prot · FX0986 · 1974-12-31 00:00:00 — Så gjorde ett visst nummer av att regeringenhar tillsatt en rad utredningar, men några av de utredningarna begärdes föråtskillig tid sedan från denna talarstol, bl. a. av mig, så snart man hadegjort beslaget av Folket i Bild/Kulturfront. När sedan den stora utredningsdossierenpresenterades kammarens ledamöter uttalades härifrån att det var välbetänkt ochvälbehövligt att utredningarna hade kommit till stånd, och detta upprepade viockså i vår reservation. Men att som utskottsmajoriteten gör - det vill vireservanter inte vara med om - särskilt prisa regeringen för att den tillsattedessa utredningar, tycker jag inte är påkallat. Så som regeringen har stökattill det i IB-affären med dess tryckfrihetsrättsliga aspekter var detta detminsta man kunde begära. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären HerrSVENSSON i (s); Jag fäste mig vid att yttradesig med en viss försiktighet när han diskuterade frågan, om det borde haväckts åtal eller ej. Jag tycker att en slutsats av den här debatten måste bliatt de tillsatta utredningarna är nödvändiga för att klara ut lagstiftningen.När jag talade om behovet av de kompletterande utredningarna gjorde jag detsåsom riksdagsman. Jag menar att vi i inte stiftat lagar som är klaranog på denna punkt. Det går inte att säga att det är solklart att man skallgöra på det ena eller andra sättet. När jag talade om behovet av dessautredningar var det alltså inte så mycket ett beröm till regeringen som ett ordav självrannsakan av en riksdagsman. Här behövs preciseringar för att manskall få större klarhet och även för att man på ett bättre sätt skall kunnaskydda de tryckfrihetsintressen som här skall bevakas än man kan med gällandelagstiftning. Det ärriktigt att jag delar ' uppfattning att justitiemi- Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären nisternhar ett ansvar i åtalsfrågorna. Men jag pekade på nyansskillnaden mellanreservanternas och majoritetens skrivning. Jag menade att majoritetens någotstarkare betonande av justitiekanslerns självständiga ställning var mera i överensstämmelsemed lagtexten än tidigare motivtexter. Det var bara det stillsamma uttalandejag gjorde i detta sammanhang. Om reservanterna är militanta eller ej kan mannaturligtvis diskutera. Men kom JK ändå fram till att åtal inte skulleväckas mot tidskrifterna. Jag menar att en förklaring tUl justitieministernspassiva håUning kanske var att han inte delade den uppfattning som reservanternahär givit uttryck för, nämligen att man borde ha gått hårt fram föratt få klarhet i dessa frågor. begärde justitieministern åtal. Dåfanns en åtalsanmälan, och det väcktes också åtal - inte mot tidningar ochtidskrifter men mot boken. Så till en fråga som inte berörde men somherr i tog upp. Det var verkligen ganska intressant. försöker ibland när det passar honom gömma sig bakom jurister. Hananvände här jurister mot högsta domstolen. Det egendomliga är att han genomspridda uttalanden från olika juridiska auktoriteter vill slå ihjäl högstadomstolens utslag i dessa frågor. Sedan retirerade han och sade; Lät oss då gåtill lagtexten. Och egendomligt nog har jag också med mig just det förslag tilltryckfrihetsförordning som citerade. Det var roligt att se var itexten slutade citera när han skulle belysa parallelliteten. Detgäller alltså förhållandet mellan brott mot tystnadsplikten å ena sidan ochtryckfrihetsbrott å andra sidan. Jag skall läsa jag också. "Trots den särställning tryckfrihetsbrotten intaga ifråga om ansvarighet torde det dock få anses att i detta fall endast ett brottföreligger. Av vad nu anförts framgår att även med den i första stycketupptagna bestämmelsen ansvar för brott mot tystnadsplikt icke kan särskiltutkrävas, vid sidan av ansvar för tryckfrihetsbrott, för vilket gärningsmannensjälv är ansvarig." Där stannade , men sedan står det"och ej heller omvänt". Därmed faller hela Svenssonsargumentation i de här frågorna. Det finns inte - jag