prot · FX0965 · 1974-12-31 00:00:00 — Det är sunt och riktigt att man ställer ensådan fråga. Så långt jag har kunnat förstå, genom de nära kontakter jag harmed en av de största mottagarorganisationerna, är man på SIDA noga med atf framställningarnaom bidrag är mycket väl underbyggda. Men ett Utet påpekande kan här ändå vara på sin plats. Manmåste komma ihåg att många av dessa frivilligorganisationer inte har enplaneringsorganisation som är dimensionerad för några verkligt stora uppgifteri de sammanhang vi rör oss med här Det bör därför inte få ske att vettiga,riktiga och behjärtansvärda projekt stryps från början genom att det inte ärtekniskt möjUgt för hjälporganisationen i fråga att åstadkomma en så fulländadplanering som kanske fordras. Vad jag menar är att redan på planeringsplanetbör SIDA ha möjlighet att ge ett riktigt stöd här på hemmaplan. Detta kan juskapa förutsättningar för att projekt som kan komma att betyda ganska mycketför mottagarlandet verkligen kommer till utförande. Genom ett utbyggt samarbeteoch en successivt ökad satsning på detta område kan säkerligen mycket uträttasmed skattebetalarnas medel och på ett, som jag tror, kostnadsbesparande sätt.De bakomliggande erfarenheterna finns ju hos dessa hjälporganisationer,ackumulerade i många fall sedan generationer Det är erfarenheter somegentligen inte kan värderas i pengar. Ett steg i den här riktningen har nyUgen tagits då anställt en högt meriterad arkitekt med erfarenheterfrån u-landsarbete. Detta har blivit möjligt genom att SIDA ställt medel tUlförfogande tiU en del av lönen samt tUl vissa andra ofrånkomliga utgifter isammanhanget. Vad som här börjar ske på den rent byggnadstekniska sidanbör få efterföljd också inom sjukvårds- och hälsovårdsområdet. Det finns i dagganska stora skaror av läkare och andra som arbetar inom sjukvården vilkaslöner bekostas av missionerna. En samordning av erfarenheter vid planeringen avnya projekt på detta område skuUe utan tvekan vara till stor fördel för aUaparter Vad här har sagts gäller också på utbUdningssidan.Koncentrerade och samlade erfarenheter från frivilligorganisationerna kansäkerUgen tillvaratas och nyttiggöras på ett effektivt sätt, om depenningmedel som behövs också ställs tiU förfogande från statens sida, närmastdå genom SIDA:s insatser Naturiigtvis gäller samma sak beträffande utvecklingav vederbörande lands näringsliv och på andra liknande områden. Men även om kravet på noggrann planering är självklart ochdärför bör stödjas på det sätt jag varit inne på, kanske man ändå kan tänka sigatt SIDA prövar nya vägar också i detta avseende. Exempelvis skuUe manbeträffande organisationer, där man har erfarenhet av att en noggrann planeringverkligen sker, eller kanske tidigare, på försök kunna anslå medeltiU projekt utan att detta föregåtts av kostnadskrävande och tidsödandeplaneringar NaturUgtvis skulle den organisation som på detta sätt fickförtroende och erhöU bidrag i efterhand fullständigt redovisa resultatet avsitt arbete. Jag tror inte att risken för misslyckandeskulle vara stor. Man skuUe dock vinna tid och i vissa fall få framhjälpinsatser snabbare. I detta sammanhang kan man tUl de eventueUt tveksamma görasamma påpekande som utskottets värderade ordförande gjorde ,nämligen att allt u-landsarbete är förknippat med ekonomiska risker. Här rördet sig dock om mycket begränsade risktaganden. En värdefuU flexibilitet ibiståndsarbetet kan virmas, och den är i sig själv värdefull. Slutligen några ord om en närbesläktad sak, somvisserligen inte har aktualiserats genom motioner, men som ändå intebör glömmas bort. Då vi diskuterar den svenska u-landshjälpen, är vi mittuppe i ett expanderande skeende. Några historiska aspekter lägger man kanskeinte direkt på u-landsarbetet, även om de olika milstolparna i det statligahjälparbetet noga noteras för kommande dagar. Svenska staten började ju medutvecklingsbistånd , då det första anslaget utbetalades tUl Förentanationerna. Inofficiellt