prot · FX0995 · 1974-12-31 00:00:00 — Vi anser därför, i motsats till departementschefen, att detär nödvändigt att införa ett formellt förbud mot svenska investeringar i staterav sådan karaktär. Vi delar uppfattningen att representanter för de bådastörsta fackliga organisationerna, LO och TCO, bör ingå i valutastyrelsen.Representanterna för näringslivet och bankväsendet bör utses bland anställdasom är fackligt aktiva, eftersom kapitalägarna och deras ombud inte företrädernågon objektiv uppfattning i den här frågan. några ord om de frågor som tas upp i motionen 1814 avherr HeUström m. fl. Motionärerna hävdar där att de fackliga organisationernasställning i förhållande tiU s. k. multinationella företag bör stärkas.Innehållet i den motionen överensstämmer med den ståndpunkt som anförs i vårmotion nr 1815. Vi anser i det här sammanhanget att företagen måste varaskyldiga att för bl. a. fackUga företrädare redovisa alla handlingar som berörett kapitalexportärende och dessutom lämna de upplysningar som begärs. Vikräver detta därför att det just är i de organisationerna som den bästadirektkunskapen finns, bl. a. om återverkningar av betydelse för företagetsanställda av en direktinvestering utomlands. Därför menar vi att utskottet borttiUstyrka motionen av m. fl. Jag ber med detta att få yrka bifall tillreservationen 2 av . Valutalagstiftningen, m. m. HerrEKSTRÖM (s) kort genmäle: Valutastyrelsen har enligt 1 § tredje stycketi den nuvarande valutalagen att beakta de mål som fastställts för riksbankenspenningpolitiska verksamhet. Vad vi nu är överens om är att vidga dennabestämmelse till att avse de centrala mål som fastställts för den ekonomiskapolitiken. När det gäller ett direkt förbud mot investeringar i vissaländer, som i har talat om, har utskottet hänvisat tilllagen om vissa internationella sanktioner av . Vi menar attstadganden om förbud mot investering i de länder som har nämnts i motionen hörhemma i en särskild lagstiftning och inte i valutalagen. Denna innehållerendast generella bestämmelser rörande vad Kungl, Maj:t må förordna påvalutaområdet jämte bestämmelser om valutastyrelse, straffpåföljd m, m. Frågan om dessa länder har varit föremål för behandling iden promemoria som föregick propositionen. Det visar sig att under de senaste20 åren inga svenska investeringar av betydelse gjorts i de här områdena.Därför har man inte ansett det vara påkallat att införa ett formelltinvesteringsförbud för dessa områden. Men det får inte råda något tvivel, somdet framhåUs i propositionen, om inställning till investeringar iområden under kolonialt förtryck, och den fortsatta utvecklingen skall enligtdepartementschefen också följas med stor vaksamhet. När det gäller den av m. fl. väckta motionenom att yttrande skall inhämtas av de fackliga organisationerna så är utskottsmajoritetenenig om att eftersom vi numera har löntagarrepresentanter i företagen ochdessutom i den utvidgade valutastyrelsen, borde det finnas goda möjligheter föratt löntagarrepresentanterna i företag som har för avsikt att ansöka om att fågöra direktinvesteringar kan ha kontakt med de löntagarrepresentanter som finnsi valutastyrelsen. Vi anser att man i första hand bör pröva den vägen. i (vpk) kort genmäle: Jag tycker att det är ett litet snävtformalistiskt resonemang som för, även om han i vissa stycken isak säger Valutalagstiftningen, m. m. sig varaöverens med mig. Det är flera motionärer som har uppmärksammat den bredaopinion som finns mot att svenska företag tillåts att exportera kapital tillkoloniala områden. I motion nr 1812 från hävdas helt riktigt detorimliga i att svenska företag skall få investera i områden som är koloniala ochdär ger stöd till dem som bekämpar kolonia-Usmen. Motionärerna harbegränsat sitt krav till de portugisiska kolonierna och . Vi delar heltmotionärernas krav på förbud mot investeringar i dessa områden. Menmotionärerna är på den här punkten helt svikna av sitt partisutskottsrepresentanter. Vi har däremot från vpk ansett oss kunna tillstyrkamotionen