prot · FX0969 · 1974-12-31 00:00:00 — Det fanns talare tillhörandedenna kammare som lade stor flit och möda på att argumentera efter linjen attall expansionsökning avseende arbetskraften inom den svenska industrin är ettavslutat kapitel. PersonUgen tror jag inte det, och den senaste utvecklingenger klart vid handen att det dess bättre inte är så. Skulle de som driver denfUosofin få rätt, då återstår ingenting annat än att det blir samhället som fårbereda folk arbete. Det är ju ändå bättre än att människor inte har någontingatt göra det kan vi väl vara överens om. Sedan säger att tidigare varitavvisande när det gäUt samröret mellan lönerörelserna och skattepolitiken. Ochdet är ju klart att så länge det förekom ett nytt bestämt motstånd från dedirekt berörda parterna var det tämUgen meningslöst att diskutera detta. Sedanhar det i viss mån vänt. Jag vet hur förbluffad blev på våren 1973när jag i samband med en interpellationsdebatt lanserade tanken pä ensamordning mellan skattesänkning och lönerörelse. Men tänkesättet hos deberörda parterna hade ändrats, och då fanns det ingen anledning för regeringenatt inte observera den förändringen i uppfattning. När sedan försöker göra gällande att man genomen sådan sammankoppling försätter kommunerna i finansiella svårigheter, bör nogherr göra den reflexionen att man genom denna samordning avskattelättnaden och lönepolitiken befriar det svenska näringslivet från attlägga på i lönehöjning, som i annat fall hade varitalternativet. Jag tror inte så särdeles mycket på motståndskraften i den härspecifika konjunkturen. Det hade fört med sig en kostnadsutveckling för detsvenska näringslivet och en ytterligare accelererad inflation som även herrBohman talade om. Så enkelt är inte det problemet som man kanske kunde tro närman lyssnade på , lever vidare i föreställningen att man på någotmystiskt sätt genom radikala skattesänkningar för de enskilda individerna istort sett ändå skulle kunna räkna med att samhället fungerade som det gör - med tryggheten rimligt garanterad för behövande människor och med denutjämning av inkomsterna som åtminstone jag har gjort mig till tolk för men somherr , i varie fall i fråga om graden, har en annorlunda uppfattning om.På den här punkten blir och jag säkert aldrig eniga, och det lönarsig inte mycket att argumentera längre vid det här tillfället. Jag skulle, bara för att illustrera vad jag menar, kunnasäga att får vara med om att betala de höga skatterna, men jag trorinte får någonting med av transfereringarna. Däremot får herrBohmans skattebetalning en stor betydelse när det gäller andra människor somhar det sämre ställt än , just därför att de får en del avtransfereringarna. Jag avgav ett heligt löfte att försöka begränsamig därför att jag hade en otäck känsla av att jag skapade en sådandebattentusiasm hos att vi kanske diskuterar alltför . den 26 aprU 1974 Om tilläggsdirektiv till 1972 års skatteutredning, tn m. HerrBOHMAN (m): Jag skall avlägga samma heliga löfte om attbegränsa mig i allra högsta grad. Först beträffande skatteutredningens direktiv: Statensutgiftsstat, som finansministern talade om, är inte statisk i den bemärkelsenatt den inte skulle vara direkt beroende av vilket skatteunderlag vi har isamhället. Det skatteunderlaget är i sin tur beroende av vilken aktivitet vihar i samhället, och det sammanhänger i hnycket stor utsträckning med hur våraskatter är utformade. Det är bl. a. av det skälet som jag menar attskatteutredningen borde ha haft helt fria händer att diskutera tillväxtproblematiken,dvs. hela detta problem som har väldiga dimensioner när det gäller bådestatsutgifter, statsinkomster och samhällsekonomin. Om industrin drar sig tillbaka och inte kan ge de 400 000nya