började dock sådant arbete för 140 årsedan genom missionens insatser. En sammanslutning, benämnd ,böqade att propagera för missionsarbete, i vUket som en viktigdel ingick humanitär hjälp av olika slag. Vad de svenska missionärerna gjordeoch vilka problem de fick brottas med finns det tyvärr endast spriddanoteringar om. Det borde vara angeläget för oss var och en att denna del av vårhistorieskrivning tas fram ur glömskan och fogas in i det sammanhang där denhör hemma. Att det inte var genom statliga beslut som dessa hjälpinsatsergjordes gör dem inte mindre värdefulla och intressanta. De emanerar dock frånvårt eget land och från folkrörelser som berört stora delar av vårt folk. Jag har önskat hålla mig inom ramen för dentid jag. anmält mig för, och därför viU jag sluta mitt anförande här Utan attha gått in på de detaljer som berörts i de tiU utskottets betänkande fogadereservationerna vUljag avsluta med att yrka bifaU till reservationerna 1,2,6,7,9, 10 och 15. den 24 aprU 1974 I ett par motioner från vpk yrkas att Sverigelämnar , IntemationeUa utvecklingsfonden och andra tiU Världsbankenknutna organ, regionala banker och fonder har idenna debatt närmare uppehålUt sig vid dessa kommunistiska krav, som inte ärnya för . De har framförts av kommunisterna under de senastefyra fem åren. Varje gång har utrikesutskottet enhäUigt awisat kraven. Detta ärockså fallet lämnade utskottet en synnerligen utförUg motivering försitt avslagsyrkande. En mycket betydande del av det svenska biståndetkanaliseras, som vi alla vet, genom multinationeUa organ. Detta är helt i linjemed principen att biståndet i så stor utsträckning som möjligt bör varaobundet. Ingen är blind för de nackdelar som sammanhänger med en sådan ordningeller för de brister och fel som kan vidlåta dessa FN-organ. Behovet av samverkan meUan givarländer och avintemationeUa fora där i-länder och kan komma tUl tals med varandra,diskutera och hadialoger, är emeUertid alltjämt stort, ja nödvändigt, för att det biståndi-länderna lämnar skall bli verkningsfullt. Fördelarna överväger vida nackdelarna. Det gäller enUgtutskottets mening också Världsbanksgruppen och trots den starka dominans avUSA och de allt annat än demokratiska principer som präglar utlåningsverksamheten.Behandlingen av under Allenderegimen är det senaste och kanske mestflagranta exemplet på obehörig inblandning i enskilda länders nationellapoUtik, en inblandning som jag inte tror någon progressiv eUer eftertänksammänniska kan godta. Att ett av största multinationeUa företag kunnatmedverka tiU att störta en i demokratisk ordning tillkommen regering gör intesaken bättre. Trots ansträngningar att friaVärldsbankens ledning från misstanken att gå mäktiga amerikanskaaffärsintressen tUl mötes finns det många tecken på att så ändå är faUet.Indicierna, herr talman, är alltför starka för att negligeras. Men vpk gör i sin onyanserade kritik av Världsbanksgruppenoch sig skyldig tiU våldsamma, jag tvekar inte att säga befängdaöverdrifter. Härigenom motverkar man ju möjligheterna att föra en sakligdebatt, en fruktbärande dialog, men också strävandena att få tiU ståndangelägna reformer av de ifrågavarande FN-institutionernas verksamhet. Läserman motiveringarna för kommunistkraven på att lämnar ochIDA, får man intrycket att motståndarna betraktar dessa organ uteslutande somexklusiva instrument och redskap för amerikansk imperialism och hänsynslösekonomisk utsugning av "Gmppen är tiU för att skaffaaffärsmöjligheter för privatinvesterare samt att möjliggöra en förindustristaterna effektiv och gynnsam råvarupoUtik", heter det t. ex. i enmotion av m. fl. Gruppens poUtik "är att främja specielltde amerikanska ekonomiska och politiska intressena", sägs det i en annanmotion av vpk . Det talas också om institutionernas"nettoinkomster", av investeringsverksamheten på omkring 1 90miUoner dollar förhåller det sig så, vUket också påpekas iutskottsbetänkandet, att huvuddelen av rörelseöverskott överförstill , Återstoden fonderas i banken, och därmed ökas bankensutlåningskapacitet. Jag ber kammarens ledamöter observera att någon utdelningfrån banken aldrig förekommit i bankens hela historia. Det borde vid det härlaget vpk ha observerat, .så som den frågan varit föremål fördebatt i . Man har sannerligen haft god tid på sig. - jag tror det gäUer samtliga dessledamöter är på det klara med att bankens liksom IDA:s beslutsmekanism,gmndad i väsentlig grad på de urspmngliga kapitalinsatsernas storlek, är i höggrad otidsenlig och helt otiUfredsställande. Den har inneburit en föru-länderna besvärande överrepresentation för de stora industriländerna, främstUSA. Jag har själv tio eller elva gånger jag kommer inte ihåg vUket det var -såsom svensk representant deltagit i de möten som bankstyrelsen håller en gångvarje år. Jag vet därför vad jag talar om. Denna överrepresentation har i sintur haft orimliga konsekvenser för organens biståndspolitik ochutlåningsverksamhet. 1 åtskilliga faU har den här ordningen inneburit enförödmjukande och orättfärdig inblandning i detmottagande landets egna angelägenheter, en inblanding som hämmat dess strävandenatt föra en konsekvent och planmässig politik fram mot ekonomiska framsteg ochsocial utjämning. Det tror jag inte kan bestridas. Det finns som sagt också tecken som tyder på att manåtminstone i vissa faU underlättat för multinationella jätteföretag att förkortsiktig skuU exploatera ett lands råvaruresurser med långsiktigaförödande eller i varje faU svårreparabla skadeverkningar för den mänskligamUjön som följd. Den kritiska inställning som jag här gett uttryck åtsvarar det tror jag mig kunna försäkra mot det socialdemokratiska partietsuppfattning. Den har också omsatts i konkret handUng genom upprepade ansträngningarfrån regeringens sida att få ändringar tiU stånd såväl avbankens och som av de principer som skaU vara vägledande förorganens biståndsverksamhet. Vissa ehum små framsteg har också gjorts. Jagerkänner att framstegen ännu är mycket begränsade. Verksamheten har i någonliten mån ändå närmat sig de huvudlinjer som uppdragits i ,tiUkommen 1970. Av utlåningen, främst från men också från banken, gårsålunda en växande andel tUl jordbmk, vattenförsörjning och utbUdning. Detberör kanske infrastrukturen, men det representerar ändamål somprioriterats av mottagarlandet. Man kan också tala om någon ökning avu-ländernas inflytande på verksamheten, även om det är aUdelesotUlräckligt. Det finns därför alltjämt starka skäl för missnöje medVärldsbanken och - det bestrider jag inte för ett ögonbUck. Kritiken ärberättigad, men lösningen kan ju inte bestå i att vi avskaffar dessainstitutioner genom att beröva dem resurserna, såsom vpk vUl. Det vUl inteu-länderna själva de har aldrig uttalat sig för att banken och fonden skallupphöra med sin verksamhet. Det förefaller som om kommunisterna inte harobserverat det här förhållandet. Eller är det kanske så att de inte vUl erkännadet? Det är kanske den gamla elittanken i den kommunistiska ideologin som gårigen kommunisterna anser sig bättre begripa vad som gagnar än vaddessa själva gör. Vi för vär del vUl i överensstämmelse med egnaönskemål fuUföUa våra ansträngningar, peka på bristerna i organenssammansättning och på bristerna i deras biståndspolitik. Vid FN:s extra generalförsamling om råvam- ochutvecklingsproblem som pågår just nu har den svenske handelsministern hållitett uppmärksammat tal, -som också formades till en skarp vidräkning medbankens och IDA:s verksamhet. Jag tiUåter mig att citera till protokollet: "U-ländernamåste fä möjUghet att spela sin rättmätiga roU i den internationellabeslutsprocessen, inte minst i organ som och internationellautvecklingsfonden. Det vore oacceptabelt om dessa organ lät sig påverkas i sinkreditgivning av låntagarlandets instäUning i nationalise-ringsfrågor. Det ärav vikt att dessa institutioner bibehåller och försvarar sin multilateralakaraktär." Att arbeta för fortsatta reformer, som gör