prot · FX0915 · 1974-12-31 00:00:00 — De är besvärade av den nuvarande förmögenhetsskatten och framför alltav arvsskatten. Vårt bekymmer är att där göra en vettig utformning avskatterna, eftersom det är av värde att dessa företagare finns. Om jag leveroch får ha hälsan, så skall jag komma tUl med ett förslag härom. Slutligen vill jag också säga till attförslaget om att stödja bostadsproduktionen är, som det också uttryckligen harsagts, ett provisorium i avvaktan på att vi skall kunna samla oss till ettbostadspolitiskt beslut i denna kammare fram . Men detmåste göras något nu för att inte få en dämpning. Och sedan hoppas jag jagrekommenderar att hoppas detsamma att vi skall kunna lösabostadspolitiken mera i dess permanenta former. () kort genmäle: Det var ett värdefullt medgivande beträffandevalutareservens utveckling som finansministern gjorde. Att den ökadepåfrestning på valutareserven som oljekrisen medför kommer att ligga kvar 1975medger jag också utan vidare. Men vi kan ju icke låta problem förlamaoss 1974 det är i första hand åtgärder som vi nu diskuterar. Vi kaninte nu knäcka frågan om socialförsäkringssektorn. notera attvi genom beslut i från enskUda och företag tar in i stort sett likamycket mer på den sektorn som budgetunderskottet skulle uppgå till. Dessutomvet vi att marknaden är mycket Ukvid, så risken för att staten tränger undanandra lånesökande är i denna situation icke så stor. Vad finansministern nu säger om handeln och KF innebär iklartext att konsumenterna, som äger och styr KF, skulle säga: Det är bättreatt KF får öka sina vinster än att vi som konsumenter får lägre priser. Jaghävdar att det är föga sannoUkt att konsumenterna, som äger och styr KF, skulleresonera på det sättet. SkUlnaden meUan handeln och bostadssektorn skulle ligga iatt de som bygger sitt egnahem eller den som bygger ett hyreshus skuUe få endirekt restitution som därför märkbart skuUe komma konsumenten tUl godo. Men vihar sagt att sänkningen skaU vara temporär. Man kan därför mycket väl tänka sigatt butikerna inte märker om sina varor utan avräknar på summan. Närfmansministern eller jag har handlat och summan blir så avräknar mandå alltså 4:50. På det sättet får man en direkt restitution på samma sätt härsom inom bostadssektorn. Om det var just där knuten låg, så är den då löst. Omfinansministerns resonemang beträffande påverkan på byggnation ochsysselsättning är riktigt, måste detta resonemang också vara riktigt i detandra faUet. Det var en passus i finansministerns anförande som jaginte hann kommentera i min förra replik. Det gällde arbetslösheten. Medanledning av vad finansministern då sade skulle jag vilja fråga: Anserfinansministern att vi har en arbetslöshet som är oroande och att det finnstecken som tyder på att den kommer att öka? Eller skall vi inrUcta oss på attleva med den här arbetslösheten? Detta är egentUgen kärnfrågan i hela den härdiskussionen om behovet om stimulans. HerrBURENSTAM () kori genmäle: Finansministern uppmanade mig att intebekymra mig över att det tar tid innan man inom regeringen kan lösa demotsättningar som finns om konjunkturpolitiken och komma fram tUl ett förslag.Jag försäkrar att jag inte bekymrar mig om det. Jag har bara gjortiakttagelsen att det av anförande att döma föreligger en ganskautpräglad motvilja från finansministerns sida mot att vidta de olika åtgärdersom man nu - kollektivt, antar jag inom regeringen kommit fram tUl att manändå bör vidta. När det gäller det avtal som slutits på arbetsmarknadenskall man vara glad över att det skett snabbt och fredligt - det har jag redansagt. Men det finns ytterligare överväganden att göra, och de gäller hurlöntagarna kommer att reagera när de märker att föreningen avskatter och prisstegringar, delvis tUl följd av löneskattehöjningen trotsborttagandet av folkpensionsavgiften'"»tUIsammans med ökningen avsjukförsäkringsavgiften, leder till att de icke får någon reell förbättring.Det vore intressant att veta vad landets finansminister har för uppfattning