prot · FX0930 · 1974-12-31 00:00:00 — All offentlig makt utgår ifrån folket, heter det stolt iförslaget till regeringsform. Men vad som skett ochvad som sagts i kammaren har ganska tydligt visat att man menaratt folket bara vid ett enda tillfälle är kompetent att yttra sig i politiskafrågor och utöva sin politiska makt, och det är när det skall väljariksdagsmän. För övrigt skall folket inte inbilla sig att det har någonting attsäga till om i politiken, utan det skall hålla sig tyst och inte störariksdagen med egna åsiktsyttringar; det är i alla fall bara vi i det här husetsom har det politiska förståndet. Varje tal om folkomröstning och sådant tarman som en skymf mot den representativa demokratin. Ja, såtolkas ute i landet den överlägsna attityd som de etablerade partiernahar intagit gentemot dem utanför som dristat sig till att ta tUl ordai författningsfrågan. Om man menar att opinionen varit illa underbyggd, att denär något yrvaken och vilseledd, så återfaller det väl på oss själva som ettklart underbetyg för värt sätt att sköta informationen. Vad som förevarit haronekligen fäst uppmärksamheten vid några ganska intressanta frågor inom denrepresentativa demokratin. Att vi måste ha en sådan och inte gärna kan läggaoss till med en mångtusen-hövdad folkförsamling är vi nog aUa överens om, ävenom vi på moderat håll hävdat att den representativa demokratin bör kunna görasmera levande genom att kompletteras med beslutande folkomröstningar i därförlämpade frågor jag kanske för säkerhets skull bör understryka: i därförlämpade frågor. För egen del tycker jag nog att en ganska regelbundenanvändning av folkomröstningsinstitutet, såväl beslutande som rådgivande ungefär som i - hade varit ett positivt inslag i den nya författningen,inte minst för att bryta den tendens till pampvälde som finns inbakad i varjerepresentativ demokrati. Att vi valda ombud för folk inte kan fråga vårauppdragsgivare till råds i varenda fråga är vi väl alla överens om. Men skaUmedborgarnas inflytande på politiken bara få göra sig gällande vid ett endatiUfälle, på valdagen? Det kan ju i alla fall uppkomma frågor som då inteförutsetts men där medborgarna bör få säga sin mening. Vi har hamnat i ettsådant läge , inte på grund av oförutsedda omständigheter utan på grund av enbedrövlig information tiU väljarna. Som parti är det väl bara kommunisterna somdrivit författningsfrågan i valkampanjen. Därtill kommer några enstakariksdagskandidater frän olika håll. Men från övriga partiers sida harupplysningen helt enkelt varit obefintlig. Man har, tyvärr inte utan fog,ansett att valet gällt så många angelägenheter -skattefrågor, sociala frågor,miljöfrågor och annat som legat den enskilde väljaren oändligt mycket närmareom hjärtat än mer eller mindre subtila grundlagsfrågor, varför man skjutitdessa grundlagsfrågoråt sidan. En informationskampanj med en objektiv ochlättfattlig broschyr som distribueras tiU alla någonting i stil med "kommer" är väl ungefär vad vi borde ha haft. Den broschyr somsignaleras ger inte folket någon som helst upplysning om vad förändringarna igrundlagen innebär. Det är ett utslag av likgiltighet inför de historiskasammanhang som här ligger bakom. Man kan inte se och jämföra vad den nuvarandegrundlagen och vad den nya innebär. Skall broschyren ha någon mening skall denställa dessa saker mot varandra och göra jämförelsen så att väljarna kan bildasig en egen uppfattning. Men förefaUer det nästan som om det inte ärmeningen att väljarna skall sätta sig in i det hela det är inte meningen attsvenska folket skall få veta vilken grundlag vi över dess huvud inför. Om någon bäddar för ett missnöjesparti, så är det väl justden majoritet som till varje pris skall trumfa genom grundlagen innan den underarbete varande broschyren, hur bristfällig den än är, hunnit komma folket tillhända. En ordentlig information om motiven tUl den nya grundlagen, omskillnaderna mellan den och den nuvarande, hade kunnat slå en bro över denklyfta mellan medborgare och politiker som kan få ödesdigra konsekvenser. den 27 febraari 1974 Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. 