prot · FX0994 · 1974-12-31 00:00:00 — ordförande, i ,kommenterade i börian av sitt huvudanförande ett brev som riksdagsmännen påJönköpingsbänken hade fått från en frikyrkoförsamling i . Församlingenhade i brevet tagit upp abortfrågan som en ytterst allvarlig fråga och begärtbesked hur riksdagsmännen från skulle rösta. Detta irriteradeherr i , som menade att vi rUcsdagsmän skulle hålla oss förgoda för att finna oss i en sådan utpressning. Vi är i det här huset vana vidatt, menade i i sitt huvudanförande - han var ocksåinne på det i radions morgoneko, där han intervjuades -, fatta ståndpunkterutan att påverkas av opinioner utanför . Vad är nu detta försjälvtillräckligt prat? i Huskvama, lika väl som aUa vi andra häri , är valda ombud för folk. Jag skuUe vilja fråga herrKarlsson: Är vi i det här huset verkligen för goda för att vara lyhörda för desynpunkter som stora folkgrupper utanför driver och hävdar? HerrKarlssons i uttalande på den här punkten finner jag såanmärkningsvärt att jag och jag antar flera med mig inte blir förvånade överatt politiska grupperingar uppträder utanför . Om vi här i riksdagentalar för de opinioner som vi företräder så bUr risken för sådana grupperingarmindre. Under vårriksdagen har vi behandlat s. k.nyvalsfrågor. Ett exempel: Fick inte regeringen majoritet för sitt förslag omatt köpa ett visst antal aktier för pengar ur AP-fonden så skulle man gå uttill väljarna och ge dem möjlighet att få säga sitt om det förslaget. Jag har ioch för sig ingenting emot ett sådant agerande. Men i abortfrågan - en frågasom jag och jag skulle tro en majoritet inte bara här i utan även enmajoritet ute i folkhavet finner långt viktigare än statliga aktieköp - därskaU väljarna anmärkningsvärt nog komma på mellanhand. Inför behandlingen avden frågan är det, enligt i , irriterande med ett antal brevfrån väljare landet över. Visst händer det att vi som riksdagsmän upplever att vidriver frågor som är väl förankrade bland den allmänna opinionen men däropinionens inställning av någon anledning inte återspeglas i riksdagensbehandling och beslut. Jag har en känsla av att de som pläderar för enfri abort kommer att vinna vid omröstningen, men jag är absolut övertygad omatt ett sådant utslag icke har majoritet bland medborgarna. Jag nämnde, herr talman, i början av mitt anförande attdet inom de politiska partierna i råder delade meningaromlagförslaget. Det skulle ha varit välgörande om åtminstone ett parti entydigttagit ställning mot fri abort. Men så är nu icke faUet, och det är enligt mittförmenande att beklaga. Jag finner det dock ännu mer beklagansvärt att icke dens. k. kristna riksdagsgruppen håller ihop och är enig i denna fråga. Man trorknappt sina ögon när man läser och knappt sina öron när man hör att det finnsledamöter i den kristna riksdagsgruppen som försvarar regeringsförslaget. Under mina första år på råkade jag ett partre gånger i blåsväder därför att jag kritiserade vissa kristna ledamöter förderas ställningstaganden i politiska frågor, ställningstaganden som jag fann Förslag till abortlag, m. m. Nr 94 märkliga och som jag ansåg mig harätt och skyldighet att påtala. Onsdaeenden emeUertid, som jag tror minariksdagskamrater lagt märke till, under flera 29 _,:varit ganska lugn när det gäUtatt kritisera. I den här frågan anser jag ------------------ detdock vara befogat att rikta kritik. Jag kan inte förstå hur ledamöter torslagtill aoort- förankring bland kristna grupperingar och som, med vetskap lag, m. m. q, den reaktion mot lagförslaget somfinns bland kristna grupper, ändå kan stödjaregeringens förslag. I pressen har jag läst att vissa broderskapare här ikammaren, det gäller icke ordföranden i och ,försvarar förslaget om fri abort. Jag känner för övrigt djup sympati med fruÅsbrink, och jag blev gripen och imponerad av hennes anförande här . hade en medlem i i en tidningframhållit att han önskade att man inte skulle göra så stort nummer avbroderskapsrörelsens splittring i abortfrågan. Man ville tona