iden frågan. Jag vUl sedan framföra några synpunkter på de system 12 protokoll 1974. avåtgärder som presenterats från olika håll. När det tiU att börja med gäUer deenergibesparande investeringarna kan sägas att de är så självklara, att tUl ochmed den socialdemokratiska regeringen borde ha kunnat föreslåsådana. De 250 miljoner som man tänkt sig som stimulans förefaller mig vara ettganska Utet belopp. När det sedan gäller förslag om barnbidrag och tUlfälligahöjningar av folkpensionen kan sägas att dessa väckts från oppositionshåll.Det finns mycket som talar för dem. I fråga om bostadsmoms och matsubventioner skulle jag rentallmänt vUja säga, att man under en följd av år prövat selektiva punktinsatser,men detta har inte skett med någon framgång. Det är mot denna bakgrund som vinu kräver generella åtgärder. Jag förstod icke invändning då han säger attdet blir en väldig hamstrmg genom att priserna vid en momssänkning blir lägre;å andra sidan skulle det över huvud taget inte bU något prisgenomslag. Det varhär omöjligt att förstå kommentar. Det talades om tidpunkten för de olika åtgärdernasinsättande. Finansministern var emot en tidsbegränsning. Ja, men era egnaförslag är ju också av den arten att det kan vara svårt att ta tUlbaka dem.Herr Strängs argumentering måste innebära att man aldrig skulle kunna genomföraen momssänkning av stimulerande karaktär. Slutligen skulle jag vilja säga att det är möjligt atttänka sig en permanentning av skattesänkningen genom sparsamhet i fråga omoffentliga utgiftsökningar. () kort genmäle; Nej, , jag blev inte purken avdebatten som själv tycks bli, men jag tror att jag vet en somblivit purken i kväU, om han hört , och det ärfackföreningsordföranden på Sunds verkstäder i , han som häromkvälleni TV sade när han skulle kommentera avtalet: Vi får nu sätta vår Ut till attherr Sträng sänker momsen, så att vi har råd att köpa vad vi behöver. Han måstenog vara purken vid det här laget. Det sedan säger om hur det skulle gå tUl ihandeln, ifall man sänker momsen i avsikt att få en prissänkning, visar attherr Sträng inte tror vare sig på den enskilda handeln eller på KF. Dettagäller alldeles oavsett om man kan praktisera ett enkelt avdrag vid kassan på 5procent eller om man skaU tillämpa andra modeUer. Nog är det väl rättfantastiskt med denna misstro. Om samhället bestämmer sig för att den vägensänka priserna, räknar man inte med ett lojalt stöd från dessa organisationer.Hur är det de unga SSU:arna säger; är det du och KF som är samman för enidé. Men den idé som vUl tillvita KF är alltså att sabotera ett samhällsbeslut. Jag tror inte att KF skulle handla på det sättet. Det här är ingenting att bli irriterad över, men det ärlite dystert att inte fattar att situationen nu förutsätterrörlighet i ekonomin, beredskap inför kommande lägen då man kan behöva möta ettöverskott av efterfrågan med en moms, som då ligger på en rimlig nivå och intemed en moms som redan ligger på en mycket hög nivå. Det är synd att inte herrSträng också vUl erkänna att det här fordrar lite rörlighet i sinnet. HerrHERMANSSON (vpk) kort genmäle: Jag kan förstå att regeringen tycker att dennya debattordningen är besvärande, där dess repliker är begränsade tUl 10minuter och där statsråden skall svara på fyra föregående talares inlägg, dockicke utan sammanlagt 24. Men jag viU ge den komplimangenatt hans lO-minutersreplik var väl så fullmatad som de repliker på 45minuter som han förut brukade avge i Uknande sammanhang. Jag skaU fullfölja mitt tidigare resonemang omtiUfällighetskaraktären hos regeringes förslag. Jag kan upprepa vad vi har sagttidigare , att regeringens förslag är bättre än de borgerliga partiernas,eftersom de förra är inriktade på specieUa grupper och särskilda områden -livsmedel och bostäder. Men bristen i regeringsförslagen är just att de enbartär tiUfäUiga. Barnfamiljerna och folkpensionärerna får ett engångsbidrag, ochen viss del av bostadskostnadernas stegring hålls nere under en begränsad tid.Men hur blir det , när det inte