prot · FX0995 · 1974-12-31 00:00:00 — Han känner mycket vältill de här förhållandena och att jag i utskottet ville ha en annan lagtext.Jag har inte för avsikt att gå vidare in på den motion som har föranlettreservationen, men jag vUl säga att vi har för avsikt att återkomma till nästkommanderiksdag med ett mera preciserat förslag. Genom den spärr som föreslås ipropositionen utestängs just de grupper som i hystefarhågor för och de organisationer som verkligen utför det fackliga arbetet. Med hänvisning till vad jag nu har anfört ber jag att fåyrka bifall till reservationen 2 vid betänkandet nr 15. Jag skaU nu gå över tiU rättegången iarbetstvister. Där har vi en motsatt uppfattning mot regeringen ochutskottsmajoriteten. Det gäller synen på arbetsdomstolen, koUektivavtalslagenoch naturligtvis § 32 i , alltsammans faktorer som man inte kansärskilja i det här resonemanget. Från folkpartihåll har uttryckts tillfredsställelseöver att lagförslaget inte ändrar arbetsdomstolens karaktär. Det har jag fullförståelse för eftersom det när arbetsdomstolen tilUcom var de frisinnade ellerliberalerna som just lade fram det här klasslagstiftningsförslaget, ellerarbetsfredslagstiftningen som man kallade det. Man hade vid det tiUfället stöd avhögern och bondeförbundet och man trumfade igenom dessa lagar mot en samladarbetarminoritet i . har således här ett dunkelt mörkblåttförflutet som man nu försöker skyla över genom att tala om demokratisering avarbetsplatserna och arbetslivet. Men har i varje fall varit med omatt föra fram ett förslag som just lagt en grund för en skärpning avarbetsköparparagrafen 32 i Svenska arbetsgivareföreningens stadgar. Arbetsdomstolen och kollektivavtalslagen är såledesviktiga komplement tiU § 32 i . Det är dessa klasslagar som i höggrad har hämmat arbetarnas kamp och fackföreningarnas möjlighet att på etteffektivt sätt tillvarata arbetarnas intressen. Men för att ge en riktig bUd av arbetsdomstolens funktionsom klassdomstol är det nödvändigt att göra en tillbakablick på dess tiUkomstoch koppling just till § 32. Jag anser det också nödvändigt att citera § 32 iSAF:s stadgar för att man skall få någorlunda sammanhang i resonemanget. "Vill delägare eller medlem i föreningen ingåkollektivavtal med fackförening, fackförbund eller annan organisation, skallförslag därtiU understäUas föreningens styrelse. Dylikt avtal må ej upprättasutan styrelsens godkännande. Styrelsen äger att efter vederbörande förbundshörande lämna föreskrifter rörande kollektivavtals tillämpning och omarbetsvUlkor, vUka icke äro reglerade i sådant avtal, ävensom i övrigt omdelägares förfarande i arbetsgivarfrågor, som styrelsen finner vara av störrevikt. Facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, m. m. I kollektivavtal, som upprättasmellan delägare eUer medlem i föreningen och fackförening eller fackförbund,skall intagas bestämmelse, att arbetsgivaren har rätt att fritt antaga ochavskeda arbetare, att leda och fördela arbetet och att begagna arbetare frånvilken förening som helst eller arbetare, stående utanför förening. Rätten att avskeda skaU dock utövas i överensstämmelse medav föreningens fullmäktige fastställda riktlinjer. Arbetsgivare, som för någon avhonom bedriven verksamhet är ansluten tiU föreningen, är förbjuden att underpågående strejk eller lockout i strid med styrelsens beslut direkt eUerindirekt bereda arbete åt eller på annat sätt understödja strejkande ellerutestängda eller eljest av konflikten berörda arbetstagare. Styrelsen börvidtaga lämpliga åtgärder för möjliggörande av dessa bestämmelsers efterlevnad. Fackföreningarna i allmänhet accepterade inte dennaarbetsköpar-paragraf trots att den s. k. decemberkompromissen kom tUl mellanSAF och LO 1906, varvid LO förband sig att verka för att just § 23, som den dåhette, skulle inskrivas i koUektivavtalen. I gengäld skulle föreningsrättenhållas okränkt. framlades förslag i om lagstiftning medungefär samma innehåll som de nuvarande klasslagarna har. Den gången förkastadesförslaget. Det dröjde innan förslagen på nytt lades på bord,då av en regering sammansatt av frisinnade och liberaler. 