prot · FX09109 · 1974-12-31 00:00:00 — Här tarvas som sagt klarhet,och jag tror att allt dubbelförfarande bidrar till förvirring. Slutligenvill jag framhålla atl hjärndöden accepteras officielll eller inofficiellt ipraktiskt taget hela , Det ökande internationella medicinska utbytet avläkare gör att dessa för arbeta under olika betingelser, Åriigen utbyts i deskandinaviska länderna hundratals njurar som har tagils ul under helt olikaförutsättningar. Avslår man den här motionen kan jag nog garantera att del inle dröjersä värst länge förrän vi tvingas till en utredning med sikte på en förändringav dödsbegreppel. Förvirringen blir större för . Myckel gottförhindras under liden, det är säkert. Jagvill med det sagda yrka att i anledning av motionerna 36 och 37 år1974 hos Kungl, Maj:t hemställer om utredning angående sjukvård i livelsslutskede och atl denna utredning jämväl omfattar dödsbegreppet. Jagyrkar alltså ingen ny utredning ulan vill alt den utredning som vi nu skallfatta beslut om för sin kompetens vidgad till alt ta upp ocksä den här frågan. I detta anförandeinstämde (). i (s) kort genmäle: Jag kan med anledning av anförande falla mig mycket kort.Han undrade varför jag inledde mitt anförande på ett sådant sätt som jaggjorde. Det sammanhänger, , med att vi under den här sommaren harhaft en intensiv debatt just i dödshjälpsfrågan och all della har oroat mängamänniskor. Som jag framhöll i mitt huvudanförande har vi i utskottet tagit somen speciell uppgift att försöka dämpa den debatten. Vi tror att det är viktigtatt så sker sä att del inle blir de övertoner som förekommit pä sina häll. HerrWerner talar om förvirring. Jag kan väl medge att sedan jag hört honom kan jagförstå det uttrycket. Men del borde inle råda någon förvirring i det härfallet, eftersom utskottet definitivt har avvisat tanken på dödshjälp. Närdet gäller frågan om tillsättande av en utredning om nytt dödsbegrepp hänvisarvi lill den promemoria i den här frågan som behandlas inom socialstyrelsen.Därför har vi inte ansett det nödvändigt att nu föreslå en ny utredning. HerrWerner för väl, som han antydde, komma tillbaka med motioner ell kommande år,om del nu blir så alt utskottets förslag, som jag hoppas, antas. HerrWERNER i (m) kort genmäle: Jag vill bara framhålla atl i nu ökade oronbland del svenska folkel genom sitt anförande. Han gav sken av atl den debattsom förs här gäller dödshjälpen, och del är ju inte alls fallet, Atl diskuteraden debatt som har förts när man har ell utskottsbetänkande och motioneratt hälla sig till är bäde obefogat och vilseledande. Dödsbegreppel, m. m. i (s) kort genmäle: Jag höll mig, som de ärade kammariedamöterna hörde, lill vad utskottetsagt i den här frågan, och del har föranletls av den offentliga debatt somförts och av de motioner som har inlämnat, HertSJÖHOLM (fp): Jag skall verkligen inle mycket föriänga den här debatten, men jag troralt det är värdefullt och nödvändigt i allt detla lal om dödshjälp att del sägsklart frän denna talarstol att den enda regel som gäller för svensk sjukvårdär, alt den som är inlagen pä ett sjukhus för hjälp att leva vidare och alltsåinle hjälp atl dö. Oavsettde goda intentioner som finns bakom förslagen, har denna debatt skrämt upp endel av svenska folket. Därför är det viktigt atl säga aU del är en undanlagslösregel som gäller atl på sjukhusen skall människorna fä hjälp atl leva vidare. Sedanhar vi en juridisk aspekt. Professor vid har en gångformulerat atl man kan icke lagligen samlycka lill alt bli lem-läslad ellerdödad. Det innebär också att den som hjälper en annan person atl passeragränsen mellan liv och död är i lagens mening en mördare. Den regeln finnsalltså , och personligen tror jag att det är viktigt all man inte lagstiftarsä att man lar udden av den regeln. Den fräga som kammaren nu diskuterar har ju varitföremål för en nog så omfattande offentlig debatt. Utskottet har också ägnatfrågan en ingående behandling och analys. Jag finner därför anledningunderstryka del stora värdet av