prot · FX09113 · 1974-12-31 00:00:00 — §1 Justerades protokollet för . §2 Ang. statlig myndighets skyldighet att vid trycksaksframställning samrådamed Allmänna förlaget Herr finansininistern STRÄNG erhöll ordet för attbesvara herr iVinéns (fp) i kammarens protokoll för intagnafråga, nr 245, till herr industriministern, och anförde; har frågat industriministern av vilka skäl regeringen-sedan upphävt Allmänna förlagets monopolställning beträffandestatligt tryck - har beslutat om skyldighet för statlig myndighet att samrådamed detta förlag vid all trycksaksframställning vars kostnad överstiger 1 000kronor. Frågan har överiämnats till mig för besvarande. Jagvill erinra om att samrådsskyldighet för statliga myndigheter ipublikationsfrågor existerat långt före Allmänna förlagets tillkomst. Från 1921skedde detta samråd genom statens tryckerisakkunniga och genomstatskontoret. Motiven för detta har varit, och är fortfarande, att det intekan betraktas som rationellt att vid varje myndighet bygga upp en egen kompetensinom tryckeriområdet. Myndigheterna behöver därför sakkunnig hjälp från ettcentralt organ. Ettav motiven för Allmänna förlagets tillkomst var också att åstadkomma ensamordning av den statliga publikationsverksamheten. En sådan samordningförutsätter att det centrala organet ges möjlighet att lämna råd. VidAllmänna förlagets tillkomst tillgodosågs behovet av samråd genom skyldighetenatt anlita Allmänna förlaget. När nu denna skyldighet till följd av riksdagensbeslut har upphävts är det naturligt att ålägga myndigheterna att åtminstoneinhämta råd från Allmänna förlaget. Alternativettill denna ordning hade närmast varit att i någon form återupprättastatskontorets tryckeriexpedition, vars tidigare personal för övrigt i storutsträckning flyttade över till Allmänna föriaget. Detta alternativ haremellertid regeringen bedömt som mindre ändamålsenligt. Jagvill slutligen erinra om att frågan om samrådsskyldighet i publikationsfrågorinte berördes i beslut, som enbart avsäg skyldigheten att anlitaAllmänna föriaget vid trycksaksframställning. Tisdagen den 5 november1974 Ang.statlig myndighets skyldighet att vid tiycksaksframställ-ning samråda med Allmänna förlaget Jag ber att få framföra mitt tack till finansministern för svaret påmin fråga. Ang.statlig myndighets skyldighet att vid trycksaksframställning samråda medAllmänna förlaget Fråganom Allmänna förlagets monopol på beställning av statliga trycksaker är inte nyi - så långt vill jag gärna hålla med finansministern. Tvärtom hardet varit strid om detta sedan Allmänna förlagets tillkomst. Jag villdock erinra om att 1970 lovade dåvarande industriministern iett interpellationssvar till att efter ett övergångsskede verkaför att detta beställningstvång hos Allmänna förlaget skulle tas bort. Skälentill att Allmänna föriaget skall konkurrera på lika villkor med andratryckerier tycker jag är dels så kända, dels så självklara att det nu intefinns anledning att redovisa dem. Regeringen har dock framhärdat och försvaratAllmänna föriagets favoriserade ställning. Men detta till trots beslötriksdagen att ta bort skyldigheten för statliga verk ochinstitutioner att anlita Allmänna förlaget. Vad händer sedan? Jo,finansminister låter utfärda en kungl. kungörelse i enlighet medbeslutet. Så långt är det bra. Men det anmärkningsvärda är att kungörelseninnehåller en ny form av obligatorium. skall ett obligatoriskt samrådmed Allmänna föriaget ske innan anbud infordras eller Allmänna föriaget anlitasför tryckningen. Självklart innebär ett sådant obligatoriskt samråd ett stortförsprång före konkurrenter. Med den uppsättning av fackfolk som Allmännaföriaget har till sitt förfogande torde det vara ganska lätt att övertyga denbeställande myndigheten om att "det bästa resultatet nås" om Allmännaförlaget flr ta hand om beställningen. Ävenom inte i sitt beslut direkt sade ifrån att samråd med Allmännaförlaget inte får förekomma måste riksdagsbeslutets anda innebära att någotsådant samråd inte heller skulle