eftersom den står i full överensstämmelse med det författningsförslagsom vi själva framlagt. Vi har dock gått ett steg längre. Det är inte baraorimligt att företag får investera i koloniala områden där befrielsekamp pågår.Det är lika orimligt att de får investera i de stater som undertryckerkolonierna och därmed kan bidra tiU dessa staters ekonomi. Vidare menar vi attdet är orimhgt att svenska kapitalägare skall kunna utnyttja antifackliglagstiftning i andra stater för att öka sina vinster och flytta sitt kapitaldit från . Vi tror att motionärerna bakom motionen 1812 och också andraledamöter av kammaren kan dela vår uppfattning pä denna punkt. Som jag tidigare sade har vi också helt kunnat tillstyrkaförslaget i motionen 1812. Det står i full överensstämmelse med vad vi anför ivår motion om att de fackliga organisationerna skall ha full insyn och kontrollöver kapitalexporten. Vi ser motionärernas lagstiftningsförslag som ett viktigtsteg på vägen mot en sådan kontroll från de lokala fackliga organisationernassida, och vi beklagar att inte motionärernas partivänner i utskottet fullt uthar haft samma klarsyn som motionärerna. HerrEKSTRÖM (s) kort genmäle: Det är inga motionärer här som är svikna!Även om det finns motionärer som har samma syfte med sina yrkanden som desocialdemokratiska motionärerna, så hävdar jag fortfarande att vi i utskottetsätter stort värde på att man kommit så långt att man harlöntagarrepresentanter i företagens styrelser. Vi anser att det är en mycketviktig uppgift för dem att bevaka sådana här ärenden. Nog vore det väl ganskatungrott om yttranden skulle hämtas från de fackliga organisationer som ändåhar föreslagit dessa löntagarrepresentanter att ingå i företagens styrelser. Det är vårmening på den punkten. Jag tror också att om man får den här kontakten mellanlöntagarrepresentanter i företagens styrelser och de representanter som finnsi valutastyrelsen, så kommer systemet att fungera bra. Skulle det inte göra det- ja, då finns det ju möjligheter att återkomma. Några svikna motionärer anser jag alltså inte att man kantala om i detta fall. Jag tror, i , att när man skall behandlafrågorna rörande företagens direktinvesteringar i utlandet bör man söka kommafram till en praxis som det har jag tidigare framhållit bl. löntagarrepresentantersom sitter i valutastyrelsen får vara med om att utbilda allteftersom man fårvidgad erfarenhet. i (vpk) kort genmäle: Bara helt kort tiU ! Om ni nu är så helt överens om dem som står bakom motionen1814 hade det ju varit onödigt att avstyrka motionen när det gäUer ändring avvalutalagen. Först en kommentar till det replikskifte somvi lyssnat till. Jag vill gärna instämma i vad här har sagt,att det är inga motionärer som har blivit svikna i detta sammanhang. Frågan omförbud mot investeringar i vissa länder har ju inte med valutalagstiftningen iallmänhet att göra. Från utskottets sida har vi sagt att i de fall som kan bliaktuella får man tillämpa samma förfarande som när det gällde sanktionerna motRhodesia, dvs. en lagstiftning i särskild ordning. Det bör kanske tilläggas attsvenska utlandsinvesteringar i länder av denna karaktär självfallet får följasmed oförminskad uppmärksamhet även framgent. De svenska kapitaltransaktionerna med utlandet utspelas,som också var inne på i sitt inlägg, inom ramen för tvåregelsystem. För det första har vi den svenska valutalagen samt de med stöd avdenna utfärdade förordningarna och tillämpningsföreskrifterna. För det andrahar biträtt kapitalliberaliseringsstadga, som drar uppriktlinjer för hur medlemsstaterna skall bete sig på valutaområdet. Den svenska valutalagen är en beredskapslag och harförlängts år ända . har regeringen varje årunderställt den med stöd av lagen utfärdade valutaförordningen föryttrande. Med en viss förenkling kan man säga att valutalagen iprincip ger regeringen och i det närmaste obegränsade möjligheteratt ingripa reglerande beträffande olika typer av valutatransaktioner.OECD-stadgan däremot innehåller mycket långtgående