9 protokoll 1974. den 27 febmari 1974 Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. När en häftig debatt om grundlagsreformen om än sentblossat upp, hade det väl bort ligga både i regeringens och ikonstitutionsutskottets eget intresse att lugna de oroliga, som man förmenar ärvUseledda av illvilliga element. Nej då, tänker för er,därefter rätten och packen eder. Man hänvisar till att grundlagsarbetet hållitpå närmare , och kan man inte dröja med det definitiva beslutet ens enmånad längre. Jag har uppriktigt sagt svårt att förstå varför de 20 åren skullevara motiv mot uppskov. Det är väl ändå resultatet och inte arbetstiden somskall räknas. Man har ju talat om vikten av att grundlagsbeslutetmåtte omfattas av största möjliga enighet. Att man inte fått fram annatän en så undermålig produkt som den föreliggande vittnar väl om arbetetssvårighet, men det vittnar också om att man hade behövt inhämta råd utifrån. I dagens läge hade därför det naturliga varit att i enfolkomröstning fråga väljarna till råds. Erfarenheten visar att det inte gåratt tynga en vanlig valkampanj med någonting så väsentligt som en helt nygrundlag. Jag berättade att den kommer bort i hanteringen. Om vi vill haut grundlagens innebörd till väljarna är, såvitt jag kan förstå, enda möjlighetenen särskild upplysningskampanj i samband med en folkomröstning. Jag delar heltkonstitutionsutskottets ordförandes åsikt att en sådan folkomröstning skulle gesvårtydbara svar, men inte minst den SIFO-undersökning som gjorts harvisat att i varje fall i vissa frågor fullt entydiga utslag skulle ha lämnats.Inte ens en representativ demokrati borde kunna sätta sig över medborgarnas såklart uttalade mening. Men ändå kan jag inte ansluta mig till kravet på enfolkomröstning i grundlagsfrågan. Orsaken är den att man tyvärr måste befaraatt frågorna i en sådan inte blir korrekt formulerade. Spåren efter tidigarefolkomröstning förskräcker, och det är som bekant majoriteten som bestämmerhur frågorna skall se ut. Vad årets nya kammarledamöter tycker och tänker i den härfrågan förefaller att vara skäligen likgiltigt. Vi haratt vara transportkompani och ingenting annat. Planen att avgöra frågan redanden var ett typiskt utslag av de tankegångarna. Som väl var blev detändring i det avseendet, men i ett annat avseende känner jag mig trampad påtärna å de nyvaldas vägnar. Vi har rätt att tillställas samma handlingar somunderlag för vårt eget ståndpunktstagande som kommit de kamrater i kammarentill del, som var med om frågans behandling vårriksdagen 1973, men så har inteskett. Jag vill naturligtvis inte påstå att vi nya skulle vara så skröpliga attvi inte orkar gå ned till tryckeriexpeditionen och skaffa oss handlingarna. Menvi skall inte behöva gå dit. Så fasligt märkvärdiga är inte gamlingarna i denhär församlingen att bara de skall få allt erforderligt tryck till sina bänkar,medan vi nya bara får betänkande nr 8, bara lagtext,inga motiveringar, inga remissyttranden. Om felet ligger hos konstitutionsutskotteteller någon annan kan inte jag avgöra, men det är ett jämlikhetskrav från denyvaldas sida att det inte får gå till på det här viset. Om i frågaom handläggningen av grundlagsreformen den bristande informationentill väljarna är nog skäl för ett avslagsyrkande, finns i sakfrågornaytterligare motiv. Det ligger här i sakens natur att mitt anförande kommer attbli negativt, eftersom det kommer att handla om just de punkter där jag haravvikande mening. Det positiva behöver inte jag ta fram, för det har minsanngrundlagsfäderna gjort. Som alla fäder är de omåttligt stolta över sitt verkoch kan inte se att vad de bidragit till är det minsta skrynkligt i ansiktet.Med tanke på de 20 årens bakomliggande arbete hade man kunnat förvänta ettperfekt förslag, men på det framlagda tycker jag nog att man snarare bordeanvända samma kritik som min lärare vid infanteriskjutskolan en gång i