lämnas några engångsbidrag? Då befinnersig barnfamUjerna och pensionärerna i samma läge som före det tillfälligabidraget. säger att det inte går att indexreglera barnbidragen.Men är det verkligen lättare att ha indexreglerade försvarskostnader änindexreglerade barnbidrag och är de förra mer berättigade ur social synpunkt? När det gäller bostadspolitiken medger att detregeringen nu vill göra är en engångsföreteelse. Men han hoppas och hanuppmanar också mig att hoppas på en god och socialt inriktad bostadspolitik somlöser problemen. Jag har så länge hyst förhoppningen att regeringen skaU föraen sådan bostadspolitik att jag nästan har gett upp hoppet. Men eftersom herrSträng särskUt uppmanar mig skall jag bibehåUa det hoppet en eller två månaderytterligare. Har inte regeringen tUl dess kommit med goda förslag, då ger jagdefinitivt upp förhoppningen om att den sittande regeringen skall kunna uträttanågonting på det området. Hur blir det nu när dessa engångsbidrag tar slut? Dåbefinner sig aUtså dessa stora grupper i samma läge som tidigare och prisernahar stigit . Därför menar vi att man måste åstadkomma enpermanent lösning vad beträffar barnfamUjernas och folkpensionärernas standard- enligt de metoder som vi har föreslagit. Den nuvarande politiken avdagsländekaraktär som både regeringen och de borgerliga partierna föreslärinnebär bara att man söker tiUfäUiga lösningar på symptomen av sjukdomen, mensjälva sjukdomshärden vUl man inte angripa. Jag lade märke tUl att börjadesitt anförande med att säga, att nu gör finansministern det medgivandet att viår 1974 har en hygglig bytesbalans och en bra valutareserv. Jag tror att herrFäUdin är ensam i denna kammare om den uppfattningen. I mitt timslångaanförande argumenterade jag för regeringens stimulanspaket från denutgångspunkten att vi har samlat i ladorna och har en bra bytesbalans ochvalutareserv men att det kan bli besvärligare i fortsättningen. Frågan gäUer,sade jag, i vUken takt man skaU konsumera den reserven. En sak skall vi räkna med. Även om vi just nu lever på denhögkonjunktur för svensk exportindustri som jag dokumenterade med utdrag ur endel affärstidningar, så gör man ute i på samma sätt som vi, dvs.försöker minska importen och öka exporten. Därför kommer vi självfallet attställas inför en hårdare marknad i slutet av detta år eller i början av år1975. Då akutiseras frågan om dessa reserver på ett helt annat sätt än . överraskade mig med att säga, att är jumarknaden Ukvid, så finansministern behöver inte kasta sina ögon påAP-fonderna. Jo, det är just vad han behöver göra. Han fick kasta sina ögon påAP-fonderna när underbalanseringen låg på . Ett par tremUjarder kronor fick tas ur dessa. Stiger underbalanseringen till det dubblamåste man ta ännu mer ur AP-fonderna. Det går helt enkelt inte att finansierastatens utgifter i det korta banksystemet om man inte vill ladda upp enlikviditet som är helt omöjlig att bemästra när den andra ekonomiskasituationen inträder. Detta tiUhör det mest elementära i de härpenningpolitiska frågeställningarna, och jag utgår från att vidmognare eftertanke erinrar sig att han även har kommit underfund med detta. Sedan överraskar mig om han tror att det ipraktiken skulle gå att genomföra ett slags system där varje enskild konsumentskulle kunna få någon sorts restitution av matmomsen. Jag tror inte det. Detgår att göra på det sättet att vi har momsen kvar på livsmedel ochsubventionerar baslivsmedlen direkt ur statskassan. Vi har momsen kvar påbostadsbyggandet, men vi har inte så förskräckligt många byggherrar att detbehöver bli omöjligt att ge dem en motsvarande restitution när de presenterarsina fakturor på vad momsen har inneburit i kostnadsbelastning för dem. Mendet går inte att ge en restitution när och jag går ut och handlari affärer. Det är jag helt övertygad om. Sedan föll in i någonting av valpolitiskdebatt; och det är bra att han startar om vi skulle behöva föra den.Anser finansministern att vi har en arbetslöshet som vi skall behålla