beklagar det - inuvarande lagstiftning någon klar prioritering av tryckfrihetsmål. Man kan intestödja sig på förslaget till tryckfrihetsförordning i det fallet. Det vardärför jag gjorde det här citatet. (vpk) kort genmäle: i har en viss förmågaatt reducera de här allvarliga sakerna till en fråga om en viss spekulativfiffighet, och det är väl också vad som kännetecknar hans senaste inlägg. Det finns några punkter som klart talar emot hela denbisarra tolkning som man nu försöker ge det av mig citerade yttrandet. Det stårklart och tydligt att om ett brott är ett tryckfrihetsbrott kan det åtalasendast enligt tryckfrihetsförordningen. Det finns belagt också ibrottsbalks-kommentarer, gjorda av ledamöter eller f. d. ledamöter av högstadomstolen. anför att vid brott mot tystnadsplikt ansvar intesärskUt kan utkrävas vid sidan av ansvar för tryckfrihetsbrott, för vilketgärningsmannen själv är ansvarig, och ej heller omvänt. Det är uppenbart attvederbörande, om han icke är den för den tryckta uppgiften ansvarige utan barahar varit delaktig i så måtto att han har meddelat en förbjuden uppgift, skalldömas efter . Då utesluts åtal och dömande enligttryckfrihetsförordningen. Det är den uppenbara meningen med det hela. Manskiljer givetvis på meddelar- och tryckansvar, men för den tryckansvarigegäller endast tryckfrihetsförordningen. Det är klart belagt såväl idet av mig citerade yttrandet som i den brottsbalkskommentar som jag tidigarehar citerat. Jag vill säga till i att detfinns tre principer i svensk rätt som är att betrakta som normala handläggningsrutinernär fråga uppkommer huruvida en människa skall dömas enligt det ena eller detandra rättssystemet. Är det för det första fråga om att döma efter något av tvårättssystem och det ena rättssystemet har högre dignitet än det andra -exempelvis är grundlag skall naturligtvis det högre rättssystemet ta över ochinte det lägre. Självfallet kan man inte under några omständigheter döma enmänniska enUgt båda rättsystemen. Det vore fullständigt absurt. Om, för det andra, brottet består av olika moment, så attdet påstådda spioneribrottet om jag får säga så har begåtts genom offentliggörandei tryckt skrift och det dessutom har förekommit brottsligt förfarande vidanskaffandet av uppgifterna, föreligger vad brottsbalks-kommentatorerna brukarkalla olikartad brottskonkurrens. Det betyder att man skall döma förhuvudbrottet och enligt det lagsystem som har den högsta digniteten, dvs. idetta fall tryckfrihetsförordningen. Har, för det tredje, vederbörande begått flera brott avsamma slag - av vilka något faller under tryckfrihetslagstiftningen och någotannat icke gör det - föreligger vad brottsbalkskommentatorerna brukar kallakollektivdelikt. Då skall man bedöma de brotten i klump om de i övrigt är avsamma typ. Hela spionerikomplexet skall alltså i ett sådant fall bedömas enhgttryckfrihetsförordningen. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären i TroUhättan (s): Trots att debatten dragit ut vill jaggärna återkomma till tre punkter. Till att börja med har man gång efter annan hänvisat tiUvad skrev ; det har talats om ett uttalande frånutskottefs sida 1967, och det har t. o. m. sagts att detta uttalande godtogs avkamrarna. Låt mig helt kortfattat erinra om att det hela är en beskrivning frånutskottets sida av gällande rätt. Att jag nu tar upp detta uttalande beror påatt jag anser att vi kommer i en fullständigt omöjlig situation, om enbeskrivning i ett utskottsutlåtande skulle granskas av varje kammarledamot ochhan genom att inte opponera sig mot detta skulle anses godta den beskrivningsom finns i reciten. har majoriteten i utskottet gjort någonting som går ini utskottets egen skrivning och som däremot kan betecknas som ett uttalande. Den andra saken gäller vad som skulle ha hänt den 24september om justitieminister hade varit i då.Jag har inte Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären frågathonom, men jag har ställt frågan till mig själv: Skulle