prot · FX0997 · 1974-12-31 00:00:00 — Därför har det i detidigare lönerörelserna funnits en tendens att kompensera sig även för väntadepenningvärdeförsämringar. Ingenting kan mera effektivt bygga upp en fortsattrullande inflation. Förs det fram lönekrav som bäddar för en stark inflationsamtidigt som företagen på nytt får sämre tider, då är kombinationen såolycklig som möjligt. Inte heller för löntagarna kan ju en accelererad kapplöpningmellan löner, skatter och priser vara meningsfull. I det läget har folkpartietgenom åren pekat på att stabiliseringssamråd mellan regering, partier ocharbetsmarknadens parter på gott tidsavstånd från själva lönerörelsen kan hasitt värde. För att lyckas i kampen mot inflationen behövs, har vi sagt,gemensamma tag. Här kan ingen aktör ensam nå framgång. förde vi fram ett förenklat förslag iförhållande till förslaget om de mera omfattande stabiliseringskonferenser somvi alltjämt anser vara den ideala utformningen. Syftet med detta var att brytaner en del av det prestigemotstånd som funnits på regeringssidan mot denna typav överläggningar. , faktiskt efter det attvi lade fram det programmet, träffades de politiska partierna på som ettled i en liknande typ av överläggningar angående åtgärder mot inflationen. Detär sjävklart att vi upplever det som tillfredsställande att gamlakungstanke att en framgångsrik kamp mot inflationen kräver ett förtroendefulltsamråd mellan arbetsmarknad och partier åtminstone i viss mån kommit i praktisktillämpning. Löntagarna får genom den slutliga överenskommelsen mellanfolkpartiet och regeringen vissa garantier för höjd standard utan attlönerörelsen behöver bli sådan att den rubbar den samhällsekonomiska balansen.Genom att dela ansvaret för finansieringen av viktiga reformer undviker vi attavtalsrörelsen förbereds och inleds i en ovisshet som skulle kunna få förödandeverkningar på hela ekonomin. Utredningen om löntagarnas andel i företagenskapitaltillväxt blir naturligtvis av ännu större betydelse för attminska de spänningar i ekonomin som driver på inflationen. Denna utredning börkunna ta fram ett för de enskilda löntagarna överlägset alternativ till deolika förslag om branschfonder och andra mera dogmatiska lösningar som harskymtat från olika håll. Överenskommelsen mellan och regeringen gervårt land en chans att dämpa prishöjningarna. Det är en viktig sak när vi serhur den rekordsnabba penningvärdeförsämringen drabbar hårt runt omkring oss ochdessutom i så många länder fräter på den sociala samkänslan. Menöverenskommelsen ger också påtagliga och viktiga förbättringar för den enskildeskattebetalaren. Människor i vanliga inkomstlägen kan 1975 hjälpas ur denskattefäUa de har suttit i under flera är. En person med iårsinkomst får behålla mer av en nytjänad tusenlapp genomdessa förändringar på statsskattesidan. Och marginalskatten sänks ungefär pådet sätt vi föreslogi valrörelsen . I kronor räknat innebär det förde flesta att den statliga inkomstskatten sänks med mellan 1 000 ochen bit . gäller det att se upp så att inte kommunalaskattehöjningar än en gång äter upp dessa lättnader. Det har funnits vissa rena orimligheter i skatte- ochbidragssystemet som under alla förhållanden tas bort. Barnfamiljer ochlåginkomsttagare utan barn får behålla mer av sina bostadstillägg närinkomsten ökar. Sammantaget får t. ex. en familj med barn där ena makenförvärvsarbetar och har en årsinkomst på meröver för egen del av varje nytjänad tusenlapp. Den enskilde skall med egna ansträngningar kunna förbättrasin standard. Det måste löna sig att arbeta. Det är och förblir för oss både enhuvudsak och en hjärtesak. säkras en skatteomläggning som leder åt rätthåll. Vi har nått enighet om att verkningarna av denna skatteomläggning måstesäkras också , trots att vi alltjämt tvistar om metoden. Den insiktenär särskilt viktig eftersom avtalsparterna tycks vara allmänt inställda på attnästa avtal skall omfatta . För vår del är vi fast övertygade om att det behövs ettinflationsskydd