atl vi på bord har ell dokumentsom på elt myckel objektivt och seriöst sätt gett de olika frågeställningarnaen grundlig och allsidig belysning. Jagskall i detta inlägg inte närmare gä in pä de olika frågeställningar utskottettagit upp utan endast betona vad utskottet självt framhåller, att i denframlida hälso- och sjukvården måsle vi bällre söka utveckla själva vårdarbetetkring patienten och åstadkomma en god kontinuitet i delta arbete. Dödsbegreppel, m. m. Patientensupplevelser av hälso- och sjukvärden är beroende av flera faktorer, därsjälvfallet resursfrågorna, men också de organisatoriska lösningarna ochpersonalutbildningsfrågorna spelar en slor roll. Medmänsklighet ochkänslomässigt riktigt bemötande måste bli elt viktigt inslag i sjukvärdensutveckling. Densenaste lidens s, k, dödshjälpsdebatt har naturiigtvis gett dessa frägor enökad aktualitet, men denna debatt har ocksä inrymt mänga förvirrande inslag,och det är därför av stort värde att utskottet i sina ställningstaganden såklart markerat avgränsningen av dessa frägor men ocksä på ett kon-stmktivi sättangett riktlinjer för hur en del av de viktiga frågeställningarna nu bör förasvidare i en utredning. Jagvill ocksä framhålla alt den allmänna debatten , som jag upplever det, harkommii in i rikligare banor. Härtill har inte minst aktivainsatser medverkat, liksom också Svenska läkaresällskapets delegation för medicinsketik som genom sitt uttalande gett dessa frågor en värdefull belysning, vilketherr Karisson i här ocksä starkt underströk. Tilldetla, herr talman, vill jag göra ett par tillägg. Jag vill understryka atl närman i denna debatt ibland talar om politikernas ansvar, sä tror jag det ärviktigt att precisera atl det självfallet är pä politikerna och pä de politiskainstanserna ansvaret ligger att vi har en väl fungerande sjukvård och attmänniskorna kan känna trygghet inför sjukvärden. Men det är lika viktigt atlslä fast att det är läkarna som inom del möjligas ram skall se till allpatienterna för all den vård som kan ges. Rubbar man på den principen, då mbbarman också på del förtroende som vi alla mäste känna för sjukvärden.Socialutskottets belänkande har i hög grad bidragit lill atl klariägga dessaviktiga frågeställningar, och jag har, herr lalman, haft ett behov av allunderstryka detta. Fm (): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets skrivning ochhemställan. Utskottetunderstryker med skärpa kravet pä atl patienternas bästa skall stå i centrumför värden i enlighet med läkarinstruktionens bestämmelse. Utskottet menarocksä att del uttalande som delegation harpublicerat är väl ägnat alt tjäna som riktlinje för en bedömning i det konkretafallet av vilken behandling som skall ges patienten. i Huskvarnahar ju redan läst in det uttalandet till protokollet. Men det är ocksä minvarma förhoppning att det uttalande som utskottet gör i dessa frägor skallbidra till all minska den oro som ulan tvivel finns på sina håll för all dendöende skulle fö för myckel vård eller all han, av ekonomiska skäl, inte skullefö den värd som hans tillstånd kräver. Jag finner det utomordentligttillfredsställande att utskottet också framhåller de problem av psykologisknatur som hänger samman med livels utslocknande och alt man vill tillsätta enallsidigt sammansatt utredning som allsidigt skall la upp de problem avskiftande natur som är förbundna med sjukvård i livets slutskede. Utskottetvill ocksä att utredningen skall la upp de mera speciella frågor av humanitär,etisk och juridisk natur som är förknippade med livsuppehållande behandling.Men, säger man, livsuppehållande behandling bör inle begränsas lill enbart fallav grav hjärnskada ulan avse livsuppehällande insatser över huvud tagel vidsvår eller obotlig sjukdom, Atl utskottet där vill atl utredningen skall fö eltvidare uppdrag än i har motionerat om kan enligt min meningbara vara lill fördel. Avolika skäl har utskottet inle velat förorda att man skulle försöka lagfästa enregel om passiv eutanasi. Inte heller har utskottet