prot · FX09127 · 1974-12-31 00:00:00 — Vissa inslag i regeringenspolitik under del senasle året har, menar jag, åtminstone lill en del, verkatklart emot de israeliska intressena. Statsministernsäger i sill svar alt en lösning av konfiiklen kräver kompromissvilja. Därom ärvi helt eniga. Men så fortsätter statsministern med "atl en förstaförutsättning ändå är atl man talar med varandra och böriar endialog". Därmed menar atl han har försvarat röstningför PLO:s deltagande i FN-debalien och därmed riktas kritiken direkl mol Israelför all man inte också varit med och inbjudit PLO. Liknande lankegångaranfördes av utrikesministern i denna kammare. Men,, skall man inleda dialog även med den som klart uteslutitkompromissen som arbetsmetod? Skall man öppna en dialog med den som klart ochentydigt förespråkar all motparten inte skall få existera? Skall man inleda endialog med den som inte sysslat med annal än terror ochvåldshandlingar? Förisraelerna har svarel på dessa frågor varit enkelt. Man har sagt nej, eller föratt citera förra premiärministern : "Man förhandlar inte om sinegen avrättning." Jag tycker all det borde ha varit lika enkelt förSverige. Vi borde inte - del har jag sagt lidigare i den här kammaren - hadeltagit i legitimeringen av terroristerna inom PLO. Slalsminislern fördömervisserligen PLO:s våld och terror men fördömer i samma ordalag aktionerför atl sälta stopp för samma våld och terror. Ser inte orsak ochverkan i sammanhanget? Samma fråga måsle jag, herr lalman, ställa till fruJonäng, som talar så vackert om solidaritet och medmänsklighet och som tror atlvi skall fä Arafals olivkvist all grönska, den som hon själv ansåg vara litetvissen vid hans framträdande. Jag känner och vet hur djupl honkänner i den här konfiiklen, och del respekterar jag. Men hur naiv får manvara? Jagär helt med pä alt vi måste beakta Paleslinaarabernas iniressen i samband meden lösning av konfiiklen. Det är inga nyheter. Men Paleslinaaraberna är intebara en fråga om PLO. Hur mänga bor inte i ? Hur mänga bor inte i dagpå ? Tror verkligen de församlade ledamöterna atl alla dessa ställerupp bakom PLO:s program? Jag har vid besök på vid fiera tillfällenträffat åtskilliga ledare för de människor som bor där som inte ställer uppbakom detta program ålminstone inte vid samtal mellan skål och vägg. Kan viverkligen stå för uppfattningen att PLO är mest representativt för Paleslinaaraberna?Har vi över huvud laget, , några bevis för den folkligaförankring man talar om? Statsministernmenar all man måste la fasta på de uttalanden frän PLO som antyder en vilja altnä en uppgörelse på fredlig grund. Vilka uttalanden syftar pä? Vardel vad sade lill Er i som ingav statsministern dessaförhoppningar? För i övrigt tror jag inte, och jag har studerat detta myckelnoga, all någon kan plocka fram några nyanserade uttalanden frän PLO. Försåvitt vi inte luras av parollerna om en mullirasial stat där, enligt Arafalslal i FN, judar, kristna och muslimer skulle ha lika rättigheter. Det låtervackert, men innebär ju detsamma som atl staten skall försvinna. Och vivel också pä vilket säll skall försvinna. Jag skulle vilja påstå all PLOi vissa sammanhang och framför allt i detta uppträda som en och . Men den som har följl PLO:s hela utveckling kan inte sväva Ang.läget i , m. m. Ang.läget i , m. m. i tvivelsmål omorganisationens mål och vilka medel den i första hand vill använda. Tyderför övrigt dådet i , som en av PLO:s grenar utförde, pä atlkompromissviljan och de fredliga tankarna nu skulle ha inställt sig? Utgjorde,jag ställer frågan till de närvarande, Arafals anförande i FN en viljeyttringsom kännetecknas av moderation och kompromissvilja? Svaret pä dessa frågor,herr lalman, är nej. Vad beträffar talet i FN var det väl snarasl förvånandeatl inte ens vid delta tillfälle försökte maskera sitt primära mäl, atlIsrael skall försvinna. Detär för mig uppenbart all den legitimering som PLO fått nu inte gagnar freden. 