prot · FX09109 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag ärockså glad över att utskottet enhälligt förordar att utredningen inte skallbegränsas till de frågor som tas upp i motionerna utan att den skall ta upp"problemställningar av skiftande natur som är förbundna med sjukvård ilivets slutskede" och att dessa skall "bli föremål för en allsidigöversyn". Utskottetär också enigt om att utredningen inte skall bindas av alltför detaljeradedirektiv. Trotsden här enigheten har jag fogat ett särskilt yttrande vid utskottsbetänkandet.Att jag ändå gjort detta beror för det första pä atl utskottet säger sig intevilja förorda ändrad lagstiftning i fräga om passiv eutanasi och inte hellervill ställa sig bakom förslaget att läkare skulle tillerkännas rätt attrespektera en i förväg utfärdad skriftlig viljeförklaring. Dessa uttalandenfrån utskottet mäste ses som uttryck för utskottets mening . Jag ärbara rädd för att dessa uttalanden i betänkandet kan tolkas sä att utredningeninte skall gå in på dessa frägor. Den allmänna meningen i utskottet har juvarit att utredningen skall bedrivas allsidigt och gmndligt och innefatta enbred analys av problemen. Den del av utskottets skrivning som jag nu nämnt ärgivetvis inte avsedd att binda utredningens arbete. Utredningen mäste för attbli uttömmande behandla även dessa problemställningar. Det har varitutskottets mening och det borde enligt min uppfattning klarare ha framgått avutskottets skrivning. Jagvill bara helt kort försöka belysa vilket samband de olika frågorna har. Behandlingav en patient mot dennes vilja är bara tilläten i vissa särskilda fall, främstenligt lagen om sluten psykiatrisk värd. Individens självbestämmanderättinnefattar - med dessa undantag - krav pä samtycke till behandlingen. Mot enpatients klart uttalade vilja för man alltså inte insätta eller fortsättalivsuppehållande åtgärder. Men hur skall man då ställa sig till en i förväggenerellt uttalad önskan i form av testamente? Om en person vill begå självmordoch t, ex, tar en överdos av sömnmedel, kan det då med fog hävdas att det vorefel att rädda livet på honom med hänvisning till att man skall ta hänsyn tillpatientens egen vilja? Jagtycker att det här är ett par exempel som visar att frågeställningarna ärmycket svåra och invecklade och att utredningen därför måste ta uppproblematiken i hela dess vidd. Fördet andra är vi helt ense i utskottet om att utredningen skall ha en allsidigsammansättning. Jag vill med mitt särskilda yttrande betona att den bör ges enbred pariamenlarisk förankring och att alla gmpper av sakkunniga skall vararepresenterade i den, särskilt dä medicinsk, juridisk och teologisk sakkunskap. Fördet tredje menar jag att det borde ha framgått av utskottets betänkande attulredningen är helt oförhindrad att ta upp den angränsande frågan omdödsbegreppet. Utskottet vill att utredningen skall göra en utvärdering avtillämpningen av det cirkulär som utfärdade om prognosoch behandling vid totalt och oåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna, menjag tror inte att det räcker. En arbetsgmpp inom dåvarande medicinalstyrelsen,som hade till uppgift att utreda frågan om författningsmässig reglering avtransplantationsverksamheten, behandlade i anslulning till denna även frågan omdödsbegreppet, och arbetsgruppen säger i sitt betänkande: "I varje falltorde behov av en lagreglering inte föreligga så länge man bibehåller detnuvarande hävdvunna dödsbegreppet," Arbetsgmppensäger vidare: "Hur frågan skall lösas, om eller när det blir aktuellt att införa ett nytt dödsbegrepp, är det inle möjligt alt nu ta ställning till,- Ett ställningstagande torde fömtsätta ett fullständigt klar läggande av de juridiska konsekvenserna av ett nytt dödsbegrepp," Iutskottsbetänkandet sägs att en lösning av frågan fömtsätter att "de meddödsbegreppet förknippade juridiska och etiska spörsmålen noga harövervägts". Dennämnda arbetsgmppen berörde de olika hjälpmedel som finns för att hållakroppsfunktioner i gång, I det