Världsbankenoch bättre lämpade och skickade för rollen som multinationeUa organ för den 24 aprU 1974 biståndspoUtiken,är den enda godtagbara vägen inte att avskaffa dessa institutioner. Vandringen kan bU besvärlig och säkerUgen tidskrävande. Vifår beväpna oss med tålamod, men jag tror inte att tålamodet här nödvändigtvismåste vara framstegets fiende. Låt mig säga ett par ord om vpk:s yrkande om att Sverigeupphör att stödja den amerikanska doUam och verkar för en reglering av denintemationeUa valutapoUtiken i enUghet med de krav som u-ländema enats om iLimaprogrammet. För det första -viU jag påpeka att stöd för dollarn frånsvensk sida endast förekommit i situationer där vi haft ett eget intresse och isamarbete med andra länder i vår närhet i , vUka är våra viktigastehandelspartner. SkuUe inte ett sådant samarbete ha kommit till stånd, där visom ett led i detta vid några tUlfäUen stött doUarn, skulle detta ogynnsamtpåverka inte bara vår egen ekonomiska situation utan också u-ländernasmöjligheter att hävda sig pä våra marknader En allmän valutakris skuUeallvarUgt försämra betingelsema för världshandeln, och detta skulle inte minstdrabba . Några särskUda aktioner för att stödja dollarn har avriksbanken inte företagits såvitt jag har mig bekant. Detta framgår redan avden omständigheten att dollarkursen starkt fluktuerat både upp och ned under desenaste åren. För det andra vill jag säga att aldrig motsatt sigu-ländernas krav på särskUd dragningsrätt i IntemationeUa valutafonden, som bl.a. framförts i anslutning tiU det av vpk åberopade . Vihar redan från början tillsammans med övriga nordiska länder stött u-ländernaoch vi fortsätter med detta. Som tydUgt framgår av utskottsbetänkandet harvpk-motionärerna fått hela denna problematik ordentligt om bakfoten. Det finnsverkligen starka skäl för vpk-motionärernas talesman att erkänna misstaget, mendet får vi nog förgäves vänta på. Med en, vågar jag säga, till halsstarrighetgränsande envishet upprepar man bara vad de sagt i motionerna, men missförståndoch oriktigheter blir ju inte sanningar av att upprepas. AUra sist skall jag med några ord beröra reservationen 8tUl utskottets punkt 7, som handlar om handelsutbytet med . Den härreservationen kom för mig och jag förmodar också för åtskilliga andraledamöter av utskottet som något av en överraskning. Vi har i varitganska överens om hur den svenska handelspoUtiken gentemot skallgestalta sig, och jag har litet svårt att finna syftet bakom reservationen, omnu inte detta enbart är att har ett behov av att så mycket som.möjligtprofilera sig självt. Jag har lyssnat på , jag har hört fruNettelbrandts inlägg. Båda har uppehåUit sig vid reservationen 8 utan att jagkunnat bU något klokare av det. Möjligen vill man därmed framhåUa att man inteär helt nöjd med vår handelspoUtik i förhållande till . Den svenskahandelspoUtiken har ändå som ett av sina mest utpräglade särdrag tagit särskildhänsyn till behov. Vi har också gjort åtskiUiga kraftansträngningari den riktningen, och jag vågar säga att i den strävan mot frihandel som helatiden präglat den svenska handelspolitiken har vi bUvit något av ett föredömeför många andra länder. Jag tror varken eller kanvisa på något land som har liberaliserat och öppnat marknadena så mycketgentemot som har gjort. Jag skulle i så fall gäma vilja vetavilket det landet är. Jag vill också erinra om de konkreta insatser som hargjorts för att stödja exportansträngningar. Vi initierade t. ex.från svensk sida det internationella handelscentrat i och vi harfortsatt att vara dess främste bidragsgivare. Det är bara ett litet exempel. Det är klart att man, som tydUgen motionärerna ochreservanterna gör, kan tycka att man bör gå ännu snabbare fram. Men vill mandet, då tycker jag också att man har skyldighet att inte bara tala i aUmänna,svepande ordalag och generella formuleringar utan också konkret ange på vUkapunkter man önskar en ändring av den svenska u-landspolitiken. Den chansen somfunnits