prot · FX09115 · 1974-12-31 00:00:00 — Handelsministernuttryckte samma tanke så här i ett anförande på ; "En ytterligare uppbromsning av den ekonomiska aktiviteten bland i-länderna skulle ytterligare förvärra situationen. Det skulle snabbt kunna föra oss in i ett ekonomiskt och politiskt klimat, som påminner om 30-talels, . Och världsde pressionen skulle vara över oss utan egentlig förvarning." Inteheller han var alltså främmande för att ta till myckel starka ord, även om hansjälvfallet varnade för denna utveckling. Nugäller det alltså att hitta vettiga former för alt även till vårt land slussatillbaka en del av oljepengarna. På det arbetar man , som finansministern såväl känner till, inom internationella valutafonden. Men det är också viktigtatt varje enskilt land undviker att falla för frestelsen alt svälta sig till balansi utrikeshandeln och en lugnare infiationsut-veckling. Jagtycker att - och då naturligtvis i första hand finansminister -bör dra tvä slutsatser: grundinriktningen bör vara att investera oss till enlångsiktig balans i utrikeshandeln, och de investeringarna bör stimuleras nu.Det bör då också finnas goda förutsättningar för att vi får en ökningav industriinvesteringarna och deras resultat just i ett läge med svagkonjunktur. Det är då vi behöver dem för att kunna gripa fast i denkonjunkturuppgång ute i världen som de flesta ändå räknar med . Därförmenar jag att i det här läget bör vi kunna gå ut och ta lån för att driva enekonomisk politik med stimulerande inslag. Jag ser det alltså inte somnågonting osunt alt låna tillbaka svenska pengar som står i banker ute påkontinenten. Jagarväl medveten om att finansministern bättre än jag kan överblicka räntelägelsskiftningar från dag till dag. Men det har ändå skett en alldeles påtagligsänkning. Samma typ av lån som bara fick betalas medså skriande höga räntor som las nu till ett par procent lägre. Detfinns t. o. m. medelkorla lån i schweizerfrancs - ganska stora belopp - som hartagits med så låg räntefot som 8 1/4 och t. o. m. 7 7/. Det är alltsåinte säkert alt de är klokast som spekulerar i att bara vänta och se. Sverigebör ha goda förutsättningar alt få bra lån med vår, i förhållande till mångaandra länders, stabila ekonomi. Men självfallet så är det ingen delad mening omfinansministerns beskrivning alt det här bara skall ske tillfälligt och med länav övergående karaktär. OmSverige lånevägen kan hålla uppe en relativt hög ekonomisk aktivitet ävenunder 1975 ger vi därmed ett bidrag till den ekonomiska återhämtningen överhuvud taget. Det stora problemet är att de länder som är mest i behov avutländska lån fått myckel liten del av oljemiljarderna. De är, på ettförbluffande sätt, i hög grad placerade i väldigt korta arrangemang, och nära100 miljarder av de ca som oljeländerna under årets åttaförsta månader placerat utomlands har gått till eurovalutamarknaden och tillUSA. Konjunkturinstituteträknar i sin höstrapport, som alltså är dagsfärsk och som finansministernåberopade, att skall det ske en återgång till enförbättrad ekonomi ute i världen, men man betonar vad som händer på vägen dit:alt man på den svenska kredit-marknaden får räkna med möjligheten av att delandra inträffar en ganska betydande försämring av företagenslikviditet. Del är ju det som gjort att jag velat ta upp del här i eninterpellation. Vi har en lång marknad som har kört fast, och man kan t. o. m.säga alt det nästan inte existerar någon dagslånemarknad. Då är det väldigtsvårt att fatta att den klokaste åtgärden är att hålla fast vid exakt dekas-sakvotsbestämmelser och de likviditetstal som spikades för ett halvårsedan. Demindre företagen kan svårligen själva gå utomlands och låna. Många av dem harinte heller några stora vinster att ta till, och kvar står att fortsatt stopppå utlåningen under fortsatt inflation kommer att i dessa mindre och medelstoraföretag påverka investeringarna ogynnsamt . förstärks de härsvårigheterna på den längre svenska marknaden av alt AP-fondens lånekapacitelav ett par