prot · FX0988 · 1974-12-31 00:00:00 — I motionen 1700 anhåller vi, några halländskariksdagsmän, i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 28 angående denstatliga kulturpolitiken om ett med förhöjt bidrag till Varbergsmuseum. Om detta bifölls skulle museet få tillhopa . Maj:thar i propositionen upptagit ett oförändrat anslag med även förnästa budgetår. Som framgår av vår motion finns med utgången av 1973 ca 32 000registrerade föremål i museets samlingar. Det finns ca 1,5 miljoner dokument ifolklivsarkivet handlande om folkliv och folktradition. Det är ett av landetsstörsta - det fjärde i ordningen - med traditionsuppteckningar, äldrehandlingar, bild- och pressmaterial, personhistoria m. m. Härtill kommer ettforskningsbibliotek på ca 20 000 volymer unikt för ett museum i landsorten.Det är uppbyggt bl. a. genom ett stort antal bytesförbindelser med in- ochutländska institutioner. Museetssamlingar har på olika sätt utnyttjats i den vetenskapliga Den statliga kulturpolitiken, m. m. , särskilt inom den högre undervisningen i etnologi. Museet besöktes av totalt 74 926 personer, vari ingår10 403 skolelever fördelade på 482 klasser. Museets vandringsutställningar ilänet för skola och folkbildning har studerats av ca 21 000 personer. , förening för folkkultur ochVarbergs historia, bildades och har lokaler i . SamUngarna växte snabbt, bl. a. på grund av denöverenskommelse som träffades 1929 mellan museiföreningarna i ochVarberg om en uppdelning av verksamheten i länet. Hela länet skulle varaverksamhetsområde för båda museerna, men med delade funktioner, och detta ärfortfarande gällande. Museerna kompletterar således varandra. Museet i Halmstadsvarar för dokumentation och visning av länets förhistoria och konst, medanmuseet i på samma sätt tar hand om länets folkkultur. Ett stortfolklivsarkiv har också byggts upp, vilket utgör en väsentlig del avverksamheten i . Bägge museerna har således betydandelänsomfattande samlingar och utför undersökningar på fältet. arrangerar ett stortantal tillfälliga utställningar av konst och kulturhistoria samt svarar för del av de pedagogiska vandringsutställningarna till länets skolor ochfolkbildningen. Är 1963 inrättades ett folkrörelsearkiv för norra museets lokaler, vilket omfattar med material fackliga och ideeUa organisationer. Museets fast anställda personal 1974 utgörs av museichef,amanuens, museitekniker, kassör och vaktmästare. Därtill kommer 8arkivbiträden, som avlönas genom försorg. Verksamheten upprätthålls i största utsträckning genombidrag från , och staten. För år 1974disponerar museet anslag på sammanlagt , varav 165 000 frånkommunen, 145 000 från och 60 000 från staten. visade sig staten välvillig mot museetoch dess verksamhet genom tilldelning av ett flertal lotterimedelsanslag förinredning av lokaler och uppbyggnad av samlingarna. Då museet i 1928erhöll anslag av lotterimedel till uppförande av musei-byggnad, fick Varbergsmuseumi medel för inredning av museilokaler i medeltidsslottet. erhöll museet bidrag från avkastningav den statliga lönefonden. Beslut om särskilt statsanslag som bidrag tillmuseichefens avlöning fattades av riksdag och utbetalades genom Kungl.vitterhetsakademien. Alltsedan dess har museichefen i ochlandsantikvarien i haft samma lönegrad och förmåner i enlighet medstatens löneförordning. Bidrag enligt särskilda grunder har utgått underbudgetåren 1955/56-1960/61 från anslaget till Bidrag till avlöningar inom landsantikvarieorganisationen,som uppfördes på riksstaten 1955. /62 intas särskilda bestämmelser ochvillkor angående statsbidraget till museet under egen huvudtitel Bidrag tillVarbergs museum. Det då anvisade anslaget med ställdes tillförfogande av i . /68 ändradesbidraget till ett allmänt driftbidrag för verksamheten under . intar en särställning. De sakkunniga har ibetänkandet Museerna (SOU 1973:5) framhålUt: "museums verksamhetsprogram förenar lokala och för självständigtorgan med egen styrelse och egen chef måste därför ovillkorligen