1heta PLO:s väsen ligger den väpnade kampen. I hela dess historia finns baravåldet som alternativ, inte den politiska lösningen. Genom alt låta PLO tala iFN:s generalförsamling har man indirekt ökal organisationens prestige, någotsom olaliga uttalanden från olika palestinska ledare efter FN-beslutet vittnarom. Genom att dessutom offentligt uppträtt tillsammans med Arafathar ytteriigare en fiäder odiskutabelt satts i hans hatt. Jagnoterar alt statsministern inte med ell ord berört de olika frågor som ställtsmed anledning av sammanträffandet med . Del kan knappasl bero pä enslump. Statsministern väljer atl tiga ihjäl hela affären. Lål mig bara påtaladel märkliga i att - om jag räknat rätt - sex olika frågor mot bakgrund avmötet med över huvud tagel inte kommenterats. dem, men gjorde det inte. möte som tveklöst haftinverkan på opinionen här hemma och utomlands. Ett möte som fått de mest skildatolkningar. Det var ju inte vem som helst som statsministern träffade. Lål migunderslryka ytteriigare två saker i sammanhanget. Fördel första nämnde statsministern, som framhöll, inte ett ord omIsraels rätt alt existera i de officiella uttalanden som inströmmat frän dettatillfälle. Jag har åtminstone inte kunnat hitta några sådana trols atlriksdagens upplysningsijänst hjälpt mig. Del våren brist. Del räcker inte, ochdär upprepar jag också vad sade, atl slå fasl existens ivår svenska riksdag. Det är jusl i och jusl tillsammans med Arafatsom den uppfallningen behöver hamras in. Fördet andra har ambassadör olika uttalanden i massmedia givit intryckav en drastisk förändring i den svenska Mellanösternpolitiken. Skulle manenbart gå efter utsagor, och han är trots alll svenskambassadör, är exislens sanneriigen inte någon självklarhet. Del samlade intrycket för mig, och jag talar naturligtvis enbart förmig själv, av den Mellanösternpolilik innebär enförändring . Röstningen för PLO var där det avgörande.Jag kan dess värre inte påstå atl man kan betrakta det som ell olycksfall iarbetet. uttalanden tillsammans med Jalloud och Boumedienne gör attmönstret blir klarare. mans lal i samband medokloberkrigd 1973, när han underlät all kritisera och för derasangrepp var ytterligare ett tecken pä denna nya politik. Om den saken har viockså lidigare diskuterat här i kammaren. När jag talar om en viss förändring i regeringens politik avser jaginte enbart vissa inslag i regeringens uttalanden eller slödel för PLO i FN.Jag avser därutöver och kanske viktigare frånvaron numera av del lidigarespontana slöd som så ofta fanns med i regeringsdeklarationer för rättatt leva. Man får ibland ett intryck av att regeringen på någol sätt numeranäsla ångrar FN-beslutet frän 1947, all det har komplicerat tillvaron och intepå något sätt bidragit till en lösning. Man konstaterar all är enrealitet i det här området - det är i stort sell alll - i olika uttalanden. Jagsaknar precis som del engagemang för slalen som vi lidigarehar sett så många uttryck för. i sade lidigare atl del tragiska är nu atl samma FN som 1947som beslutade om bildande nu sviktar - lål vara med en annan majoritetoch ett annal antal medlemmar. har blivit alltmer ensamt, säger herrSvensson. Del är i della läge som vi röstar för PLO. Del är i della läge somherr Palmes möte med skall beiraktas. Del är i della läge som ,tycker jag, borde klarare och oftare ha stött , och inte som skettindirekt medverkat till all ytterligare försvaga position. Jagvill inte påslå alt har givit upp sak. Men densvenska linjen är nu betydligt mera tvetydig. All man automatiskt - och attjag gör det - måste koppla detta till den nya ener-gisitualionen i världen ärofrånkomligt. Nä,säger någon, det jag här pekar på rör ändå inte sä vikliga ting. Del är ju ändåmest fråga om nyanser i uttalanden. Men, herr lalman, det är inget bara. Deninternationella opinionen har i denna konfiikl en utomordentligt storbetydelse. Och den internationella opinionen har bil för bit börial övergeIsrael. Startskottet för denna process var oljekrisen, dä vi fick se den enepremiärministern efter den andre