4 protokoll 1974. Facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, m. m. VUka var vid det tillfället starka motståndare tiUlagförslagen om kollektivavtal och om arbetsdomstol? Säkerligen vet de allraflesta att det var kommunister och socialdemokrater. Vad använde nu motståndarnatill klasslagstiftningen för motiveringar för sina avslagsyrkanden? Jag skall här återge några mindre avsnitt från den långadebatt som föregick detta för arbetarklassen ödesdigra riksdagsbeslut. Jag kanupplysa om att debatten varade i 14 1/abortlagsdebatten innebärsåledes inget rekord. I början av sitt anförande sade socialdemokraten herrJohanson i , som tillhörde reservanterna, bl. a. följande, som återgespå s. 3 i andra kammarens protokoll nr 38 : "Men trots arbetarnas bestämda motstånd synas lagarnanu skola komma att genomföras. Jag frågar: Vad blir detta om icketvångslagstiftning mot arbetarna? Jag nämnde förut, att arbetarna hysa en bestämd misstrotill opartiskheten och den ärliga avsikten med den planerade s. k. arbetsfredslagstiftningen.Finnas det då i de föreliggande lagförslagen bestämmelser, som kunna giva ettberättigat stöd för en sådan misstro? Ja, utan tvivel. Ett exempel: Vad liggerdet för rättvisa och opartiskhet uti att i 4 § i lagen om koUektivavtalförbjuda tillgripandet av sympatiåtgärder på de områden, där av arbetarnavidtagen sympatistrejk skulle bliva tOl men för arbetsgivarna, men på andraområden tiUåta sympatilockout i fullständigt obegränsad omfattning? Lagenförbjuder sådana åtgärder, då de kunna vara av betydelse för arbetarna, menlegaliserar dem för arbetsgivarna på de områden, där de äro av betydelse fördem. Kan detta kallas rättvisa? Därtill kommer, att skadeståndsbestämmelsernaaUtid måste komma att drabba arbetarparten mycket hårdare än arbetsgivarparten.Lagen kommer att klämma tUl arbetarna, medan däremot arbetsgivarna, med stödav den s. k. § 23 i kollektivavtalen, bliva i de flesta fall oåtkomliga. Dettaövertag, som den s. k. § 23 redan ger arbetsgivarna, legaliseras av lagen. Denjämställdhet, som staten måste vinnlägga sig om att giva parterna ilagstiftningen, har alldeles uppenbart blivit åsidosatt." Många talare uttryckte samma mening, att dessa klasslagarskulle komma att vara ett viktigt verktyg i arbetsköparnas händer i kampen motarbetarklassen och fackföreningarna. Det var i första hand § 4 ikollektivavtalslagen som man från arbetarrörelsens representanter gick tillstorms mot liksom att den borgerliga regeringen hade för avsikt att införa ensärskUd domstol för handläggning av frågor rörande koUektivavtalslagen. Mångatalare framförde också den bestämda åsikten att arbetarna i trängda lägen inteskulle följa klasslagarna och att det säkert skuUe bli tUlfällen då storaarbetarskaror kom att helt ställa lagbestämmelserna åt sidan och tillgripa bådestrejker och bojkotter, oavsett om de kom att betraktas som lovliga eller ej. Efter omröstningen om lagförslagen begärdesocialdemokraten ordet och yttrade följande: "Herr talman! Jag skall be att få till protokoUetanteckna min reservation mot den nedriga handling, som härmed har begåtts motSveriges arbetarklass." Även detyttrandet finns återgivet i det protokoll som jag tidigare åberopade,på s. 129. Några talare framförde också den tanken att lagen gavarbetsköparna möjlighet att helt lagligt i än högre grad än missbraka§ 23, som den nuvarande § 32 då hette. Ett kort citat från denna debatt, som alltså varade i över14 timmar, berör arbetsdomstolens sammansättning och status. Det var socialdemokratenEnglund som yttrade följande det finns återgivet på s. 134 i samma protokollsom jag tidigare nämnt: "---------- jaghar den uppfattningen, som jag skuUe ha givit uttryck åt även underden stora principdebatten, för såvitt jag icke strukit mig från talarlistan,att det mest anmärkningsvärda i den rättsordning på arbetsmarknadens område ifråga om kollektivavtalen, som här skaU