här har varken fm Nettelbrandt eUer begagnat sig av.ViU ni t. ex. att vi skaU begränsa det ändå ganska ringa stödet för den egnaproduktionen ur beredskapssynpunkt nödvändig av textiUer ytterligare? ViUni att vi ensamma i världen helt och hållet skall rasera tullarna påindustriprodukter utan att några andra länder följer vårt exempel? Det vore braatt få veta det. Då skulle ändå den här reservationen ha ett visst berättigandeoch representera en annan ståndpunkt än den som ändå återspeglasi den poUtik som förs. den 24 aprU 1974 () kort genmäle: I början av sitt anförande anknöt något som jag hade sagt om utformningen av UD:s informationsutskriftom de multUaterala biståndsorganisationerna. Men uttryckte sig påett sätt som gör att jag misstänker att han missuppfattade mig och inteförstod vad jag avsåg. Jag framhöll att det är nödvändigt att den informationsom ges är korrekt och sakUg och att framställningen inte har någontendens. Jag reagerade därför mot att det i informationsskriften utan bevisningantyds på ett som jag anser diskutabelt sätt att eventueUt intevarit opåverkad av tvisten mellan och rörande ersättning förnationaliserad amerikansk egendom. Så sade jag ordagrant. Även om nu menar att det syns tecken ochindicier på att så skuUe ha varit fallet, så finns det inga bevis därför. Mankan åberopa tecken och indicier för en ståndpunkt, men det mäste klartuttryckas att det också bara är tecken och indicier. Man får inte framställadet så att det är fråga om bevisade fakta. Eftersom så inte har skett i dettafall karakteriserade jag skriften som onyanserad i det avseendet. Jag vidhåUeratt den är det och att inte är betjänt av att få information som ärså beskaffad. () kort genmäle: Jag missförstod inte . Jag vetatt han har vänt sig mot den här redogörelsen om multUnformation frånu-avdel-ningen som den heter och tycker att det är en snedvriden informationsom lämnats. Men jag skulle förfärligt gärna vilja veta det tror jag vore 6 protokoll 1974. den 24 aprU 1974 bra föross alla - egen uppfattning beträffande de multmationellaföretagens roU i dessa sammanhang. säger att det vet haningenting om. Det har inte bara gått rykten utan det finns också, tror jag,vissa belägg för att ett stort amerikanskt företag stadgaförbjuder mig att nämna det vid namn varit verksamt just i . Vi såg förinte alltför länge sedan i TV ett program om ett annat stortamerikanskt företag som gett sig in på att fånga fisk och startat enUvsmedelsprocess i samband därmed i , där föUderna blivit betydandeskadeverkningar för miljön och risk för att råvarorna helt exploateras utan attbalansen någonsin skulle kunna återställas. Och detta företag har faktiskt haftstöd av vid sitt etablerande. Det är nu ett faktum, det lär välinte kunna bestrida. Jag har svårt att se att det är orimligt att anklaga vissapersoner i bankledningen för att vara särskilt lyhörda för dessa ekonomiskaintressen. Utan att jag på något sätt vUl ge kommunisterna rätt i derasyrkanden måste jag säga att det finns ändå rätt mycket av sanning i vad somsägs i motionen om hurdana förhållandena i detta hänseende verkligen gestaltarsig. () kort genmäle: Det är helt uppenbart att det finnsmultinationeUa företag som kan ha och har och har haft ekonomiska intressen avden art som nu talar om. Det viU jag naturUgtvis inte förneka. Menden fråga det här gäller är om låtU sig påverkas i sittståndpunktstagande tiU långivning i det här fallet tiU - av sådanaförhållanden. Det påstår , men kan inte bevisa det. Ivarje fall har inte företett något bevis för det. hör tiU typen indicier och tecken som talade om förut, ochde har ju inget bevisvärde. () kort genmäle: Det är väl ingenhemlighet att t. ex. vid de årsmöten som banken anordnar kommer åtskUliga av deföretag, som jag här har tillåtit mig säga att indicierna talar emot ochkanske talar för att de i viss utsträckning kan vara bovar i sammanhanget imycket nära kontakt med de personer som finns i banken. Jag vet inte