böja sig för arabstaternas krav påsolidariletsutlalanden. Del var villkoret då för all över huvud laget fortsättaoljeleveranserna. Oljevapnet har betytt otroligt mycket för arabsidan ikonfiiklen. Vetskapen om oljevapnet har också fortsatt atl påverkavästländernas ställningstaganden i konfiiklen. Liksom iEskilstuna vill jag återge en bild från tidningen , snart ett ärgammal, där man på sin förstasida hade dåvarande premiärministern smilande, och därunder stod: Jag kunde göra vad som helsl för olja! Inteminst mol bakgrunden av hans uttalande i konflikten var den bilden myckelträffande. Del finns nalurliglvis myckel i statsministerns svar här söm jagkan inslämma i. Del gäller konstaterandet att Paleslinaarabernas problem ärell politiskt problem. Det hardet varit från första börian, och del är ingennyhet. Jag instämmer vidare i all ingen verklig Ang.läget i , m. m. Ang.läget i , m. m. lösning är möjlig utan allPalestinaarabernas krav på självständighet och någon form av territorium haruppfyllts. Jag tror del är en realistisk politik all slå fasl detta, och det ärutifrån de utgångspunkterna vi måste arbeta. Jag vill dock i sammanhangetpåminna om atl Paleslinaaraberna inte kördes över i samband med FN-beslutet1947. De fick en stat, men denna lösning accepterades inte av arabsidan, ochdetta territorium slukades sedermera vid angreppet mol 1948 - dels avIsrael, dels av arabstaterna. Vi hade aldrig haft en sådan bitterhet och ensådan intensitet i den här konfiiklen om FN-beslutet frän börian åtminstonetill en del hade godtagits av arabsidan. Vadvi skiljer oss från varandra i är frågan om hur vi skall se på PLO. Jag menaralt del är utsiktslöst att söka uppnå en lösning med PLO så länge PLO inteaccepterar existens och så länge organisationen uteslutande villanvända våld och terror för alt uppnå sina syften. Men, säger någon, de vill jubara uppnå lika rättigheter för alla i området, de talar ju om den mullirasialaslalen. Ja, men vi vel alla vad den lösningen innebär. Den är detsamma som altIsrael försvinner från kartan, att judarna berövas ett hem dit de kan undflyförföljelse och förtryck i andra delar av världen, en förföljelse och ellförtryck som historien dess värre varit och ännu är full utav. Tankarnaom att PLO på någol sätt skulle moderera sina ståndpunkter genom legitimitetoch status är för mig orealistiska tankar, ja direkl fartiga tankar. Tillsisl, herr lalman, vill jag naturligtvis också uttrycka min förhoppning altliden skall arbeta för en lösning av denna tragiska konflikt, en lösning somgaranterar båda sidor frihel, trygghet och oberoende. En sådan lösningförutsätter kompromisser, den förutsätter också en dialog. Men för all dendialogen skall vara en dialog av verkligt slag krävs atl terrorn och väldetupphör att vara den ena sidans uteslutande argument. Dialogen kan och får inteföras om dess enda syfte skall vara avrättning. Hen (): Jag skall be all få lacka för herr statsministerns reaktion på minafrågor. Tyvärr måsle jag konstatera all ingen av dem egentligen har besvaratsoch att - för atl göra en travestering av ett känt uttryck - del sällaninträffat all så mänga frågor av olika riksdagsledamöter fåll ell så magert ochofullständigt svar. Jagtror man vågar säga atl varit och är ett av de svårasteproblem de berörda parterna och världssamhället haft alt brottas med. Det ärgivet att ingen lösning helt kan tillfredsställa de olika parterna, även omvissa av dem tror på och försöker uppnå en sådan. 