ned motsättningarna. i som talade för broderskaparnasmotion, i vilken man i princip stödjer regeringens abortproposition, uttrycktei slutet av sitt anförande en förhoppning att abortfrågan icke skulle skapanågon splittruig bland de kristna folkrörelser som engagerat sig i frågan. Menvem är det som åstadkommer splittring? Jo, i första hand de riksdagsmän somtrots en nära kontakt med dessa folkrörelser lämnar den kristna opinionendärhän. Det är dessa som åstadkommer sphttring och besvikelse blandfolkrörelsefolk. Den kristna opinionen har definitivt önskat och trott på ettenigt uppträdande. Men det går inte att gömma sig i denna fråga. Det går inteatt först vara med om att genomdriva förslaget och att sedan med frommaönskningar om förståelse försöka sprida lugn bland oroliga människor. Jag vill yrka bifaU till reservationen 2. När jag anmälde mig fördeltagande i denna debatt var det för att tala för en motion som någrapartikamrater och jag har väckt, men efter att ha lyssnat på vissareplikskiften i dagens överläggningar vUl jag göra en kommentar innan jagkommer in på den motionen. Före middagspausen sade i Agnas i ettreplikskifte till att kunde kvinnorna verkligenkänna trygghet. Då var samhället sådant att de tryggt och lugnt kunde föda sinabarn. Men så ser samhället inte ut . En reflexion i samband med detuttalandet måste bli att många förtvivlade och utsUtna arbetarhustrur då vändesig till i smyg och frågade henne: Hur gör de rika för attslippa få så många barn? De kvinnorna visste verkligen vad moraliskt fördömandebetydde och vad ekonomisk misär innebar! Och det är en utmaning att i dettasammanhang använda sådana uttryck som att kvinnorna verkligenkunde känna trygghet. Sedan harockså frågan tagits upp hirr de olika partierna står och hur splittradede är i denna fråga. Jag är då glad över att från denna talarstol 150 kunna konstatera att det bland densocialdemokratiska riksdagsgruppens 156 ledamöterbara är ett fåtal som vänder sig mot regeringens proposition. Vi har hört attdet finns en kompakt reaktion mot förslaget till ny abortlag, men jagtycker att man då mycket lättvmdigt har avfärdat biskop uttalande isammanhanget. Hur vet man att han företräder en minoritet? Och är det alldelessäkert att de som har skickat skrivelser av varierande innehåll tillriksdagsledamöter utgör majoriteten? Det är en minoritet av kristna människorsom stöder biskop , har det sagts. Men det kan vara en stor grupp kristnamänniskor som med förtröstan väntar på det beslut som jag hoppas att riksdageni stor enighet kommer att fatta om . Jag måste säga att det vittnar ganska dåligt om kärlekensbudskap och förståelse för människorna, när man på Menlösa barns dag tänderljus och har mässor för de ofödda barnen. Har inte det inneburit att man istället har ökat skuldbördan för de kvinnor som befunnit sig i en förtvivladsituation, där bördan var mer än tiUräcklig innan man från kyrkans håll vidtogsådana åtgärder? Från kyrkUgt håll har det också sagts att kvinnorna väl kanföda sina barn, vi har ju så ont om adoptivbarn i vårt samhälle, och det finnsså många goda hem som är beredda att ge dem kärlek och omvårdnad. Hur ser manpå kvinnan, när man säger på det sättet? Jo, som på en produktionsapparat! Det är bevisat att de kvinnor som fött sina barn men avolika anledningar inte har kunnat behålla dem i sin vård utan varit tvingade-inte minst av samhällets tryck - att adoptera bort dem, har betydligt störrepsykiska störningar än de kvinnor som har fått abort på ett tidigt stadium.Socialstyrelsen har också uttalat att det är självklart att risken för psykiskaskadeverkningar hos kvinnor i en abortsituation i hög grad är beroende avsamhällets vid tiUfället rådande värderingar och attityder. I en miljö därabort generellt anses otillåten och betecknas som fostermord är risken förpsykiska skadeverkningar efter legal provocerad abort givetvis större än i enmiljö där ett sådant ingrepp uppfattas som en ibland självklar nödvändighet.Detta uttalande har