stadgas, är, att man här skapar en endadiktatorisk instans utan möjlighet för den förlorande parten att vädja tiU enhögre instans, såsom fallet är i andra mål." De talare som jag här har citerat var företrädare för detsocialdemokratiska partiet, och de frågor som dessa arbetarklassensrepresentanter agerade i Sr samma frågor som kommunisterna alltjämt driver. Man måste då fråga sig: Har arbetaroppositionen från 1928års riksdag i sak fått rätt? Var dess farhågor sakligt grundade? Var det enriktig linje som arbetarklassens representanter enades om, när de så hängivetbekämpade tillkomsten av klasslagarna, inte bara i utan också utanförden? I sammanhanget skall nämnas att inte mindre än 70 000 arbetaredemonstrerade mot tillkomsten av klasslagarna bara här i , ochnaturligtvis förekom stora demonstrationer också på andra ställen i landet. De här frågoma kan man utan tvekan svara ja på. Det dröjdeinte så länge innan verkningarna av arbetsdomstolen gjorde sig kännbara. Redan.1932 avkunnades en hel rad domar som bekräftade arbetarrepresentanternasfarhågor, och jag skall referera till några av dem. I dom nr 1932 upphävde arbetsdomstolen ett lokaltträffat avtal, som var förmånligt för arbetarna och som de hade tiUtvingat sigi en lokal strid. I domen hänvisades tiU att avtalet inte var underställt ochgodkänt av . Det var således en dom, baserad på följande mening i§ 23 alltså nuvarande § 32 som jag tidigare citerat: "Dylikt avtal må ejupprättas utan styrelsens godkännande." Det hjälpte inte att arbetarorganisationenkunde bevisa att representanter för huvudorganisationerna hade varit med vidförhandlingarna. Dom nr 18 gällde en tvist om huruvida deavskedanden som företagits stred mot gällande kollektivavtal. I avtalet fannsinskrivet att vid inskränkning av personal skulle den sist anställde i förstahand lämna arbetsplatsen. förde i bevis att företaget inte följtdenna bestämmelse; man hade avskedat en arbetare som hade haft längreanställning. Men vad blev domen? Jo, arbetsdomstolen fastslog att även om ensådan bestämmelse fanns i avtalet så kunde den inte strikt följas, och denkunde inte förplikta arbetsgivaren att utan vidare avskeda den anställde.Arbetsköparen fick alltså rätt även i denna väsentliga tvistefråga. Enbestämmelse som hade införts i kollektivavtalet sattes helt ur spel. Facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, m. m. Facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, m m. Dom nr 37 berörde en tvist om huruvida företagethade rätt att beordra ett arbetes utförande i tvåskift utan att härför betalaextra ersättning. Någon bestämmelse i koUektivavtalet om skiftarbete faniisinte. Arbetsköparen hävdade att arbetet brådskade och att tvåskift av denanledningen var nödvändigt. Arbetarna vägrade att utföra arbetet efter dessalinjer, eftersom det inte fanns bestämmelser i avtalet om detta, med mindre änatt man fick övertidsersättning. Arbetsdomstolens dom i det fallet blev att fackförbundetoch den lokala fackföreningen förpliktades att vidta alla de på dem ankommandeåtgärder som var erforderliga för att förmå arbetarna att återuppta arbetet ochatt därvid ställa sig till efterrättelse de föreskrifter bolaget meddelat omarbetets utförande i tvåskift och om tiden för dessa skifts förläggning.Arbetarnas ersättningsfråga tog inte arbetsdomstolen ställning tiU.Arbetsdomstolen fastslog således här arbetsköparnas oinskränkta rätt att frittleda och fördela arbetet. Som vi alla känner till är detta en av grundsatsernai § 32. I dom nr 1932 behandlades en tvist om huruvidafackföreningen vidtagit blockad mot en fabrikör. Företaget hade avskedat enarbetare och åberopat arbetsbrist som orsak för att bara några dagar senareannonsera efter arbetskraft. Den avskedade sökte då på nytt arbete menavvisades han var inte önskvärd. Frågan behandlades helt naturligt avfackföreningen och blev därför känd bland de organiserade arbetarna, med följdatt ingen av de organiserade arbetarna tog anställning hos denne fabrikör.Fackföreningen stämdes