bibehållas. Enkontinuerligt fortgående verksamhet med bibehållna funktioner inom samlings-och dokumentationsverksamheten är likaledes ofrånkomlig. Det är mot bakgrundhärav nödvändigt att museet garanteras ett statligt stöd av sådana proportioneratt museets vidareutveckling kan anses tryggad." Den historiska utvecklingen av de båda halländska museernaoch deras verksamhet pekar tydligt på den särställning intar, dåett nytt bidragssystem skall införas för länsmuseerna. Det är synnerligen angeläget att framhålla deförutsättningar som lett till att i likhet med Kulturhistoriskamuseet i givits ett särskilt statUgt stöd genom beslut av underen följd av år. Dessa båda museer har en särställning i svenskt museiväsen, vilkettidigare framhållits vid olika statliga utredningar i denna fråga. Med hänsyntill den speciella utredning rörande i som MUS 65påböriat har vi funnit det vara önskvärt att en motsvarande utredning görs avmusei- och utställningssakkunniga beträffande museerna i och ,samt att dessa utredningsresultat skuUe ligga till grund för ettställningstagande inom den arbetsgrupp som departementschefen avser föreslåKungl Maj:t att tillsätta (proposition 1974:28, s. 342). Det är nödvändigt attverksamheten vid de bägge museerna i och kan bedrivas ioförändrad omfattning och med länsomfattande funktioner till dess attarbetsgruppen är klar med sitt ställningstagande. Därför borde en erforderligökning av det statliga bidraget utgå för höjda omkostnader. Jag har, herr talman, velat få in dessa synpunkter idagens protokoll. Jag avstår från att yrka bifall till vår motion 1700, Det ärvår förhoppning att den förestående verksamheten i den nyssnämnda arbetsgruppenskall ge till resultat att museiverksamheten i och kan fortgåoch vidareutvecklas, I detta anförande instämde (). Den statliga kidtur-politiken, m. m. HerrOLSSON i (s): Jag skall bara under ett par minuteråterknyta till radio-och TV-frågorna, som först och senare herrWikström tog upp. På s. 361-365 i den proposition vi nu har att behandla tardepartementschefen upp radio- och TV-frågorna. Han pekar på behovet av ennoggrann analys, bl. a. av frågor rörande rundradioverksamhetens Den statliga kulturpolitiken, m. m. organisationoch finansiering samt formerna för kontakt med publiken. Fördenna mera långsiktiga analys bör, enligt departementschefen, enparlamentarisk utredning svara. En sådan utredning kommer också att tillsättasföre sommaren. Vid sidan av detta mera långsiktiga utredningsarbete fick ocksåi mars månad en särskild arbetsgrupp till uppgift att ta itu med frågor inomramen för nuvarande avtal. Denna särskUda arbetsgrupp bör inte minst med hänsyntill dagsläget arbeta mycket snabbt. Departementschefens förslag till åtgärder måste betecknassom mycket angelägna, särskilt med hänsyn tUl den oro som råder ute i desmå distrikten. Det är en oro och en kritik som i några faU harresulterat i kanske alltför drastiska åtgärder. Medan vi här i kammaren i dagdiskuterar bl. a. verksamhet har omkring 600 frilansmedarbetarepunktstrejkat. Denna strejk är dock avblåst . Vi upplever följaktligen en kris inom verksamhet.En rikstidning rubricerar detta som något av kaos i . Det ärnämUgen inte bara hastigt iscensatta strejkåtgärder som påminner oss omatt det råder oro i radiokretsar. Även för de anställda ute pådistriktskontoren verkar framtiden allt annat än ljus, och detta är en någotmärklig dagssituation vi upplever med hänsyn tUl vad antydde beträffande distriktsverksamheten. Det talades då allmäntinom om en nära förestående satsning på distrikten som avsågsexpandera detta inte minst som en följd av de senaste årenslyssnarundersökningar, som pekat på hög lyssningsfrekvens ute i de olikadistrikten. Det som sker visar på en helt annan trend. Personligentror jag att det finns anledning att analysera Radiosfördelningsprinciper. Faktum är att de små distrikten inte förmår bibehålla denprogramverksamhet som successivt har byggts upp. Kulturella och underhållande programhar redan på en del håll fått