1 själva verket är det så allingen fred någonsin slutits, inget avtal ingälls, som gett fullständigtillfredsställelse för båda parter. Överenskommelser måsle till sina naturvara kompromisser. Det första en förhandlareoch beslutsfattare måste undersöka är de fakta som föreligger i enkonflikt. Fakta i form av rådande förhållanden, existerande lagar osv. beträffar är det ell historiskt faktum att detfinns 60-70 miljoner araber i de regioner som närmast omger . Det ärockså ell faklum atl det finns bara 3 miljoner judar. De senare har delvisfunnits där under långliga lider, delvis invandrat under det senasteårhundradet. Denna invandring har baserats dels på en genom århundradenaexislerande stark önskan hos del judiska folket alt återvända till sitt urgamlahem, dels på beslut och medgivanden av stater och myndigheter, dvs. pä sin tidden turkiska regeringen, den engelska s. k. Balfourdeklarationen ochNationernas förbunds bekräftelse av denna samt den av FN med stormajoritet antagna resolutionen om upprättandel av en judisk och en arabisk stati området. Mankan naturiigtvis ägna sig ål alt beklaga della faktum och denna historiskautveckling och önska att man var tillbaka i del läge som en gäng rådde. Man kanju också roa sig med atl beklaga att européerna en gång tilläts utvandra tillFörenta staterna och slå sig ned bland indianerna eller att negerslavar engäng i tiden fördes dit, att holländare utvandrade till m. m. Mendetta är en ganska ofruktbar utgångspunkt för praktisk politik.Mellanösternproblemen kan endast lösas genom att man accepterar den nuvarandebefolkningsstrukturen och i göriigaste mån söker tillfredssställa de olikagruppernas poliliska, sociala och kulturella aspirationer - eller att man begårfolkmord. Måletmåste sålunda vara fred i på rimliga villkor. För att uppnå dettamät måste såväl de berörda parterna som världssamhällets övriga länder efterförmåga lämna sina bidrag. Jag vill därför från dessa synpunkier granskaattityder och ställningstaganden för del första av de berörda parterna ochfördel andra av den väridsorganisalion, nämligen FN, som har tillkommit framföralll just för att främja en fredlig lösning i världen, samt för det tredje avden . Omvi börjar med staten kan man konstatera att dess ställning ärutomordentligt svär. Landel är, som jag sade, omgivet av en mångfaldigtstörre befolkning av annan kulturell och nationell inriktning och med ettmångfaldigt större territorium till sitt förfogande. Det är detta som fränIsraels synpunkt gör konflikten sä ödesbeionad. Under det alt alla de krig vikänner till från och andra kontinenters historia vanligen rört sig om vissaterritoriella eller andra fördelar är varje krig i för Israelen fråga om landets överievande eller förintande. Man vågar kanske även gålängre att döma av många uttalanden och säga atl ett föriorat krig för Israeläven skutte innebära folkets fysiska utrotning. Det är möjligt att man kanhävda att i vissa situationer och i vissa frågor intagit en hård ochoböjlig och kanske oklok attityd, men delta måste då ses i belysning av denavgrund i vilken varje allvariigare fetsteg skulle kunna störta det israeliskafotkel. Ochändå, har aldrig vägrat all komma till förhandlingsbordet om frågangällt att diskutera möjligheterna för och utformningen av fred. Ang.läget i , m. m. 10 protokoll 1974. Ang.läget i , m. m. Tvärtom har under degångna 26 åren hundratals förstag och erbjudanden om inledande av diskussionergjorts från israelisk sida. Men det är klart - man kan inte av ett land kräva,som sagt och som upprepade, att det skall inledaförhandlingar om sin egen avrättning. Det är därför totalt meningslöst,orealistiskt och cyniskt att kräva att skall inleda förhandlingar med eneller flera parter, som inte klargjort all förhandlingarna inteåsyftar motpartens förintande utan i slället åsyftar ett åvägabringande av fredoch en överenskommelse om fredlig samlevnad. Molbakgrund av svåra geopolitiska silualion är del också uppenbart attvarje ansvarskännande israelisk politiker vid bedömning av möjligakoncessioner noga måsle analysera hur djupgående och omfattande fred motsidanverkligen avser atl skapa. Ty säkerhetsproblemen för en liten stal ärsjälvfallel alltid av central vikt. Skulle man sålunda från arabernas sida varaberedd atl förhandla om en fred som innebar ett ordentligt fredsfördrag,diplomatiska förbindelser, normalt handelsutbyte och andra ekonomiskarelationer samt självfallet slut på en pågående intensivfientlig propaganda och blockad är del givel all säkerhetsbekymren skulle