jobben, menar att den offentliga sektorn måste ta hand om denuppgiften. Men det ligger inte så till. Händelseförloppet är det motsatta!Beroende på vilken syn statsmakterna har på den offentliga sektorns storlek ochpå behovet att ta i anspråk våra samlade resurser skapas respektive undandragesresurser åt industrin och den enskilda sektorn. Det är genom den politik somstaten bedriver då det gäller den offentliga sektorns tillväxt som man kanstyra resurstillväxten och därmed möjligheterna till jobb på den enskildasidan. Jag har framför mig ett anförande av professor som hölls på sparbankernas konferens . Han riktar just pekpinnenmot det här problemet och påvisar att vad som har hänt i är att man harbedrivit en medveten politik som har syftat till en ökning av den offentligasektorn. Genom höjning av skatter och andra ekonomiskpolitiska avgifter harman hållit tillbaka efterfrågan på tjänster på den privata sektorn, och det harvarit en av orsakerna till att vi har hög arbetslöshet. Och så förklarar denneprofessor jag kan ju få åberopa honom som auktoritet att om man gör dettankeexperimentet, att man radikalt skär ner den offentUga sektorn och istället ger motsvarande utrymme för privat konsumtion, kommer naturligtvissysselsättningen att öka såväl inom industrin som inom privat serviceverksamhetoch kanske t. o. m. inom jordbruket. den 26 aprU 1974 Om tilläggsdirektiv till 1972 års skatteutredning, m. m. Det är de här sambanden som jag har velat peka på. Detinnebär inte att jag anser att man skall dra ner den offentliga sektorn. Men omman satsar för mycket på den offentliga sektorn, får det som föUd att man intekan ge den sysselsättning på den enskUda sidan som vi behöver för att få deresurser som i sin tur erfordras för att ge den offentliga sektorn vad den kan behöva.Herr Sträng vänder upp och ner på själva logiken, såvitt jag kan förstå. Det är nog riktigt att jag inte får så mycket i form avåterbäring av vad jag betalar i skatt. Helt säkert inte heller herrfinansministern . Något tror jag att jag får tillbaka - om jagtänker efter men vi två är i varje fall i det här sammanhanget väldigtointressanta. Vi betyder ytterst litet när det gäller de pengar som flyter intill statskassan. Det är den övervägande delen av svenska folket, inkomsttagarnai gemen i medelinkomstläget, som med sina pengar, sitt arbete och sina skatterfinansierar statsutgifterna. Och de får tiUbaka rätt mycket av de pengar som dehar betalat in, men de får tillbaka pengarna på ett annat sätt och tvingasanvända dem på ett annat sätt än de kanske skulle ha gjort, om pengarna hadevarit deras egna . Pengarna blir dyrare på vägen genom att de skallväxlas över, växlas ner och hanteras av alla möjliga olika tjänstemän. Rätteligen bör naturligtvis hachansen till sista inlägget, eftersom jag började, men låt mig bara säga attden syn på svensk industri verifieras av att den svenskaindustrin och det svenska näringslivet vid en jämförelse med övrigaindustrialiserade länder är bland de bäst behandlade som finns. Det verifierasav den mycket goda konkurrenskraft som den svenska industrin har när den i dagbjuder ut sina produkter i konkurrens med andra nationers industrier ochnäringsUv. vidhåller fortfarandeatt man får något slags rättvisare system genom att ge människorna tillbakaskatten och dra in på transfereringarna. Han måste faktiskt i en kommandedebatt tänka över vilka transfereringar det är som han anser att man skall drain eller reducera. Då blir debatten mera stabU och realistisk. HerrBOHMAN (m): Eftersom finansministern ansåg att jag bordeha sista ordet skaU jag ta sista ordet och bara framhålla, att om det förhållersig på det sättet att man måste ha bidrag därför att skatterna är så höga inte