inbyggt i själva skattesystemet. Det kan inte vara rimligt attmed en inflation som rusar upp ha ett skattesystem som byggerpå att det inte blir någon inflation alls. Den enskilde skall inte behöva fåhög marginalskatt på den de! av en löneökning som bara ersätter penningvärdetsfall. Det är en grupp som här drabbas särskilt hårt, och det ärpensionärerna. De har faktiskt alltjämt den kanske härdaste marginalskatten avalla. För många blir det bara kvar av vae exti"ahundralapp i sidoinkomst eller ATP. Det beror på att bostadstilläggen förpensionärer reduceras med så mycket som hälften av en inkomstökning. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. det nuäntligen bli ändring på. När ATP ökar eller när en pensionär ökar sinsidoinkomst på annat sätt med en tusenlapp får han eller hon genomskatteomläggningen behålla mer av bostadstiUägget än . Vi ser detta som särskilt väsentligt, därför att stateninte kan få fortsätta att straffbeskatta pensionärer som viU hålla någonkontakt med yrkeslivet och därmed få en liten sidoinkomst. Tvärtom skall dekunna känna att deras insats uppmuntras av samhället. Det är detbetrakteLse-sättet som långsamt genomsyrar kraven på en rörlig och valfripensionsålder vid sidan av den sänkning av pensionsåldern från 67 till 65 årsom det länge har rått enighet om. För många kommer pensionsdagen som en befrielse. De harkanske arbetat i ett tungt jobb som har känts allt tyngre. Kanske har de också vid .sidan av jobbet någon syssla att med glädje taitu med efter pensioneringen. Då kan pensionsåren bli en chans att ägna sig åtdet man inte fick tid med och inte hade ork till under sina yrkesverksamma år. Men för många andra känns pensionsdagen närmast som enstupstock. De ser kanske tiU en början med glädje fram mot pensioneringen. Nuskall man kunna ta det lugnt och ägna mer tid åt sin hobby. Men närpensionsdagen väl är där blir känslan en annan. Arbetet har i själva verketfyllt ens liv. Det känns trots allt tomt att lägga av helt, att släppakontakten med sina arbetskamrater, att uppleva att man inte längre behövs påsamma sätt som . känns tomheten än starkare. Tiden liksomkryper fram. Det har blivit ett alltför abrupt avbrott att ena dagen vara fulltsysselsatt och helt ledig. Det är självklart att olika människor reagerar på olikasätt även i sådana här situationer. Och problemen skiljer sig mellan ohkayrken. Men dagens pensionssystem bygger i själva verket på den falska förutsättningenatt alla människor skulle vara likadana och alla yrken lika krävande. Det ärdet som måste ändras. Den enskilde skall kunna gå i pension tidigare än vid 65år utan att förlora så mycket ekonomiskt på det som han nu gör fram till 67 år.Och han skall kunna trappa av sin yrkesverksamhet och arbetakortare tid än full tjänstgöring om han så vill. ställde en något utmanande fråga till övrigapartier om det var nödvändigt att, för att kunna förverkliga denna rörlighetsamtidigt med sänkningen av den allmänna pensionsåldern, göra ett uppskov medikraftträdandet . Det är klarlagt att arbetsmarknadens organisationer efterdet att utredningsarbetet i den delen var avslutat har kommit tilluppfattningen att de behöver mer tid för de avlösnings- ochsamordningsförhandlingar som är nödvändiga än vad de hade tänkt sig. Det skulleväl vara märkligt om vi inte gav arbetsmarknadens parter och organisationer denrätten att de även kan få pröva om vad någon av deras företrädare har sagt i enstatlig utredning. Annars skuUe ju allt remissarbete och all beslutsprocess iriksdagen efter en utredning vara bortkastade, och vi skulle bara ha att tryckapå knapparna för vad utredningen har kommit fram till. Man har helt enkeltinsett att man tog för lätt på detta och att dessa förhandlingar kommer attta än man beräknade. Löntagarorganisationerna ville ha ett helt årpå sig. Det är alltså faktiskt ett billigt knep när man säger att det ärArbetsgivareföreningens linje som har segrat. Det är det icke, utan det ärlöntagarorganisationernas krav uppskov som