skäl inte har ökat så snabbt som beräknats. Det rör sig enligt endel uppgifter om en minskning av en beräknad ökning på 10 miljarder mot enfaktisk ökning på 8,7, alltså ett bortfall av 1,3 miljarder. Det kan ju i sinlur leda till att de mellanhandsinslilut som är speciellt inriktade på demindre och medelstora förelagen - dit hör ju Industrikredit och Företagskredit- på nytt hamnar i samma hopplösa situation som 1972 och 1973, nämligen att debeviljar en rad län men inte kan betala ut lånen. Del var väl för ett till ett ochett halvt är sedan ca 300 lån som var beviljade men inte kunde utbetalas. Jagär nu rädd för alt man kommer in i samma situation.Nu fanns del ett par rader ifinansministerns skrivna svar till mig som signalerade en viss förståelse förden här situationen. Jagskulle därför vilja fråga: Vad döljer sig bakom finansministerns formuleringatt det är av vikt att de mindre och medelstora företagen skyddas genom atttillgången på lån via de olika specialinstituten hålls uppe på entillfredsställande nivå? Jag vill dessutom fråga direkt: Är finansministernberedd att låta staten gå ut och la även något större lån utomlands för altdärmed kunna lätta på trycket på den inhemska kredilmarknaden? Och villfinansministern säga någonting mer i huvudfrågan; Skall svälta ellerinvestera sig till balans i utrikeshandeln? Finansministern kom i interpellationssvaret självklart in påkreditrestriktionerna, och kärnpunkten i hans resonemang var att det behövs enfortsatt stram kredilpoliiik men alt förelagen ändå bör ha goda förutsättningaratt genomföra sina planerade investeringar. Låt mig då först notera attrestriktionerna den här gången inte blivit lika förödande som under den förrakonjunkturuppgången 1969-1970. Man måste då göra den reservationenatt det ännu inte går att komma med något direkt slutomdöme. Men i värsta fallkan nya inslag i den ekonomiska utvecklingen leda till att vi får behållarestriktionerna under betydligt än förra gången. Detnya som inträffat är omsvängningen i bytesbalansen till följd av de högreoljepriserna, och dessutom måste man ta hänsyn till att den för närvarandemyckel snabba inflationseffekten reellt sett urholkar AP-fondensullåningsmöjligheter. Det är samma omständighet som harpekat på. Detär mot den bakgrunden som debatten om én ökad upplåning i utlandet har kommitupp. Del är inte så länge sedan regeringen blankt avvisade möjligheterna attlåna upp pengar i utlandet t. o. m. för mycket angelägna investeringar.Den som är minnesgod kan säkert erinra sig med vilken inlevelse både GunnarSträng och , som då var ordförande i riksbanksfullmäktige, påhösten 1970 avvisade förslag om ett utlandslån på omkring enmiljard kronor för att säkerställa viktiga investeringar inom industrin. Mangick t. o. m. så långt all man betecknade förslag som oansvarigt.Men det dröjde inte så länge innan med goda minneslog in på "oansvariga" politik genom all tillåta industriföretagmen också den statliga Investeringsbanken att ta upp lån utomlands. Nuär det ju inte principen som sådan som diskuteras. Diskussionen gäller istället vilka vägar vi skall gå för att få tillgång till de s. k.pe-trodollarna. flnns det olika uppfattningar om hur myckel del ärlämpligt att låna upp, och jag vill betona vad jag sade ,nämligen alt självklart måste vår inställning vara, om vi går ut och lånarpengar, alt del får bli för . Vi kan inte långsiktigt hålla påall låna utrikes -där delar jag helt finansministerns uppfattning. Manhar i första hand hänvisat förelagen - i praktiken då de allra störstaföretagen - till att ta upp lån pä den internationella marknaden. Det senasteåret har emellertid inte lyckats särskilt väl med detta. Det berornaturligtvis på ränteskillnaderna mellan och utlandet, men det berorockså på all företagen är likvida på grund av sitt godavinstläge, och då kan del naturligtvis inte finnas något överdrivet intressehos dem att gå ut och la upp nya lån. Därför har jag kommit fram till att detär dags all staten nu själv träder in som