han ha förordnat ombeslag? Utgår jag från den försiktighet som han har visat och som jag för anser vara klok skulle han inte ha gjort detta. Det är därför jag vägardra slutsatsen att det inte blev några praktiska konsekvenser av detförhållandet att det inte fanns utfärdat något förordnande för annat statsrådatt tjänstgöra i justitieministerns ställe. Det är möjligt att det hade varitannorlunda om varit justitieminister. Att döma av hans inlägg skulle han med största brådska ha förordnat om beslag. Men det är ju hansbedömning. Och han kan inte begära att skall handla i hansanda eller att någon annan, som varit förordnad enligt 5 § regeringsformenskulle ha följt ' intentioner. Den tredje saken gäller om justitieministern i maj 1973skulle ha begärt att justitiekanslern skulle väcka åtal. Jag antar att vi äröverens om att det ändå är justitiekanslern och inte justitieministern somväcker åtalet och att en begäran från justitieministern om åtal ändå skallsjälvständigt prövas av justitiekanslern. En sådan begäran från justitieministernär alltså inte att fatta som en order till justitiekanslern. På den punkten harjag den meningen, att justitiekanslern har en självständig bedömningsrätt. Imitt huvudinlägg gav jag bevis på att så har varit fallet, och det gäller intebara mål av det enkla slag som något senare här hänvisade till. Sedan måste jag erkänna att jag inte riktigt förstår detresonemang som drivs på den här punkten av dem som står bakom den gemensammaborgerliga resei"vationen. Såvitt jag har kunnat förstå av deras inläggskulle man ha slagit vakt om tryckfriheten genom att väcka åtal . Jaghar svårt att inse att ett sådant åtal skulle ha varit ett värn förtryckfriheten. Möjligen kunde det ha varit så under två förutsättningar. Denena är att man på det sättet skulle ha förhindrat en brottmåls-process. Migveteriigt var det dock aldrig tal om en brottmålsprocess . Den andraförutsättningen var att man skulle ha väckt ett sådant åtal i preventivt syfte,så att det som sedan stod i Folket i Bild/Kulturfront intepublicerats och så att inte hade gett ut sin bok. har jag tolkat hela andan i tryckfrihetsförordningen pådet sättet, att åtgärderna inte skall ha ett preventivt syfte. När det gällerbeslag torde doktrinen vara att dessa beslag skall in casu förebygga elleråtminstone begränsa skadeverkningarna av den skrift det gäller. Detta resonemang anser jag mig kunna flytta över även tillfrågan om att väcka åtal. Åtalet skall komma till därför att man finner att detär motiverat med åtal i det fall som föreligger; inte för att förebygga ettbrott som kan komma fortsättningsvis. Självklart har var och en rätt att efteråt göra sinbedömning av vad som hände . Justitieministern gjorde sin bedömning,och jag kan inte frigöra mig från känslan att man i detta fall ville attjustitieministern skulle gå hårdare fram. Han skulle inte ha nöjt sig med attveta att justitiekanslern prövade ärendet på grund av en enskild personsskrivelse utan han skulle själv ha skrivit till justitiekanslern och begärtåtal. HerrHERNELIUS (m): Jag begärde faktiskt ordet närmast för attreplikera i . Han konstaterade att jag uttryckte migmed en viss försiktighet. Jag medger gärna att jag gjorde det, men jag vUltillägga att jag brukar sträva efter att uttrycka mig försiktigt så fort ettärende är något komplicerat. har emellertid i fört framnågra synpunkter som jag i största korthet skall ta upp. För det första säger att det åberopadeuttalandet i är ett referat av KU:s uppfattning avgällande rätt. Det är helt korrekt. Något annat har det inte utgivits för attvara. Det är värdefullt vad som sägs där. Men jag vill tillägga att vid sidanom uttalande står uttalande av departementschefen ipropositionen. Båda har sitt värde. För det andra frågade : Vad skulle ha häntom hade fungerat som justitieminister ? Hade detskett något beslag då? Hade någon ändring i sak inträffat? Och för att riktigtföra debatten upp på höjderna tillägger : Om hadevarit