ställt sig bakom förslagetall läkare skulle fö rätl att respektera en i förväg utfärdad skriftlig viljeförklaring.Anledningen i del senare fallet är alt det liv som kan framstå som värdelöstför en ung och frisk människa kan upplevas som meningsfyllt av en svårt sjukeller handikappad människa. Vidare skulle del kräva garantier mol förhastadebeslut och obehöriga påtryckningar. Det skulle också vara utomordentligt svårtatt på förhand entydigt ange under vilka förutsättningar man önskar altlivsuppehällande åtgärder skall avbrytas. Men del förhållandel atl utskottetinte ställer sig bakom dessa två krav från sida innebär inte allulredningen skulle vara förhindrad all ta upp dessa frågor om det visade sig angeläget,Detla var vi överens om i utskottet, och utskottet har också klart uttalat altulredningen inte skulle bindas av alltför detaljerade direktiv. Närdet slutligen gäller i yrkande om atl dödsbegreppet skallutredas anser utskottet att det inte är erforderiigl alt lillsätla en nyutredning. Däremot anser utskottet att del kan finnas skäl för all denföreslagna ulredningen granskar tillämpningen av cirkulärfrån om prognos och behandling vid totalt och oåterkalleligtbortfall av hjärnfunktionerna. Del cirkuläret går ju ut pä att behandling ärmeningslös.när hjärndöd konstateras. Insatt behandling kan dä avbrytas, och manbehöver naturiigtvis inle sätta in nägon ny behandling. Men om utredningen vidgranskningen av tillämpningen skulle finna det motiverat att behandladödsbegreppel, dä är del, såvitt jag förslår, inget hinder för det, skall jag avslutningsvis anföra några korta synpunkter pä dödsbegreppel.Jag anförde i min inledning atl utskottet med skärpa understryker all del ärpatientens bästa som skall slä i centrum. Jag menar atl patientens bästa börvara avgörande också vid val av dödsbegrepp - inte eventuell omtanke om nägonannan, inle hänsyn till transplantationskirurgin, inle ekonomiska hänsyn ellerandra bevekelsegrunder. Skall man ändra dödsbegreppet bör del således vara avhumanitära skäl, av omtanke om patienten och hans anhöriga. Det står väl ändåklart numera atl för patienten själv saknar frågan huruvida hjärndödsbegreppetskall accepteras eller inte betydelse för frågan om avbrytande av medicinskbehandling, måsle ju bedömas från fall lill fall utifrån kravet att denenskilde skall få den behandling som hans tillstånd kräver. Cirkuläret fränsocialstyrelsen säger ju ocksä - som jag tidigare sade - att behandling ärmeningslös dä hjärndöd konstaleras. Del är ocksä en ytteriigt kort lid -vanligen nägra limmar - Dödsbegreppel,m. Dödsbegreppet,m. som förflyter mellanhjärnfunktionens upphörande och hjärt- och andningsverksamhelens avstannande.För den enskilde själv innebär det alltså ingen fördel alt ändra dödsbegreppet.Rent personligt föreställer jag mig dock att det för de anhöriga skulle vara enbetydligt mycket svårare påfrestning om den hjärndöde förklarades död - kansketäcktes över och fördes bort -trots all hjärtat fortfarande slog och bröstetkanske hävde sig. Gick vi in för det nya dödsbegreppet skulle det också medföraatl vi fick tvä parallella dödsbegrepp, beroende pä var döden inträffar ochberoende av om erforderiig apparatur för fastställande av hjärndöd finns tillhands. Man skulle t. o. m. riskera att fö två hjärndödsbegrepp - ett somfastställs med erforderiig apparatur och ett som man fastställer ett visstantal minuter efter det att hjärtat upphört atl slä. Delta skulle medförajuridiska, försäkringsmässiga och andra komplikationer utan att något positivtuppnåddes för patienten eller hans anhöriga. Nukommer den här frågan atl senare aktualiseras - jag är väl inle den som i dennaförsamling ligger närmast lill hands alt tala om när. Men om jag inte ärfelunderrättad kommer det redan i vår all föreligga en proposition om lag omIransplantationer m. m. Den propositionen har föregåtts av ett mycketomfattande utrednings- och remissarbete där ocksä dödsbegreppet tagits upp.Del här innebär atl denna fräga sannolikt kommer att bli