låntagare på utlandsmarknaden. Delfinns ett stort lånebehov hos de mindre förelagen, hos kommunerna och hosstaten själv. Uppträder staten som låntagare på den internationella marknadenkan staten där täcka en del av sitt eget lånebehov, och resultatet måste då bliatt AP-fondens utlåningskapacitet i större utsträckning kan tas i anspråk fört. ex. kommunernas och de mindre och medelstora företagens behov. Liksomherr noterar jag att finansministern i sitt svar inte ville utesluta altde mindre och medelstora företagen kan få vissa svårigheter alt finansiera sinverksamhet. Han betonade också all del är viktigt att dessa företag skyddasgenom alt tillgången på lån genom specialinstitulen och genomföretagareföreningarna hålls på en tillfredsställande nivå. Men på samma sättsom efterlyser jag besked om hur del skall ske. Det är ju så attdessa kreditinstitut - Induslrikredit och Företagskredit - har fåtthuvuddelen av sina medel från AP-fonden. Om den kredittillförseln stryps fårdet direkta effekter på dessa instituts ut-låningskapacilet. Om staten dåfortsätter att ta AP-medel i anspråk i lika stor utsträckning som ochden totala kapaciteten inte växer till som man tidigare beräknat, måsleIndustrikredit och övriga institut få väldiga svårigheter all skaffa pengar påandra vägar. Också jag är intresserad av alt fä veta hur finansministern menaralt del skall gå till. Jag vill upprepa attlösningen enligt min mening ligger i att staten själv uppträder somlåntagare. Då kan Induslrikredit, kommuner och andra som traditionellt får sinapengar från AP-fonden också i fortsättningen få sina pengar den vägen. Det ärdet säkraste sättet att garantera att den här delen av näringslivet får sinakreditbehov tillgodosedda. Låtmig sedan något bemöta de kommentarer finansministern falide med anledning avdebatten . gick igenom den proposition som lades frami går om sterilisering av bolagsvinsterna och tillät sig säga alt detnaturligtvis hade varit frestande att följa förslag och dra in pengarnatill statskassan. Vad är del som gör all finansministern använder dennaformulering? Jag är helt övertygad om att finansministern vet att de åtgärderhan aviserade i propositionen i går gäller . Jag är lika övertygad omatt finansministern vet att våra förslag gäller 1975. Finansministern och jagbefinner oss i samma situation. Vi anser båda att statskassan skall ha in de I800 som skatteomläggningen kostar. På den punkten är viöverens. Finansministern tvekar inte att ta dem frånnäringslivet. Skillnaden är att finansministern och regeringen lar en avgift pålönesumman, oavsett de enskilda förelagens situation - del är naturligtvis enkonkret bekräftelse på att ser företagen som ett kollektiv, vilkethan också var noga med att understryka i sill anförande nu i kväll- medan vi i vill lägga denna pålaga så, att den träffar de förelag somhar betalningsförmåga. Och detta gäller alltså 1975. Det vore faktiskt bra omherr Sträng försökte göra klart för sig själv och för sin omgivning att det ärskillnad på förelag och företag. Jag lyssnade mycket noga när finansministernopponerade sig mot påståendet all löneskallen slår blint. Efter ett längreresonemang kom finansministern fram till slutsatsen: i alla företag skall allaanställda ha lön. Ja, del kan vi ju skriva under på allesammans. Men vad som ärskillnaden är, alt i somliga företag är lönesummans andel av den totalakostnaden i produktionen mycket hög därför att företaget är arbetskraftsintensivt,under del att i andra förelag lönesummans andel av den totala produktionskostnadenär låg. Att då lägga den statliga skatten som en procentuell pålaga ovanpålönesumman, det är ju ett uttryck för att man ser företagsamheten som ett kolleklivoch inte vill studera om det finns skilda förutsättningar. Sedansade finansministern att han vill bli befriad från debatten omarbetsgivaravgifternas negativa inverkan på kommunerna. Jag förslår det mycketväl. Men jag kommer inte alt villfara finansministern i del avseendet. Del gåricke alt förneka att i