tidengav mig för mitt sätt att ordna målen vid en övning: Mycket har jag sett mensällan så litet. Det är framför allt fem frågor som jag kommer attuppehålla mig vid. Det är Konungens stäUning, statsministerns makt,valprövningsnämnden, rättighetskatalogen, och det är förhållandena under krigoch ockupation. De flesta av dessa saker har väl tidigare diskuterats tillleda, och jag kan därför fatta mig ganska kort. Vad först statsministerns makt beträffar tycker jag attdet på något sätt är i otakt med utvecklingen att samla så mycken makt på enhand som här kommer att ske, låt vara att man påstår att denna makt bara kommeratt vara formell. Men om nu denna maktöverflyttning till statsministern skallske, vore det då inte bättre med en folkvald statsminister i stället för heladenna karusell som beskrivs i 6 kap. 2 och 3§§? Jag kan inte låta bli att väcka den tanken, som jag villminnas att jag gav uttryck för i . Jag kan inteförstå annat än att statsministern med detta förslag skulle få en helt annanauktoritet att sätta bakom sin makt. Med tanke på visadeoförmåga att utöva sin i 105 § regeringsformen föreskrivna granskning avstatsrådens ämbetsutövning utan att låta de partipoUtiska förhållandena spelain, har jag vidare, tyvärr, svårt att låta bli att sätta ett stort frågeteckeninför valprövningsnämndens arbete. De grannlaga uppgifter, som den nämnden kankomma att handlägga, hade bättre fullgjorts av en absolut oväldigregeringsrätt. Det förvånade mig kanske något när statsministern talade motatt politisera våra domstolar. Det är ju precis vad som här kommer att ske. Den s. k. fri- och rättighetskatalogen innebär utan tviveli vissa avseenden en klar förbättring märk väl för de fri- och rättighetersom uttryckligen nämns däri, men det är som bekant inte alla. Genom attkapitlet inte innehåller någonting om generella rättigheter, som ändåmed stöd av en 165-årig praxis medfört ett visst om än i vissa avseendenalltför svagt skydd, så har skyddet på flera håll blivit sämre. Om den kommer till något resultat vet vi inte. Gör den det inte, eller kanden inte enas och i varje fall intill dess att eventuella förslag slutgiltigtantagits av , står t. ex. föräldrarätten utan skydd. Men medbehandlingen av privatskolorna i färskt minne är det kanske fuUt avsiktligt.Arvsrätten står också utan grundlagsskydd, och det är betänkligt med tanke påde vilda förslag om dess upphävande som ganska presenterades av ensocialdemokra- den 27 febraari 1974 Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m m. den 27 febraari 1974 Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. Över huvud taget står den enskilda äganderätten, omnämnd inuvarande regeringsformens 16 §, helt utan grundlagsskydd om än fast egendomgenom 8 kap. har tillförsäkrats bräckligt skydd. Det - gäller aUtså därexpropriation. Även det här är betänkligt, inte mmst mot bakgrunden avett yttrande här i kammaren av ordförande avinnebörd att man inte finge formulera fri- och rättighetskatalogen så, att denkunde bli ett hinder mot progressiva reformer. Hur långt har man tänkt sig gåmed de progressiva reformerna? Hur långt får de inkräkta på den enskildaäganderätten? Varför har man inte talat om för väljarna att äganderätten förnärvarande är utan grundlagsskydd? Såvitt jag kan förstå går det helt enkeltinte att byta ut nuvarande 16 § regeringsformen i vad gäller dess generellaskyddsbestämmelser, hur svag eller obefintlig deras verkan än må vara, motnoggrant specificerade fri- och rättigheter helt enkelt därför att man alltidglömmer bort någonting. Föräldrarätten och arvsrätten är exempel på sådanasaker som har varit bortglömda och som man plötsligt har kommit att tänka pålitet . Det måste därför alltid finnas kvar någonting av generellabestämmelser för att inte vissa områden skaU få det sämre, vilket är just vadsom nu sker. Det här är så mycket viktigare därför att det framgår att rättenatt genom vanlig lag inskränka fri- och rättigheterna avses bli i det närmasteoinskränkt. Vad så Konungens