strykas ur produktionen. Även en delnyhetssändningar har gått förlorade, och fler är i farozonen. Heltidsarbetandekontaktmän hotas av avsked, och med den personalinskränkning som befaras blandden fast anställda personalen riskerar man att tvingas skära nedprogramverksamheten till kanske en enda nyhetssändning per dag; dettafortfarande med hänsyftning till de små distrikten, som i det här läget drabbashårdast. Den utveckling som upplevs ute i distrikten rimmaregentligen illa med de positiva synpunkter på etermediernas centrala roll isamhälls- och kulturlivet som förs fram i propositionen. Departementschefen skriver bl. a., att insatserna påradio- och TV-området har setts som en viktig del av samhällets totala insatserför att minska människors isolering, ge bättre information, höja allmänbildningen,skapa större medvetenhet och rikare kulturupplevelser. Det sista är inte minst värdefullt från regionalradionssynpunkt. Varje landskap har sin särart, och tack vare det regionala utbudet avframför allt radioprogram har landskapen beretts tiUfälle att profilera sig.Det är oss alla bekant att man ute i landet såg medoptimism fram mot det som då benämndes som länsradio, eventuellt med friståenderedaktioner, där man nu har kontaktstäUen som betjänas av frilansmedarbetare.Denna optimism har hastigt förbytts i en oro, och den anställningstrygghet somman åtminstone känt något utav existerar inte längre. Med det anförda vill jag Uvligt understrykabehovet av en noggrann analys av verksamhet. Men här måste tillsnabba åtgärder så att den lokala verksamhet som så framgångsrikt byggts uppinte tynar bort innan åtgärder sätts in. Den spegling av landskapens särartersom kommit fram via etermedia får inte äventyras. Det är viktigt att vi slårfast detta just då målet för den framtida kulturpolitiken skall utstakas. Den StatUga kulturpoUtiken, m. m. HerrANDERSSON i (); 1 den omfattande proposition om den statligakulturpolitiken som behandlas finns många detaljområden som vore värdanärmare belysning. Jag avser att helt kort framföra några betänkligheter somjag hyser beträffande ett sådant område, nämligen rikskonsertverksamheten. För det första vill jag mera allmänt uttrycka förundranöver den omfattning Rikskonserters lokala ledning har fått. Måhända beror detpå okunnighet från min sida, men jag har hkväl den uppfattningen attledningsorganet med ca 100 anställda är stort i relation till verksamhetensomfattning. Detta för med sig hög kostnadsbelastning. Rikskonserters centralalokalkostnader har dessutom varit utomordentligt höga. Huvuddelen avRikskonserters personal har haft sina tjänsterum i fram till förcirka . finns den centrala ledningen under ett tak iGamla , där man enligt uppgift disponerar . Kostnaden härför är enligt uppgift betydligt lägre per kvadratmeter än iLKAB-huset, Denna i och för sig lovvärda kostnadsbesparing utesluterändock inte att kostnaden för just denna del av den centrala verksamhetenfortfarande är hög. Att beloppet dessutom i kronor inte minskat förhyreskostnaden totalt sett i motsvarande omfattning beror på att de nyalokalerna i är större än de tidigare disponerade. Och detär kanske det mest anmärkningsvärda att man fått så kraftigt utökade lokalersamtidigt som den nya kulturpolitiken tar sikte på decentralisering av en stordel av verksamheten till regionerna. Utredningens intentioner har ju varitkända sedan i vart fall . Det hade enligt min mening varitmöjligt att när man flyttade tUl nya lokaler också ta hänsyn till detta. Den andra punkten som enligt mitt förmenande inger oro ärden interna konsertverksamhet som IRK bedriver. Grundtanken för dennaverksamhet har uttryckts vara att introducera och skapa förståelse för musikbland grupper i samhället som inte nåtts av god musik. Jag har uppfattat dennamålsättning så att grupper som i första hand bör komma i fråga är människor somav ett eller annat skäl inte har haft möjlighet att få kontakt med offentligakonserter på detta sätt skulle erbjudas god musik. Jag anser att