vilkenöverenskommelse som kan slutas, men i några faU är det ostridigt det framgårav bankens egna handlingar att stöd lämnats i samband med att sådana företagetablerat sig i Det behöver i och för sig inte vara tUl nackdel föru-länderna, men det kan inte uteslutas att det i vissa fall har varit det. Ochjag vidhåller att de tecknen inte kan slätas ut med så lätt hand som herrTuresson försökt göra i sitt anförande. HerrSVENSSON i (vpk): kommunisterna går emotSveriges fortsatta anslutning tiU Världsbanksgruppen. Vi är också emot det iår kraftigt förhöjda anslaget tiU IntemationeUa UtveckUngsfonden, . DettaSveriges engagemang är en nationeU skandal. tiden hardet också fått nya och skrämmande aspekter Efter rådde under en del år enidealistisk stämning och syn när det gäUde att angripa underutveckUngens ochfattigdomens problem. Det var ju ett problem, som västerlänningarna ganska sentoch nymorgnat hade upptäckt. För de flesta vanliga, ärUga människor lät det branär man talade om internationeU långivning i Förenta nationemas regi. I verkligheten blev de InternationeUt sinnadeidealistema missbrukade. Också i vårt parti tog det innan vigenomskådade det officieUa dubbelspelet. ger anslag endast till . Men i denintemationeUa kreditgiv-ningens system kan fonden givetvis inte isoleras. IDAingår i Världsbanksgruppen och har samma chef som banken. Tillsammans medbanken och ett annat FN-organ, , kanaliserar deninternationeU långivning och valutapoUtik. och banken kompletterarvarandra och ger inte säUan i samordning lån tUl samma land eller sammaprojekt. Tre huvudproblem är förknippade med denna kreditgivningoch engagemang. Det första är dess andel i det svåra problemet med deninternationella skuldsättningen. De ekonomiskt förtryckta länderna i världentyngs av en ständigt växande skuldbörda. AUt större del av derasvalutainkomster tas i anspråk för räntor och amorteringar på lån utifrån. Alltoftare måste de ta nya lån enbart för att klara akuta betalningssvårigheter,förorsakade av redan existerande skulder Dessa länder tvingas tiU en hopplöskapplöpning med skuldsättningen. Så länge de inte bryter sig ut blu de alltmerberoende. Skulderna pressar dem att göra nya skulder. Låt oss stanna ett ögonbUck och fråga vad detta tvångslägebetyder. Det sägs ju så ofta att de ekonomiskt förtryckta länderna självaönskar pengar från och därför bör stödja dessainstitutioner. En sjuk människa med svåra smärtor behöveropium. Och den sjuke säger: Ge mig opium! Man ger honom då opium för att intehans läge skall bli outhärdUgt. Man säger alltså Inte: Låt oss råda bot påsjukdomen och smärtan och onödiggöra bruket av opium, trots att det är det somden sjuke egentUgen vUl och har glädje av. Utan man säger i stället: Den sjukeviU ha opium, vi måste viUfara denna hans egen önskan. Det är falskt att anföra de ekonomiskt nedtrycktasstödbehov i ett nödläge som motiv och försvar för något som ärförkastUgt den internationella skuldsättningen. Skuldsättningen skapar ilängden ingen utveckling, även om nya lån givetvis temporärt kan awäriamonetära och andra kriser. och , som aldrig fått ett öre avVärldsbanksgruppen, har redan löst sina mest grundläggande ekonomiska problemgenom sin politiska självständighet och sin planerade ekonomi. , somvarit en av bankens och IDA:s största kunder, har bara sjunkit djupare ifattigdom, kaos och korruption. Den andra frågan gäller vad avsikten med Världsbankenvarit från långivarnas, främst , sida. , tidigareVärldsbankschef, uttalade att det var en spridd uppfattrung attlångivningen syftade till att bygga upp konkurrerande industrier i de fattigaländerna. den 24 aprU 1974 Detta varenUgt hans mening fel. Ändamålet, sade han, var i stället att imderlättautnyttjandet av sådana råvaror och halvfabrikat som behövde.Detta är kanske det mest öppna och cyniska uttalande som gjorts i frågan. Mot den bakgrunden förefaller det inte särskiltuppseendeväckande att, som vi gör, säga att varit en godaffär för industrUänderna.