har lett till attöverenskommelsen mellan regeringen och accepterar ett halvt årsuppskov. Skulle det för övrigt ha varit SAF:s linje som i sak hadevisat sig övertygande, hade det inte heller funnits något hinder att anslutasig till den. SAF är inget fult ord. Vad är det för sätt att använda dessabokstäver i den politiska propagandan som någonting smutsigt och fult! Hur viktigt det än är att uppfylla kravet på sänkning avpensionsåldern är det större grupper som tjänar på att samordningen mellansänkt och rörlig pensionsålder kan träda i kraft . linje, hurvälmenande den än är, missgynnar faktiskt fler människor än en och en halvårskull som på det här sättet får vänta till , Om man motorganisationernas önskan hade beslutat att de nya reglerna skuUe gäUa från den1 hade rörhghetcn icke kunnat ingå i beslutet. får vi en helt ny syn bland arbetsgivare och andra påpensioneringen och på de äldre i det aktiva arbetslivet. Jag vill uppmana allaarbetsgivare privata såväl som offentliga - att i samråd med de fackligaföreträdarna verkligen inventera möjligheterna att ta fram tjänster kortare änheltid och över huvud taget anpassa arbetslivet till de äldres önskemål, I såfall kan den rörliga pensionsåldern visa sig innebära något stort: en verkligvalfrihet för de äldre i arbetslivet. Jag har träffat på många de senastedagarna som har sagt mig: Vi bryr oss inte så mycket om det partitaktiska somdet snackas om kring er överenskommelse; för oss är det viktigt att det härkommer att ändra livet till det bättre för många människor. Om man vill få fram de nya jobben och underlätta förföretag, stat och kommun att anställa också dem som inte är mest högproduktivabör man inte lägga extra skatt på lönekostnaderna utöver vad man finnermotiverat med hänsyn till nya krav på social högre standard, som man anser attsamhället skall ha råd med. Skatten skall läggas på det vi vill snåla med energi och kanske även knappa råvaror. Därför är den allmännaarbetsgivaravgiften, löneskatten, feltänkt och bör enligt folkpartietsuppfattning så snart som vi över huvud taget får råd med det ersättas medandra skatteformer. Vi ser därför den särskilda lättnaden för egenföretagarnainom ramen för just den allmänna arbetsgivaravgiften som en första början tillavvecklingen av denna felaktiga skatteform, och vi ser den som en viktigrättvisefråga. Det finns 250 000 egenföretagare här i landet, har det sagts mig jordbrukare, fiskare, handlare, hantverkare, konstnärer, författare och ävensådana som i det egna hemmet anser sig ha råd att anställa hemhjälp. De drabbasi dag hårt av just löneskatten och andra avgifter. När de pressas på höjdaegenavgifter kompenseras inte detta som för företag i allmänhet av motsvarandelägre kostnader på lönesidan, Egenföretagarna befrias nu från löneskatt för de första av årsinkomsten. Det betyder en skattelättnad på Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. om året.Gränsen på skall jämföras med genomsnittsinkomsten för helagruppen, ungefär en kvarts miljon egenföretagare, som lär ligga inemot 27 000kronor. För konstnärerna som grupp t. ex. är det dokumenterat genom derasfackliga organisation att den taxerade årsinkomsten ligger under 10 000 kronor.Kvar blir alltså genomsnittsinkomsttagaren helt befriad från löneskatt. När penningvärdet faller så snabbt som det gör drabbassmåspararna särskilt hårt. Jag vill därför på nytt påminna om vad jag sadeförut i anknytning till inlägg, att det är viktigt atten person som kring har satt av ett litet kapital för att ha somen extra trygghet på ålderdomen inte skall behöva finna att när han går ipension sparkapitalet är värt ungefär hälften av vad det var närhan fyllde , trots den ränta som han dessutom har fått skatta för. Småspararna måste alltså skyddas mot inflationenshärjningar. Det är här vi menar att ett återställande av det prismässigavärdet, realvärdet, av sparavdraget , vilket i praktiken innebär enfördubbling fram , skall ske så att man i stället för 400 fårdra av . Detta