människor påsociala inrättningar av skilda slag borde ha kommit i första rummet. Jag tänkerdå på åldringar och interner. Den statliga kulturpolitiken, m. m. visar det sig i Rikskonserters verksamhetsberättelse,som innehåller en jämförbar statistik, att de socialainrättningarna ingalunda har erhållit merparten av musikutbudet. Tvärtom vardenna verksamhet under ett av dessa år nästan obefintlig. Av totalt 1 375konserter 1971/72 framfördes endast två på sociala inrättningar. Aret däreftervar bilden något bättre men fortfarande utomordentligt anmärkningsvärd.Således utfördes /73 111 konserter pä sociala inrättningar av totaltframförda 1 605. Var har då merparten av konserterna framförts? Jo,studieförbunden och deras medlemsorganisationer, som det heter, har erhållit irunda tal av hela utbudet. /72, då de socialainrättningarna erhöll två konserter, mottog studieförbunden 1 219 av de 1 375konserter som framfördes. Året efter, 1972/73, då de sociala inrättningarnaerhöll 111 konserter, fick studieförbunden 1 387 av de totalt I 605 som gavs. Kommentarer är egentligen överflödiga. Studieförbundeneller de politiska partier som möjligen kan finnas bakom kan rimligtvis inte iså hög grad sammanfatta de kategorier människor som har svårt att komma iåtnjutande av det offentliga konsertutbudet att det motiverar densnedbelastning som enligt mitt förmenande föreligger. En förskjutning avkonsertutbudet mot de människor som inte har tillgång till det fria konsertutbudetvore enligt min mening i högsta grad motiverad. Den tredje punkt jag vill kommentera är Rikskonsertersfonogram-verksamhet. Målsättningen i denna del har varit att producera, som detheter, svårsäld musik, som på grund av sin lilla marknad inte fått tillräckligtrum på den mer kommersialiserade skivmarknaden. En ambition i den riktningen ärmöjligen motiverad. Men när man senare konstaterar att det är alltförtungarbetat att enbart producera svårsåld musik och att man därför också skallgöra skivor med annan musik såsom komplement till den förra, är det svårt attse skillnaden på denna verksamhet och den som bedrivs av vilket skivförlag somhelst. Vilken musik är det egentligen som kompletterar den andra? Kvar står att det finns ett skivbolag, , somproducerar och distribuerar musik som alla andra skivbolag men med denväsentliga skillnaden att Caprices verksamhet är starkt subventionerad. /75 skall skattebetalarna erlägga . Jaganser att det finns åtskilliga viktigare objekt i detta land att satsaskattepengar på än att göra grammofonskivor. Det är ingen tynande marknad somhär stöds. Följande tanke, som förs fram i SOU 1972:66, Nykulturpolitik, är intressant; "En väg är att samhället t. ex. genom enkulturinstitution gör kompletterande insatser inom en sektor som i övrigt drivsprivat. Rikskonserters produktion av grammofonskivor är ett exempel." Jag tycker att det verkar klokt och vettigt. Det skullekanske kunna ge samma resultat till lägre pris. Tycker nu någon att det skullevara motbjudande att stödja ett privat företag för att få denna typ av musikproducerad, så vill jag peka på att t. ex. skulle kunnastimuleras att bedriva denna verksamhet. har alldelesobestridligt resurser för detta. Rikskonserter skulle möjligen kunna initieraverksamheten och ge impulser, och svenska folket i gemen skulle kanske fåskörda frukterna av en så förnuftig uppläggning. Jag har med detta velat föra fram i belysningett kulturområde där verksamheten enligt mitt förmenande lämnar en del frågorobesvarade. RemissbehandUngen och den offentliga debattenkring betänkande tyder på att både myndigheter och berördaorganisationer i princip stöder förslag. Detta stöd finnsföljaktligen också för propositionen, eftersom den i väsentliga delar anslutertill förslag beträffande den .framtida statliga kulturpolitiken målen för den och utformningen av de statliga insatserna inom olika sektorer. Genom mitt inlägg i den här debatten vill jag bl. a. riktauppmärksamheten på folkrörelsernas och de fria organisationernas roll