bestämmelser om en mer ellermindre fullständig liberalisering av kapitaltransaktionerna. Som redan framhålht behandlar den propositionsom utskottet haft att bereda tre olika frågor, nämligen kontrollen av desvenska företagens direktinvesteringar i utlandet, den fortsatta valutaregleringenoch frågan om att ge postverket möjlighet att fortsätta viss verksamhet påvalutaområdet även sedan postbanken avskilts därifrån och gått upp i ,Beträffande de två sistnämnda frågorna biträder utskottet enhälligt Kungl,Maj:ts förslag, och jag skall därför inte nu orda mer därom. Det är när det gäller förslagen till ändringar ivalutalagen som meningarna går isär. Även på den punkten hade jag personligenhoppats att vi skulle lyckas jämka samman våra ståndpunkter till ett gemensamtställningstagande. Det ligger i sakens natur att detta hade varit önskvärt närdet gäller en valutalag. Men trots betydande ansträngningar gick inte Valutalagstiftningen, m. m. Valutalagstiftningen, m. m. Somordförande i utskottet skulle jag naturligtvis gärna ha sett att det hadelyckats. Jag avslöjar väl inga statshemligheter om jag nämner för kammaren attdet som stjälpte en bredare uppgörelse var att ochsocialdemokraterna inte kunde komma överens i utskottet. På en viktig punkt nådde vi emellertid enighet, och det ären framgång som jag gärna noterar. Det gällde första paragrafen i valutalagen,som fastlägger under vilka omständigheter denna beredskapslag skall fåtillämpas. Regeringen hade där föreslagit att Konungen med samtyckeskulle få förordna att vissa viktiga paragrafer i lagen skulle få träda i kraftom så prövas erforderligt för att med beaktande av industri-ochsysselsättningspolitiska strävanden nå det mål som fastställts för riksbankenspenningspolitiska verksamhet eller eljest med hänsyn till riketsbetalningsförhållanden med utlandet. Såväl utskottsmajoriteten somreservanterna vill ha en enklare och klarare bestämmelse på denna punkt ochföreslår att som villkor för sådant förordnande skall gälla att det prövasnödvändigt för att nå de centrala mål som fastställts för den ekonomiskapolitiken. Om man drar ut konsekvenserna av detta skulle t. ex. även exklusivtregionalpolitiska synpunkter tillmätas vitsord i sammanhanget. Utskottet understryker på s. 24 i sitt betänkande attutskottets förslag på denna punkt står i samklang med de synpunkter somdepartementschefen anlägger på s. 59 i propositionen till ledning för densamhällsekonomiska bedömningen vid valutastyrelsens prövning av tillstånd förinvesteringar utomlands. Där alltså i propositionen sägs bl. "En självklar utgångspunkt är sålunda, som anförts ipromemorian 'dvs. den Lidbomska utredningens promemoria' och som också framhållitsi en del remissyttranden, att bedömningen sker med sikte på att bevara ellerförstärka den svenska industrins internationella konkurrenskraft underbeaktande av den svenska ekonomiska politikens grundläggande mål, dvs.ekonomisk tillväxt och full sysselsättning med bibehållande av inre och yttrebalans. En viktig målsättning måste vara att söka förhindra eller dämpa enminskad sysselsättning inom industrin i . Långsiktiga perspektiv spelarockså en roll vid bedömning av ansökningarna av tillstånd att investera iutlandet," Så långt propositionen. Det som skiljer oss inomutskottsmajoriteten från socialdemokraterna och för den delen frånkommunisterna är som framgått också av de föregående inläggen i debattenframför allt två omständigheter. Vi vill i valutalagen införa en särskild 2 a §som direkt anknyter till den s. k. andra anmärkningen i . Socialdemokraterna i utskottet har inte velatvara med om detta, I anmärkningen sägs att en planerad utlandsinvestering kanhindras om den skulle få utomordentligt skadlig inverkan på ett medlemslandsintressen på grund av beloppets storlek eller andra faktorer. Anmärkningenmåste, som redan departementschefen framhållit på s. 61 i propositionen, varatillämplig för att en planerad utlandsinvestering skall kunna hindras enbart påsysselsättningspolitiska eller