bliminimala och all fredsfördraget med andra ord kunde bli i relation därtill. Vilkenär nu arabländernas meritlista i dessa hänseenden? Alla vel alt samtligaarabstater fr. o. m. 1947 har förklarat alt de aldrig skulle erkänna Israelsupprättande utan avsäg all med våld omintetgöra FN:s ställningslagande. Deltahol realiserades också genom kriget , och det var väl inte långt ifrån attde arabiska planerna krönts med framgång. Hade inte med vapen kunnalförsvara sin exislens hade del blivit kortlivai. I den meningen är det viktigt attpåpeka atl upprättande lika myckel kan tillskrivas landels förmåga atthävda sin existens som FN:s resolution i frågan. Vihar självfallel, med ett modernt uttryckssätt, full förståelse för tesen omfolkens självbestämmanderätt även om denna bara lillämpas när stormakter ochandra stater sä finner lämpligl eller nödvändigt. Men vad innebär della för delforna det? Här hade den enda makten som fanns, mandatärmaklenStorbritannien, 1947 förklarat sig vilja lämna landet och ansvaret för dessadministration. Del fanns sålunda ell, eller naturiigtvis i realiteten tväfolk, araberna och judarna, ulan herre. höll på atl bli vad man meden leknisk term kallar terra nullius, no man's land. Självbestämmanderättenkan tillämpas på olika säu. hade varit, som givelvis araberna förordade,atl hela regionen gemensami fält rösla eller på annal sätt ta ställning lillsamhällets forlsalla politiska status. Ett annat hade varit atl erkänna alt delinom området fanns två etniska grupper - en siörre, araberna, och en mindre,judarna. Den mindre gruppen önskade upprätta en egen stal inom en del avterritoriet. Så blev också beslutet, och från självbestämmanderältssynpunkt kaningen som helst kritik riktas mot del beslutet. beslut enligl den förstalinjen däremot hade inneburit atten majoritet skulle ha fäll fullständig kontroll över en ovillig etniskminoritet. Delta skulle i sin tur sålunda ha inneburit ett förnekande avsjälvbestämmanderätten för denna grupp, något som vi har exempelpä i genom kurdernas situation. Underåren efter 1948 har den arabiska attityden efler hand skärpts för all i sambandmed sexdagarskriget nå sin kulmen. Före kriget talade man på arabiskt hållsegervisst om jagandet av israeler i havet och en slutlig lösning avkonflikten. Redan någon månad efler sexdagarskriget var araberna beredda all iKharium enhälligt besluta att man aldrig skulle sluta fred med ,förhandla med eller erkänna existens. Omvi sedan flyttar oss fram till dagens situation kan vi konstatera att efter vissa israelsika och egyptiska överiäggningar pådet rent militära området ägt rum. Vidare finns det uttalanden från någraarabländer, framför allt och , om villighet till ävenpolitiska förhandlingar. Mot detta står dock uttalanden i samma tänder avsamma krigiska och oförsonliga natur som tidigare, vanligen riktade till deninhemska opinionen. Andra åter säger nej till allafredsanslrängningar och vägrar exempelvis att godta den FN-resolution nr 242från 1967 som utgjort grundvalen för värids-samhällets strävanden på dettaområde och som inte minst flitigt åberopas av den . Menvad har på det praktiska, mindre och större, fältet visats för tecken frånarabstaternas sida på önskemål om att bringa konflikten ur världen? Jag ärledsen att behöva konstatera: nästan inga alls. Den hållnaarabkonferensen i innebar t. o. m. en,skärpning av arabländernas attityd.Man förbjöd i realiteten och nalurliglvis atl bedrivaseparata förhandlingar med om annat än rent militära frågor, dvs.huvudsakligen fortsatt israeliskt militärt tillbakadragande. Deltavar svaret på FN:s och krav på verkliga fredsförhandlingar i Geneve.Vidare beslöt man sig för att godkänna terrorislorganisalionen PLO som endaföreträdare för paleslinaaraberna. innebar också en skärpning avexempelvis attityd. Bland olika vinglande ställningstagandenutfärdade nämligen Sadal en kommuniké tillsammans med kung , ivilken det förklarades all PLO endast kunde anses representera de palestiniersom befann sig