ikulturlivet. Betydande delar av den statliga kulturpolitiken måste enligt minmening bestå i stöd till folkrörelserna och till de fria organisationerna. Jag finner det otillfredsställande att folkrörelsernaägnas så liten uppmärksamhet i propositionen. Redan i departementschefenshistoriska tillbakablick framträder denna brist. Även om propositionenshuvudinnehåll ägnas de statliga insatserna, ter sig en kulturhistorisktiUbakablick i det närmaste "historielös" om man inte med ett ordnämner kyrkans och de stora folkrörelsernas betydelse för vårt lands kulturellautveckling. Det finns anledning att fråga hur vårt och för övrigt helavästerlandets kulturarv skulle ha sett ut inom t. ex, skulptur, måleri,litteratur och musik om de religiösa inspirationskällorna saknats. Och hurskulle 1800-talets kulturella utveckling ha gestaltats utan de insatser somutfördes av , väckelserörelsen, ocharbetarrörelsen. Utan deras insatser hade kulturlivet i vart fall utanför destörre tätorterna sannolikt fört en tynande tillvaro. Här bör särskilt understrykas att ett av de delmål somnämns i förslag och som också återfinns i departementschefenssammanfattning av målen för den statliga kulturpolitiken, nämligen gemenskaps-och aktivitetsmålet, knappast kan uppnås utan kraftig medverkan frånfolkrörelserna. Trots olikheterna i fråga om de idéer och målsättningarsom bär upp och håller dem samman har folkrörelserna ett gemensamt drag viljan att skapa kommunikation och gemenskap människor emellan. Därmedtillhandahåller de dels inspiration för de enskilda kulturarbetarnas skapande,dels marknad för deras produkter. Författaren finner läsare, musikern lyssnareoch skulptören/målaren åskådare, för att nämna några exempel. I departementschefens skrivning angående gemenskaps- ochaktivitetsmålet finns det synpunkter på de idéburna organisationernasbetydelse som jag finner mycket värdefulla och som jag gärna vill citera:"Det är viktigt att de idéburna organisationerna aktivt deltar i dettaarbete. Våra folkrörelser har en central roll i vår demokrati och kan genom sinverksamhet skapa intresse och engagemang för olika samhällsfrågor." Den statliga kulturpolitiken, m. m. Den statliga kulturpoUtiken, m. m. hetervidare: "Insatser för att öka människors möjligheter till egen kulturellaktivitet bör ges hög prioritet i den framtida kulturpolitiken.Organisationslivet kommer genom sin direkta anknytning till människorserfarenheter och intressen att ha en central roU i detta arbete. Av storbetydelse är därvid att organisationerna får möjligheter att arbeta utifrån sinidémässiga särart. Profileringen bör stimuleras, ty den utgör den grundläggandekraften i organisationernas arbete." 1 det citat som jag här anfört vill jag instämma - och gördet mycket gärna eftersom det är min övertygelse att vårt lands kulturliväven kommer att vara starkt knutet till folkrörelserna och de friaorganisationernas verksamhet. Vid utformningen av den statliga kulturpolitikenbör man därför i betydligt högre grad än vad som framgår av de konkretaförslagen i propositionen räkna med folkrörelsernas och de friaorganisationernas insatser. Jag vill sedan, herr talman, nämna ett par av detaljerna ipropositionen. Båda återfinns.under rubriken . Den ena detaUen gäller statsbidraget till destatsunderstödda orkestrarna. Genom dagens riksdagsbeslut inordnas och i det bidragssystem som gäller för dehittills statsunderstödda yrkesorkestrarna i , , ,, och . Beslutet innebär en mycket kraftig ökning avbidraget till Västerås- och Örebroorkestrarna. Det innebär också att ettvälmotiverat rättvisekrav tillgodoses. Över detta vill jag uttala min glädje. Den andra detaljen som jag vill nämna tas upp i ettsärskilt yttrande av och är fogat vid kulturutskottets betänkandeunder samma rubrik; Musikinstitutioner. Det särskilda yttrandet har avlämnats i anledning av enmotion som gäller dels återinförande av kyrkomusikerutbildningen vidlärarhögskolorna under pågående läsår, dels en översyn av de bestämmelser somgäller för