ellerinte, frågade han. Jag gjorde ett försök att analysera en nationalekonomiskfrågestäUning i avseende på kapacitetstaket. Jag har nämligen under de senasteveckorna fört intensiva debatter med vetenskapen på detta område, och jag haröveraUt mötts av argumentet om det outnyttjade kapacitetsutrymmet därför att vihar så och så många arbetslösa. Då har jag velat säga: Det är dess värre intepå det sättet att den lediga platsen stämmer med den arbetslösa som sökerarbete. Det finns hundratals husmödrar uppe i skogsbygderna i norra somvill ha jobb, men de är bundna av mannens arbetsplats och kan inte omedelbartplaceras där det skulle finnas lediga arbeten. Det är en enkel reflexion somjag gör för att åtminstone få de litet mer teoretiskt betonade herrarna attinse att det är ett mer invecklat begrepp om man analyserar kapacitetsutrymmet. Då mobiliserar sina politiska talanger ochfrågar: Menar att vi skall ha en arbetslöshet för jämnan? Det är enannan diskussion! vet lika väl som jag var det parti som jagrepresenterar står i sysselsättningsfrågor och i vårt sätt att betraktaarbetslöshet. kommer tUlbaka tUl våra bekymmer iregeringen. Vi har inte haft några bekymmer i regeringen! Genom att säga detlyfter jag den tunga bördan från tryckta bröst. Sedan vUl jag säga att förhandlarna säkerligen visste vadavtalet innebar när de skrev under, och de är inte dummare än att de vet deSkattepoUtiska och prispoUtiska konsekvenserna. Att man skrev under och gjordeupp så snabbt berodde på att man hade motsvarigheten tUl en löneökning på 8-10procent i den skattelindring som socialdemokratin tillsammans med de fackligaorganisationerna initierade och fick även oppositionen attacceptera efter vissa krumbukter. I det ser jag en stor del av förklaringen tUIatt man lyckades så hyfsat som man gjorde i årets avtalsrörelse. Sedan finns det givetvis en och annan facklig representantute i landet som säger, när man går på honom och frågar om han inte skullevilja bli av med momsen: Det vore väl bra om jag blev av med momsen. Men atthissa upp honom som något slags representant för en aUmän opinion, somkritiserar avtalsuppgörelsen, tror jag är att ta till alldeles för storaåthävor. Tror inte på vare sig den privata handeln eUerKF i deras ambitioner att verkligen effektuera en prissänkning, frågades det.Jag skall ärligen säga att jag vet att handelsarbetare, ochtransportarbetare nu behöver högre löner och skaU ha högre löner enligt detavtal som har träffats. Det finns inget annat att betala detta med än demarginaler som handeln har. Jag är inte säker på att handeln klarar delönehöjningarna med sina marginaler utan gör anspråk på att höja priserna. Detär ett legitimt skäl att man gör en justering av priserna. Om detta skersamtidigt som man talar om att vi tillfäUigt skall sänka momsen och ger intryckav att det här skall bU en prissänknmg, ja, då far man med falsk förkunnelseoch ställer tUl stor besvikelse bland konsumenter och aUmänhet. Det ligger ettlönehöjningsargument i det här problemet som man inte får glömma bort - enlönehöjning som är ett faktum. Allra sist vUl jag säga tUl att jag trorhans anspråk sjunker i avseende på min repUkföring. Jag vet mte om jag skaU tadet som en komplimang för dagen eUer som en kritik för det gångna att han ansågatt jag nu hann säga ungefär Uka mycket som jag förut sagt underen tre, fyra gånger . Han får bedöma det som han önskar, men jagtycker nog rent personligen att jag känner större tillfredsställelse, om jagfår på mig att klara ut problemen än om jag bara hastigt måste rafsaöver dem. Tyvärr var det emeUertid sä, att av tidsnöd bara ficksvar på ungefär en tredjedel av de frågor som hade stäUt. När han sedan undrar, om det är lättare att ha ettindexreglerat försvar än att ha indexreglerade barnbidrag är förklaringen heltenkelt den, att vi när det gäller försvarskostnaderna har en uppgörelse, somdenna kammare har antagit, for en period på fyra eller och attförsvarskostnaderna skaU ligga horisontellt. I den uppgörelsen ingår att