föremål för en nydebaU inom en inte alltför . Jag vill alltså yrka bifall lill utskottets skrivning och hemställan. i (m)kort genmäle: Jag vill säga till fm att avsikten med mina motioner ocksåverkligen är atl ta hänsyn till patienten. Jag har inga andra motiv för dem,men del kan kanske verka sä av inlägg. Alt utredningen vidgargränserna för uppdraget är hell naturiigt den gäng man släpper intresset förden lilla grupp jag ville värna om, nämligen de som har en grav hjärnskada.Släpper man yrkandet om rätlen för den gruppen all avslä frän livsuppehållandeinsatser genom en tidigare deklarerad viljeyttring och koncentrerar sig påallmänna vårdinsatser är det självfallet atl det finns anledning all vidgakretsen. Del är under sådana betingelser bara bra, tycker jag. Mittställningslagande hänförde sig till mitt yrkande, och jag har inle förbisettnågot i del fallet. Sedanmärker man av fm resonemang att hon laborerar än med hjärtdöd, änmed hjärndöd , och det bidrar förvisso inte till någon klarhet. Vi harinle två dödsbegrepp och kan aldrig fö det. Det finns ett relevant dödsbegrepp- alt döden inträder när hjärnan totalt har upphört all fungera. påbörjade utredningar beträffande båda mina motioner, men det kanskeinle kan utredas i en handvändning. Det hade nog varit klokt om utskottet följtremissinstanserna och yrkat på en allsidig utredning. De anförda problemenmotiverar en sådan. Hert (vpk): Jag vill yrkabifall till utskottels hemställan. Tillatt börja med vill jag säga all jag utgår från del föreliggande belänkandetoch inte alluderar på motionerna av i när jag använder sådanatermer som dödshjälp. Detär svårt alt diskutera dödsbegreppet så nyanserat och lättförståeligt att ingamissförstånd uppstår. Den diskussion som fördes i svenska massmedia omaktiv och passiv dödshjälp - eller eutanasi för atl använda en gammal medicinskterm - innehöll, som i redan påpekat, oroande element.Det är självklart att det inom sjukvården inte för förekomma åtgärder som mbbarallmänhetens förtroende för behandlingen. Särskilt viktigt är det att gamla,långtidssjuka och svårt sjuka kan lita obetingat pä att rätten att leva gällerutan nägon som helst inskränkning för alla, oavsett ålder ochsjukdomstillstånd. Del är särskilt viktigt därför att dessa grupper utgörs avmånga individer. Men inte heller om smä gmpper av sjuka för debatten föras päett sådant sätt att ett mbbat förtroende för sjukvärden kan bli resultatet. Sådanauttryck som aktiv eller passiv dödshjälp är olyckliga och bör utmönstras urseriöst språk. Hur försiktigt de än används förskjuter de lätt tanken tillområden utanför de gränser som den medicinska etiken har dragit. Det harförekommit sällsynta fall där denna gräns har tangerats och som det funnitsskäl att bedöma med mildhet och förståelse. I medicinsk som i sä mycken annanverksamhet kan det vara svårt eller omöjligt alt alltid handla iöverensstämmelse med ett idealiskt teoretiskt mönster. Men det är viktigt allkraven på formella regler avvisas, som utskottet har gjort här. Aktiv eutanasibör alltjämt vara förbjuden. Och ett lagfästande av en regel om passiv eutanasiskulle utan tvivel leda lill att förtroendet för läkarnas behandlig av de sjukambbades. Jag delar oreserverat socialutskottets uppfattning pä denna punkl. Överhuvud laget har utskottet behandlat dessa frägor med all den känsla och taktsom ämnets allvar kräver. Det är den sjukes bästa som skall vara vägledande förbehandlingen, inte vårdekonomiska eller andra hänsyn. nordiska mndabordsdebatlen om läkareliken och "rätlen atl dö",som refererades i Nordisk Medicins aprilnummer 1974, betonade en norsk läkare,professor , hur viktigt det är att patienterna för behålla hoppet:"Man säger atl så länge del finns liv, finns det hopp. Jag vill säga attså länge det finns hopp, finns del liv. Detta betyder inle att läkarenokritiskt ska ge patienten hopp om att bli botad. Hopp om bättring, hopp omnågra få goda dagar, hopp om ett gott slut - allt detla är ocksä hopp. Debattenom eutanasi för inle