förekomma. Därmed har frågan också fått enkonstitutionell sida som bör prövas på sedvanligt sätt. Det framstår, tyckerjag, mycket klart att förfaringssättet inte är i överensstämmelse medriksdagens beslut. Jag vidhåller att här har inte regeringen eller dess finansminister inågot avseende överträtt beslut eller gjort någonting som icke ståri överensstämmelse med beslut. Vi har alltid, som framgick avsvaret, haft vissa tryckerisakkunniga som de olika verken kunnat vända sig tillför råd vid trycksaksbeställningar. Allmänna förlaget har övertagit dennauppgift och även övertagit den personal som tidigare i statskontoret fungeradeför detta ändamål. Detär inte längre fråga om någon monopolställning. Det var det i början -initialmässigt - och jag försvarade den då, eftersom det fanns ett behov av ettstatligt föriag i konkurrens med den privata marknadens förlag. För att dettaföriag skulle få en något så när rimlig start behövdes det initialmässigt ettbeslut om att staten skulle lägga sitt tryck i det förlaget. står det påegna ben och dess funktion är bara rådgivande för de olika verken. Det är ingenny funktion - den har funnits i åtskilliga decennier. Initialskedet, som finansministern talar om, borde väl vara förbi, ochdet tycker jag att finansministern medgav i sitt inlägg här. Vad det nu gällerär, som finansministern också uttryckte det, att låta Allmänna föriaget stå påegna ben i konkurrensen. Allmänna föriaget har för övrigt enligt den trycksaksom föriaget delar ut och där det erbjuder sina tjänster självt satt upp som etthuvudmål att dess ökade konkurrenskraft skall komma kunderna till del i formav funktionella produkter och sänkta priser. Har man detta som mål för sinverksamhet är det rimligt att man konkurrerar på lika villkor och att ävensamrådet försvinner. Jagvidhåller att det måste ha varit riksdagsbeslutets mening att inte hellersamrådet skulle vara kvar utan att full likställdhet skulle råda mellanAllmänna föriaget och övriga tryckerier. Omoffentlig registrering av statsråds och högre departementstjänstemänsaktieinnehav Jag protesterar mot den tolkning av riksdagsbeslutet som . Den rådgivning som de olika verken kan behöva när de handhar sitt tryckhar ingenting med den gamla monopolställningen att göra. Det är varjemyndighets eget avgörande var man beställer sitt tryck någonstans. Alla flr ettsådant besked från Allmänna förlaget som innebär att friheten att välja liggerkvar. Överiäggningenvar härmed slutad. § 3 Om offentligregistrering av statsråds och högre departementstjänstemäns aktieinnehav Herrfinansministern erhöll ordet för att besvara () ikammarens protokoll för intagna fråga, nr 289, och anförde: har frågat mig om jag vill medverka till tillkomsten av enoffentlig registrering av aktieinnehaven hos regeringens ledamöter och de högretjänstemännen i statsdepartementen. Statsrådsoch statstjänstemäns inkomst- och förmögenhetsförhållanden redovisas i deärliga deklarationerna till taxeringsmyndigheten efter samma regler som gällerför övriga medborgare. Då jag inte anser någon godtagbar grund föreligga föratt kräva en särskild offentlig redovisning för vissa personer blir svaret påfrågan nej. Upplysningsvis kan jag nämna att i den mån fysisk person inneharaktier som registreras i Värdepapperscentralen är dessa uppgifter offentligaom antalet aktier i ett företag överstiger 500. HerrMOLIN (fp); Jag skall beatt få tacka finansministern för svaret. Låt mig först säga att dethär inte är fråga om någon inskränkning Omoffentlig registrering av statsråds och högre departementstjänstemänsaktieinnehav av rätten alt innehaaktier. Det gäller enbart ett krav på registrering av aktieinnehavet. Jag skallbe att få ge ett exempel på varför jag tycker att detta är ett relevantproblem. Detär ju så att befrielse från realisationsvinstskatt vid aktieförsäljning i vissafall kan medges av finansministern. Det sker efter en skönsmässig prövning avfrågan huruvida aktieförsäljningen i det enskilda fallet har samband med en företagsfusionsom