viskaU kompensera för materialprishöjningar och för lönehöjningar. finns ettspecieUt index för detta. När det gäller barnbidragen har vi bedömt frågan från falltill fall, och när det har varit erforderligt med en justering av barnbidragenhar vi föreslagit en justering av barnbidragen. Jag tar upp den frågan från deprincipiella synpunkterna att ju fler områden man indexreglerar, desto meravsäger man sig den pohtiska rörlighet och frihet som ändå är ett värde när detgäller att hantera en poUtisk situation som växlar från dag tUl annan. FruTHORSSON (s): Får jag till en början uttala mintillfredsställelse över att några traditioner redan har hunnit utbUdas i denhär kammaren. Till dem hör - om jag får i all blygsamhet notera detta - att iremissdebatterna tiden för mig att nå talarstolen inträffar vid det tUlfälle dåjag bokstavligen kan göra observationen, att klockan är . Detär många människor, herr talman, som verkar benägna att ansedetsamma i bildlig bemärkelse. Det är ju så att människor överallt och i aUa generationerhar sökt skaffa sig trygghet i osäkra tider. Medlen är många och varierande. Deär karakteriserade av större eller mindre grad av individuell egoism enligtmottot: "Var och en är sig själv närmast" eller större eller mindregrad av gemenskapskänsla och ansvar för andra enligt mottot: "En för aUaoch aUa för en." Detta ser vi många exempel på , från såvälenskUda människors och företags som staters sida. En metod att söka trygghet är att med falsk optimism ochglättade ytligheter försöka trolla bort osäkerheten i och inför framtiden.Detta finns det också åtskilliga exempel på. Lärda män träder fram, dekreterarauktoritativt att det inte finns något skäl för oro och söker framkalla spe ochlöje över dem som tänker annoriunda. En av dem -den kanske mest offentligtagerande av våra mer kända ekonomer -vände sig i en artikel i , med utgångspunkt i världens energikris, mot vad hankallade "några av våra mest uppburna katastrofteoretiker", som enligthonom hade firat julhelgen 1973 som "domedagsprofeternas ".En annan, ofta förekommande i den ekonomiska debatten, talade i en hörnartikeli samma tidning om katastrof-trossarna. Dessa två herrars argumentering föruppfattningen att allt kommer att ordna sig, inga oöverstigliga hinder finnsmot en fortsatt ökning av energiförbrukningen och en fortsatt ökning av denmateriella tillväxten i de rika länderna, att vi när väl den värstayverborenheten hos oljeproducenterna har lagt sig kan fortsätta som ,att prisbUdningen klarar de flesta försörjningsproblemen -den argumenteringenframstår för mig inte endast som kortsynt utan också som vittnande om en farligoförmåga att se väridens framtida varuförsörjning i ett totalt perspektiv. Jag ämnar inte, herr talman, söka framställa mig somekonomiskt mer sakkunnig än de båda herrar som jag här har tagit som symbolerför falsk optimism. och ytlig glättighet. Men följer man den internationellaekonomiska debatten, undgår man inte att observera att ännu större andar ändessa båda är mycket allvarligt oroade över världens försörj- ningssituationi allmänhet och energin i synnerhet, både i det kortare tidsperspektivet framtiU 1985 och därefter. Man bör också observera att de var det långt före denakuta energikris som vi drabbats av och att de var det inte minst av ettskäl som de svenska "optimistprofeterna" inte ens nämner:nödvändigheten att rätta till det groteska missförhållandet mellan den rika ochden fattiga världens energiförsörjning. En annan metod är att söka en enda syndabock för den rikavärldens nuvarande predikament. Felet är enligt denna metod inte vår i accelererandetakt ökande efterfrågan, inte heller åtstramningsåtgärderna i producentländerna.I själva verket är oljekrisen en bluff, säger man. Vad vi har är eninternationeU penningkris, skapad av oljebolagen med MeUanösternkrisen ocholjebojkotten som fasad i syfte att säkra investeringskapital för framtidabehov. Tag upp kampen direkt med de stora oljebolagen, de sju systrarna, ochaUting ordnar sig, är