till arbetsdomstolen och dömdes också tUl skadestånd ochandra omkostnader, som skuUe betalas till företaget. Domskälet angavs varaolovlig blockad mot företaget. Det hänvisades också till kollektivavtalslagens4 §. I en annan dom som arbetsdomstolen avkunnade, nr 17 år1932, ålades arbetare att uppträda som blockadbrytare. Skyldighet förelågenligt kollektivavtalslagen att utföra ifrågavarande arbete, trots att det varförklarat i blockad av en annan arbetargrupp. hade ställt sigbakom arbetarna och ansåg att man inte skulle utföra arbetet. Fackföreningendömdes att utge skadestånd tUl företaget, och helt naturligt dömdes också dearbetare som vägrade att ställa upp som blockadbrytare. Jag viU också omnämna dom nr 1932 som kanske är denmest omtalade och mest kända. Det gäller ett avskedande som företagits pågrunder som inte har med arbetarens uppförande eller arbetarens skötsel av sittarbete att göra. Det fanns således inga som helt skäl för vare sig uppsägningeller avskedande. Här slår arbetsdomstolen fast att det inte behövs något skälför uppsägning, dvs. att även om fackföreningen inte gått med på att ikollektivavtalet införa arbetsköparparagrafen om rätten att fritt antaga ochavskeda skall den ändå gäUa. Arbetsdomstolens dom kan ju inte överklagas, ochden var prejudicerande. Det har sedan också ett flertal gånger konstaterats attså är fallet. I och med dom nr 1932 upphöjdes i praktiken § 32 iSAF:s stadgar tUl lag. Det här är bara några axplock ur arbetsdomstolens domar år1932. Många fler domar som visar klasskaraktären skulle naturligtvis kunna dras Detkan vara värt att särskilt understryka att domarna har en omedelbar negativverkan. Men inte bara det de är som sagt också prejudicerande. Arbetsköparnahar inte bara haft nöjet av den direkta vinsten; prejudikaten har kunnatanvändas som slagträ mot arbetarna i lokala och andra förhandlingar. Hur blev det nu i fråga om arbetarnas respekt förklasslagarna? Blev det som arbetarrepresentanterna i vid det tidigareangivna tiUfället sade, när borgarna genomtrumfade den här s. k. arbetsfredslagstiftningen?Ja, det står säkerligen klart för alla att det förekommitotaliga tiUfäUen då arbetarna i nödsituationer helt bortsett från bådekollektivavtalslagens strejkförbudsparagraf och hotet om instämning tiUarbetsdomstolen. När arbetarna-tvingas gå tiU kamp för sina livsbetingelser, dåkan varken klassdomstolar eller klasslagar hejda dem. Händelserna påarbetslivets område har också med all tydlighet visatatt man helt enkelt inte kan följa dessa klasslagar. kommunisterna har vid årets riksdag väcktflera motioner som tar upp dels rättssystemet på arbetsmarknaden, delsmaktförhållandena. I inrikesutskottets betänkande nr 16 behandlas två av dessamotioner. Den första motionen, som jag nu i korthet skall beröra, ärmotionen 1548, där vi yrkar att skiljenämndsförfarandet inte skall få användassom rättsinstans för lösande av tvister i arbetslivet. Det är ett system somtUlämpas med hänvisning tUl lagen om skiljemän , enligt vUkenparterna kan avtala om tvisters lösande genom tillsättande av skiljemän. Vi haransett att den formen av rättsförfarande i arbetstvister är förkastlig av fleraskäl. Först och främst bygger systemet på en föråldrad lag, vars paragraferinte kan anses fylla kravet på ett rättsförfarande, där det inte ens finnsöverklagningsrätt. Lagens bestämmelser beträffande tillsättande av skiljemänär också diskutabla. Parterna har möjligheter att följa lagtexten och i varjesärskilt fall utse en skiljeman vardera, som sedan skall enas om en opartiskordförande. Man kan också avtala om hur skiljemän skall utses och hur många detskall vara. I de flesta kollektivavtal där denna bestämmelse finns intagen ärdet vanligaste förfarandet att arbetsköparna utser två man och fackföreningentvå, och dessa fyra skall sedan försöka enas om en opartisk ordförande. Kan maninte det, så är det på förhand inskrivet i kollektivavtalet hur man skall gåtill väga. Jag kan som exempel nämna att i finns det i vissa avtalföreskrivet