den utsträckning som staten lägger beslag på ett möjligtlöneutrymme så berövar man kommuner och landsting ett skatteunderiag. Sedantar finansministern exemplet med arbetstidsförkortningen. I många fall hararbetstidsförkortningen inneburit att det är nya människor som fått gå in ochta jobben. Dessa människor har fått lön och varit med om alt ökaskatteunderlaget. Den parallellen kan jag alltså inte godkänna. Jagfick inte något svar av statsministern på frågan varförregeringen inte kan tänka sig att använda principen skatt efter bärkraft ävennär det gäller företagsamheten. Beträffande denna fråga vill jag upprepa att viär ense om att vi skall skaffa fram de 1 800 miljonerna; dessa pengar behöverstatsverket. Vi tar inte mer än finansministern. Vi försöker lägga ut skattenefter bärkraft. Finansministern lägger den på företagsamheten som ettkollekliv, och lönesumman i förelagen får vara underlaget för denna pålaga. Jaghåller med finansministern om att vi kan ha fortsatt debatt om sjukförsäkringsavdragetnär den frågan kommer upp till behandling här i kammaren. Men en sak måsle jagfå fråga: Hur kan finansministern säga all man har fått en ytteriigareskattelättnad om man får behålla rätten till avdrag för en avgift till?Det är ju vad finansministern säger! Jag upprepar; Hur kan man säga att manfått ytterligare en skattelättnad om man får behålla en rätt som man haft imånga år? Del vore intressant att få vela. Sedanvar finansministern uppenbarligen irriterad över att jag tillåtit mig altpåpeka hur kortsiktig jordbrukspolitik var. I ett sammanhang sadefinansministern, att om folk vill ha egna hem så skall de ha det. Det tyckerjag är bra att finansministern säger . Bostadspolitiken under densocialdemokratiska regeringen har verkligen inte varit inriktad på alt hjälpadem som vill ha egna hem. Inriktningen har varit en hell annan, vilket vi haropponerat mot . Menså frågar då finansministern: Vad är ute efter? Är del att gåtillbaka till lien och de här gamla produktionsmetoderna; skall vi odla upp degamla torpen, där det nu växer skog? Då tycker jag att finansministern har småanspråk på skog. Typiskt för vad som hände under infiytande av regeringenspropåer om jordbrukspolitiken var att åkrarna slyade igen. Ochsådant sly har verkligen inget värde i massaproduktionen eller när det gälleralt producera sågade trävaror. Det är inte myckel till skog. Det är egentligenmarker som är värdelösa från aila synpunkter. Jagkänner mig inte oroad - snarare tvärtom - inför tanken att del kommer att skeen viss nyodling. Uppriktigt sagt tror jag att den behövs. Alt odla jord är ivårt moderna samhälle i hög grad en fråga om samhällsplanering. Öresundsbronär ett bra exempel på vad följderna blir för åkerjorden om man prioriterarsådana saker. Det är många munnar som skulle kunna mättas av den jord som skallasfalteras om planerna förverkligas. Nej,jag pekade på vad som har varit regeringens politik. Jag skall inte upprepaalla punkterna utan bara nämna' ett par av dem. Man skulle sänkasjälvförsörjningsgraden till . Man skulle minska den odlade arealenmed en tredjedel. Mina frågor var hell enkelt: Är det inte dags all medge attden sortens jordbrukspolitik var och är kortsiktig och felaktig? Är det intedags att klart säga ja till vårt krav alt all jordbruksjord skall användas förlivsmedelsproduktion? verkligen emot det? I såfall tror jag alt han kommer att vara ensam om det om bara . Är delalltså inte dags all öppet medge att den politiken var felaktig och i ställetgå in för att ange riktlinjer på del sätt som vi har formulerat dem. HerrBOHMAN (m): Finansministern var välgörande optimistisk med tanke på dedomedagsprofeler som härskar relativt fritt i dagens samhälle. Jag är liksomherr Sträng alldeles övertygad om att det inte kommer att bli någon kris av1930-talets karaktär. Menjag måste erkänna all finansministerns svar på om kredilpolitiken gjorde mig orolig. Del ligger nämligenalltför nära till hands att dra paralleller mellan vad finansministern sägernu