professor gjort. Det talas i detta sammanhang om männens ställning. Det äruppenbarligen så att om två människor, man och kvinna, är djupt oeniga i en såväsentlig fråga som denna, så finns det ingen grund att bygga vidare på. Då ärde på krigsfot. Något förvånad måste jag också konstatera att ,som annars är så ängsliga för samhällets och myndigheternas ingripanden, idetta sammanhang anser att kvinnan inte själv kan bestämma utan att enmyndighet måste vara med i bilden. Då jag först läste propositionen var jag och några av minamedmotio-närer litet bekymrade över att förslaget innebär att man skall göraskiUnad mellan dem som kommer före tolfte veckan och dem som kommer eftertolfte veckan. Vi har upplevt lagstiftning, innan den fick dentillämpning den har , som en klasslag. Det var tidigare lätt för dem somhade de ekonomiska resurserna och de rätta kontakterna att skaffa sig etttvåläkarintyg. Det var betydligt svårare för de kvinnor som saknade deekonomiska resurserna och de rätta kontakterna och kanske dessutom bodde iglesbygd. Förslag till abortlag, m. m. Nr 94 När jag läste propositionen blevjag alltså rädd att även den föreslagna Onsdaeenden lagen skulle kunna bli en klasslagmed tanke på att det föreslås en annan 29 mai1974 prövning för dem som kommer eftertolfte veckan än för dem som Några riksdags kolleger och jag diskuterade detta och skrev torslagtill abort- g motion, i vUken vi framförde förhoppningen attsocialstyrelsen under tag, m. m. gjj j. giyjjg ggg g, uppföljning av de obligatoriska kuratorsutred- ningarna isyfte att utröna om det fanns några regionala skillnader och om denobligatoriska kuratorsutredningen innebar någon fördröjning av ärendet. Vidareville vi gärna veta om man kunde se någon skillnad i social ställning mellan dekvinnor som kom före och de som kom efter den tolfte veckan. Vi är glada över att socialutskottet har uttalat attutskottet förutsätter att kommer att göra en sådan uppföljningoch utvärdering i och med att prövningen efter den tolfte veckan bUr en annanän före den tolfte veckan. Vi motionärer hoppas att vi skall kunna seom de farhågor vi hade var riktiga. I så fall har vi då möjligheter attåterkomma. Vidare har vi när det gäller informationen berört desvårigheter som invandrargrupperna har - språkUgtoch inte minst med tanke påden annorlunda inställning de kan ha i dessa frågor. Invandrarkvinnorna är pågrund av sin isolering inte ens medvetna om att det i vårt land ärtillåtet att använda preventivmedel. Vi funderade över hur man bäst skulle nådessa kvinnor. Vi vet att kvinnans ställning och männens syn på kvinnan i dessagrupper kan medföra att hon inte har möjligheter att komma i kontakt med deinstitutioner som kan ge bra information och att språksvårigheterna kan medföraatt hon inte heller kan tadel av den information som ges genom massmedia. Vihar därför ansett det angeläget att fackföreningsrörelsen kan få del av deresurser som ställs till förfogande; vi tror att man där har de bästamöjligheterna att lämna information. Vi är också glada över att socialutskottetpä denna punkt har skrivit mycket positivt och anser att detta är en grupp sombör prioriteras när det gäller fördelning av anslagen. Man skulle kur\na hoppas att vi hade kommit så långt ivårt samhälle att vi verkligen visar att vi menar någonting med att kvinnanskall ha en med mannen likvärdig ställning i vårt samhälle. När jag har hört endel inlägg här förstår jag eller rättare sagt, jag har fått belägg fördet jag fömt visste att vi ännu har en lång väg att gå. Vi har fått en hel del skrivelser. mark har lästupp många. Jag tycker att någon kan förtjäna att bU bevarad i riksdagensprotokoll i evärdelig tid. Den uppmärksamheten kanske vi, som har tagit emot såmånga olika skrivelser, bör ägna dem som har tillskrivit oss. Från iFjäre och Viske kontrakt har jag fått ett brev. Den uppmärksamheten har jagtydligen rönt därför att det gäller min gamla konfirmationskyrka. Min morkonfirmerades där, och även min son är konfirmerad i