ställning beträffar har mig veterligeningen enda människa yrkat på utökad makt för honom. Det är inte fråga om hansbefogenheter utan om hans funktioner, som ju så gott som uteslutande kommer attbli representativa, om man undantar öppnandet av , ordförandeskapet iutrikesnämnden och möjligen mottagandet av ambassadörers ackreditiv. Det bordevara självklart att konungen undertecknar alla expeditioner. Detta gäller förövrigt även om statsöverhuvudet skuUe vara en president, och det är ocksåsjälvklart i alla västerländska stater, enligt en tablå som upplysningstjänstentagit fram åt mig med undantag bara för där förbundskanslernfullgör dessa åligganden. Det är här en fråga om historisk kontinuitet om inteannat, men för det historiska sambandet har uppenbarligen, som redanframhållits, varken grandlagberedning eller konstitutionsutskott någon störreförståelse. I detta sammanhang bör man nog i aUa fall med tillfredsställelsekonstatera att det så som den nya riksdagsordningen är formulerad inte bliromöjligt att bevara det väsentliga av ceremonin vid öppnande.Erfarna diplomater som sett det mesta av världen är fullständigt eniga i sittomdöme: en så vacker och anslående ceremoni som den svenska öppnandefinns inte på något annat håll. Den reklamen för vårt land har vi absolut interåd att mista. Hur man går till väga vid utseende av ny regering på andrahåll i världen vet jag inte, men jag kan inte finna någonting som fråndemokratisk synpunkt är stötande i att även här det över partierna ståendestatsöverhuvudet konungen träder in. Och det är att märka attLandsorganisationen i sitt yttrande, som ju gick ut på att det skulle blirepublik, ansåg att i stället för talmannen presidenten skulle utse nyregeringsbildare. Det är inte alltid som talmannen har ett så orubbat gottanseende tvärs över alla partigränser som vår nuvarande. räknat meddiverse fiffel, närmast av studentkårsvalstyp, därom vittnar lagförslagets 6kap. Det är alltså när det gäller konungens ställning inte avsiktenatt ge honom makt utan att bibehålla de politiska och representativa funktionersom över huvud är självklara i en modern demokrati. Sedan må statsöverhuvudetvara president eller konung, det spelar ingen roll. Att samhällsskicket hos ossskall vara en monarki har väl SIFO-undersökningen eftertryckligt bekräftat.Men när man i lagtexten inte på något ställe finner att rike styrsgenom en konstitutionell monarki, när man däremot märker hur i texterna ordet"konungen" metodiskt utraderats, när man genom en jämförelse meUangäUande och föreslagen successionsordning märker att bestämmelserna om val avnytt kungahus om det nuvarande skulle utslockna tagits bort och när man jämför5 och 13 §§ i förslaget till ny regeringsform, kommer man underfund med hurrätt statsministern haft i sitt tal om det penndrag som för vårt land över tillrepubliken. Jag har väldigt svårt att dela den förtjusning som ävenfrån borgerligt håll här lagts över kungadömets "starka"ställning. Jag skall inte här ta upp någon principdebatt, men jag kan inteunderlåta att ge uttryck för min och många andras oro inför oviljan att igrundlagen fastslå att vårt land även på lång sikt skall vara en monarki.Sverige är ett litet land med ett utsatt läge, och nog borde vi göra allt föratt bevara ett statsskick som vid byte av överhuvud inte inbjuder till sådanapåtryckningar och inblandningar i interna angelägenheter som ett av våragrannländer fått uppleva när man försökt att i presidentval ställa upp enborgerlig motkandidat. En sådan risk löper man inte i en ärftlig monarki.Särskilt viktigt är detta om regeringen under en följd av år konsekventförsummar eller urholkar landets försvar. Därmed kommer jag in på den sista frågan, nämligenförhållandena vid krig och ockupation. Jag har haft en särskild anledning attintressera mig för denna fråga men i betänkande nr 26tUl riksdag inte funnit en bokstav därom utöver själva lagtexten. Manfrågar sig: Vet utskottet egentligen vad man föreslagit och hur menar utskottetatt väljarna