att ordförande utser den opartiske femteskiljemannen, som skall vara ordförande. I andra kollektivavtal är föreskrivetatt därest man inte kan enas skaU borgmästaren i första hand ha erbjudandet,men han har möjlighet att avsäga sig uppdraget, och gör han det äröverexekutorn skyldig att åta sig uppdraget som opartisk ordförande. Beroendepå vilka uppgörelser som träffas kan alltså som ordförande utses endera borgmästaren,överexekutorn eller den person som ordförande utser. Men skiljemannaförfarandet är förkastligt även ur andrasynpunkter. Det kan inte vara ett vettigt rättssystem att ha det ordnat så, attpersoner Facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, m. m. Facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, ni m. sominkallas som vittnen eller experter för att avge utlåtande i en rättegång ellerskiljedom inte ens kan åläggas att tala under ed eller sanningsförsäkran.Vederbörande är med andra ord inte tvingad att tala sanning eller återge rättaförhållandet. Det kan som sagt inte vara vettigt. Det finns också här iStockholm ett exempel på ett sådant förfarande, där man sedan har tvingats gåtill tingsrätten för att få frågan prövad på nytt. Jag skaU inte här nämnavilket fall det gäUde. Vidare kan skiljemannaförfarandet bli onödigtkostnadskrävande, eftersom skiljemännen själva enligt lagen avgör hur stortarvode de skall ha. Om någon av parterna anser att skiljemännen har beslutat omför höga arvoden kan man gå till domstol och få arvodenas skälighet prövad.Dessutom tillkommer naturligtvis vanliga processkostnader. 1 propositionen 77 angående rättegång i arbetstvister påtalasockså de negativa dragen i detta rättsförfarande, och utskottet hänvisar tUlatt arbetsrättskommittén håller på att arbeta med denna fråga. Det sägs attskiljemannaförfarandet kommer att ändras så att tingsrätterna skall fungera somskiljedomare och att statsverket skall svara för skiljemännens arvoden. Menkvar står att skiljedom inte kan överklagas i högre rättsinstans, och dettastrider mot vår uppfattning att man alltid skall ha rätt att överklaga en dom. Av det jag nu har anfört och av vad som anförts ivänsterpartiet kommunisternas partimotion med anledning av regeringsförslagetframgår klart att ett säkrare och bättre rättssystem för handläggning avarbetstvister är en nödvändighet. Vi har krävt att rättegång i arbetstvist alltid skall varakostnadsfri för arbetarna. Vi har också krävt att mål i arbetstvister skallanhängiggöras på ort i det län som käranden eller svaranden är bosatt i. Manmåste också alltid ha rätt att själv avgöra vem som skaU biträda i rätten. I §13 lagen om arbetsdomstol stadgas nu undantag från den rätten. Vi har ocksåansett att överklagningsrätt alltid skall finnas. Vi har funnit att regeringens förslag inte medför någotannat än en organisatorisk ändring av arbetsdomstolen, innebärande att antaletdomare utökas och att arbetsdomstolens arbete kommer att öka i väsentlig mån.Arbetsdomstolens behörighet har således utvidgats. Sin karaktär somklassdomstol bibehåller den dock helt oförändrad. Det kommer att skapas nyaprejudikat i anslutning till nya lagbestämmelser som rör arbetslivet och som såsmåningom träder i kraft. kommunisterna har yrkat avslag påregeringens förslag tUl lag om rättegång i arbetstvister. Vi anser att det ärnödvändigt med ett helt nytt rättsförfarande i fråga om handläggning avarbetstvister. Arbetsdomstolens prejudicerande domar måste med det snarasteogiltig-förklaras, sä att dessa inte i fortsättningen kan användas som slagträmot arbetarna och fackföreningarna. kommunisterna har begärt att nytt förslagtill lag om rättegång i arbetstvister skall framläggas och att de riktlinjersom anförts i vår motion skall ligga tiU grund för detta förslag. Jag vUl med hänvisning till det anförda ochtill kommunisternas partimotion yrka bifall till vpk:s reservationvid inrikesutskottets betänkande nr 16. HerrULANDER(s): Min uppgift här är att något berörainrikesutskottets betänkande nr 15. Det förslag om facklig förtroendemans