörts av flera talare, och det är att vi står inför denvärsta inflationen , att detta eller så kommer attanses vara vårt kanske allvarligaste ekonomiska och sociala problem och attinflationen borde ha kunnat och borde kunna hejdas med en vettigareekonomisk politik. Det hör till finansministerns och hans kollegersvanligaste påståenden att haft en i förhällande tillandra industriländer förmånlig prisutveckling. Det är inte på det sättet. Sedan1970 - alltså t. o. m. har priserna i vårt land enligt stigit med något . Vi ligger därmed ungefärligen på deladfjärdeplats från slutet bland de 14 industrUänder som OECD-statistikenomfattar, alltså väl nere på den sämre halvan. januarifebruarii år har enligt tillgängliga siffror den allmänna prisnivån i vårt landstigit . Till de vanligaste påståendena från regeringshåll i dettasammanhang hör också att vår inflation främst skulle bero på prisstegringarutomlands, att vi importerar dem och att de för den ekonomiska politikenansvariga därmed skulle vara utan skuld. Det är inte heller riktigt. Avprisstegringarna för att börja där berodde enligtnationalbudgetens beräkningar en halv procent eller mindre än en tiondel påposten "ändringar i internationellt bestämda priser". varde utländska prisstegringa;rnas andel av vår inflation större: cirka entredjedel. Vår penningvärdeförsämring har vi till övervägande del själva ansvarför. Särskilt anmärkningsvärt är naturiigtvis attprisstegringarna i vårt land varit så höga som tillväxten i vårtfolkhushåll varit så dålig. har den svenska bruttonationalproduktenstigit med något , medan resten av har klarat entillväxt på . är denna jämförelse ännu merskrämmande. Vårt folkhushåll har uppnått en tillväxt på , medan tiUväxten i överstigit . Det finns ettsamband mellan tillväxt och prisstegringar och det är en särskilt dåligprestation att inte klara inflationen när ekonomin stagnerar. Det är sannolikt att tUlväxten i vår ekonomi inteblir stort bättre än . Därom vet vi ännu icke så mycket, men detförefaller sannolikt. Och det är ställt utom tvivel att prisstegringarna nuaccelererar på ett sätt som kommer att mycket hårt drabba medborgarna. Jagvågar påstå att priserna kommer att stiga eller mer.Effekten av detta för en familj med normala inkomstförhållanden är intesärskilt svår att beräkna. För normalinkomsttagaren med ca i årsinkomstblir 1974 ett besvärligt år. De löneökningar han fått på i bästa fall 12procent ger . När skatten tagit sitt får han med en marginalskattpå , om han inte befinner sig i en besvärligare marginalskattesituationän så - behålla I . Efter skatt har han ca att leva på.Om konsumentprisindex stiger fördyras hans konsumtion med 3 000kronor. En reallönesänkning på drygt I är alltså ofrånkomlig. Det stimulanspaket som finansutskottets majoritet ställtsig bakom ger inte mycket av tröst åt dem som oroas för prisstegringarna. Dentidsbegränsade momssänkningen är otillräcklig, och de indirekta effekterna avövriga åtgärder är knappast något verkningsfullt bidrag till att hållaprisstegringarna under kontroll. Det råder allmän enighet om att vår ekonomibehöver stimuleras. Det borde också ha kunnat råda enighet om att de åtgärdervi vidtar skulle ha till effekt att begränsa prisstegringarna. Reservationerna av herrar och ,vartill jag yrkar bifall, innebär en betydligt kraftigare dämpning avprisstegringarna. Den momssänkning som där föreslås är därtill intetidsbestämd utan kan förlängas om de ekonomiska förhållandena senare under åretskulle motivera det. Den inflation som vi nu drabbas av är utan tvivel på sittsätt en ny inflation, av något annat slag än den vi tidigare mött underefterkrigstiden. För att bringa den under kontroU behövs nya metoder. Manbotar den knappast med höga skatter och ytterligare regleringar, eftersom den ihög grad däri har sin näring. Prisstopp är i detta sammanhang en de blådunsternas politik. Prisstopp stoppar inte priser ökar dem snarare på längresikt mer än om man inte tillgripit åtgärden. Det går inte att lagstadga motprisstegringar. Gick det hade vi gjort det för länge sedan. Prisstopp kan - detskall inte förnekas vara en nödvändig åtgärd i exceptionella situationer, mendet är knappast en exceptioneU situation att regeringen har misskött denekonomiska politiken. Det är nog så att vi endast kommer till rätta medinflationen genom att angripa de för dagen bakomliggande problemen. Vi