bl. a. skolkantorerna i fråga om samordning av arbetsuppgifternainom olika verksamhetsområden. Det finns i vårt land cirka 1 600 skolkantorstjänster. Dethar blivit allt svårare ätt besätta dessa tjänster och detta ledertill att skolstyrelserna får nöja sig med icke ordinarie förordnandenunder den tid skolkantorstjänsterna ledigförklaras. Det skall i regel ske tregånger innan man hos kan anhålla att få skilja lärartjänsten frånarvodesbefattningen som kyrkomusiker. Detta medför för skolans del betydandenackdelar med bl. a. flera lärarbyten för -eleverna. Det tycks förhålla sig på det sättet att bristen påskolkantorer hänger nära samman med att kyrkomusikerutbildningen vidlärarhögskolorna slopades . Trots ganska ihärdiga efterforskningarhar jag inte lyckats reda ut hur och när det beslut fattades som ledde till attdessa kurser försvann. Resultatet av att de togs bort har emellertid blivit attde av administrerade sommarkuserna, där lärare och lärarkandidatertidigare hade företräde, nu inte längre utnyttjas i större utsträckning avdenna kategori. Följden av den här utvecklingen kan bara bli en enda:Tillgången på skolkantorer kommer att ytterligare minska. Detta kommer i sintur att medföraatt vid de mindre skolenheter inom där underlag för särskildmusiklärartjänst saknas får man mycket svårt att på ett tillfredsställande sättuppehålla den schemalagda obligatoriska musikundervisningen. Mångaskolkantorer gör dessutom värdefulla insatser inom den frivilligamusikundervisningen och för bygdens musikliv i övrigt. Utskottet har i sitt betänkande ställt sig positivt tillsynpunkterna i vår motion, men man har hänvisat till att organisationskommitténför högre musikutbildning enligt sina direktiv även skall behandla frågorrörande den lägre kyrkomusikaliska utbUdningen. Utskottet har också hänvisattill att samordningsfrågorna har uppmärksammats i propositionen. Vad utskottet därmed har sagt utgör enligt min mening intetillräckliga garantier för att de önskemål som förts fram i motionen 1703 inomrimUg tid kommer att tillgodoses. Eftersom vi ännu har ett stort antal skolkantorstjänsterär det rimligt att motsvarande utbildningsmöjligheter också flnns tillgängliga.Det är enligt min mening synnerligen angeläget att man återinför möjlighetenatt under pågående läsår erhålla kyrkomusikalisk utbildning vid lärarhögskolorna,och det hade varit önskvärt att utskottet velat markera detta som en riktpunktför det pågående utredningsarbetet. Jag avstår, herr talman, från att yrka bifall till vårmotion. Självfallet är jag tacksam för den positiva syn som utskottetredovisar, men jag har med det jag nu anfört ytterligare velat belysa deproblem som tagits upp i det särskilda yttrandet av under punktenMusikinstitutioner. uttalade ett enhälligtkulturutskott att det var befogat och väl motiverat att museiverksamheten i Göteborgskulle få statsbidrag. Liknande synpunkter har MUS 65 givit uttryck för ochsamma uppfattning har även uttalats av . Vi från blev närpropositionen avlämnades mycket missräknade på denna punkt. Trots alla positivauttalanden som tidigare gjorts har det i propositionen inte tagits upp någotstatsbidrag till museiverksamheten i . Det torde vara få sektorer inom kulturområdet som har ensådan disproportion när det gäller medelstilldelning som museiverksamheten. Avtotalt i statliga bidrag går inte mindre än 48 miljoner tillmuseerna i . Det finns nio museer i och nio museer iGöteborg. var det 1,4 mUjoner besökande på museer, påGöteborgs museer i det närmaste en miljon. måste helt förlita sig på dekommunala museerna när det gäller undervisning i arkeologi, etnologi, historia,konsthistoria, teaterhistoria och zoologi. Det arkeologiska och historiskamuseet i fyller den funktion i kommunen som landsantikvarierna fylleri länen och fungerar därigenom som i andra landsdelar.Etnografiska museet i har i frågor om internationellt samarbete medsina faktasamlingar om en riksbetydelse jämförbar med motsvarandemuseums i , varför statligt huvudmannaskap borde övervägas.