berör också många människor. Av 5,5 miljonerinkomsttagare har ungefär hälften - 2,5 miljoner inkomst av kapital. Över 2miUoner av dessa ligger i inkomstlägen . Det är också härfråga om en verklig lättnad när denna avdragsrätt kan träda i kraft. Det kanske viktigaste med det samråd som har genomförtsoch den överenskommelse som har träffats är att det bör vara möjligt att minskanågot av den osäkerhet för framtiden som annars skulle medföra att löntagarnavid nästa viktiga avtalsrörelse skulle anse det nödvändigt att gardera sig medextra stora löneökningar, att företagen skulle söka skydda sig med prisökningari förtid och att folk i allmänhet minskade ett sparande som ändå riskerar genegativ ränta. Jag har inga som helst ambitioner att en överenskommelseav det här slaget skall lösa alla problem. Det vore att ge den en helt annaninnebörd, en helt annan räckvidd än vad som finns i den. Den innehålleringenting annat än de förslag och de gemensamma ställningstaganden som är öppetredovisade i texten och som även finns med nu i riksdagstrycket. Det är klart att det skulle gå att göra en sådan här sakmycket bättre -bättre om det vore ett bredare samförstånd, bättre om vid deöverläggningar som ägde rum mellan regering, partier och arbetsmarknadensparter det fanns alternativa konjunkturprognoser, ett alternativt material omhela det ekonomiska förloppet och annat viktigt material för samråd. Det fanns knappt ett papper som underlag, i varie fall inte när depolitiska partierna träffades, och jag tror inte heller vid överläggningarnamed arbetsmarknadens parter. Det är naturligtvis särskilt allvarligt när inteens regeringen har gjort någon konjunkturbedömning som sträcker sig in övernästa avtalsperiod. Vi ser alltså på stabiliseringspolitiska konferenser istörre sammanhang som ett viktigt inslag i den ekonomiska politiken. Vi troratt det är viktigt därför att har kommit i otakt med det allmännainternationeUa konjunkturförloppet genom vad jag har kallat som jag menar medrätta de två förlorade åren, 1971 och 1972. vara enhuvudambition för den ekonomiska politiken att se tiU att vi kan hänga på enkommande internationell uppgång utan att behöva genomleva en nyperiod av massarbetslöshet och stagnation. Det får helt enkelt inte ske. Sådana här analyser av förutsättningarna för framtiden ochett öppet, för allmänheten tillgängligt resonemang om förutsättningarna för denekonomiska politiken är viktiga också av andra skäl. När inflationen spridersig och oroar människor ser de förljugna politiska frälsningslärorna modellGlistrup sin chans. I en variant riktar sig dessa falska läror mot hela detsociala reformverket och mot de skatter som är till för att ge alla medborgareen grundläggande trygghet. 1 en annan variant - den kommunistiska ochvänstersocialistiska för de fram enkla lösningar av annat slag. "Stoppapriserna." "Lås hyrorna." - "Inför planhushåUning." Det funnes mycket att säga om sådana och andra enklaslagord som vi möter i kommunisternas tappning också här iriksdagen. Jag har läst i tidningen att i sitt inlägg kommeratt klagande fråga med Predikarens ord: "Likaledes, om två ligga tillsammans,så hava de det varmt; men huru skall den ensamme bliva varm?" Jag förstår att det där med ensamheten är , och jag skall inte försöka klara av det, men jag tror i aUa fall inteatt det bUr någon bra och naturlig värme, om man försöker lösa inflationensproblem med permanenta prisstopp och byråkratisk kontroll. Snabb inflation ärett uttryck för obalans i ekonomin. Det är en signal som inte bara manar tillanalys utan också till faktiska beslut. Vi kanske har dragit ut för mycket urekonomin, mer än det finns produktionskapacitet för. Det har blivit alltmer ontom viktiga råvaror och vi har kanske tagit ut löneökningar som inte motsvarasfullt ut av höjd produktivitet. Det är detta som man kan med den typ avärliga resonemang som talade för åtminstone i sak belysa och setill att alla som är med och fattar besluten är medvetna om. En av många risker