näringspolitiska grunder. Mot denna bakgrandmåste jag säga att jag har litet svårt att förstå varför socialdemokraterna såenvist motsatt sig en direkt anknyt- ning tillOECD-stadgan på denna punkt. När man läser propositionen får man snarastintrycket att anmärkning 2 är själva utgångspunkten för att vi skall kunna tahänsyn till sysselsättnings- och näringspolitiska strävanden vid tillämpningenav valutaregleringen utan att därför komma i konflikt med våra åtaganden enligtOECD-stadgan. Den andra punkt där meningarna gått isär meUan oss ochsocialdemokraterna gäller utseendet av ledamöter i valutastyrelsen.Socialdemokraterna i utskottet biträder regeringens förslag att Kungl, Maj:tskall utse åtta av de elva ledamöterna i den förstärkta valutastyrelse somskall behandla direktinvesteringar i utlandet. Vi anser i Ukhet med de enigabankofullmäktige att det räcker om Kungl, Maj:t utser tre av dessa ledamöter,dvs, de som direkt skall företräda departementen. Däremot och det är värt attbetona i sammanhanget - har det inte i utskottet rått någrameningsskUjaktigheter om vilka de nya ledamöterna i valutastyrelsen skallrepresentera. Det skall vara en från LO, en från TCO, en frånarbetsmarknadsdepartementet och en från industridepartementet därom råderenighet. Man kan säga att det under dessa omständigheter inte är såviktigt vem som utser dessa ledamöter, men frågan rör en princip, som jag anseratt bör slå vakt om, 1 valutalagens 6 a § står klart utsagt attriksbankens beslutanderätt i valutafrågor utövas inom avvalutastyrelsen. Valutastyrelsen är alltså en avdelning av riksbanken.Riksbanken är som vi alla vet ett eget verk. Maj:t bör därförnöja sig med att utse de tre ledamöter av den förstärkta styrelsen som direktskall representera departementen. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillutskottets hemställan i betänkande nr 23, punkterna 19. Omkring hälften av den svenska industrinsproduktion säljer vi till utlandet. Mer än en halv miljon människor i Sverigeär direkt beroende av exporten för sin sysselsättning. Indirekt är vi alla förvår trygghet och välfärd beroende av våra möjligheter att hävda oss i detinternationella varuutbytet. Vår mångåriga strävan efter en fortsatthberalisering av världshandeln och våra åtaganden i internationellt samarbete idetta syfte har mycket reella och självklara orsaker. Det finns anledning att påpeka dessa ganska elementärating, eftersom propositionen 89, som utskottet haft att bereda, är genomsyradav opreciserade och oklara föreställningar om att de svenska företagens utlandsinvesteringarskulle ha negativa effekter för vårt folkhushåll och av strävanden att införaen reglering som icke klart överensstämmer med våra internationella åtagandenoch med internationell solidaritet. De svenska företagens utlandssatsningar är nästaundantagslöst direkt eller indirekt exportstödjande och därmedsysselsättningsbefrämjande. Direkt och självklart är det så i den storautsträckning det rör sig om investeringar i försäljningsorganisation ellerförvärv av marknadsandelar genom köp av utländska företag. Indirekt när dett. ex. gäller investering i tillverkning utomlands - därigenom att sådanainvesteringar ofta ökar exporten frän till ifrågavarande land. Valutalagstiftningen, m. m. Valutalagstiftningen, m. m. exportföretagetablerar regelmässigt inte tiUverkning utomlands av hela sitt sortiment utanendast en del därav, och investering i tillverkning är ofta en förutsättningsom värdlandet uppställer för försäljning av andra företagets varor i landet.Det som på kort sikt kan framstå som en utflyttning av tillverkning ochsysselsättning är ofta på ett stöd för den svenskasysselsättningen. Att det är på detta sätt framgår också av statistiken, somvisar följande: MeUan 1965 och ökade sysselsättningen i de svenskägdautländska bolagen . I moderbolagen i ökade den samtidigtmed , medan den svenska industrin i sin helhet minskadesysselsättningen . De företag som investerat utomlands är alltsåockså de som utvecklats bäst ur