prot · FX0991 · 1974-12-31 00:00:00 — Sålunda anser utskottet attsärskilda förväntningar måste knytas till ;s möjligheter att bidra tillett rikare utvecklat näringsliv i de båda kommuner där företaget är dendominerande arbetsgivaren. Utskottet finner det också uppenbart att storuppmärksamhet måste ägnas åt den här frågan vid den regionala planeringen.Efter detta återstår väl bara att hoppas att den inriktningen följs bättre änvad som varit fallet . och kommuner är som sagt baserade pågruvhante-ringen. Men naturiigtvis kan dessa samhällens framtid inte heltknytas enbart till den naturtillgång som malmen utgör. Industrialisering efterandra linjer är också nödvändig. Och att sådan är möjlig visar de företag somredan är etablerade här uppe företag som helt naturligt betjänar ochkommunen men som i imponerande utsträckning också lyckats tränga ut påvärldsmarknaden. Trots från exportsynpunkt ogynnsamma läge säljerMining Transportation Co. sin Kirunatruck tiU bortåt 20-talet länder. För attkunna vidareutveckla sin produkt skulle företaget ha nytta av ett samarbete medLKAB. Det skulle i sin tur betyda arbetstillfällen åt fler i det egna företagetoch mer sysselsättning åt företag som sysslar med deltillverkning för . glädjande starka betoning av roll idetta sammanhang hoppas jag skall innebära en knuff framåt. Den omständighetenatt utskottet utgår från att allmänt skall sträva efter att bidra tillpositiva existensvillkor för andra företag i malmkommunerna förutsätter nog,som jag ser det, att förhållandet mellan och övriga företag utvecklas ävenpå andra grunder än de rent affärsmässiga. Att sedanförbigick det lokala företaget och placerade en beställning på 19 gruvtruckar iUSA är ett exempel som visar att statliga företag inte alltid lever upp tillden regel som säger att inköp i första hand skall göras inom landet och ommöjligt på den plats där företaget verkar. ;s uppgift i malmkommunerna har från ansvarigt hållsagts vara att bryta malm. Att den inriktningen är alldeles för ensidig ärnäringsutskottet uppenbarligen helt överens med oss motionärer om. Ett sätt attkomma fram till en industriell utbyggnad även i malmkommunerna är det slag avsamplanering som tidigare talat för. Jag vill sluta med att instämma i herrLövenborgs yrkande om bifall till reservationerna 3 och 4. Finansiering av ett nytt stålverk i hemställer att riksdagengodkänner förslaget i propositionen 64 att staten tecknar aktier i finansiering av stålverket i med för det kommandebudgetåret. Jag har samma inställning i denna fråga som utskottsmajoriteten. Tillgången på råvaror på nära häll samt den relativanärheten till den stora europeiska marknaden för det framställda stålet harvarit en avgörande faktor vid bedömningen av förslaget om ett stålverk i Luleå.Även om avståndet till kunderna för NJA -jämfört med andra i världenplanerade nya stålverk är relativt kort behövs en välfungerande, Finansiering av ett nytt stålverk i Ett transportsystem som snabbt, säkert, regelbundet och utanavbrott kan förse kunderna med varor blir i konkurrensen med andra leverantörerav största betydelse. För företaget är det också av stor betydelse att defem miljoner ton stål som produceras och de kol och denmiljon ton kalksten som behövs för framställning härav transporteras på ettföretagsekonomiskt riktigt sätt. Transportsektorn blir sålunda av storekonomisk betydelse för hela stålverksprojektet. Det är sjövägen som kol ochkalksten skall gå tiU stålverket, och det är sjövägen som också de färdigastålämnena skall gå ut från . Tack vare onormalt milda vintrar har sjöfarten päBottenviken kunnat upprätthållas året runt. Detförutsätts nu att NJA:s transporter i fortsättningen skall gå utan avbrott ävenvintertid, inte bara under normala utan också under strängare vintrar. Nautisktoch tekniskt anses detta nu vara möjligt även av auktoriteter på vintersjöfart.Men det kommer att kräva speciella åtgärder och fraktmedel.Isbrytarka-paciteten måste öka, och man måste ha specialfartyg konstruerade förgång