ligger i samhällets intresse. Skattebefrielsen är i många fall avgörandeför om fusionen kommer till stånd eller inte. I de fallen ligger det alltså ifinansdepartementets hand att avgöra om fusionen kan anses vara så rationellatt man genom en skattebefrielse skall främja densamma. Det är väl uppenbartatt ställningstagandet från sida i ett sådant fall blirav avgörande betydelse för den enskilde aktieägarens bedömning av värdet av attsälja sina aktier. Nog borde det då kännas tillfredsställande att ha enoffentlig insyn i de aktieaffärer som eventuellt görs av handläggarna av sådanahär ärenden i . Detbör väl tilläggas att i de ärenden som jag nämner är både själva aktmaterialetoch det diarium där akterna förvaras hemligstämplat. Delta är ju en problemalik som har diskuterats myckel utomlands. IEngland arbetar en utredning med frågan om ökad öppenhet imakthavarnas privatekonomiska förehavanden, och i ger denoffentliga granskningen av den nye vicepresidentkandidatens privatekonomi engod illustration av den vikt som man i tillmäter dessa frågor. Vi har juockså i haft en uppmärksammad debatt om "insiderspekulation"och om åtgärder mot sådan spekulation. Där har från bankinspektionen just restskrav på en särskild procedur och särskild insyn när det gäller"insiderspekulation". Nogvore det väl med den utgångspunkten rimligt att också statliga makthavaresaktieinnehav blev föremål för en särskild offentlig registrering. försökte motivera varför han har ställt denna fråga ochåberopade dä den av godtagna lagstiftningen om rätt för regeringen-iförsta hand är det som hanterar dessa frågor - att medgebefrielse från realisationsvinstbeskattning i sådana fall där det enligtlagstiftningens förutsättningar kan anses erfor-deriigt. Till sådanaförutsättningar och kriterier hör ju bl, a. att det skall vara ensammanslagning av eller ett köp av ett företag, som från allmän samhälleligsynpunkt anses vara värdefullt, och att just den affären endast kan komma tillstånd om regeringen lämnar dispens från realisationsvinstbeskattningen. Ellermed andra ord: Om regeringen inte lämnar dispens kommer affären inte tillstånd. I allmänhet brukar det vara fråga om en sammanslagning eller uppköpstora företag emellan. Man mister sålunda den samhälleliga vinst som en fusionering,en rationalisering, skulle innebära. Närnu säger att del är uppenbart att ställningstagandet hos berördaämbetsmän och i sista hand hos finansministern skulle påverkas om vederbörandenu också har aktier i de företag som här aktualiserats, så betraktar jag detsom en uppenbar oförskämdhet från sida. Jag har aldrig i mitt livkunnat drörhma om något sådant. Det finns i statsförvaltningen dess bättre såpass korrekta tjänstemän att de handlägger ärendena objektivt alldeles bortsettfrån om de till äventyrs skulle ha placerat besparingar i några aktier i ettberört företag såsom alternativ till ett vanligt banksparande. varju angelägen att framhålla att han inte i och för sig kritiserade attvederbörande hade någon aktie. Jag måste avvisa de här insinuationerna. Jagvill också säga alt hanteringen av realisationsvinslärendena granskas varje årav konstitutionsutskott. Utskottet går igenom varje ärende och gersitt utlåtande om huruvida de ärendena har hanterats med objektivitet och iöverensstämmelse med de riktlinjer som har anvisat. Där har man frånriksdagens sida all erforderlig kontroll. Omoffentlig registrering av statsråds och högre departementstjän -stemänsaktieinnehav HerrMOLIN (fp): Det är riktigt att granskar de här ärendena. Jaghar för min del kommit till den slutsatsen att det är mycket svårt att finna enenhetlig praxis vid prövningen av dessa ärenden. En princip somfinansdepartementet använt har varit att försäljningsbeloppel skall vara ganskastort för att det skall bli fråga om en skattebefrielse. I ett par fall har delrört sig om , och man kan konstatera att del inte funnitsnågon chans alt få den här befrielsen om försäljningsbeloppel varit mindre än 1miljon kronor. Iövrigt har del varit