tvinga patienterna till atl önska all de vore döda och gedem dåligt samvete för atl de ännu lever." Deverkligt hopplösa kroppsliga sjukdomsfallen är för övrigt sällsynta. Delskommer det ständigt nya behandlingsmetoder, som pä ett ofta dramatiskt sättändrar utsikterna för gmpper av sjuka atl överieva och återvända lill eltmeningsfullt liv, dels är förioppel för vissa allvariiga sjukdomstillståndlyckligtvis så oberäkneligt, alt läkaren sanningsenligt och i nästan varje Dödsbegreppel, m. m. Dödsbegreppel,m. fas av sjukdomen kan påståatl allt hopp inle är ule. Jagbortser nu från dem som har ett "totalt och oåterkalleligt bortfall avhjärnfunktionerna". Just beträffande dessa fall finns det sannolikt enganska enig allmän opinion - att elt uppskjutande av en ofrånkomlig dödsprocessnägra timmar eller dagar eller någon vecka skulle vara en meningslössjukvärdsinsats, 1 dessa speciella fall finns nog ocksä bland den breda allmänhetenen större förståelse för transplantalionsingrepp än utskottet tycks förutsätta.Jag undrar om del verkligen skulle stå i överensstämmelse med del allmännarättsmedvetandet atl utsträcka förbudet mol ingrepp utan donators samtyckeäven lill dessa situationer. Menallmänheten måsle ständigt vara övertygad om atl säkerhetskravet inte heller idessa fall eftersatts under nägra som helst förhållanden. Ett oeftergivligtvillkor för införande av hjärndödsbegreppet måste vara, som socialstyrelsenbetonat, "en absolut förvissning om atl det finns möjlighet att fastställanär hjärndöd inträtt", här sammanhanget kanske man bör erinra om atl hjärtdödsbegreppet undergåtten dramatisk omvärdering samiidigi som hjärndödsbegreppet aktualiserats. Ännuför ett par tre decennier sedan betraktades en person som död när hjärtat hadestannat. De som genom ett tursamt ingripande kunde återkallas till livetskildrades som medicinska sensationer, är det en vardaglig realitet attpersoner med hjärtstillestånd, t, ex, efter en elektrisk stöt eller annanolyckshändelse eller i samband med sjukdom, återförs till livet och full hälsa,och många fler skulle säkerligen kunna räddas, om allmänheten blev bällreinformerad om möjligheterna för vem som helst all kunna ingripa med framgång, Ioch med att frågan om dödsbegreppet klariagls och möjligheterna lillmissförstånd undanröjts, kan man - och det görs i del aktuella betänkandet-övergå till all diskutera de verkliga och allvariiga problem som den modernasvenska sjukvården lider av. Det skulle vara fel att påstå att de existeraröverallt. På mänga svenska sjukhusavdelningar ges det en vård, som är maximalteffektiv rent medicinskt sett och samtidigi inbäddad i trygghet och personligvärme. Men i andra fall kan del av olika skäl vara sä som socialutskottetformulerat del: atl en patient som är svårt sjuk eller döende uppleversjukvårdspersonalens uppträdande och handlande som elt uttryck för bristandeförståelse och medkänsla. ProfessorBertil , själv läkare, berättade i en artikel som återgavs i nr 1974 om förhållandena på långvårdskliniken vid ett sjukhus iStockholms län; samma förhällanden finns ocksä på andra häll, Hans 85-åriga mordog där . Han och hans syster tillbringade de sista avhennes liv hos henne. Men där fanns ingen läkare pä nätterna eller överveckosluten, "Den ensamma sjuksköterskan på,fyra avdelningar ochsjukvårdsbiträden slet som djur", säger han, "och var ganskaförtvivlade över att de ju inte kunde hinna med allt och alla," Och manberättade att många dog ulan atl någon anhörig var närvarande. Såhär kan det gä till enligt professor - jag citerar ell avsnitt ur hansartikel: "Dendöende ligger där ensam, kanske dåligt lugnad, ofta med spruckna läppar ochtörstig gom. Vem hinner ge vatten suddvis - del tar lid och kostar landstingetpengar. Vem ger olja pä läpparna - personalen om den hinner. Vem kan lugnaannat än någon som är där och häller händer och stryker pannan? har intelängre råd med nattvak hos svårt sjuka och döende. Omsjuksköterskor skall göra jobb som alltid annars tillkommit läkarna bör de