sysselsättningspolitisk synpunkt i . Vårt vetande om den direkta sysselsättningseffekten avsvenska företags internationella engagemang är det skall gärna erkännas begränsat. Den aktuella undersökning som finns om Den svenska industrinsinvesteringar i utlandet - vartiU i hänvisade berör intedirekt sysselsättningseffekten. I däremot har senatens finanskommittépublicerat en rapport , enligt vilken utlandsetableringarna haft mycketpositiva effekter på sysselsättningen i hemlandet. Man räknar i denna rapportmed ett nettotillskott på en halv miljon arbetstillfällen somföljd av företagens utlandsinvesteringar. En annan amerikansk rapport visaratt ett antal undersökta företag med förhållandevis stora utländskainvesteringar ökade sin nettosysselsättning hemma i en takt som låg omkring tvåoch en halv gånger över genomsnittet. Dessa undersökningsresultat bekräftarganska väl den bild som den svenska sysselsättningsstatistiken ger oss. Regeringsförslaget om en utvidgning av prövningen avsvenska direkta investeringar utomlands förefaller bygga på föreställningen attinvesteringar i är direkta alternativ till utlandsinvesteringar. Sätorde, som också påpekade i sitt yttrande, normaltinte vara fallet. Företagen står normalt inte inför alternativet att investerahär hemma eller utomlands. De flesta företag överväger i första hand attinvestera hemma, eftersom det är mindre riskfyllt och förenat med mindreadministrativa problem. Alternativet är normalt inte att investera hemma istället för utomlands, utan i så fall ingen investering alls. I vad vi kankalla de direkta överlevnadsfallen blir resonemanget litet annorlunda, menslutsatsen densamma. Detta bekräftas av en engelsk utredning av W.B. Redaway m.fl. , som kommit till den slutsatsen att om eninvestering på en utländsk marknad av något skäl inte kan genomföras, företageti allmänhet väljer att minska sin skuldsättning utomlands eller sinskuldsättning hemma. En långtgående prövning av svenska företagsinvesteringarutomlands kan utan tvivel medföra risker för skadhga effekter, bl. a. påsysselsättningen i . Osäkerheten om en viss direktinvestering kommeratt medges liksom avsaknaden av några kriterier för den avsedda prövningen kanförsvåra planering och omöjliggöra beslutsfattande i rätt ögonblick. Det ärinte så lätt att göra goda affärsslut om man måste få med i avtalet att manmåste hem och fråga valutastyrelsen innan avtalet kan sluthgt skrivas under. Detta förhållande kan försämra svenska företags kon- kurrensförmågagentemot utländska företag. Vi behöver inte här ha olika meningar om det. Vad jag här har sagt innebär inte ett förnekande av mycket väl kan tänka sig situationer då en exceptionell transaktion av dethär slaget skulle kunna medföra mycket skadliga återverkningar på ett landsekonomi. Det går utmärkt väl att konstruera sådana exempel, även om såvitt jagvet något sådant inte är känt i praktiken i vårt land. Vi vill alltså inte motsätta oss att valutalagen ändrasså, att valutastyrelsen får möjlighet att i sådana exceptionella fall beaktaäven närings- och sysselsättningspolitiska synpunkter. Därifrån är stegetemellertid långt till en reglering av svenska utlandsinvesteringar i allmänhet.Det är ett oavvisligt krav att den svenska lagstiftningen skall vara iöverensstämmelse med och avspegla de bestämmelser i , som vi har anslutit oss tUl och som vi harskrivit under. Propositionen är på denna punkt motsägelsefull. Deterkännes däri att våra möjligheter begränsas av de åtaganden som följer avSveriges anslutning till och att utan reservation har godtagitkapitalliberaliseringsstadgans förpliktelse att fritt medge direkta utgåendeinvesteringar. har begränsat sina förpliktelser genomåberopande av artikel 7 c, avseende betalningsbalanssvårigheter. I den prövningsom i anledning därav har skett har näringspolitiska synpunkter beaktats.Artikel 7 c har inte till syfte att medge detta, men så har skett. Det är intemöjligt för oss att fortsättningsvis begränsa våra förpliktelser med hänvisningtill denna artikel - den