med ledning av den totala tystnaden skall kunna bilda sig en egenuppfattning i frågan? Visserligen är en stor del av detta avsnitt av sådan artatt den helt enkelt inte kan debatteras offentligt, men åtminstone något hadeväl utskottet, om det över huvud taget tänkt, kunnat delge oss. 1 13 kap. 10 § finner man att konungen om han i krig ochunder ockupation befinner sig på annan ort än regeringen, skall ansesförhindrad att fullgöra sina uppgifter som statschef. I 5 kap. 5 § sägs attregeringen- har att anmäla detta till , sombestämmer om konungen skall anses ha avgått. Ja, vilken riksdag är det då sombestämmer detta? Om fungerar på ockuperat område -och vi har ju t. o,m. åtminstone en general, som från början tänker sig att fienden skall släppasi land och alltså ockupera riket får enligt 13 kap. 9 § inget ärende avgörasom inte minst tre fjärdedelar av ledamöterna deltar. Men dessa tre fjärdedelarav kammaren kan med enkel majoritet konstatera att konungen avgått. Man skallha bra litet Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. minne avvad som skedde i våra grannländer för att inte förstå hur enockupationsmakt kommer att se till att inte fler än tre fjärdedelar avriksdagens ledamöter kan inställa sig och därefter genom lämpliga påtryckningarge omröstningen önskat resultat. På så vis kan, eftersom det inte är engrundlagsfråga att konstatera att konungen avgått, en minoritet under sken avlag och rätt införa republik, för märk väl; successionsordningens 9 § om val avnytt kungahus, om konungen avgått eller kungaätten utslocknat, har avskaffats.Att konungen skall stanna kvar på ockuperat område kan sannerligen inte ansessjälvklart. Man kan med president ' öde för ögonen förstå vad somdå skulle ske med konungen och att han därför, om regeringen med stöd av 13kap. 8 § kommer att verka under ockupationsmakten, kommer att vara på annathåll. Konungen skall, om olyckan av krig och ockupation kommeröver oss, vara där han gör bäst nytta, på icke ockuperat område, kanske imotståndsrörelsen eller något sådant. Det går aldrig att i detalj föreskrivavad som skall ske i händelse av krig. Man vet som bekant hur det börjar menaldrig hur det slutar. Men det är inte några verklighetsfrämmandekonstruktioner att konung och regering kan komma att hamna på olika håll, ochman tycker att utskottet hade bort bena ut detta problem litet mera. Det nya grundlagsförslaget är enintressant produkt, som jämfört med vältaligt vittnar om det förfallvari vårt vackra svenska språk har råkat. Om nu varken grundlagberedning ellerutskott haft någon språkman i sin krets, nog hade man väl i alla fall kunnatremittera förslaget till , vår högsta språkvårdande instans.Jag menar inte att man skulle klä grundlagen i arkaisk språkdräkt, men det hadedå sannerligen inte varit omöjligt att i moderna formuleringar ge den en sådanutformning som bör skilja en grundlag ifrån övriga lagar. För att inte nu någon må tro att jag med det sagda avseratt strö rosor för grundlagsfäderna upprepar jag mitt yrkande, att riksdagenmåtte förkasta de såsom vilande antagna förslagen till ny regeringsform ochtill ändring i successionsordningen. HerrROMANUS (fp): ställde frågan: Varförangrips kommunisterna av i den här debatten? Mitt svar är: därföratt kommunisternas anspråk på att vara de främsta företrädarna för demokratiskafriheter och rättigheter stämmer så illa med kommunisternas förflutna och medderas ideologi. Det är för oss liberaler alltid självklart att dra upp en klarrågång mot kommunism och socialism, och det är särskilt viktigt för oss attgöra det när det gäller frågor om mänskliga rättigheter och demokrati. 