i verkligt grov och svår is, med allt vad detta innebär; mycket kraftigareoch annoriunda skrovkonstruktion, dubbelt så hög maskineffekt som för vanligafartyg osv. Detta har nämnts mycket kortfattat i propositionen. Manhar bara sagt att det nu är möjligt med vintersjöfart på och attfartyg på uppemot skall klara av stålverkets leveranser och importåret runt relativt störningsfritt. Detta är enligt mitt sätt att se en mycketoptimistisk bedömning. Vintrarna 1966 och 1970 låg exempelvis iskanten förÖstersjöns del i i jämnhöjd med . Det är ca 500sjömil från , och i var istjockleken mellan 80 och 90centimeter. förekom ingen sjöfart norr om . hamn var1966 stängd pä grund av då ogenomträngliga isvallar i Gävlebuktenoch i södra . har vi starkare isbrytare och bättre, isförstärkttonnage, och nog skall det gå att ta sig upp till . Men inte blir detstörningsfritt. Resorna kommer att avsevärt fördröjas även med de starkasteisbrytare och med högt klassat vintertonnage. Även om vissa redare bygger ett och annat fartyg ihögsta iskläss I A super - kommer det att till dess stålverket kommer upp iproduktion och behöver frakttjänster att krävas nybyggnation av fartyg fördenna speciella hantering av lasten stål från norr och söderut och kol denandra vägen. Och i varje fall för vinterhalvåret fordras att fartygen utgör etthögklassigt, isförstärkt tonnage. finns det ännu inte några sådana fartyg i 50000-tonsklassen. Det kommer kanske att visa sig att man på grund av andraförhållanden -hamnar. och terminalfunktioner får gå ned en bit istorlek. Beroende på fartygsstorlek säg att fartygen är på mellan 25 000 och35 - och på hur terminaler och mottagningsförhållanden ordnas torde detvara realistiskt att räkna med 6-10 fartyg i stadig fart för stålverketstransportbehov till och från kontinenten. Intaget av kalksfen ochstålleveranser inom landet kräver annat mindre tonnage som jag inte harmedräknat i det här sammanhanget. Jag har tidigare nämnt att en välfungerande, rationelltransportapparat för stålverket kommer att vara av fundamental betydelse -ekonomiskt och därmed också sysselsättningsmässigt. Transportapparaten kommeratt vara en livsnerv som möjliggör stålverkets existens. Det är mot denbakgrunden som vi från socialdemokratiskt håll i en motion i anslutning tiUpropositionen har föreslagit att frågan om sjötransporter till och frånstålverket blir föremål för utredning som syftar till en samhällsägd flotta förtransporter för stålverkets behov. På den öppna marknaden finns och kommer det att finnas ettmycket begränsat antal fartyg och redare som kan åtaga sig året runt-frakter påBottenviken. I den situation som stålverket kommer att befinna sig i blir manför merparten av produktionen och leveranserna helt och fullt utlämnad tillprivata, utomstående intressen. Visst kan man teckna avtal ochlångtidskontrakt. Men sådana får man inte utan klausuler om undantag föroväntade och i förväg oberäkningsbara omständigheter omständigheter som kanbefria från åtaganden eller ge möjlighet till ändrade och höjda frakttariffer.Och man plockar inte utan vidare fram redare med andra lämpliga båtar. Det är här vi menar att det är av vitalt intresse förstålverksintressenterna att ha ett reellt inflytande genom delägarskap också itransportkedjan. Det bör även vara ett intresse för staten och Statsföretag,som gör stora ekonomiska åtaganden för tillkomsten av 80. Det kan göras jämförelser mellan vårt resonemang och vadsom står i reservation till föreUggande betänkande frånnäringsutskottet. Herrar Regnéll och säger; Principella skäl talaremot att staten ensam engagerar sig i ett företag av denna typ. Enligt rninmening resonerar och vi parallellt här. Det är bara det attuppfattningarna går åt motsatt håll. vUl ha in privat kapital iproduktionsapparaten, som förutsätts bli helt statlig. Vi vill ha ett statligtengagemang i transportkedjan, som hade tänkts bli helt privat. Ideologiernakan visa sig konkret ibland, . I sitt yttrande säger nu utskottet att fortsatta studierav