med en så omfattande statligdetaljreglering som man pläderar för från en del håll är att prissystemet sättsur spel. Priserna ger inte i en socialistisk planhushållning de signaler sombehövs för att hålla balans i ekonomin. I stället för att drabbas av snabbaprisförändringar snärjs man in i ett nät av köer, regleringar och direktiv. Om priserna på t, ex, knappa råvaror stiger i enmarknadsekonomi, tvingar det fram bättre hushållning med råvarorna ochintensiva ansträngningar att finna nya och vettigare teknologier. Och med eneffektiv konkurrens motsvaras ofta prishöjningarna på ett håll avprissänkningar, eller i varie fall oförändrade priser, på andra håll. Det blirett huvudskäl till att slå så hårt mot monopol och karteller som vi vill göramed skärpt lagstiftning, och dessutom ett skäl till att vända sig mot enomfattande statlig centralstyrning. Om vi vill ha framgång i kampen mot inflationen utan atthamna i ett mycket värre elände är uppriktighet i fråga om problemens karaktärdet första villkoret. Sedan får det accepteras att man resonerar sig fram enighet så bred som möjligt, därför att det finns inga patentlösningar eller 7 R iksdagens protokoll 19 74. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. täta skottmellan olika delar av politiken och vad arbetsmarknadens parter beslutar om. Som ett socialliberalt parti ser vi det som enhuvuduppgift att visa på hur man skall kunna förena frihet och trygghet i endecentraliserad ekonomi. Det är inte minst därför vi gör kampen mot inflationentill ett huvudinnehåll i det politiska arbetet. Vi presenterade, herr talman, i börian av dennariksdagssession handlingsprogram . Vi klargjorde där vårakrav på samhällsförbättringar och riksdagsåtaganden. Utgångpunkten var vårtpartiprogram och det valmanifest vi hade presenterat för väljarna 1973. Ur dethämtade vi fram några hjärtesaker, som är på väg att förverkligas. Vikonstaterade redan då att det av väljarna givna jämviktsläget i intefick leda till att handlingskraft förlamades. Partierna bör visa, sade vi, att de är beredda att ta ansvar för debeslut situationen kräver. liksom har en del av våra förslag blivitnedröstade i . Dit hör så viktiga önskemål som vårt tioårsprogram förtilläggsisolering av hus, principbeslut om att inrikta arbetstidsförkortningenmot sex timmars arbetsdag och stöd till ideeUa organisationer, bl, a, genomavdragsrätt för gåvor. Det är sådant som vi arbetar vidare med vid sidan avkärnpunkterna i vårt program i en strävan mot ett mjukare, ett mänskligaresamhälle, I många viktiga frågor har vi emellertid vunnit avgörandeframgångar. Det har varit möjligt genom stöd från andra partier, oftastcenterpartiet men även moderata samlingspartiet och socialdemokraterna. Det nyanu är att också regeringen visar prov på samförståndsvilja och är beredd att tahänsyn. Från vår sida har det naturligtvis ibland varit nödvändigt att jämka påståndpunkter och krav. Det finns t, o, m, formuleringar i den häröverenskommelsen som jag inte tycker är idealiska. Men man kan icke som ettmindre, politiskt parti göra anspråk på att ensam diktera, det vore heltorimligt. Men lika litet som vi själva gör avkall på principiella övertygelser,lika litet begär vi det av någon annan part som vi förhandlar med. Vi kan lugntkonstatera att många av de krav som förde fram i valrörelsen nuförverkligas. Jag tycker att vi har rätt att vara glada och stolta över det. Inom är vi ganska vana vid att bli utsatta förskäll och gnäll från andra partier. Socialdemokratiska debattörer förtalar osstydligen ibland rätt mycket av gammal vana, men självfallet mest för att deogillar den liberala synen på människa och samhälle. En del kanske inte ens harförstått den. Men när företrädare för moderata samlingpartiet och framför alltden konservativa pressen i stigande utsträckning kritiserar oss för den politiksom jag här har redovisat, då finner jag det vara ett något egendomligtsätt att verka för en icke-socialistisk majoritet i väljarkåren. här valt