den kyrkan. Brevet harsänts av kontraktsprosten där, som sträckt sin uppmärksamhet så långt att hanäven skickat brevet till mina gamla föräldrar. Låt mig få medbrevet i protokollet: "Det är icke stimulans till sexuella utsvävningar sombehövs utan klara besked om ansvar och att sexuell återhållsamhet icke är skadlig. Det återupplivar våra hedniska förfäders syn på livet. Dessutomvisar det släktskap med nazistiska motiveringar för utplånande av icke önskvärtliv." Brevet slutar med en förhoppning att de röstberättigadeskall ge dessa synpunkter sitt stöd. Jag hoppas motsatsen. Jag kommer att bevaradetta brev, och det finns återgivet i protokoll. Jag hoppas att dentiden inte skall vara alltför avlägsen då fler upptäcker hur nattsvart, hurreaktionärt, hur för kvinnan förnedrande detta uttalande egentUgen är ochidessutom att de jämförelser som görs, de paralleller som dras är förnedrandeför ett demokratiskt samhälle. Jag yrkar bifall till utskottets hemställanpå alla punkter. Förslag till abortlag, m. m. I detta anförande instämde , iVänersborg, samt i (samtliga s). HerrNILSSON i Agnas (m) kort genmäle: ägnade mig uppmärksamhet iinledningen tiU sitt anförande. Hon hade fäst sig vid orden "förr ivärlden". Det var litet oklart, menar hon, om jag avsåg den tid vi självahar levat i. Ja, jag betraktar som samrida. Hon har verkatframför aUt under den nu sittande regeringens rid och under dess föregångare avsamma färg. Jag har inte klandrat hennes verksamhet, och jag tror att hon harmött mycket ångest, men när jag använde orden "" tänktejag faktiskt med anledning av vad sade. Jag har sysslat med forskning i riksarkiv och andra arkivoch i kyrkoböcker; jag tror mig ha läst det allra mesta i domböcker,saköreslängder och andra längder när det gäller , ochVästernorriand. Jag har där mött oerhört mycket nöd. Jag har haft tillgång tillett brett undertag av fakta om kvinnor och män, men jag har aldrig där funnitbelägg för att kvinnan skulle ha varit särskilt förtrampad då. Jag har möttkvinnor i ångest i de tiderna, men inte ångest för att mannen eller någon annantvingat henne att ta bort sitt barn. Och råkade hon i "olycka", somdet kanske kallades, och ärendet togs upp vid tinget, fick mannen betala 80daler i böter men kvinnan behövde bara betala 40. Detta var gängse sed. Detfanns inte mer diskriminering av kvinnan då än . Det talades däremot oftahårda ord av prästerna mot männen i sådana faU - vi kan t. ex. läsa historienom , som var prost i 17 131724. Sedan tycker jag att kanske inte medvetet - ilikhet med många andra talare karikerar kyrkan när hon talar om den.Visserligen vet jag att kyrkan inte har lyckats förverkliga det som hennesHerre har velat att hon skulle göra här i världen, eftersom vi människor ju ärofullkomliga och alltid kommer att förbU sä, men mitt i den nöd som fanns hosvåra fäder - större än vår materiellt gav dock kyrkan människorna tro och etthem och en gemenskap som kanske är sällsynt . Jag har också en känsla avatt människorna då var mindre hårt Förslag till abortlag, m. m. behandlade.Det fanns mitt i den ofattbara nöden, som de lyckades bära, och krig ochmissväxt och allt möjligt elände, som både andra människor och naturen bragtedem i, hos dem en ofattlig storhet och resning som jag ofta beundrat. Inteminst de kvinnobilder som jag har mött i min personUga forskning och även iandra böcker säger mig att beskrivningen här av hur samhället och kyrkanbehandlat dessa kvmnor är felaktig. Med uttrycket "" tänkte jag somsagt längre tillbaka än till den tidsperiod som harrepresenterat. () kort genmäle: Man måste nog vara ytterst känslig, om mankan tolka in i mitt inlägg att jag på något sätt gjort något försök attkarikera kyrkan. Det enda jag tog upp där var ett direktcitat från enkontraktsprost i HaUand - utan att kommentera det; jag önskade bara att dettaskuUe bli bevarat i protokoll. Den tid som i Agnas nu går tillbaka till trorjag inte var särskilt lycklig för kvinnan. När jag har hört män stå här idenna talarstol