kanske,trots ekonomiska sinne, avlönas därefter! Ty denna personal gjordeläkararbetel och allt annat därtill. Nuhar jag frågat läkarkolleger från , , , ,och , I dessa länders sjukhus är självklart alt en döendehar sällskap och för ständig passning. Finns ingen anhörig finns det alltidsjukhuspersonal för denna tjänst. Det finns alltid en läkare som ser lill allångesten, oron och smärtan behandlas. Det är bara sominte har råd,,," Delär sådana förhållanden som dessa som det gäller atl radikalt reformera, och jaghoppas alt den utredning som utskottet har lagil initiativ lill kommer atl föen avgörande betydelse. Den debatt som förts om dödsbegreppet och vad som kallalsräuen au dö har berört väsentliga frågor. Men minst lika viktig är rätten fördöende människor atl dö ulan onödig ångest och smärta och med värdighet ochbibehållet människovärde. Dödsbegreppet,m. När jag har följt den här debatten och läst vad som framförs iutskoitets betänkande har jag fött den uppfattningen - vilken väl också ärriktig - alt del här i huvudsak gäller frågan om äldre personers dödskamp. Avden anledningen kan jag inle underiåla alt delge kammaren en erfarenhet som jaggjorde vid besök på elt sjukhus här i , Del var närSödersjukhuset planerades, och jag hade i uppgift all tillsammans med dåvarandeborgarrådet besöka olika sjukvårdsinrättningar för alldiskutera utrustningsdetaljer för ett modernt sjukhus, som Södersjukhusetskulle bli. Vikom då in på ett ställe där det bara var små, små barn som låg allvarligt sjuka- den ena sängen efter den andra, sida vid sida. Av den ansvarige läkaren,professor , fick vi veta all allesammans var svårt can-cerangripnasmåbarn. De var antingen hell nyfödda eller bara nägra veckor eller nägramånader gamla. Jag mäste säga all jag blev allvariigi tagen av den syn som dåvisades framför mina ögon. BorgarrådetWictor frågade professor om det fanns någon som helst möjlighetatl dessa små barn någonsin kunde bli friska, "Nej, vi är medvetna om altde aldrig kommer att bli livsdugliga", svarade professor , Då sadeWictor Karisson: "Är del då riktigt att på detla sätt vårda dem ochuppehålla livet på dem?" Jag skall aldrig glömma vad jag dä kände närprofessor sade: "Men, borgarrådet , en läkares uppgift ärinte alt hjälpa människor atl dö - en läkares uppgift är att uppehållalivet," Dödsbegreppet,m. Jagvar full av respekt och aktning för livet och för läkarens uppfattning om sinuppgift, men jag var också gripen av vanmakt inför de problem som det måsteinnebära alt ha en hel sjukhusavdelning med små barn som bevisligen aldrignågonsin skulle kunna bli livsdugliga. De skulle aldrig kunna jollra ellerprata, långt mindre gå. Jag förstod att det måste vara stora lidandenförknippade med föräldrarnas besvikelse när de såg sina bam ligga livsodugligapå detta sätt. Dennaupplevelse gör atl jag hoppas atl man, när man utreder frägor av del slag sombehandlas i detta belänkande, också beaktar dem vilkas situation visseriigenkan gälla sjukvård i livels slutskede men inte nödvändigtvis det slutskede somvi i allmänhet tänker på, nämligen de gamlas och olycksoffrens. Jaghar ingen som helst möjlighet att ge några anvisningar om hur man skall göra iett sådant här fall, men jag hoppas att man inte glömmer bort situationer avden art som jag här beskrivit. Upplevelsen var för mig sä skakande all jag inlekunnat underiåla atl omnämna den i samband med delta ärendes behandling. Hen- i (c): Jag vill gäma säga all jag har följt denna debatt med särskilt sloruppmärksamhet och stort engagemang. Jag skulle kunna berika debatten medexempel från en mig närstående persons sista limmar eller sista dygn. De varsanneriigen inle värdiga vare sig honom själv eller hans närstående. Därmedingen kritik mol sjukvårdspersonalen, läkare och sköterskor. Jagskulle kunna dra fram andra exempel på hur man kan finna döende patienterliggande ute i korridorerna, där anhöriga icke har möjligheter att ostört föraett samtal med dem. Men,herr lalman, det sagda i denna debatt för vara nog.