kan klara sig själv, då skall man i första hand sänka skatterna så attbidrag inte behövs. Det är en generell princip som kan tjäna som utgångspunktför sådana här resonemang. Det kan gälla subventioner av Uvsmedel, det kangälla subventioner av bostäder, det kan gälla på alla områden. Först när viinte betalar skatt skall vi behöva lyfta bidrag, om det inte är alldelesspeciella fördelningseffekter man vill åstadkomma. Sedan vill jag gärna tacka finansministern trots det 24-radiga svaret ändå gav möjlighet tUl en intressant debatt. Överläggningen var härmed slutad. § 4 Omökade möjligheter till befrielse från skattetillägg Herr finansministern erhöllordet för att besvara () framställdainterpellation, nr 61, och anförde; har frågat mig om jag är bereddatt mot bakgrund av vunna erfarenheter föreslå en översyn av taxeringsförordningensbestämmelser om skattetillägg sä att nuvarande regler kompletteras med enjämkningsklausul och de i 116 d § taxeringsförordningen upptagnabefrielsegrunderna utvidgas i avsikt att ge skattedomstolarna möjligheter tillmera nyanserad bedömning i fall, då oförstånd och inte försök tillskattesmitning bedöms föreligga. Skattetillägg utgår bl, a. då skattskyldig lämnat oriktig uppgifti deklaration eller annat skriftligt meddelande till ledning för sin taxering. Vid utformningen av lagstiftningen i fråga har man genomolika regler sökt styra rättstiUämpningen så att skattskyldiga som uppfyllt vadman rimligen kan begära i fråga om noggrannhet och förmåga att tillgodogöra sigskattereglerna inte skall träffas av sanktion. Skattetillägg skall sålunda inteutgå vid uppenbar felräkning eller misskrivning i deklarationen. Vidare finns möjlighet att efterge skattetillägg. Det börske om felaktigheten eller underlåtenheten med hänsyn till den skattskyldigesålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller den oriktiga uppgiftens särskildabeskaffenhet eUer därmed jämförlig omständighet är att anse som ursäktlig.Eftergift bör ocksä medges om det belopp som kunde ha undandragits genomfelaktigheten eller underlåtenheten är att anse som ringa. Systemet med skattetillägg trädde i kraft den 1 januari1972. Vid lagstiftningens tillkomst betonades att de i lagtexten angivnabefrielsegrunderna borde tillämpas generöst i inledningsskedet. föreskrifter i ämnet har avfattats ienlighet härmed. Gällande föreskrifter ger sålunda myndigheterna stort utrymmeatt i det enskilda fallet ta hänsyn tUl sådana omständigheter som interpeUantenåsyftar. Påståendet i interpellationen att skattetilläggen främst drabbatförstagångsdeklaranter, vissa nyblivna änkor m. fl, torde för övrigt inte varariktigt eftersom föreskrifter särskUt uppmärksammat dessagrupper. Enligt min mening finns inte anledning attgenom en jämkningsregel än mer mjuka upp tillämpningen avskattetilläggsreglerna eller att införa ytterligare befrielsegrunder. Om ökade möjligheter till befrielse från skattetillägg HerrFÅGELSBO (c): Jag ber att tiU finansministern få framföraett tack för att min interpellation blivit besvarad. Bakgrunden till den är de erfarenheter jag har gjort somnämndeman i en länsskatterätt under de år vi har tillämpat reglerna omskattetillägg. 