och göra sig till uttolkare av kvinnans innersta känslor harjag inte velat le - ämnet har varit alltför allvarligt för det men nog harjag befunnit mig, och kanske fler med mig, i en situation där man inte riktigthar känt igen sig. Faktum är att jag tror att ni nog bör vara Utet försiktigamed att stå här och "tolka" kvinnans innersta känslor i sådana härfrågor! Utöver det, herr talman, finns det motioner i anledning avpropositionen, undertecknade av enbart män, där man helt övermaga har tagitsig före att tolka kvinnans innersta känslor. Jag förstår att de inte har fåttmed någon av sina kvinnliga riksdagskolleger på dessa motioner. i Agnas (m) kort genmäle: Jag sade inte att det var en lycklig tid, menjag sade att jämförelsevis var inte sämre för kvinnan än för mannen. Sedan var det inte bara det där prostbrevet det har jagockså fått som nämnde. När protokollet en gång kommer skall fmHåvik där finna att hon i förbigående nämnde även andra saker som gällde kyrkanoch som jag uppfattade som en karikatyr. I vad gäller tolkningen av kvinnornas känslor och tankarvill jagsäga att jag på min hemgård har haft en farmor och en mor, och att jagär bekant med andra kvinnor av olika generationer. Jag har en hustru, jag harunder mina resor träffat många kvinnor och jag har vidare läst mycket omkvmnor. Jag förstår ju att känner kvinnan närmare, eftersom hon självär kvinna, men jag tror ändå att min tolkning i debatten är riktig närjag har sagt att ingen kvinna egentligen viU att det samhälle hon lever i skallvara så beskaffat att hon skaU vara nödsakad att lägga sig på operationsbordetför en abort. () kort genmäle: Låt mig slå fast - och detta tar ocksåpropositionen upp att en abortoperation är en nödlösning. Alldeles uppenbartönskar jag och de flesta av oss att det skall bli så få abortoperationer sommöjligt. Inte minsthoppas vi naturligtvis på den satsning som vi har gjort på förebyggandeåtgärder och upplysningsverksamhet för att vi skall få en minskning av antaletabortoperationer. Jag tror jag kan försäkra att det är fel när man påstår atten abortoperation tillgrips i stället för preventivmedel. Det är få kvinnorsom har sagt detta det är betydligt fler män, och det kan jag också förstå. För kvinnor som i en svår situation skall bestämma sig ärbeslutet att genomgå en abortoperation inte ett lättvindigt beslut. Och vimotionärer menar, som jag sade i mitt huvudanförande, att om en kvinna eftermoget övervägande har bestämt sig och kommit fram tiU att hon inte vUl utnyttjade resurser när det gäller rådgivning som jag anser att samhället skaU ställatill förfogande måste en obligatorisk kuratorsutredning te sig som tämUgenmeningslös. Men vi vUle som sagt inte utan vidare gå emot den delen avpropositionen vi ville avvakta vad kan komma fram till föratt sedan ha en fastare grund att stå på när vi eventuellt återkommer. Förslag till abortlag, m. m. HerrJOSEFSON (c): Aldrig förr har väl vi riksdagsledamöter fåttså många brev och skrivelser från sammanslutningar och enskilda som vi fåttinför den frågas avgörande som vi nu diskuterar. Det visar det intresse somägnats frågan men också den oro, ja den fuUt berättigade oro, som många av vårtlands befolkning känner inför dagens beslut. Frågan om fri abort eller inte är en fråga om vilketrättsskydd det spirande mänskliga liv som fostret utgör skall ha i svensklagstiftning. Det är en allvarlig fråga, en fråga vars beslut kommer att visavår inställning till Uvets okränkbarhet. Aldrig förr har, vad jag vet, ställts inför ett avgörande som detta: att överlåta åt en enskild medborgareatt med eller utan motiv avgöra huruvida det spirande liv som fostret utgörskall få utvecklas vidare eller om dess utveckling skall avbrytas. Man talar om kvinnans rätt - kvinnans rätt att själv fåbestämma över sin kropp. Vi har i vårt land ett mycket starkt skydd för dennarätt både inom och utom äktenskapet. Vad frågan gäller är inte barakvinnans rätt att själv få bestämma över sitt liv utan också