argumenteringen. Jag har, herr talman, sannerligen ingenting tUl övers förde multinationella oljebolagen. Varje åtgärd för att bryta internationellmaktkoncentration och, framför allt i det aktuella läget, skarpbelysa den roUsom oljebolagen kan ha spelat och spelar bör vidtas. Men man gör det enligt minmening återigen litet för enkelt för sig, man leker i själva verket påpopulismens bakgård, om man som en internationellt känd fackföreningsledareoch åtskilliga andra framställer oss s. k. vanliga människor irikemansvärlden som så enkla och lättlurade att vi har låtit oss manipuleras avoljebolagen tiU en allt högre, aUt snabbare ökande grad av oljeberoende för atttiUfredsställa vårt omättliga energibehov. Låt oss rejält se det faktum klart iögonen att vi tUl stor del har oss själva att skylla för deförsörjningsbekymmer som vi nu upplever. Det finns ett viktigt skäl tiU detta. Om vi blandar bortkorten i falsk optimism om att allt därmed löser sig eller om vi efter numerakänt mönster söker konspiratoriska monster bakom varje problem, varje kris, dåmissar vi ett uppenbart tUlfäUe tUl konstruktivt och radUcalt nytänkande föratt råda bot på den verkliga energikris som åtskilliga såg komma långt före , som är resultetet av en förening av kortsyntplanlöshet, i vissa fall rent slöseri, profitbegär och ekonomiskt maktutövandei och av den rika världen. Detta har resulterat i ett tillstånd av grotesk socialorättvisa gentemot den fattiga icke oljeproducerande världen. Detta tiUstånd måste upphöra. De nuvarande akutaförsörjningssvårigheterna måste tas som en symbol för de långsiktiga riskernai ett livsmönster, enligt vilket pengar och ekonomisk makt bhr skäl nog för attgrabba åt sig vad man anser sig behöva på så fördelaktiga villkor som möjligt.En enkel och mycket nära tUl hands liggande lärdom att dra av iakttagelsernaoch erfarenheterna kan formuleras så här: Ju rikare ettland bUr, ju högre konsumtionsstandard dess medborgare genomsnittligt kantiUåta sig, desto mer beroende av omvärlden och desto sårbarare blir detlandet. Vi måste dra sådana lärdomar, vi måste vägra aUa illusionistiskalösningsformler och granska verkligheten så nyktert, realistiskt ochlångsiktigt som det är oss möjligt. Att detta måste ske mot en bakgrund av englobal rättvisesyn som tar in de ickeoljeproducerande allvarliga problem är självklart. Med en sådan rekommendation tar jag, herr talman,gladeligen risken att kaUas domedagsprofet av de lättsinnesoptimister som jagrefererat till. Vi behöver en utvecklingsoptimism, därom är jag fuUt övertygad,men den skaU vila på den fasta grunden av realism, internationeU gemenskap ochsoUdaritet. Knappast någon ifrågasätter väl det riktiga iuppfattningen att på kort sikt, men bortom det akuta stadiet, ärenergikrisen inte en fråga om knapphet utan om pris. Den bUr därmed eninternationell ekonomisk kris. Även om vi skulle komma att notera tillfäUigtnågot vikande producentpriser här och var, kan man betrakta det som symbolisktför den hos oljeproducenterna dominerande viljan att vidmakthålla varje uppnåddprisnivå, att de i varje fall hittUls har vägrat den sexprocentigaprisreduktion som är motiverad av den senaste förstärkningen av oljemarknadensvaluta, nämligen USA-dollarn. Därmed, och med den betydande omsvängning avpenningströmmarna på världsmarknaden som blir resultatet av prisrörelsernasedan sista kvartalet 1973, är det bäddat för fortsatt inflation, försvagadevalutabalanser och förvärrade världsmonetära problem. oljeräkningarberäknas stiga från 11 mUjarder dollar 1972 till 1974,från 1972 till mellan 15 och 16 miljarder . Ochdessa beräkningar förutsätter - märk väl - att oljekonsumtionen 1974 ligger påsamma nivå som 1972, med vad detta innebär för den ekonomiska tUlväxten. Myntets andra sida är naturligtvis den motsvarandetillväxten av oljestaternas penningreserver. Enligt senaste beräkningar ökarderas oljeinkomster totalt från 1973 tUl 85 miljarder1974 och 171 mUjarder doUar 1980 enUgt ett medelalternativ förprisutvecklingen.