transportproblemen pågår och förutsätter att den fråga vi tagit upp imotionen skall prövas. Det är bra. Det finns tid att pröva frågan ingående. Detdröjer ännu innan fartygen behövs. Kommer man fram till ett beslut omett antal egna fartyg behövs det dock tid för byggnation. Det behövs också enekonomisk insats. Men med de möjligheter som finns för finansiering avfartygsbyggen torde det inte krävas så stora direkta kontanta insatser. medlemmar klara det, borde väl också staten kunna göra det. Utskottet har även nämnt att frågan skall prövas mediakttagande av om det skall ske direkttransporter till avnämare i inlandslägenpå den europeiska kontinenten. Och behövs det flodgående fartyg av måttligadimensioner, säger utskottet. Ja, det är möjligt. Men fartyg avsedda förfloder, kanaler och inlandstrafik kan man aldrig ta upp i is. Dettycks vara alltför lätt att glömma is och vinter och att åtminstonefrån normalt är att jämföra med . Det krävs alltsåspeciella insatser för att klara en kontinuitet i transporter under sådanaomständigheter. Utbudet av fartyg lämpade för ändamålet Finansiering av ett nytt stålverk i Finansiering av ett nytt stålverk i kommer attvara begränsat, konkurrensen redare emellan ännu mer begränsad. Därför anser viatt det behövs egna insatser och ett engagemang också inom transportsektom. behandlar isitt senaste nummer de tankegångar vi fört fram. "En statlig svenskhandelsflotta är intensivt ovälkommen" skriver man. "Om staten byggeregen flotta för att omhänderta egna transporter för 80 är det fråga omsjöfartsdiskriminering i klass med , och BrasiUen" skriver manvidare. "Att starta ett statligt rederi för dessa transporter är ettekonomiskt äventyr som kommer att innebära förluster för 80",säger man också. Mot bakgrund av vad jag tidigare här sagt omtillgång på fartyg, redare och konkurrens stärker språkrörmig ännu mer i min uppfattning; samhället bör genom engagemang i egna fartygförsöka få en värdefull inblick i sjöfartsnäringen och den transportsektor somden omfattar. Då kan man gärna vidga begreppet till att inte bara innefattatransporter till och från NJA. 1 detta anförande instämde herrarBergqvist (s) och i (s). HerrPETERSSON i Gäddvik (m); Låt mig inledningsvis erinra om att iNorrbotten staten är en dominerande ägare av de stora naturtillgångarna och attstaten är en stor ägare av företag i länet. I har vi också sedanårtionden haft landets högsta arbetslöshet och det är så även . Det statliga järnverket i har under en följd avår varit föremål för många debatter här i . Det är ett helt naturligtförhållande, då gång efter annan varit i behov av merpengar för den fortsatta verksamheten, och dessa medel beviljats av riksdagen.Många gånger har meningarna varit delade om hur och järnverketsframtid bäst skulle kunna främjas. För oss norrbottningar i har det varit ettfortlöpande bekymmer att det har varit mycket svårt att få järnverktiU en självbärande industri. För berörd bygd, men också för företagets ledningoch anställda, vore det av stort värde om produktionen kunde bU lönsam. Just nu är aktiviteten hög i Luleorten. Uppbyggnaden avtekniska högskolan och pågående stora investeringar i järnverket är basen fördenna aktivitet. Jag och många med mig hoppas att de investeringar man just nugör i NJA det rör sig under dessa arom 1,2 mUjarder kronor -äntligen skallgöra NJA till ett självförsörjande företag. skall vi här i fatta ett stort beslut omfortsatt investering för järnförädling i . Alla är medvetna om att det är en mycket stor satsning som skall ske. Man beräknar kapitalbehovet till , och den direkta ökningen av antalet anställda i det nya stålverket har uppskattats till ca 2 300. Trots alla hurtfriska uttalanden om denna nya investeringsgoda lönsamhet tror jag att de flesta är medvetna om att satsningen också är riskfyUd.Det är alltid svårt att sia om framtiden för företag som skall verka på enmångskiftande internationell marknad. Alla är dock överens om att dennasatsning bör komma till stånd. Enligt min mening bör