sammanhanget säger arbetsgruppen: Där ett ellerfiera av hjälpmedlen tagits i bruk upphör i motsvarande män sambanden mellan denaturiiga funktionerna, vilket kan tänkas påverka dödsbegreppet och sättet attfastställa döden. Arbetsgruppen påpekar att om hjärtat inte slår, vilket kanske under operationer i öppet hjärta med hjälp av hjärt-lungmaskin, patientenskulle kunna betraktas som död, I detta fall emellertid maskinen övertill dess hjärtat pä nytt återtar spontan aktivitet. Fördet fall att hjärtat efter operationen inte kan förmås atl återta spontanaktivitet ställer arbetsgruppen frågan: När har patienten dött? Vid dettillfälle då hjärtats pulsationer först upphörde eller när hjärt-lungmaskinenkopplades ur eller när man gav upp försöken att reaktivera hjärtat? Detfinns alltså frågetecken - frågetecken som blir större ju mer utvecklade detekniska resurserna blir. Fråganär om hjärtdödsbegreppet skulle godtas vid en rättslig prövning. Det finnsinget rättsfall som belyser domstolarnas syn på saken. Avsaknaden av lagregleroch rättsfall gör att domstolama kanske inte skulle känna sig bundna av atttillämpa hjärtdödsbegreppet, om frågan skulle bli aktuell i e« mål. Valetav dödsbegrepp inverkar på tidpunkten för dödens inträde och kan därmed fö storbetydelse i olika rättsliga hänseenden. Jag menar att alla de frägor som rymsinom dessa frågekomplex utan undanlag måsle bearbetas av den av socialutskottetbegärda utredningen. Jag uppfattade diskussionerna i utskottet sä, attutredningen skall vara oförhindrad att ta upp alla dessa frägor inklusive dödsbegreppet,men det borde enligt min mening klarare ha utsagts i utskottets betänkande. Dödsbegreppet, m. m. Dödsbegreppet, m. m. Målsättningenmåste vara alt personalen inom sjukvården sä långt möjligt för klara regler försitt handlande och att om att det behövs lagstiftning, sä skall den ocksäutformas. Om utredningen blir allsidigt sammansatt och tar upp hela problematikenallsidigt och grundligt, så för vi säkert ett bra underiag för eventuellabeslut. Jag har inget annat yrkande än om bifall till utskottets hemställan. Herrandre vice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdetsfortsättande . Hen- i (s): Frågan om dödshjälp har kommit att dis-kuleras ganskamycket. Det har förekommit vissa övertoner i den debatten, och utskottet haransett det som en viktig uppgift att söka medverka till en dämpning av dendebatten och till att skapa fortsatt förtroende för den svenska sjukvärden, sommed rätta åtnjuter respekt för den höga nivå som den befinner sig påinternationellt sett. Jagär angelägen om att fastslå detta redan i inledningen till mitt anförandedärför atl jag vet att det finns människor i värt land som blivit skrämda avdödshjälpsdebatten och av alt någon läkare framträtt och sagt atl han skulle hagett nägon form av dödshjälp. Det är ett oeftergivligt krav, och man för inteför ge avkall pä den principen, att de som behandlas pä desvenska sjukhusen skall fö fullgod behandling ända till sista slutet. Jagär glad alt kunna konstatera att utskottet är enigt i sitt ställningstagande.Vi har försökt att balansera detta känsliga problem sä längt det över huvudtaget stär i ett utskotts makt att göra. Avde motioner som ligger bakom detta betänkande - det är tvä av iMalmö och en av - berör frågan om ett nytt dödsbegreppoch frågan om livsuppehällande behandling vid svär sjukdom, medan behandlar frågan om underrättelse till anhörig vid obduktion. Utskottetredovisar i sitt belänkande bakgrunden till motionsyrkandena och hänvisar tillden arbetsgrupp i fömtvarande medicinalstyrelsen som sysslade medtransplanlalionsfrågor och som 1967 framlade ett betänkande, där bl, a,dödsbegreppet diskuterades. Pä gmndval av denna utredning lade sedansocialstyrelsen fram en promemoria med förslag till nytransplan-tationslagstiftning, där bl. a. dödsbegreppet diskuteras men där detdäremot Inte föreslås någon ändring genom införande av begreppet hjärndöd, I socialdepartementethar denna promemoria överarbetats, och man