1 och för sig tycker jag att skattetillägget såsom detadministrativt är upplagt är bra. Det har ju också sagts att skattemoralen tackvare skattetillägget har blivit något bättre. Men vad jag och många andra somockså sysslar med deklarations- och skattefrågor vänder oss emot är denbundenhet som ifrågavarande regler innebär. Vid slarv eller uppsåt, som Ang. försvarspolitiska synpunkter på energiförsörjningen det heter,skall det utgå skattetillägg. Det kan mänga gånger vara svårt attdra gränsen mellan oförstånd och slarv. Jag skall ange ett exempel. Det var enperson som i oförstånd lämnade sädana uppgifter att första instansen när detgällde taxering påförde honom ett skattetillägg på inte mindre än 6 000 kronor.Han klagade till länsskatterätten, som helt undanröjde beslutet omskattetillägg. Man bedömde det så att här förelåg sådant oförstånd attvederbörande skulle befrias från påföUd. Det borde finnas en viss jämkningsklausul. Det hetervisserligen och det har finansministern sagt i svaret också att man underde första åren skall gå mjukt till väga. Det är klart att man skall göra. Allaär förstagångsdeklaranter, och deklarationsavgivandet upprepasju årfrån är. Jag har inte, som finansministern sade, talat omytterligare befrielsegrunder. Däremot har jag ansett att man borde ha enjämkningsklausul. Vi vet ju att länsskatterätterna är domstolar, och vi vet attvid tingsrätterna dömer man ut olika viten. Den nuvarande ordningen är ju så pass ny att man ännu inteannat än inom länsskatterätterna har fått någon erfarenhet på området. Jagskulle dock tro att man när sådana ärenden förs upp i kammarrätterna kommer attbegära viss översyn. Det borde finnas ett spelrum för skattetillägget t. ex.från och . är man helt bunden till nivån 50procent. Det borde finnas vissa jämkningsmöjligheter i detta avseende, såsomjag har anfört i min interpellation, som skulle medge en något mera nyanseradbehandling av dessa ärenden. Överläggningen var härmed slutad. § 5 Ang. försvarspolitiskasynpunkter på energiförsörjningen Herr försvarsministern ordet för att besvara ' (c) framställdainterpellation, nr 16, och anförde: har frågat mig om jag anser attdet nu pågående utbyggnadsprogrammet för kärnkraften är förenUgt .med värförsvarspolitik. Hon har vidare frågat om jag anser att en energiförsörjningsom underlättar ett decentraliserat samhälle och gör oss oberoende av import avlivsförnödenheter vore önskvärt ur försvarssynpunkt. De frågor som är aktuella i anslutning till kärnkraftensutbyggnad har vid två tUlfällen utförligt redovisats förriksdagen. Det har skett genom interpellationssvar från industriministern delsden , dels . Jag går därför inte in på dencivila, fredsmässiga bakgrunden till de framställda frågorna. Jag vill inledningsvis framhåUa att kärnkraften frånberedskapssynpunkt har gynnsamma egenskaper. Ett kärnkraftverk kan efter bränsle-omladdningi allmänhet drivas utan förnyat bränslebyte. Ofta är det möjligtatt driva kraftverket , men med successivt avtagande effekt. Jag vill också nämna att vi räknar med att vi under1980-talet skall kunna förse de svenska kärnkraftverken med det anrikade uran de behöverfrån inhemska källor. De speciella frågor som sammanhänger med utnyttjandet avkärnkraftverk under krig har studerats och studeras fortlöpande. Risk förradioaktivt utsläpp om ett kärnkraftverk blir skadat t. ex. av bomber finnsnaturligtvis. De säkerhetsanordningar som krävs för den fredstida driften ochde åtgärder som planeras för att eliminera skador vid ett eventuellt haveri ifredstid medverkar dock till att begränsa skaderiskerna i krig. Deskyddselement som reaktorer är försedda med av fredsmässiga säkerhetsskälinnebär ett gott skydd mot anfall med konventionella stridsmedel. Härtillkommer de skyddsåtgärder mot konventionell bekämpning som enligt särskildabestämmelser vidtas för kraftanläggningar i vårt land. Man måste därförförutsätta en betydande vapeninsats för att det skall åstadkommas sådan skadasom leder till att någon väsentlig del av kärnreaktorns radioaktiva innehåUläcker ut. Ett sätt att ytterligare minska riskerna för utsläpp avradioaktivitet i krig är att sätta kärnkraftverken ur drift. En utredning somgjorts om behovet av elkraft vid avspärrning och krig visar att vid mitten av1980-talet sannolikt