utanför och av ockuperat område. Vad PLOverkligen syftar till och vilka dess metoder för atl nå sina mäl är och varitbehöver jag inte närmare redogöra för, eftersom både och herrWijkman klarlagt dessa frågor. Låtmig blott även för min del konstatera att PLO aldrig har stått för och än i daginte står för fred och fredsförhandlingar men väl för terror och våldsdåd. Detär patetiskt atl höra bl. a. i svensk TV hävda au han alltid varitmotståndare till våldsdåd och att exempelvis mördandet av 24, israeliska barn iMaalol för någon tid sedan inte berodde pä de arabiska terrorister, som trängdein i , ockuperade och tog Ang.läget i , m. m. Ang.läget i , m. m. gisslan, utan på deisraeliska soldater som försökte skydda landets medborgare. Jag förmodar atthan har samma försvar för de våldsdåd som ägde rum i den israeliskastaden . Båda aktionerna utfördes av samma palestinskaterrororganisation, som sorterar under PLO. Föratl fä en grundval för svensk politik och svenskt handlande i Mellanöslernkonfliktenmåste man självfallet skaffa sig en uppfattning om vad parterna ytterst syftartill. Jag anser mig förul någorlunda klart ha skildrat den israeliskatankegången. Vad arabsidan beträffar är det betydligt svårare. Sju årsvistelse i dessa regioner har lärt mig hur fariigt det kan vara att likställauttalanden med den verkliga målsättningen - någol som man kanske sett entendens till hos den och dess främste representant undersenare tid. Min bedömning är att och i begränsad utsträckning även Egyptenönskar en fredlig utveckling. Men det syns mig alldeles uppenbart och kanstödjas på officiella uttalanden, all icke inom överskådlig framlid ärberett all övergå till normala fredtiga förbindelser med ulan endastlill vissa former av en icke-krigisk samvaro. En sådan utveckling inser Sadalbehövs för ekonomiska utveckling. Men min pessimistiska bedömning ärall Sadal eller mer militanta krafter i landet inte skulle tveka atl handla, omman var övertygad om all del var möjligt alt kasta den israeliska statenöver ända. Omvi för ell ögonblick söker sälta oss in i siluaiionen för övriga ,vilkas ekonomiska utveckling inte pä något sätt störs av spän-ningslillsländeli , finner vi mänga skäl som lalar för all deras inlresse fören fred är mycket begränsat. De hyser självfallel en djupl känd olust överalten icke-arabisk stal definitivt skulle erkännas inom en region som de efterhand börjat betrakta som sin egen. Vidmakthållandet av konflikten har mängagånger ett belydande värde för all bibehålla de egna undersåtarnas lojalitet.Och slutligen: del finns egentligen inga poliliska eller ekonomiska skäl sompressar fram en uppgörelse. Man har tid all vänta på att militära ellerekonomiska faktorer skall bli övermäktiga. Det finns i daganledning atl med djupaste pessimism betrakta utvecklingen och atl inte i ellförklariigt önsketänkande tro atl freden väntar runt hörnet. Delhjälper inte att fromt knäppa händerna i riksdag och säga, atl delmåsle till förhandlingar, eftersom det är enda vägen till fred. Del ger ingenfred att uttrycka en sådan önskan. Det är endast praktiska åtgärder frånSverige och andra länder som möjligen skulle leda lill fred. Idetta hänseende intar naturiigtvis PLO en ännu mer militant hållning, även omdet palestinska fotkel är de människor som mesl lider och lidit av . Inte ens i sitt tal inför , där säannars hade varit taktiskt klokt för atl lura de många önskelänkarna, sade sigArafat vara beredd att acceptera existens. Tvärtom talade han om att ihela skapa en, som han vackert uttryckte det, multinationell,multireligiös och mullirasial stat. nebär sålunda för delförsta att existens skulle upphöra och för del andra att landet skulleingå i en ny palestinsk stat. Men som framgår av andra uttalanden av Arafatavser han även att erövra kung jordanska rike och således skapa ettverkligt Storpalestina. är möjligt att PLO i viss situation skulle acceptera upprättandet av enpalestinsk stat som bara omfattade västra och Gha-za, dvs. deområden som ockuperat.