relativt svårt all finna en enhetlig praxis. Men det sammanhänger,, med att aktmaterialet är mycket knapphändigt. Det är alltså intebara på del viset alt själva ansökningshandlingarna är hemliga, utan också deldiarium i vilket dessa ansökningshandlingar förtecknas är hemligt. Det är inteså orimligt alt man från de utgångspunkterna har krävt en vidgad insyn. Jag har hållit den här frågan på del principiellaplanet, och jag har inte insinuerat någonting, men om vill slippauppfatta frågan som en oförskämdhet går det all åstadkomma detta genom attmedge den begärda insynen. Det är väl inget konstigt att man ställer sammasärskilda krav på insyn när del gäller de offentliga makthavarna sombankinspektionen har ställt på de privata makthavarna. Är del någonting som ärskrämmande för finansministern? I det svar jag lämnade sade jag att uppgifterna hosVär-depapperscenlralen är offentliga om innehavet överstiger 500 aktier. Anslutningtill VPC börjar bli regelmässig och centralen kommer snart alt täcka in helabörslistan. Dessutom finns det en regel som säger att styrelseledamöterna iföretag har skyldighet alt till bankinspektionen rap- 5 protokoll 1974. Omoffentlig registrering av statsråds och högre departementstjänstemänsaktieinnehav portera om de har aktier idet egna företaget. Något annat är det inte frågan om. Eftersom varkenstatsdepartementen eller myndigheterna är placerade på aktier utan har en heltannan konstitutionell karaktär kan man inte här göra några som helstjämförelser. Bankinspektionenintresserade sig för ett personligt aktieinnehav när man ville föra till rättaen journalist som i sin profession var regelmässigt sysselsatt med altkommentera börsutvecklingen och skriva sina börskrönikor i ledandeaffärstidningar. Det är mycket möjligt att den som sitter med pennan i hand ochspår om utvecklingen för de olika företagen befinner sig i en ömtåligsituation, och det var i del fallet bankinspektionen ingrep. Inga av de härliknelserna har någon som helst relevans när det gäller ämbetsmännen istatsförvaltningen. HerrMOLIN (fp); Som jag ser det finns på det principiella planet en betydande likhet.De företagsledare som gör affärer i del egna företagets aktier och som då haren särskild insyn är principiellt i samma situation som t. ex. en beredandeämbetsman i eller ett annat departement som handlägger denhär relaterade typen av ärenden. Den skönsmässiga prövningen av frågan huruvidaen person skall få befrielse från realisationsvinstskatt eller ej innebär - idel fall jag tog - att man påverkar värdet av de aktier som finns i defusionerande förelagen. Dessa aktiers värde påverkas av om finansdepartementetgår med på skattebefrielsen eller ej - och därmed också frågan om det blirfusion eller ej. Frånden synpunkten menar jag att behovet av insyn är stort både hos privata och hosstatliga makthavare och att denna insyn behöver vidgas med avseende på bådakategorierna. är det inget personligt tyckande som avgör, om ett företag skall fåskattebefrielse för realisationsvinsten pä aktierna, utan de tjänstemän somförbereder ärendena har att hålla sig til) de kriterier och förutsättningar somär angivna i förarbetena till lagstiftningen, i ut-skottsbetänkanden och iriksdagsbeslut. Är inte de förutsättningarna uppfyllda, säger man nej. För attframställningen skall kunna utgöra underiag för ett bifall, måste den vara iöverensstämmelse med vad har uttalat sig för. Under sådanaförhållanden finns inget utrymme för personligt favoriserande eller tyckande,ulan man följer vad som är föreskrivet i de beslut som en gång har fastställtsav . I sista hand är det som ser till attreglerna och kriterierna för ärendebehandlingen är i överensstämmelse med derekommendationer som en gång har angivit. HerrMOLIN (fp): Jag utgår tveklöst från att de tjänstmän som handlägger dessa ärendenföljer de regler som är fastställda bl. a. av . föreställer mig också attt. ex. finansministern ger anvisningar till tjänstemännen ifinansdepartementet, och jag förutsätter att dessa anvisningar