och vad som hände . De utomordentligt allvariigakonsekvenserna 1971 för den svenska företagsamheten och framför allt för demindre, de medelstora och de nystartade företagen, för investeringar, förproduktion och för sysselsättning lever alltför klart i vårt minne för att viskall finna sådana paralleller mellan de åren särskilt tilltalande. Förnärvarande har vi faktiskt i realiteten ett kreditslopp. Utlåningen har underdet senaste halvåret om vi räknar om del på helårsbasis ökat med bara 5procent. I verkligheten innebär del, vilket säkerligen kännertill, en minskad kreditvolym. höjning av kassakvoten innebär ennedskärning av kredilulrymmel i storleksordningen 3,5 miljarder kronor.Sveriges bytesbalans är oroande. Men våra svenska problem är faktiskt intestörre än andra länders. Tvärtom har vi på grund av det senaste årets godakonjunkturer för de svenska råvarorna kommit i ett förhållandevis bättre lägeän många andra länder. Vi måsle vara beredda all bära vår andel av oljekrisenskonsekvenser. Försöker vi vältra över problemen på andra försvåras deinternationella balansslrävandena. Förbara stod statsminister i och förordade medallt det engagemang som han är mäktig, och del är ju inte lite, en expansivekonomisk politik inom väslväriden. Samma sak upprepade han i stort sett här ikammaren -med all rätt. kortsiktiga perspektivet kan man inte lösa bytesbalansproblem genomrestriktiva ekonomiska åtgärder. Det slår på tillbaka inte bara pådel egna landet utan drabbar också den internationella balansen. Vårt målmåste vara - därom är vi alla överens - att stimulera till en utbyggdexporlkapacilet. Vi måsle alltså investera mera. Vi måsle också bygga ut denimportkonkurrerande industrin för att på den så att säga passiva sidan påverkahandelsbalansen. Delta understryker ytterligare min kritik mot desleriliseringsålgärder som regeringen nu har framlagt förslag till, inte avsakliga skäl -jag vidhåller det, herr finansminister - utan av de psykologiskaorsaker som regeringen själv med- verkar till all skapa. Vibör, som sagt, stimulera investeringarna, och då räcker det inte att vi barabygger ut för de stora exportföretagen. De många mindre och medelstoraföretagen har stor betydelse för den svenska handelsbalansen. Många säljerdirekt på export. Mänga är underleverantörer till större företag som säljer påexport. Och dessa företag dominerar i hög grad den importkonkurrerandeföretagsamheten inne i . Manhar alltså inte rätt att, som finansministern tycks göra i sitt interpellationssvar,nöja sig med alt hänvisa till upplåning utomlands och till företagens godavinslsituation och därav dra den slutsatsen att en fortsatt stram kredilpoliiikinte behöver påverka den totala investeringsverksamheten. Delta är interiktigt. Denmindre och medelstora företagsamheten har inte sådana reserver som de storaföretagen har. De mindre och medelstora företagen har inte samma möjlighetersom de stora att ta upp lån utomlands. De är över huvud taget mycket hårdaredrabbade så snart kredilreslriktioner tillgrips. Just denna för vårhandelsbalans och sysselsättning så väsentliga grupp kommer att drabbas avfortsatt stram kreditpolitik, en politik vars konsekvenser kommer alt verka utsedan de goda årens reserver har konsumerats. Konsekvenserna därav kommer attgöra sig gällande just i det läge då konjunkturen häller på att vända neråtigen. På den punkten är ju alla överens, herr finansminister, att konjunkturennu har passerat toppen och är på väg nedåt. Alla - LO, TCO, Industriförbundetoch även - är överens om att konjunkturen nu håller på allvända. Därför borde det just nu vara angeläget att vidta lättnader och att överhuvud tagel inrikta den statliga kredilpolitiken på sådana åtgärder attutrymmet för de mindre och medelstora företagens kreditbehov vidgas. Manhar också anledning alt ställa sig frågande inför de kredilåtaganden gentemotomväriden som diskuteras just nu inom regeringen. Jag tror mig veta - på denpunkten är jag inte alldeles säker - att del har framförts propåer