allt göras för att, sålångt det är möjUgt, säkra det nya stålverkets framtid, så att det blir ettUvskraftigt företag. En hel bygds framtid hänger faktiskt på att 80 blirframgångsrikt. Det är ingen misstroendeförklaring mot NJA;s nuvarandeledning att hävda att det är till fördel för det nya stålverket om också annansakkunskap och erfarenhet och även kapital från den svenska järn- ochstålhanteringen utnyttjas för att ge det nya stålverket en säkrare framtid. Detskulle naturligtvis också underlätta avsättningen av stålverkets storaproduktion, om andra järnföretag har medansvar för ekonomin vid 80. Alla som känner förhållandena i är medvetna omatt denna stora satsning också innebär stora förändringar i länet, inte alla avenbart gynnsamt slag. För Lulebygden kommer det att bli en period av mycketstark inflyttning, och vi vet av erfarenhet att detta medför besvärliga problemför en berörd bygd. Tyvärr ger inte erfarenheterna vid handen att den kommunalaledningen i verkligen kan motsvara de krav som bygdens folk ochutveckUngen kommer att stäUa på dem som har ansvaret för denna storainflyttning. Risker finns också för att länet i övrigt ytterligareuttunnas på arbetskraft och företagsamhet. Detta väsentliga problem har uppmärksammatsi partimotion. I den motionen krävs ett program för att ökasysselsättningen i inland. Vi anser att det nuvaranderegionalpoUtiska stödet måste förstärkas med generella medel, om dennedåtgående sysselsättningstrenden skall kunna brytas. Det gäller helt enkeltatt ge företagsamma människor möjlighet att i berörda bygder bedrivasjälvbärande produktion. Vi har därför bl. a. föreslagit att arbetsgivaravgiften löneskatten skall tas bort i dessa bygder, där arbetslösheten är hög. Vihar också föreslagit utökat stöd till det norrländska jord- och skogsbruket.Ett livskraftigt jord- och skogsbmk i dessa glesbefolkade bygder är ennödvändighet för att människor och företag skall kunna finnas i Norrlandsinland och i . Jag beklagar att utskottsmajoriteten ställt sig avvisandetill dessa för berörda bygder och människor så angelägna önskemål. Det förvånar mig också att tycker det finns orsak att ironisera över de .här förslagen, när han i nästa andetag säger sig vara medveten om vUken stor betydelse de generella medlen har för att stimulera sysselsättningen i t. ex. . Med det anförda yrkar jag bifaU till deyrkanden som har framställts av . Finansiering av ett nytt stålverk i Jag skall inte i onödan förlänga debatten,men jag vUl gärna ge en liten bakgrund till motionen 336 som behandlas i dettabetänkande. Den allmänna bakgrunden till min oro inför malmkommunernasframtid är inte i och för sig frågan om 80 utan det ensidiga Finansiering av ett nytt stålverk i näringslivsom vi har i malmkommunerna och som helt baseras på den ändliga tillgång sommalmen utgör. Det finns mycket malm i dessa gruvor, men redan i dagbehövs alternativ sysselsättning. Och - jag hoppas att den är långtavlägsen - behövs ett helt annat underlag för sysselsättning i malmkom-munernaom de över huvud taget skall ha någon framtid. Jag har yrkat på en utredning avde här problemen, och det har jag gjort därför att jag inte klart kanange vad som konkret bör göras. Jag tror att problemen är av sådan omfattningatt vi verkUgen bör ta vara på den nådatid, drastiskt uttryckt, som vi har, ochredan nu på aUvar ta itu med frågan. anser emellertid utskottet att det inte föreliggernågot behov av utredning. Det gör mig litet avundsjuk. Jag får det intrycketatt utskottet redan nu utan närmare utredning vet vad som bör göras. Jag har tidigare berört de här frågorna, bl. a. i eninterpellation till industriministern, som då lovade att återkomma till en delav frågorna. Vad jag nu skall säga blir därför i viss mån en upprepning av vadjag anförde i interpellationsdebatten och kanske också till en del en upprepningav vad som har sagtä i debatten . I en av malmkommunerna, GäUivare, har det hänt en delsedan jag hade min interpellationsdebatt med industriministern. Jag tänker påden