följs. Vad jaghar försökt säga är att i varje fall lagstiftningen inte är så klar att denutesluter en skönsmässig prövning. När vi i fåttmöjlighet att studera hur dessa regler tillämpas har åtminstone jag inte kunnatfinna någon enhetlig praxis. Det är möjligt att vi, om vi hade mera materialtill vårt förfogande, hade kunnat finna en enhetlig praxis. Men mot bakgrund avatt det finns möjlighet till skönsmässig prövning menar jag att allmänhetensbehov av insyn är lika väldokumenterat i detta fall som t. ex. när det gällerstorföretagen. Ang.kvinnans ställning inom statskyrkan Överiäggningenvar härmed slutad. §4 Ang. kvinnans ställning inom statskyrkan Herrkommunministern erhöll ordet för all besvara () ikammarens protokoll för intagna fråga, nr 248, till herrstatsministern, och anförde; har frågat statsminister om regeringen ämnarvidtaga någon åtgärd i avsikt att få slut på den förödmjukande diskrimineringav kvinnan som förekommer inom statskyrkan. Frågan har överlämnats till mig förbesvarande. HerrSjöholm torde med sin fråga avse främst de fall då kvinnor vägratsprästvigning. Dethar i olika sammanhang hävdats att biskop inte är skyldig att mot sin religiöstgrundade övertygelse viga kvinna till präst. Därvid brukar man åberopa den s.k. samvetsklausulen, dvs. vissa uttalanden i samband med tillkomsten år 1958av den lag som ger kvinna samma behörighet som man till prästeriig tjänst. Dennärmare innebörden av samvetsklausulen är omstridd. Enligt min mening ger deninte biskop rätt att vägra kvinnor prästvigning på grund av deras kön. Jagvill i detta sammanhang upplysa om att regeringen vid utnämning av biskopargivit företräde ät kandidater som kunnat förväntas viga kvinnor till präster.Trots detta finns fortfarande ett motstånd mot kvinnliga präster. Det finnsalltså behov av ytteriigare ågärder för att jämställa kvinnorna med männensåväl i fråga om prästvigning som när det gäller arbetsförhållandena. Vilkaåtgärder som bör vidtagas bör i första hand ses som en inomkyrklig fråga ochjag räknar därför med att nästa års kyrkomöte kommer alt aktualisera den. k. samvetsklausulen har också fått ett visst infiytande på personalpolitikeni stiften. Så har man i allmänhet sökt undvika att kvinna placeras i pastoratdär det finns en manlig präst som är motståndare till kvinnliga präster. Dettahar på vissa håll lett till svårigheter tt placera kvinnliga präster. Jag vill inte fördölja attjag är besviken över utvecklingen efter till- Nr 113 komsten av lag. Men jag hoppas att kyrkan skall visa sig ha Tisdaeenden ''" '° frågor som återstår för alt skapa enverklig jämställdhet 5november 1974 mellan kvinnor och män inom kyrkan. Ang. utflyttningen avstatliga verk från Tack för svaret. Det var ett alldeles utmärkt svar. Statsrådet sägersig både vara besviken över utvecklingen och villig att verka föralt det skall bli en annan ordning i det nu aktuella avseendet. Som nämntsinfördes en lag som reglerar dessa frågor, och efter lagtexten står,som det gemenligen gör: "Det alla som vederbör hava sig hörsamligen attefterrätta." är det tyvärr sä att vissa biskopar -jag vill understrykaordet "vissa" - är både ohörsamma och oefterrättliga på denna punkt.Del minskar naturligtvis i första hand förtroendet för kyrkan själv, om man gårut och predikar käriek till nästan, försoning och fördragsamhet och sedan ipraktiken ger prov på motsatsen, dvs. känslokyla, ofördragsamhet ochoförsonlighet. Handlingar betyder som bekant ändå mer än ord. Dethär är, som jag ser del, allvariigt inte bara för kyrkan utan också församhället så länge vi har en statskyrka, och det ser tyvärr ut att bli länge.Diskrimineringen av kvinnan sker inom en statlig förvaltning, och det kastar juen skugga också på samhället, i första hand väl på regeringen. Nudelar alla politiska partier i vårt land - det är ganska självklart -övertygelsen om könens lika värde, och när det gäller präster finns det somsagt en särskild lag om detta. Trots detta fortsätter ändå diskrimineringen avkvinnan. Det är - vilket vi kan vara eniga om - hög tid att försöka sätta stoppför denna förödmjukande diskriminering. Den är förödmjukande för kvinnan, denär, som jag ser det, förödmjukande också för samhället så länge vi har enstatskyrka. Men i själva verket är den allra mest förödmjukande för de biskoparsom här ställer sig vid sidan av samhällets uppslutning kring demokrati,likvärdighet och medmänsklighet. Jag tackar än en gäng försvaret. Överläggningenvar härmed slutad. § 5 Ang.utflyttningen av statliga verk från Herrfinansministern erhöll ordet för att besvara () den 12mars framställda interpellation, nr 48, och anförde; har frågat mig om jag - mot bakgrund av de enligt ekonomiska och sysselsättnings-mässiga utsikterna förStockholmsregionen - anser det vara rimligt och vettigt att fullföljautfiyttningen av statliga verk från . har vidare frågatmig om jag är beredd att revidera min syn på de kostnader somskattebetalarna kommer att åsamkas på grund av verksflytlningen och om minreaktion på de enligt uppenbara svårigheter som statenspersonalnämnd haft när det gäller att ordna nya jobb i försådana tjänstemän som inte önskar flytta med sina verk. Denfråga om sysselsättningen i som aktualiserartog jag upp här i kammaren vid debatten om den andra etappen avomlokaliseringen av statlig verksamhet. Jag redovisade dä att omlokaliseringenav statliga verk inte skulle komma att medföra en minskning av antaletanställda i statlig förvaltning i utan i stället en dämpning av denfortsatta expansionen av antalet statstjänstemän. Däremot har man kunnat avläsaen nedgång i den industriella aktiviteten i , vilket för med sigrisker för en alltmer renodlad och ensidig inriktning av verksamheten. Jagframhöll att den faran hade vi uppmärksammat. Staten stimulerar inte längreutfiyttning av industriell verksamhet frän . En snabbare ökning avantalet statstjänstemän är ingen lösning på del balansproblemet. Riksdagenbeslöt med stor majoritet om fortsatt omlokalisering av statliga verk.Sedan dess har läget på denna punkt inte ändrats på sådant sätt att ettfrånträdande av riksdagsbeslutet kan motiveras. Närdet så gäller kostnaderna för omlokaliseringen kan vi nu beträffandebyggnadsinvesteringarna göra en avstämning mot de beräkningar som gjordes avdelegationen för omlokalisering av statlig verksamhet. Delegationensuppskattningar av investeringskostnaderna har visat sig realistiska när manjämför med de verkliga kostnaderna. Det kan vara av intresse att i dettasammanhang konstatera att en jämförelse mellan lokalkostnaderna iStorstockholmsområdet och dem vi får för omloka-liseringsverken visar avsevärdahyresbesparingar genom omlokaliseringen. Alternativet till omlokalisering hadevarit nyförhyrningaroch statliga byggprojekt i . Hyresberäkningaravseende nu pågående omlokaliseringsprojekt, för vilka säkra uppgifter ombyggnadskostnader föreligger, visar lokalhyror på perkvadratmeter lägenhetsyta, vilket klart understiger motsvarande hyreskostnaderi . Sammantagethar inte heller i övrigt några sådana förändringar visat sig att jag haranledning att revidera min uppfattning i kostnadsfrågan. Isamband med debatten om den fortsatta omlokaliseringen redovisadestatsrådet utförligt vad som görs och kommer att göras för att hjälpadem som av olika skäl inte kan eller vill följa med till de nya orterna. uppgift i detta sammanhang är att se till att de tjänster somblir lediga vid myndigheter, som stannar kvar i , sålångt möjligt utnyttjas vid omplacering av dem som inte önskar följa med sinanställningsmyndighet vid flyttningen. Enligt vad jag erfarit hadepersonalnämnden - nästan ett är före den första omfattande omlokaliseringsomgången- gjort 2 240 Ang.utflyttningen av statliga verkjrån 6 protokoll 1974. Nr 113 anvisningar, vilket lett till alt nära 700 statstjänstemänomplacerats. den mångasom verkligen kommer att behöva omplaceras kan avgöras först närmare tidpunkten för flyttningarna. Erfarenheten visar att antalet fiytt- ningsbenägna tenderar att öka ju närmare denna lidpunkt man kommer.