fostretsrättsskydd. Samhället har ett ansvar för allt mänskligt liv, också fördet spirande Uv som fostret utgör. Enligt min uppfattning bör självklartlagstiftningen ge uttryck för detta. Samhället får inte svika en ensam människai en svår situation, utan samhället bör verkUgen på allt sätt stödja kvinnan ihennes situation. Kvmnans frihet och kvinnans självbestämmanderätt är oftaåterkommande ord i propositionen och utskottsbetänkandet, och man får nästanett intryck av att man smiter från samhällsansvaret under frihetsbegreppetstäckmantel. Kommer då kvinnan att få en större frihet? Ja, detta kan starktbetvivlas. Risken är stor att påtryckningarna på henne kan bU långt mycketstörre än tidigare nu när hon ensam har att ta det avgörande beslutet. Abort ären nödlösning, säger också utskottsmajoritetens talesmän. Konsekvensen ärbristfäUig när man ger kvinnan full rätt till abort intill adertondehavandeskapsveckan. Förslag till abortlag, m.m. man attabort är en nödlösning, då borde också samhället ha ett inflytande på om abortskaU ske. Dagens debatt visar att det råder klart motståendeuppfattningar i denna fråga. Utskottsmajoritetens talesmän bortser helt frånfostrets egenvärde under dess första tid. Reservanterna däremot anser attfostret är ett människoliv i utveckling och att det skall ha ett rättsskyddfrån samhällets sida. Uppfattningarna är till synes oförenliga. Min respekt för livets okränkbarhet är djupt grundad. Denbygger på en , en livssyn som under århundraden präglat svensklagstiftning. Därav följer att jag anser abort vara en nödlösning i ordetsverkliga bemärkelse. Vad kommer då ett bifall tiU propositionen att innebära ifråga om respekten för Uvets okränkbarhet? Kommer det att innebära att gränsenom något tiotal år flyttas vidare? I den allmänna debatten har det sagts attden som inte är önskvärd, inte önskad - han skall inte heller behöva bli född.Finns inte risken att den syn som här framskymtar kommer att växa vidare ochinnefatta inte bara det ofödda barnet? Det har sagts i dagens debatt att ett bifall tillpropositionen inte kommer att innebära några förändringar. Ja, man säger t. o.m. att det inte kommer att bli någon ökning av antalet aborter, ett påståendevars riktighet vederbörande vet mycket Utet om. I alla andra länder där manUberaliserat abortlagstiftningen har det skett en betydande ökning, ochutsikterna att så inte skulle ske i vårt land är inte stora. Redan nu har vi stora påfrestningar vid våra sjukhus. Enökning av aborterna kommer att ytterligare öka denna. Sjukhusen är skyldiga attta emot abortsökande och att bereda dessa förtur. Det innebär att den som sökerhjälp för en sjukdom skjuts tillbaka i kön av abortsökande. Man måste förstå den reaktion som uppstår bland patienteroch personal på våra sjukhus, sjukhus som är tillkomna för att rädda liv ochpersonal som valt ett yrke i samma syfte och som kanhända skall tvingasmedverka tiU att förinta ett spirande Uv. Som jag sagt tidigare är det en allvarlig fråga vi har attta ställning till, en fråga som vi måste möta med största ödmjukhet ochförståelse för varandra. Men de olika åsikterna och uppfattningarna tycks dockvara oförenliga. På en punkt verkar det emellertid som om vi är eniga: abort ären nödfallsåtgärd och får inte bli något annat. Skulle vi då inte kunna göraytterligare försök för att få en utformning av lagen som verkligenöverensstämmer med detta? I reservationen 1 av herrar i ochAndreasson i föreslås att frågan återgår till regeringen förförnyad översyn och ett nytt förslag med beaktande av reservanternasuppfattning framläggs inför årets höstriksdag. Livets okränkbarhet har varit självklar i svensklagstiftning under århundraden. Vi kan inte bortse från att fostret är ettspirande människoliv som också i fortsättningen bör ha samhällets rättsskydd. Jag yrkar bifall till reservationen 1 avherrar i och i . I dettaanförande instämde () och (). HerrWERNER i (m): UppenbarUgen kommer riksdagsmajoriteten omnågon timme att fatta ett beslut om fri abort.