industrietablering som staten och Eiser har gjort och som glädjande nog serut att utvecklas enligt planerna. Detta är oerhört värdefullt för kommunen mennaturligtvis på intet sätt tillräckligt. I anslutning till stålverket har en viss oro införframtiden kunnat skönjas i malmkommunerna och gruvsamhällena, främst då iMalmberget. Man ifrågasätter möjligheter att fortsätta med den nuvarandemalmförädlingen vid företagets förvaltning i . Personligen tror jagatt dessa farhågor är relativt obefogade. NJA inträder ju här som köpare iandra köpares ställe, och det behöver i och för sig inte innebära något ökatmalmuttag som påverkar gruvans livslängd. Vill nu emellertid behålla sinnuvarande exportandel kommer det, som jag ser det, att krävas en ökad brytning. Det är i detta sammanhang som jag ser det som angelägetatt man tar tillfället i akt att öppna nya gruvor, exempelvis den i debattennämnda Kaunisvaaragruvan. Det förefaller mig som lekman på detta område vettigtatt försöka utnyttja de förutsättningar för gemensam teknik och administrationsom föreligger vid en parallellbrytning, och jag tror att det i sin tur bör gede bästa ekonomiska förutsättningarna för en lönsam gruvdrift vid exempelvisKaunisvaara. Man måste göra stora ansträngningar för att undvika en alltförsnabb utbrytning av malmen vid de stora gruvorna i och , ochdet gör man enligt min mening bäst genom att tillvarata andra malmfyndigheterinom länet som råvara för 80 eller för export till utländska köpare. Utskottet hyser förväntningar om att skall känna sittansvar och ambitiöst verka för en differentiering av näringslivet i sinavärdkommuner. Jag hyser också förväntningar, men jag tror att man mera konkretmåste ställa krav på företaget i detta avseende. Ägaren, staten, har ytterstdetta ansvar, och därför hoppas jag verkligen att utskottets förväntningar har vi i dessa samhällen hört att egentligen ärdär för att bryta malm. Punkt och slut. Det finns tyvärr tecken som tyder påatt detta är företagets främsta och närmast enda uppgift. Några exempel pådetta. I mycket stor omfattning anlitar företaget entreprenörerför olika arbeten, både i samband med investeringsarbeten och i själva driften.De fackliga organisationerna har kraftigt protesterat mot dettaoch hävdar att företaget i större omfattning skall utföra arbeten i egen regi. En seriös inventering av olika behov av tjänster ochprodukter inom och andra statliga - och varför inte även privata - företagär enUgt min mening på sin plats och skulle förhoppningsvis ge uppslag till nysysselsättning. Utskottet har också noterat att det inte förekommer någonsamlad plan för gemensamt resursutnyttjande inom de statliga företagen, och jagförutsätter att det i detta konstaterande närmast ligger en uppmaning att ensådan plan bör komma tiU stånd. Den starka utveckUngen av den statliga industrin harsäkerligen skapat behov som man inte har någon samlad bild av. Jag har imotionen exempelvis nämnt ett eventuellt behov av kvalificeradeverkstadsresurser på området. Behov av tunga och ofta kompUcerade renoveringarav maskiner föreligger. Om företagen gemensamt inventerar sina behov i dettaavseende, så tror jag att resultatet skulle ge motiv för en sådanverkstadsetablering. I den allmänna ambitionen och jag noterar att en sådanverkligen finns att skapa nya arbetstillfällen får man inte glömma bort attslå vakt om den sysselsättning som redan finns. Det är i anslutning härtill somjag i Ukhet med andra motionärer har omnämnt Mining Transportation i Kimna.Utskottets ordförande berörde detta i sitt anförande och förväntade sig, om jaguppfattade honom rätt, ett bättre samarbete mellan och detta företag iframtiden. Jag vUl verkUgen instämma i denna förväntan. Företaget tillverkar huvudsakligen bergtruckar menhar ett betydligt bredare register. Ett brett upplagt konstraktivt samarbeteexempelvis med de statliga industrierna i skulle ge en värdefullstimulans för företagets utveckUng, och jag ser detta som helt nödvändigt omföretaget över huvud taget skall