kan utgå frän att sedanremissbehandlingen avslutats kommer troligen nästa års riksdag att föreläggasförslag om en transplanlationslag, Ianslutning till den aktuella debatten om dödshjälp anordnade ihöstas en överiäggning angående omsorgen om svårt sjuka människor, I denöveriäggningen, som var av stort värde, deltog bl, a, företrädare förläkarkåren, sjukvårdshuvudmännen och berörda fackliga organisationer. delegation för medicinsk etik anordnade i är ettsymposium under temat Rätten till vär död. Det uttalande som detla symposiumutmynnade i är såvitt jag förstår mycket väl avvägt och speglar hur dennaläkarnas etiska delegation ser på den här mycket känsliga frågan. Jag tar migfriheten alt läsa in uttalandet i kammarens protokoll: "Varjesjuk människa bör, när döden nalkas, så långt möjligt beredas tillfälle attvärdigt förbereda sig för livets oundvikliga slut, I det livets slutskede, däåtervändo till en meningsfylld tillvaro är utesluten och döden bedöms vara näraförestående, bör därför de sjukvårdande insatserna på ett naturiigt sättkoncentreras på den fundamentala personliga omvårdnaden. Läkarens främstauppgift bör i detta läge vara att med respekt för den sjukes integritet lindrahans lidande. Högakrav måste ställas på noggrann tillsyn, personlig omvårdnad och tillböriig ro isjukrummet. Det är den ansvarige läkarens sak att avgöra, vilken medicinskbehandling patientens tillstånd fordrar. Därvid bör han så långt ske kanförsöka tillgodose patientens önskemål och detta även i fall där denne genomsin svaghet föriorat förmågan atl själv råda över sin belägenhet, men i övrigtbevarat sitt personlighetsmedvetande. Den moderna sjukvärdens mer avancerade tekniskaresurser - såsom blodtransfusion, dropp med tillförsel av vätska, näring ochläkemedel, respiratorbehandling, defibrillering och pace-maker-behandlingävensom vissa operativa ingrepp - bör utnyttjas i den omfatlning de kan ansesvara lill gagn för patienten. Här som eljest måste läkarens handlande styras avhans bedömning av det medicinska vårdbehovet, icke av föreställningar omskyldighet att 'förlänga patientens liv' eller 'förkorta hans lidande'. Läkarensuppgift är alt göra den sjukes sista tid så föga ansträngande och sä rofylldsom möjligt. Smärtstillande medel kan tillföras utan hänsyntill någon tillvänjningsrisk i de doser och med de intervaller som erfarenheteni varje enskilt fall ger anvisning om. Del är emellertid icke tillåtet attföreta åtgärder i syfte att förkorta patientens liv," Jagtycker att det här utlåtandet från den etiska delegationens symposium pä eltutomordentligt värdigt sätt klargör hur man pä ansvarigt läkarhåll bedömerdenna fråga, och jag tillmäter uttalandet synnerligen stort värde. Närdet gäller frågan om livsuppehällande behandling erinrar utskottet om att mannär det gäller s, k, barmhärtighetsdöd - eutanasi, för atl använda ettmedicinskt ord - skiljer mellan aktiv och passiv sädan. Det är den frågan somvarit i brännpunkten för debatten. Utgångspunkten har varit möjligheterna fören person atl genom skriftligt förordnande avstå frän sjukvårdsinsatser. Efterhand har, som utskottet konstaterar, denna fråga vidgats till att omfattarätten och skyldigheten att inom sjukvården tillämpa passiv dödshjälp. Utskottetgör i anslutning till den debatten det självklara påpekandet, att i allsjukvård måste patientens bästa vara avgörande. Detta gäller såväl denpersonliga omvårdnaden som direkt livsuppehållande insatser. Det ankommer päläkaren alt, som ansvarig för patientens vård, ge patienten den behandling"som står i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet". Dödsbegreppet, m. m. 8 protokoll 1974. Dödsbegreppet, m. m. framhåller föreligger det inte någon skyldighet för läkaren alt gevad man skulle kalla en meningslös behandling. anför i sinremissyttrande att det torde vara sällsynt all avancerade tekniska resursersätts in på orealistiska indikationer, Ulskolietkonstaterar att de problem av främst psykologisk natur som hänger samman medlivets