justitieminister kanske andra saker hade inträffat. Jag vill säga att detär helt ointressant vad som skulle ha hänt om hade varit iStockholm. Det är helt ointressant om i eller jaghade varit justitieminister- om vi nu kan tänka så vidsträckta tankar. Det ärinte det frågan gäller, , det bör ju KU:s ordförande veta. Det ärfråga om att iaktta formerna, inte något annat. Att sedan spekulera i deolyckor som hade kunnat inträffa för den händelse man hade iakttagit formernaär ett resonemang som inte hör en konstitutionell debatt till. Formerna skallföljas, och det sägs klart ut vad formerna i detta fall innebär. Det har herrJohansson själv skrivit under som en av männen bakom det eniga uttalandet ikonstitutionsutskottet. Sedan återkommer till frågan om åtal i majoch säger att ett beslag primärt inte har preventivt syfte och lika Utet börett åtal ha det. Det är riktigt, det kan jag instämma i. Ä andra sidan har välherr klart för sig att ätalspraxis har en stor betydelse i fräga omtryckfriheten? Tag t. ex. sedlighetsbrotten i tryckt skrift! Där åtalades pålöpande band under en . Dessa åtal ledde ibland till resultatmen ibland ledde de inte till resultat. Så avbröt justitieministern plötsligtdenna praxis och slutade åtala. Jo, det blev en explosion itidskrifter och böcker av sådant som varit förbjudet, som hade åtalatsoch beslagtagits. Nog hade åtalsbesluten sin självständiga verkan på den praxissom utvecklade sig, det är väl rätt självklart. Flera talare har återkommit till frågan om man genom åtali maj skulle ha strävat efter större stränghet - vari miUtant, som det hette ien del inlägg eller inte. Jag tycker det är ganska viktigt att slå fast attnär tryckfrihetsförordningen åberopas mot en misstänkt brottslig företeelse ärdet till medborgarnas skydd, till tidningsmännens och publicisternas skyddgenom att opinionsbildningen och yttrandefriheten tillförsäkras de särskildaprivilegier som ligger i tryckfrihetsförordningen, bl. a. i form av denallmänna föreskrift som jag har citerat att man skall se mera till syftet än till framställningssättet. Man skall i tvivelsmål hellre fria än Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären fälla, manskall se mera tiU ämnets och tankens än till uttryckets lagstridighet.Jurysystemet är ett annat exempel. Detta är alltså det skydd föryttrandefriheten som stipuleras i tryckfrihetsförordningen, och därför skalldenna tillämpas. Det är det som inte skett i det här fallet. Jag måste tyvärrstäUa en fråga till : Anser att det ärtUlfredsstäUande att regeringen beslutar om åtal men att dettaåtal aldrig kommer till stånd utan att samhällsingripanden sker i andraåtalsformer, att det aldrig blir något tryckfrihetsåtal utfört och aldrig någontryckfrihetsprocess? Är det tUlfredsstäUande och är det i överensstämmelse medtryckfrihetsförordningens anda? Såvitt jag kan finna är det inte det. Men herrJohansson har frågan! HerrSVENSSON i (vpk): Några ord till förtydligande av innebörden icitatet års tryckfrihetssakkunniga, vilket är mycket auktoritativt.Det tar faktiskt över även högsta domstolen - högsta domstolen är också skyldigatt följa lagstiftningen. Citatet lyder; "Ansvar för brott mottystnadspUkt kan icke särskilt utkrävas vid sidan av ansvar förtryckfrihetsbrott, för vUket gärningsmannen själv är ansvarig, och ej heller omvänt. "Till vad jag sagt om innebörden i den lilla satsen "och ej helleromvänt" vill jag säga att den uppenbara, och som jag förstår endaförnuftiga meningen med den här frasen är följande: Om en person som är misstänkt för spioneribrott ärtryckansvarig, dvs. själv är det eller tillhör den krets på en redaktion somfaller under de speciella ansvarsregler som stadgas i tryckfrihetsförordningen,skall han för detta spioneribrott åtalas enUgt tryckfrihetsförordningen ochicke enUgt . Men om personen i fråga inte tillhör denna speciellakrets av tryckansvariga utan är en meddelare eller en person som anskaffatuppgifter utan att tUlhöra den här kretsen, då