kunna bli kvar i Kimna. Jag viU framhålla detförhållandet att detta företag direkt och indirekt påverkar en lång rad avandra företag i , som är underleverantörer i företagets produktion. Jag har, herr talman, inget annat yrkande än om bifalltill utskottets hemställan, men jag vUl vädja om snabba åtgärder som syftartill att skingra de mörka moln som jag tycker ligger över malmkommunernasframtid. Finansiering av ett nytt stålverk i HerrERICSON i (s); I motionen 333 begär vi en utredning av ettökat statligt engagemang i de mellansvenska specialstålverken. Sedan motionen skrevs har industriministern meddelat attett stål-branschråd kommer att tillsättas. Ett sådant branschråd består av Finansiering av ett nytt stålverk i representanterför berörda samhällsorgan, för företagen och för de anställda. Uppgiften är attfortlöpande följa branschen i dess helhet med tonvikt på den långsiktigautveckUngen. Genom beslutet att skapa ett stålbranschråd har önskemåleni vår motion i hu-vudsak uppfyllts. Vi motionärer har därför ingenting attinvända mot det formella avslag på motionen som näringsutskottet föreslår. Detär emellertid intressant och värt några kommentarer att näringsutskottet valtatt behandla motionen om de mellansvenska stålverken i det betänkande somgäller satsningen på 80 i . Utskottet ansluter sig tiU propositionens bedömning attStålverk 80 genom sin produktion av stålämnen ger specialstålverken i Mellansverigeen god grand för ökad produktion. På grund av att de mellansvenska verken intebehöver satsa på den kapitalintensiva råstålsproduktionen ökas derasmöjligheter att bygga ut såväl valsningskapacitet som manufakturering. Dessasenare led i stålproduktionen är också betydligt mer arbetskraftsintensiva änråstålsframställningen. Det finns som jag förstår det ingenting att invändamot detta resonemang. Vad vi motionärer däremot ställer oss tveksamma till ärom man helt kan överlåta denna utveckling till de privata marknadskrafternasspel. Vi ser ett aktivt statligt engagemang som en önskvärd garanti förframtida expansion också när det gäUer den meUansvenska stålindustrin. Det är ett faktum att lönsamhetstrenden ispecialstålindustrin varit sjunkande. Under den nupågående högkonjunkturen har en omsvängning skett, men vi vet inte omdetta kommer att förändra den långsiktiga trenden på något avgörande sätt Det privata kapitalets intresse av att göra långsiktigasatsningar i den mellansvenska specialstäUndustrin påverkas naturligvis av denlångsiktiga lönsamhetsutvecklingen under det senaste årtiondet. De tusentals löntagare som jobbar i , ,, , , , , , , Avestaoch i andra meUansvenska specialstålverk skulle kunna se mycket tryggare påframtiden om det skedde en målmedveten satsning på ökad forskning ochutveckling, längre gående specialisering, samordning av produktionen, samladesatsningar på marknadsföring och andra åtgärder initierade och stödda avstaten. Näringsiitskottet skriver att det "delarmotionärernas uppfattning att den mellansvenska specialstålindustrins problemkräver uppmärksamhet" och att "specialstålindustrins situationbevakas av industridepartementet". Det låter som ett löfte. Då kan intesteget vara långt till praktiska insatser för att trygga arbetsplatserna ochtill satsningar på framtida expansion också av stålindustrin i . HerrTURESSON (m): berörde i sitt anförandefrågan om de fraktsatser som NJA respektive betalar för malmtransporterna.De här fraktkostnaderna är resultat av avtal meUan å ena sidan statens järnvägaroch å andra sidan berörda företag. Det är två parter som har slutitdessa avtal som gäller och naturligtvis blir föremål för nyaförhandlingar när löper ut. Det är alldeles riktigt som säger attfraktavtalet med ger högre fraktkostnader änmotsvarande avtal ger per tonkilometer räknat, men det finns mycketnaturliga förklaringar till detta. För det första är kostnaderna för rangering och växUng avde tågsätt som skall till NJA:s egen bangård betydligt högre än motsvarandekostnader för transporter ut till malmkajen i .