utslocknande inte har ägnats tillräckligt beaktande. Det råderen osäkerhetskänsla inför döden - ja, en rädsla för den. Den personligakontakten mellan personalen och den vårdade har på gmnd av den alltmer teknisktbetonade sjukvärden minskal. Personalen har fullt upp med attklara de vanliga värdbehoven och kan inte ägna patienten den tid och detintresse som skulle ha varit så värdefulla för patienten. Denförda debatten och de omständigheter som redovisats vid överiägg-ningarnamellan och berörda grupper, som jag talade om, samt uttalandetfrån läkarnas etiska delegation har givit utskottet anledning att la ett annatgrepp pä problemet än vad motionärerna gör. Man kan därför säga alt ungeför tio procenl har fött sina motioner igenom, och vi har medanledning av motionerna tagit ett utskottsinitiativ där vi för in ett annatutredningsbehov än vad motionärerna har aktualiserat. Vi anser att det börtillsättas en utredning men att denna inte skall syssla med dödsbegreppet ochdödshjälpen. På den punkten vill vi inte ha nägon ändring, ulan vi vill utredaproblemen med sjukvården i livets slutskede. Det är vad vi vill att denutredning vi förordar skall belysa. Vi säger ocksä att ulredningen inte börbindas av nägra alltför detaljerade direktiv, men utskottet anger nägra frägorsom bör behandlas. Dit hör att utredningen bör ägna stor uppmärksamhet åtsådana åtgärder som ger möjlighet för personalen att ta hand om patienten påett psykologiskt riktigt sätt samt åtgärder som kan minska människors oro ochångest i dödssilualionen. Utskottet pekar också på en mera personlig kontaktmellan personalen och patienterna och deras anhöriga. Vi vill ocksä ha en ökadutbildning pä alla nivåer inom sjukvärden för atl förbereda personalen på deolika problem som finns för en patient i livets slutskede. Hit hör ocksä - detvill jag understryka-personalbehov och personalorganisation, inte minst inomlångtidsvården som är ett svårarbetat område i dagens svenska sjukvård. Utredningenbör också ägna uppmärksamhet ål mera speciella frägor av humanitär, etisk ochjuridisk karaktär som är förknippade med livsuppehållande behandling. Där villutskottet ha en kartläggning av problemen och en vägledande diskussion. Likasåskall utredningen bedrivas frän den utgångspunkten atl aktiv dödshjälp alltjämtskall vara förbjuden, Uiskottei vill inte heller rubba reglerna för passivdödshjälp utan anser atl ingenting därvidlag skall ändras. Inte heller ärutskottet berett att utreda förslaget om att läkare skall tillerkännas rätl attrespektera en i förväg utfärdad viljeförklaring från en patient. Närdel gäller frågan om ändrat dödsbegrepp hänvisade utskottet , dåutskottet avstyrkte en motion av , till den promemoria som utarbetasinom och som jag tidigare här redogjort för, I den promemoriananges alt tidpunkten för dödens inträde, som är en medicinsk fråga, liksomhittills skall fastställas av läkare i det enskilda fallet samt att beslutetdärvidlag skall gmndas pä vetenskaplig beprövad erfarenhet. Det är främsttransplantationskirurgin som ger anledning lill atl den frågan tas upp. Socialstyrelsenutfärdade elt cirkulär, i vilket man tog upp frågan om livsuppehållandeinsatser vid totalt bortfall av hjärnfunktionerna, I det cirkuläretkonstaterades att all vidare behandling frän medicinsk synpunkt är meningslösdå hjärnfunktionerna har helt bortfallit. De krav som framförts av humanitäroch sjukvårdsadminislrativ natur är därför redan tillgodosedda. Anvisningarna icirkuläret är således av slor betydelse för transplantationskirurgins villkor,I det sammanhanget säger utskottet att det kan finnas anledning för denföreslagna ulredningen alt i samråd med göra en utvärdering avdet material som har begärt in frän sjukhus i landet rörandetillämpningen av nämnda socialstyrelsecirkulär, som föreligger inom tar man i anslutning till ettförslag lill lag om iransplantationer ocksä upp frågan om skyldighet försjukvårdspersonal att underrätta anhöriga, om obduktion är planerad. Därmed ärfru motion besvarad. HerrÅkeriind