behöverett program mot den inflation som blir ett allt större samhällsproblem, ochdet borde självfallet ha varit regeringens ansvar att presentera ett sådant. Ett försök att skissera ett sådant program mot inflationenskulle kunna ha följande huvudlinjer; För det första skulle vi ha ett skattesystem som inteleder till automatiskt ökat skattetryck för den enskilde. Det allmännasinkomster bör inte automatiskt öka med inflationen. Normalinkomsttagaren bordefå en inkomstökning efter skatt som motsvarar den han fick före skatt. Dettakan vi åstadkomma om skatterna justeras med hänsyn till inkomstutvecklingen isamhället snarare än med hänsyn till inflationen, såsom vid sedvanligaindexregleringsresonemang. För det andra behövs ett skattesystem som stimulerarenskilt sparande. För dettredje behöver vi ett skattesystem som stimulerar expansiva Ett ökat utbud av varor är i sig självt naturligtvisåterhållande på inflationen. Även i övrigt bör prispressande konkurrens påolika sätt stimuleras. Strängsparsamhet med offentliga utgifter är en fjärde riktlinje. För det femte krävs en aktiv valutapolitik; och för detsjätte ett konstruktivt samarbete mellan arbetsmarknadens parter och de för denekonomiska politiken ansvariga. Det låter sig kanske sägas att dessa huvudlinjer inte heltöverensstämmer med traditionell nationalekonomisk teori för dagens situation,men det gör nu inte dagens verklighet heller. Stimulanspolitiken gäUer denärmaste månaderna. Åtgärderna mot inflationen avser men också ettlängre perspektiv. Det är angeläget, herr talman, att den ekonomiska politikenså fort som möjligt får en sådan inriktning att den inflation vi nu möter påinte alltför lång sikt kan bringas under kontroll. Jag är övertygad om att deekonomiska och sociala skadeverkningarna ändå kommer att hinna bU aUvarliganog. Jag skall inte ytterligare utvidga denekonomiska debatten utan begränsa mig till några principiella synpunkter ianslutning tUl dagens debatt. Energikrisen ställde industriländerna inför en plötslig,oväntad och svårbemästrad situation. Prognoser och konjunkturbedömningar slogssönder. Produktionsnedskärningar och prishöjningar på oljeprodukter innebar enhårdhänt påminnelse om industriländernas sårbarhet och en rejäl och omedelbarbelastning på deras ekonomi. Alla industriländer stod inför uppgiften att förändra sinpolitik med hänsyn till det nya läget. Deras möjligheter i detta avseendeberodde dels på deras ekonomiska styrka, dels på möjligheten att nå fram tillbeslut i parlamenten. När det gäller den första förutsättningen har vi i Sverigehaft ett gynnsamt utgångsläge. Höjningen av oljepriserna drar in köpkraft ochinnebär påfrestningar för bytesbalans och valutareserv. Endast genom särskildaåtgärder, snabbt insatta, kan man garantera en fortsatt förbättring av sysselsättningenoch av människornas levnadsstandard. 1 många länder har man inte haftmöjligheter till detta. Vi har kunnat glädja oss åt en stark ekonomi med stortöverskott i utrikeshandeln och en starkt förbättrad valutareserv. Därför fannsdet utrymme för stimulansåtgiirder. När det gäller omfattningen av dessastimulansåtgärder finns det naturligtvis ingen absolut sanning; det blir frågaom en allmän bedömning som, om nödvändigt, får korrigeras med ledning averfarenheten. När det gäller den andra punkten kan vi konstatera att detrunt om i nu pågår en intensiv debatt om demokratins handlingskraft isvåra lägen. 1 land efter land är parlamenten starkt splittrade. I land efterland har man med hänsyn till detta svårt att nå fram till beslut. Det gerutrymme för allehanda irrläror och missnöjesyttringar. 1 debatten ute i Europafinner man ibland - och egentligen allt oftare utomordentligt dystravisioner, som för tanken tUl 1920-talets diskussion om demokra- linssvaghet och sönderfall. Även i har vi naturligtvis ett svårtparlamentariskt läge. Innan denna riksdagssession inleddes förklarade jag att"rUcsdagens förmåga till handlingskraft och fasthet kommer att stäUas påhårda prov". Den förutsägelsen besannades snabbt. Vi hade delade meningar om hur den ekonomiska politiken idet nya läget egentligen borde utformas. Det hade varit utomordentligt enkeltatt styra dessa meningsskiljaktigheter på ett sådant sätt att vi nått fram stor politisk strid och en total splittring i . Jag medger gärnaatt det ur strikt partipolitisk synpunkt kunde te sig frestande.