är avsedd för tillfälliga bekymmer, som vi sedan ettbra tag inte längre har. I propositionen åberopas nu den s. k. andra anmärkningen,som anger att den allmänna liberaliseringsförpliktelsen får åsidosättas, om enenskild investering på grund av beloppets storlek eller andra faktorer skullefå en utomordentligt skadlig verkan på ett lands intressen. Ett åberopande avdenna anmärkning måste alltså knytas till enstaka investeringar avföreträdesvis betydande omfattning, och skall enligt stadgan underrättashärom. Jag citerade här ur propositionen. Det är helt uppenbart att dettatillägg tUl stadgan är avsett att kunna tillämpas i rena undantagsfall och ickeskall kunna göras till förevändning för en löpande reglering. Icke desto mindreframgår klart av propositionen, liksom av reservationen I, att det är enlångtgående reglering som regeringsförslaget syftar till. Det talas om att ävenmindre kapitalkrävande investeringar kan behöva prövas liksom att det måstevara en viktig uppgift för politiken att på detta område dämpaindustrisysselsättningens minskning i och tillgodose deregionalpolitiska strävandena. Detta är uppenbart icke i linje medOECD-stadgans anda, mening och syfte, och det skulle av vår omvärld kunnauppfattas som ett försök att föra de andra länderna bakom ljuset, 1 det internationella samarbetet på det här området harman full förståelse för att tillfälliga betalningsbalansbekymmer eller andraexceptionella förhållanden kan berättiga ett land att införa restriktioner,Kapitalliberaliseringsstadgans 7 § liksom det här omtalade s, k, andratillägget är uttryck för det. Valutalagstiftningen, m. m. Valutalagstiftningen, m. m. Att löpande reglera in- och utgående investeringar avregionalpolitiska skäl eller i tro att man skyddar sysselsättningen är däremot tvärtemot OECD-stadgans mening just det slags inrikespolitiskt motiveradeprotektionistiska intresse som det internationella samarbetet går ut på attförhindra. Regeringsförslagets anda och syfte är i den meningen alldeles klartett avsteg från internationell solidaritet, och det är naturligtvis också ettuttryck för bristande solidaritet med i enlighet med deras egenuttryckta önskan. Det är därför, herr talman, av största vikt att densvenska lagstiftningen kommer att utformas i överensstämmelse med vårainternationella åtaganden. I utskottets hemställan har detta önskemåltillgodosetts på så sätt att § 2 a i förslaget till ändring i valutalagen tillsin innebörd överensstämmer med bestämmelsen i den internationella stadga somvi utan reservation har godtagit. Med detta ber jag, herr talman, att få yrka bifall tillutskottets hemställan. I dettaanförande instämde (). Här har redan med siffror och statistikredovisats hur beroende vårt land är av vår utrikeshandel, hur strömmar avkapital och varor går ut och in över vårt lands gränser. Jag skall därför intetynga kammarens protokoU med ytterligare statistik utan bara göra detta kortakonstaterande. Det skulle inte heller vara svårt att med exempel från densvenska industrihistorien berätta om hur det kan gå till att utvecklas från småobetydliga bysmedjor, järnbruk, spinnerier, sågverk osv. till nog så betydandeexportföretag, ja, rent av multinationella koncerner med förgreningar ut ipraktiskt taget hela världen. När finansutskottet behandlade propositionen 89 angåendeändringar i valutalagstiftningen fanns det verkligen mer än en gång anledningatt erinra sig detta. Inte minst var det fallet när utskottet hade besök avSKF:s verkställande direktör . Den koncern han leder i dagstartades av kullagrets uppfinnare 1907 med ett aktiekapital på110 . Bara , var det dags att starta utbyggnadenav utländska dotterbolag. Det skedde i Luton i och följdes av mångafler i andra länder. är aktiekapitalet ca 450 miljoner kronor.Försäljningen av företagets produkter ombe-sörjes av 10 000 representanter ibra nära alla världens länder. Det vore lätt att peka på liknande exempel, mendet får räcka med SKF. Den här utvecklingen har varit särskilt snabb underefterkrigstiden.