omexportkrediter till , , även till , har det sagts,och senast till det oljerika , Visst är det värdefullt alt på detsättet vidga handelsutbytet och söka stimulera exporten till sådana länder, meni ett läge då kredittillgången är så begränsad som den är börman verkligen allvarligt överväga om det inte vore bättre alt i första hand seom del egna huset och satsa på den egna företagsamheten framför alt görasatsningarna utomlands. Manbör också - som flera talare har varit inne på förut - allvarligt överväga ominte staten och kommunerna bör ta upp lån utomlands för att på det sättetminska trycket på den inhemska marknaden och vidga utrymmet för företagenskreditbehov. Finansministern argumenterade starkt mot en statlig upplåningutomlands. Jag har svårt alt förstå hans argumentation. Del är inte svårt altgöra en sådan upplåning utomlands om man verkligen vill. Då svarade GunnarSträng sig själv och sade att naturligtvis kan man tänka sig alt göra detta iringa ut- sträckning och omupplåningen är av övergående karaktär. Jag håller med om den sista punkten, attsådana här upplåningsåtgärder bör vidtas när de kan bli av övergående karaktär,när de verkligen behövs. Däremot håller jag inte med om att de skall vara avringa utsträckning, ulan lånen skall vara tillräckligt stora för att åstadkommaden lättnad som behövs. Vi har anledning alt dra oss till minnes all vi byggtupp en stor del av vårt näringsliv och även våra järnvägar här i genomlån utomlands . Jag har personligen svårt att förstå vad delegentligen är för skillnad mellan all staten går ut och lånar här hemma och altstaten lånar utomlands annat än att räntelägel utomlands just nu är ogynnsamt.Men om någon skall kunna ta dessa ränteförluster borde det framför allt varastaten. Varför man skall behöva resonera om nya skatter för alt läcka räntornapå lån utomlands när man inte behöver resonera om nya skatter vid upplåningarhemma går över milt förstånd. Investeringsbankenhar möjlighet all ta upp lån utomlands. Men del svenska bankväsendel i övrighar myckel små möjligheter till sådant. Skulle man inte kunna vidta lättnader idet hänseendet och stimulera en tillförsel av krediter till vårt land som sedankunde kanaliseras via bankväsendet till de krediteflerfrågande svenskaföretagen? Detta är frågor som jag tycker att finansministern har anledningbesvara. Han har själv desto större skäl all göra det som han i sittinterpellationssvar till har förklarat sig inte vilja utesluta"alt mindre och medelstora förelag kan komma att vidkännas vissasvårigheter alt finansiera verksamheten". Vi vill inte ha ett idiolsiopptill. Vi har tillräckligt bistra erfarenheter av vad som hände 1971. Läget är ovissare, osäkrare och i vissa hänseenden farligare än del var 1971. Vi vetnu vilka konsekvenser som då följde i form av efterkrigstidens störstaarbetslöshet. Den situationen måsle vi nu till varje pris söka förebygga.Finansministern erinrade om att i sin rapport harförklarat alt en ny uppgång i den internationella konjunkturen förmodligen kommersenast . Del är utomordentligt angeläget för oss atttillse alt den konjunkturuppgången slår igenom här i och att det inteblir samma eftersläpning på nära som under den senastekonjunkturuppgången, en eftersläpning som skapade stora svårigheter i vårtland. För övrigt finns del väl ändå anledning när man framför så optimistiskatongångar som finansministern och en del andra har anfört all påminna om all vii dag har en hög arbetslöshet i vårt land som särskilt drabbar vissa utsattagrupper. Jag tänker på tjänstemännen, som inte minst här i har storabekymmer, och på akademikerna som har stora svårigheter och vilkas sviknaförväntningar gör deras krisläge ännu allvariigare. Prisstegringarnahar vi behandlat tidigare. När finansministern talade om prisstegringar gjordehan en jämförelse mellan . Var del för allslippa la med höjningen av momsen ? Jag frågar bara. Viskall också hålla i minnet attkonjunkturinstitutet i sin prognos talar om en prisstegring på drygt 12procent.