ställning som nubehandlas är en del av det reformarbete när det gäUer arbetslivets villkor somfackföreningsrörelsen har krävt. Kraven har kommit frånarbetsplatserna och formulerats på kongresser och konferenser, och har vikommit fram till tidpunkten för ett praktiskt förverkligande. Filosofin bakom förslagen är de anställdas rätt till denegna arbetsplatsen. Lagförslaget om facklig förtroendemans ställning är enviktig del av reformarbetet inom arbetslivet och en förutsättning för övrigarbetsrättslig lagstiftning. Fackföreningsrörelsen har i förhandlingar undermånga år krävt en lösning av dessa frågor. Någon sådan har inte kommit tillstånd. har då blivit en framkomlig väg. I likhet med statsrådet är jag till freds med attutskottets ledamöter i huvudsak kunnat enas om förslaget. Till betänkandet haremellertid fogats tre reservationer. En av dessa reservationer speglar denolust som arbetsgivarorganisationerna öppet visar inför förverkligandet avdenna lagstiftning. Jag tänker på reservationen 1. i utskottetyrkar där i stort sett bifall tUl den numera beryktade motionen 1811. I denpågående debatten här i kammaren tar den ene efter den andre avstånd frånreservationen och motionen, men motionen är ändå skriven, och den harnaturligtvis haft något syfte. Reservanterna föreslår i princip atttolkningsföreträdet skall tas bort och anför: "Det finns anledning räknamed att arbetstagarparten kommer att avstå från att använda sitt tolkningsföreträdei de fall tolkningsnämnden meddelat beslut som är avsett att gälla till desstvistefrågan prövats av domstol eller skiljenämnd." Om man ser på de remissyttranden som avgivits medanledning av lagförslaget finner man att det inte finns något belägg förreservanternas förmodan. Det är naturligtvis omöjligt att arbetstagarna viUfrånhända sig tolkningsföreträdet, eftersom de enligt remissyttranden tilllagförslaget viUe gå längre än propositionen nu gjort. Däremot har de olika arbetsgivarorganisationerna i sinaremissyttranden gett stöd för uppfattningen att tolkningsföreträdet skulle tasbort. Inrättandet av tolkningsnämnder är en konstruktion sominte ger några fördelar. I stället för att, som påstår, förkortavägen till ett avgörande genom att inrätta tolkningsnämnder förlänger man den:I sådana förhandlingar, liksom i alla andra förhandlingar, blh det naturligtvisså att man har lokala förhandlingar, centrala förhandlingar och en avgörandepart. Reservanterna vill ha en tolkningsnämnd, som skall anlitas innan ettärende kommer till arbetsdomstolen. I stället för att förkorta behandlingsvägenförlänger man den! Jag tror att via den konstraktionen vUle kommaåt tolkningsföreträdet, och då måste de naturligtvis använda alla sinatillgängliga argument. Med den nya organisationen av arbetsdomstolen ges vidaremöjlighet tUl snabbehandling av ärenden genom interimistiska beslut. Facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, m. m. Facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, m. m. ytterligarebort argument för de föreslagna nämnderna. Statsrådet har också påpekat att det enligt gällanderegler finns möjlighet att anlita skiljenämnd i stället för att gå tUlarbetsdomstol och att det är parternas ensak om de vill lösa en fråga på detsättet. Den motion som Ugger tUl grund för moderaternasreservation i utskottet var undertecknad av en representant för varderacenterpartiet, och , men den stöddes inte i utskottet avnågot annat parti än . Det säger kanske något om motionen och desssyfte. i kommunisterna står förreservationen 2. I den reservationen krävs att organisationer som inte harkoUektivavtals-förhållande tUl arbetsgivaren skall ha rätt att utse fackligförtroendeman. I hela det pågående arbetsrättsliga reformarbetet är deten princip att det är kollektivavtalsslutande parter som berörs avlagstiftningen; de organisationer som har det allmänna ansvaret för avtalenskall också få svara för uppgifter som tUlkommer organisationer genomlagstiftningen. För övrigt har i utvecklat skälen mot denreservationen.