skall han dömas enligtbrottsbalken och då är tryckfrihetsåtal uteslutet. Det är den sakligainnebörden i frasen "och ej heller omvänt". Någon annan mening kanden rimUgen inte ha. Lagstiftarna har med detta haft en uppenbar, klar ochförnuftig avsikt, nämligen avsikten att undvika att två rättssystem -och tryckfrihetsförordningen kommer i kollision med varandragenom att man tillämpar båda på en gång eller i olika fall tillämpar felrättssystem. Avsikten är att klart skilja de två rättssystemen från varandraoch klargöra vem som skall åtalas enligt det ena och vem som skall åtalasenligt det andra. Det är mot bakgrunden av denna självklara och förnuftigaavsikt hos grundlagsstiftarna, dvs. hos oss själva här i , som det ärså betänkligt att företrädare för regeringspartiet och även personer utanfördetta gör sig till tolk för en uppfattning enligt vilken det skulle varamöjligt för den politiska instans som övervakar tryckfriheten, dvs.justitieministern och i sista hand hela regeringen, att efter eget gottfinnandevälja vilket rättssystem som skall gälla genom att åtala eller icke åtalaenligt tryckfrihetsförordningen och genom att tolerera att två olikarättssystem tillämpas på samma person parallellt med varandra. Det är en enormtfarlig uppfattning. Det betyder nämligen att man skulle kunna välja process, skulle kunna få göra som man ville idet individuella fallet, att man skulle kunna anpassa det rättsliga handlandetefter det som var politiskt lämpligt i den speciella situationen. Betänkligt ärdet när denna tolkning, som ju ytterst leder till ett godtycke, förs fram avpersoner som skall sitta i de utredningar vilkas arbetsresultat kommer attpåverka den framtida tryckfrihetslagstiftningen och det faktiska utrymmet förden framtida tryck- och yttrandefriheten. Jag återkommer därför att desocialdemokratiska talarna har upprepat påståendet attreservanterna vill gå hårdare fram mot journalisterna och att vi har en mermilitant inställning. Det är snarare tvärtom. ViU man använda ordet militant,skall man väl begagna det om dem som vill få till stånd en brottmålsprocessföre en tryckfrihetsprocess. Jag upprepar att jag anser att rättssäkerheten iett sådant här fall garanteras genom att man får ett tryckfrihetsmål med deansvariga utgivarna i stället för ett brottmål med uppgiftslämnarna. i sade att om man förordnat omett beslag , skulle det sedan ha upphävts. Det är ju ettmissförstånd. Då har inte märkt att orsaken tUl att dettryckfrihetsåtal om vilket justitiekanslern föranstaltat inte kom till ståndvar att det avskrevs därför att saken varit föremål förbrottmålsprocess. Den argumentation som i ochutskottets ordförande för är endast möjlig, om man tycker att det är riktigtatt brottmålsprocessen går före tryckfrihetsprocessen. Vi tycker att det ärfel, och detta är kärnan i vår reservation. Det kan inte med något rimligtspråkbruk betraktas såsom en mer militant instäUning. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären HerrSVENSSON i EskUstuna (s): För vill jag påpeka att JK;s åtalsbeslutinte omfattade FiB/Kulturfront utan enbart boken. Vad jag sade om ettupphävande av beslaget gällde just beslaget av tidningarna. Det är viktigt attreda ut detta. Beträffande förhållandena är det fullt klart att dåinte fanns något tänkt parallellställt brottmål. Därför innebär ett krav pååtal ett krav på en större stränghet. Jag vill säga till om man står på tryckfrihetens sida kanske man inte bör förorda en strängareåtalspraxis. Jag tycker nog att det har inneburit en positiv sak att man harvarit mycket försiktig och återhållsam med åtal i detta land. Jag håller pä min tolkning, i . Detfinns inte något klart klart föreskrivet som skulle prioritera tryckfrihetsmålframför vanligt brottmål i dessa fall. Det framgår mycket tydligt av utskottetsskrivning. Men, i , när ni anklagar mig för att försöka attkonservera denna ordning i den massmedieutredning som pågår, vill jag fråga:Är det inte bättre att gå in i utredningsarbetet och vara medveten om bristernai lagstiftningen än att säga att allt är solklart redan nu och att ingaändringar behövs? inlägg går ju ut på att det inte behövsnågra tilläggsdirektiv till massmedieutredningen och att det inte behövs någrapreciseringar. Jag hävdar att det behövs. 