har helt anslutit sig lill utskoitets allmänna syn på denna fråga. Jagunderstryker att jag är glad över att utskottet kunnat uppträda enigt. HerrÅkeriinds anförande med anledning av hans särskilda yttrande ger mig därförinle anledning lill någon kommentar. Jag yrkarbifall till utskottets förslag. Dödsbegreppet, m. m. Idetta anförande instämde i (c). HerrÅKERLIND (m) kort genmäle: i hade ingen kommentar att göra till mittanförande. Jag tolkar det så att och jag är ense om atlutskottets skrivning skall tolkas så som vi angav vid resonemangen i utskottet,nämligen att utredningen är oförhindrad atl gä in pä de frågeställningar jagberörde. Jag upprepar atl ulredningen alltså skall vara oförhindrad alt ta uppt, ex dödsbegreppsfrågan, lagstiftning om passiv dödshjälp och respekt förpatients viljeförklaring. Jag fömtsätter att vi är eniga om delta, trots attdetla inte direkt framgår av skrivningen i utskottets belänkande. iHuskvarna (s) kort genmäle: Herr lalman! Med anledning av inlägg vill jag bara säga alt det som gäller är det som utskottet harskrivit. Hert i (m): Av vilken anledning började i tala omdödshjälp? Med den ingressen gav han alla utomstående intrycket att deföreliggande motionerna yrkar någonting i det avseendet. Dödsbegreppel, m. m. rikligt grannlaga i enseriös debatt som denna, I slutet av sitt anförande framhöll alt man i den kommande ulredningen skulle vända sig mol en ändring avdödsbegreppet och mot dödshjälp. Jag vill erinra om att det inte alls är detsom behandlas. Jag tycker ocksä all "passiv eutanasi" är ettmisslyckat uttryck i sammanhanget. Låtmig kommentera de motioner som här har behandlats - först den om rätlen altavslå från livsuppehällande insatser i fall av grav hjärnskada som föranledermedvetslöst tillständ. Jag är också - om jag för börja sä - till freds med denutredning som utskottet vill föreslå Kungl, Maj:t, Jag tycker det är alldelesutmärkt att vårdproblematiken i livets slutskede blir belyst. Det är tyvärr sämed den moderna människan all hon skyggar för döden, har en underiiguppfattning om livsslutet, rädsla för döden. Det gäller personal, det gällerläkare och del gäller anhöriga. Delta gör atl patienten antingen blir utsattför medicinska, tekniska insatser alltför länge eller också blir ensam islutskedet. Jag tycker all det är utmärkt all dessa frågor blir belysta - detär hög tid. Men ulredningen tar inte upp de frägor jag har aktualiserat. Menjag frågar mig om man kan ta upp värdproblemaiiken ulan alt komma in på frågan,huruvida en patient genom tidigare deklarerad viljeyttring skall ha rätt altavstå frän livsuppehällande behandling. Jag tror inte man kan del. Jag tror delkommer att finnas fler och fler som företer sädana intyg, och läkaren kan inleundgå all ta hänsyn till den situationen också. Det har framhållits att enpatient har rätl all acceptera eller avstå frän en föreslagen vårdinsats.Bortsett från dem som i vissa fall hänvisas till psykiatrisk klinik har alladen rätten - utom denna grupp, som jag försöker slå vakt om: de som har dennagrova hjärnskada och därmed befinner sig i medvetslöst lillsiånd. Manframhåller som argument att detta är allvariigi, eftersom man kan ångra del mandeklarerat när man kommer i den realistiska situationen. Det är väl ändå etttankefel i det resonemanget. Jag lar upp bara gruppen med grav hjärnskada, somär i medvetslöst tillstånd och alltså inkapabel att göra dessa reflexioner. Visäger atl läkaren skall göra de insatser som vetenskap och beprövad erfarenhetbjuder honom. Han har alltså atl i ett vissl läge, när han så bedömer lämpligt,avbryta insatserna - även om det inte föreligger total hjärnnekros. Han mästebefinna sig i en ganska osäker belägenhet. Det vore av värde för läkaren om hanfrän ett tidigare uttalande av patienten visste atl han hade dennes stöd. Jagtycker detta är en humanitär tanke, som del inte borde vara svårt attacceptera. Somdel nu är blir det gärna sä, att läkaren av säkerhetsskäl läter de tekniskainsatserna pågå alltför . Det