1 fråga om det förflutna gav sig ut i endebatt om historia, där han ville visa att sedan flera tiotal år tillbakaskulle kommunisterna ha varit de i , som har visat det mest demokratiskasinnelaget. Det var som kommunisterna hyllade pakten mellanSovjetkommunism och tysk nazism. Det var under den tiden som kommunisternaförsvarade upprättandet av muren som stängde inne de människor som ville lämnadet kommunistiska förtrycket i ÖL:ttyskland. Det var under den tiden somkommunisterna hyllade nedkämpandet med pansar av den ungerska frihetsrörelsen.Det var under den tiden som de svenska kommunisterna hyllade medorden; "Må kommunister hedra minne genom att bättretillägna sig geniala lära och låta den bli vägledande för hela denpolitiska verksamheten. Under ärorika baner, framåt tillsocialismen." Det var ledstjärnan för kommunister under tid herrHermansson anser att de bättre än andra i vårt land visade ett demokratisktsinnelag. Jag tror inte att den här historieskrivningen behövernågra ytterligare kommentarer än de som har fällts av herrHermansson och hans partivänner. Enligt deras uttalanden är detenda land, där ett kommunistiskt parti har kunnat genomföra uppbyggandet av ettsocialistiskt samhälle. Så mycket för historien. I den aktuella debatten inom det kommunistiska partietmöter vi samma problematik, kanske litet mer stillsamt uttryckt: frågan omdemokrati och socialism går att förena. I det kommunistiska partiprogrammetsägs: "Styrkeförhållandena i klasskampen avgör om storfinansen kan tvingasacceptera en avveckling av dess politiska och ekonomiska makt utan väpnatmotstånd." Här slutar meningen, men tankegången fortsätter naturligtvis;--- eller om det skall bli nödvändigt att genomförasocialismen med väpnat våld. En ledamot av kommunisternasprogramkommission sade i debatten kring partiprogrammet; "Däremot kan ochbör inte ett kommunistiskt parti lämna några garantier för en fredlig övergångtill socialism." En annan debattör - för övrigt ledamot av sade; "En kärnpunkt i den marxistiska teorin är, att man inte kan reformerasig in i socialismen.---- Detär därför det inte finns någon parlamentarisk väg Parlamentet kan endast formellt bekräfta den revolutionäratvångsakten mot den gamla härskarklassen." I denkommunistiska dagstidningen i värt land har man pä ledarplats uttrycktsaken så här; "-- de medborgerliga fri- och rättigheterna får inteutnyttjas på ett sätt som skadar det socialistiska systemet och folketsintressen." Det betyder, som tidigare framhöll, att om detfinns en motsättning mellan socialism och medborgerliga fri- och rättigheter,om det alltså inte går att få majoritet för socialismen på fredlig väg, då fårinte de medborgerliga fri- och rättigheterna stå i vägen för socialismen. Detär den tankegång som uttrycks på ledande plats i den tidning där en av dekommunistiska riksdagsledamöterna är politisk redaktör. Och i den motion som det väckte igrundlagsfrågan ville man inleda regeringsformen med följandeparagraf; "Folket har rätt att försvara sig mot och bekämpautsugning och klassförtryck och att forma sådana samhällsförhållanden, som kangarantera arbete, bostad, utbildning, kultur och social trygghet åtenvar." Var och en som är det allra minsta bekant med kommunistisk debattvet, att kapitalism betyder utsugning enligt marxisterna, vilket innebär attdet den 27 febmari 1974 Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. Ny regeringsform och ny riksdags-ordniitg, m. m. skulle gesen laglig rätt att i vilken form som helst bekämpa kapitalismen. Ettflerpartisystem, där en del partier slår vakt om biandekonomi och kapitalism,är ett värn för klassförtrycket - det har vi hört kommunistiska talare sägamånga gånger från denna talarstol. Om det då i grundlagen ges en rätt förfolket att bekämpa klassförtrycket och utsugningen, då är det detsamma som enursäkt för att, om det inte går på annat sätt, med icke fredliga medel ändra pådetta system. På samma sätt vet vi, när det här talas om att "folket harrätt att . . .", att folket enligt kommunistisk terminologi alltid harinneburit den kommunistiska delen av folket. sägs det ofta från kommunistiskt håll: "Varförtala så mycket om hur det är i andra länder? Vi företräder en svenskkommunism." Ja, att man tar exempel från andra länder sker ju just motbakgrund av den debatt som förs inom det svenska - om detgår att införa socialism med fredliga medel.