misstänkliggörandets väg, velat ifrågasätta om inte denträffade överenskommelsen innehåller något helt annat än vad den redovisar. Detär ett misstänkliggörande utan grund. Det är möjligt att det har varit ett kärtbesvär för att framföra detta, men det har i så fall varitförgäves. Bakom denhär kritiken ligger någon sorts föreställning att skulle haideologiska förpliktelser att söka inta ståndpunkter som passar Nr 97moderata samlingspartiet. Det är inte fallet, har aldrig varit fallet ochdet Predaeen den kommer heller inte att bli det. Våra förphktelser mot osssjälva och mot t» 1974 väljarnagäller trohet mot de socialliberala idéer som vi visar utåt och som -- bär uppvårt parti. Samförstånd eller konfrontation kan då inte vara och '' ekonomiska får inte vara självändamål. Vi har en skyldighet att försöka vrida politiken, m. m. samhällsutvecklingen i den riktning som mest trogetöverensstämmer med våra idéer om hur ett gott samhälle skall formas. är, som jag har påpekat under dengångna vintern, ett icke-socialistiskt parti. Med det menar jag att vimotsätter oss en samhällsutveckling där makten koncentreras till centralastatliga organ. Med det menas också att vi vill direkt uppmuntra människorsinitiativ och skaparkraft, inom och utom det ekonomiska livet - att vi vill gålångt i denna uppmuntrande riktning. Men är ändå först och främstett socialliberalt parti. Och socialliberalismen är en idé om människors friheti en levande social gemenskap. Våra beprövade, frisinnade och liberalavärderingar har sin utgångspunkt i en omutlig respekt för den enskildamänniskans värdighet och inte minst hennes idealitet, men också i en respektför social rättvisa. Det innebär en ständig strävan till gemensamma insatserför att förverkliga friheten för de många. Detta är och förblir basen för politiskahandlande. Det bestämmer också de frågor som vi med särskild iver vill förafram för diskussion och beslut: arbetet för en levande närdemokrati ochoffentliga insatser som verkligen står i överensstämmelse med människors kravoch önskemål. Kampen mot den sorts byråkratiskt tänkande där systemen ochtekniken får bli avgörande och omsorgen om mänskliga värden och miljö barakommer i andra hand. En vård som sätter människan främst och där vi kan ge denmänskliga kontakt och omsorg som så ofta uteblir för dem som är defattigaste och svagaste. Rätten för människor att få uppleva ett arbetsliv sominte bara ger goda försöriningsmöjligheter utan som också ger chanser tillsjälvförverkligande. En beslutsam vridning av industrisamhällets kurs, bortfrän det gigantiska slöseriet med ändliga resurser. En självklar kamp för attSverige, som ett av jordens rikaste länder, också skall uppfylla sinainternationella förpliktelser. Detta är centrala socialliberala arbetsuppgifter och demtänker vi fullfölja. kan de bäst föras framåt genom samlande lösningar.Ibland blir det nödvändigt med hård och långvarig opinionsbildning. Attövervaka och kritisera de makthavande är därvid en lika naturlig del av dettaarbete som att få fram konstruktiva idéer och förslag. Växling vid makten ärmot denna bakgrund ett värde i sig, förstärkt av det långa ensidigamaktinnehavet i . Men avgörande för oss är alltid politikens innehåll.Ju kraftigare stöd vi får av väljarna för en medveten socialliberal politik,desto lättare blir det för oss att aktivt medverka i en förnyelse av politikeni dess helhet och i riktning mot ett mänskligare samhälle. Nr 97 (vpk): Fredaeen den '''' Irf"' 0" Jg först får göra enreflexion till det närmast 31 mai1974 föregående anförandet, så taladeherr så mycket om sin identitet -------------------- nästan trodde att han hade tappat den. Denekonomiska g jjjjj, debatten handlar både omdet ekonomiska läget och om det politiken,tn. m. politiska läget i riket. Debatten ger goda möjligheter att påvisa det inbördes sambandet mellan ekonomi och politik. Hur är då det ekonomiskaläget? Och vilket är det politiska läget? Med citat kan man ibland ge korta och karakteristiskasvar.