finns alltid människor som tycker altdoktorn borde göra mer, och därför har han behov av atl visa atl en vårdinsatsgörs. Mantalar om de mänga problem som är förknippade med mitt förslag. Jag är heltmedveten om alt del finns både juridiska och etiska problem, men just därförbegär jag ju också utredning. Jag yrkar inte, som son i sade, påett nytt dödsbegrepp, utan jag yrkar pä en utredning sä all vi kan fö de härfrågorna klariagda, I delta fall gäller det rätten all avstå frånlivsuppehållande insatser. Delvar underiigt atl inte anförde remissvaren som ändå är återgivnai handlingarna. Man finner atl den överväldigande delen av remissinstanserna ärför en utredning på mina gmnder: ärkebiskopen i , , justitiekanslern, , juridiska fakulteten vidStockholms universitet osv. säger atl det är "ytterstangeläget att en grundlig och allsidig utredning kommer till stånd". Jagskall emellertid med delta inte yrka bifall till min motion. Jag återkommertill vad jag sade: Om en utredning seriöst behandlar valproblematiken somgäller livels slutskede, tror jag inle alt man kan undgå all refieklera överhur vi skall göra med dem som bestämt har uttalat atl de i del läge som jag harnämnt vill avstå frän livsuppehällande insatser. Det är alltså inget tal omnågon sorts dödshjälp, utan det handlar om vad vi redan har i praxis, nämligenatt respektera patientens önskan. Vadhjärtdödsbegreppet beträffar är ingressen i socialutskottets belänkande nr 31missvisande. Där står beträffande hjärt-och andningsverksamhelens upphörandesom dödskriterium: "betraktelsesätt är allmänt accepterat ochomfattas av läkare över hela världen," Det kan man väl ändå inle påslå! Päde allra fiesta häll har man hell gäll över lill hjärnnekrosen somdödskrilerium. Jag talar då inte bara om medicinare. Också de internationellamedicinsk-juridiska kongresserna har enhälligt slutitupp kring det s, k, hjärndödsbegreppet, är del ju självklart atl man inteär död därför att hjärtat står stilla. Döden inträder först när hjärnandefinitivt har upphört alt fungera. Det finns många människor ibland oss somhar upplevt hjärtstillestånd både och timmar. Jagskall inte uppehålla mig så länge vid detla. Jag vill bara anföra treväsentliga skäl för alt frågan om hjärndödsbegreppet blir utredd. Jag kandärvid nu bortse från transplantationstekniken som naturiigtvis skulle vinna päall en utredning kom fram lill alt hjärndöden är del fundamentala kriteriet.Därigenom skulle självfallet mänga fier liv kunna räddas. Men jag vill intepåslå all della är det centrala motivet lill all denna fräga utreds. Viktigtäratt det skapas logik, klarhet och lankereda. menar attopinionen inte är mogen för en utredning om hjärndödsbegreppet. Nej, det trorjag det! Här har ju själv i hög grad bidragit lill förvirringen.Som exempel kan nämnas cirkuläret frän fiolåret som ger läkaren rätt atlavbryta livsuppehållande insatser i fall av total hjärninfarkt, Samtidigiunderiåter emellertid att dra den logiska konsekvensen avdetla, nämligen all säga atl patienten är död och alt insatserna därför kanavbrytas. Man fasthäller fortfarande vid hjärtdödsbegreppei, och della ärytteriigt förvirrande. Läkaren skall således agera som om vi hade ett annatdödsbegrepp än del vi har. Delta är verkligen inte god logik. Man kan noginstämma med docent i som kallar agerandet "dödshjälp åthjärndöda". Dödsbegreppel,m. Dödsbegreppel,m. Hurförvirrat lägel är kan åskådliggöras i del fall, som för en lid sedan gickgenom dags- och veckopressen, där en läkare på en patient med totalhjärninfarkt injicerade kalium i hjärtat för atl fö della att stanna så atl hansnabbare kunde fö transplantal. Chefen för lagbyrå BörjeLangton menade all delta bör åtalas, eftersom det är mord i juridisk mening, medanlagmannen i hovrätten är av motsatt mening. Han säger atlett åtal inte skulle stå sig i domstolen, eftersom man med tanke på bl, a, detnämnda cirkuläret har accepterat hjärndödsbegreppet i praktiken. Domaren skullebetrakta åtgärden som elt ingrepp pä en död kropp.