5 protokoll 1974. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären hävdar attvi måste genom massmedieutredningen få fram de nödvändiga preciseringarna, såatt man inte får en bedömning efter ohka processueUa regler. ju ändå innebära att man ändrar det som har varit fel i den gällandelagstiftningen, och då är det nog en fördel, om den som utreder detta ärmedveten om bristerna och oklarheterna i den lagstiftning vi nu har. Det voresämre att ha den blåögda tro som har på att lagstiftningen i dagskuUe vara fullständigt klar. i TroUhättan (s): Det är kanske inte möjligt för mig att övertyga varandra på alla punkter, men just därför är detväsentligt att vi konstaterar att vi är överens på en punkt, nämligen att detfinns särskilda privilegier för pressen som vi skall slå vakt om. Det finns entryckfrihet som vi har all anledning att vara rädda om. Men gäller diskussionen tillämpningen ,och jag har inte kunnat bli övertygad om att man skulle kunnatkomma fram till en bättre vakthållning kring tryckfriheten genom attjustitieministern hade begärt åtal hos justitiekanslern och eventuelltförordnat om beslag. När det sedan gäller händelserna , så kan jaginte tro annat än att vi är överens om vad utskottet skrivit:"Mot bakgrund av det anförda har utskottet inte funnit anledning tillerinran mot den bedömning som gjordes inom regeringen att tryckfrihetsåtal motBratt borde komma till stånd, oavsett vad den utredning som pågick hosåklagarmyndigheten i kunde leda till." Därefter går meningarnaisär på en punkt, och här ger jag mitt svar till , som ju anseratt justitieministern borde ha gått in och påverkat justitiekanslern under dentid som förflöt efter . Enligt min mening har justitiekanslernen sådan självständighet att justitieministern i ett sådant fall icke bör gå inoch påverka honom i den ena eller den andra riktningen. HerrSVENSSON i (vpk): Till i vill jag sägaatt det är klart att det finns mycket i det här komplexet som kan behövautredas. Vi är inte motståndare till det - tvärtom hade vi med glädje deltagiti det utredningsarbetet, om vi bara hade fått lov, men det får vi inte sombekant. Men man behöver inte utreda det som är klart från börian, nämligen depunkter på vilka det redan finns auktoritativa och accepterade tolkningar. Depunkterna är ju alldeles onödigt att utreda, ty det kan ju bara resultera i attklarheten blir mindre och därmed också rättssäkerheten mindre och tryckfrihetensnävare. i säger att han håller på sintolkning. Ja, det är bra. Det hade varit ännu bättre, om han hade haft någraskäl för att hålla på sin tolkning. Är det inte uppenbart, iEskilstuna, att det har varit en strävan i alla rättssamhällen att försökahålla isär olika rättssystem, att undvika konkurrens och konflikt mellan olikatyper av påföljdssystem? Det är en ganska uppenbar strävan. att det ärdenna strävan som har dikterat det av mig citerade yttrandet i utlåtandet från1944 års tryckfrihetssakkunniga, s. 245? Avsikten är att man skall inte kunnaåtalas enligt 2 rättssystem. Något sådant vore en orimlighet, och den ärutesluten med den tolkning som jag har redogjort för. Därför måste det varafelaktigt att göra gällande att människor kan åtalas enligt två oUkarättssystem och eventuellt dömas till dubbla påföljder - först somtryckfrihetsansvariga och sedan som brottmålsansvariga. Låt mig bara för i ,med anledning av vad han sagt två gånger om vad effekten av ett beslag i septemberskulle ha blivit, påpeka att justitieministerns åtalsanmälan den 27 septemberomfattade både Bratts bok och FiB/Kulturfront nr 17. i svar på minfråga innebar såvitt jag förstår ett konstaterande av att regeringen skullevara maktlös, likaså justitieministern.