endast något eller några kärnkraftaggregat torde behövavara i drift. pågår en utredning om hur skyddet för dessa senareytterligare kan förbättras, t, ex, genom förläggning i bergrum. Risken försabotage beaktas också. Mot bakgrund härav kan jag inte finna att förekomsten avkärnkraftverk i vårt land skulle göra oss väsentligt mera sårbara vid angreppeller hot om angrepp än vad vi är . FörsvarspoUtiken utgör alltså knappastnågon invändning mot utnyttjandet av kärnkraft för vår energiförsörjning. Det kan i detta sammanhang vara värt att nämna att man vidden avslutade s. k. diplomatkonferensen i om rättsregler för humaniteti krig behandlat ett förslag om förbud mot stridshandlingar mot bl. Det är ännu för tidigt att uttala sig om huruvida slutligöverenskommelse kan uppnås om ett sådant förbud . Ingen stats representanthar uttalat sig emot förslaget. Den andra frågan som stäUt är svår attförstå. Där talas om en energiförsörjning som underlättar ett decentraliseratsamhälle och gör oss oberoende av import av livsförnödenheter. Det framgår t.ex. inte vad som konkret avses med uttrycken "decentraliseratsamhälle" och "livsförnödenheter". Jag vill ändå erinra om attvi är i färd med att förstärka beredskapen på energiområdet. Vi har byggt uppen betryggande beredskap när det gäller livsmedelsförsörjningen. Enförstärkning av beredskapen på TEKO-området pågår. Försöriningsberedskapen vadgäller läkemedel och sjukvårdsmateriel utreds. Allt detta sker och måste enligtmin mening ske oberoende av eventuella strävanden mot ett decentraliseratsamhäUe. Ang. försvarspolitiska synpunkter på energiförsörjningen FruHAMBRAEUS (c): Jag ber att få tacka försvarsministern försvaret på min interpeUation, Den framställdes den 1 , såförsvarsministern har tagit god tid på sig med svaret utan att jag kan finnaatt mina frågor har varit föremål för någon- inträngande analys idepartementet. den 26 aprU 1974 Ang. försvarspolitiska synpunkter på energiförsörjningen 1 interpellationen nämnde jag att chefen för lAEA i , , hade sagt föUande vid ettkärnkraftsmöte, ordnat av de svenska atomkraftsbyggarna: "--------- bibehåUandeav fred är ett sine qua non (= oeftergivligt krav) omkärnenergin skall komma tUl den allmänna användning som vi nu förutser. Om kraftreaktorer bleve föremål för krigshandlingar, skulle det leda till otänkbara konsekvenser ." Vidare pekade jag på att en kärnkraftsreaktor innehållertusentals gånger mer radioaktivitet är en Hiroshimabomb och att de amerikanskaatomenergimyndigheterna i en rapport sagt att ett område av en storlekmotsvarande , och skulle bli ett katastrofområde,om bara en del av den radioaktivitet som finns i en reaktor kom ut, t. ex. viden bombträff. Försvarsministern kommenterar inte på något sätt dessauppseendeväckande påståenden i sitt svar. Den enda mening jag kunnat hitta somberör detta lyder: "Risk för radioaktivt utsläpp om ett kärnkraftverk blirskadat t. ex. av bomber finns naturligtvis." Sedan övergår försvarsministerntill att beskriva att kärnkraftverken har ett gott skydd mot skaderisker ikrig, och han anser att man måste "förutsätta en betydande vapeninsats föratt åstadkomma sådan skada som leder till att någon väsentlig del avkärnreaktorns radioaktiva innehåll läcker ut". Från har jagfått beskedet att det är möjligt att med en konventionell bomb alltså utankärnladdning perforera en reaktor, dvs. en vanlig bomb kan slå hål på enreaktor. Jag är inte expert på detta och kan inte bedöma vad som skall ansesvara "en betydande vapeninsats", men nog verkar det vara ett billigtoch enkelt sätt att lamslå vårt land att bara hota att med modernprecisionsbombning göra ett katastrofområde av , och . . , som varit chef förreaktoravdelningen vid forskningssektionen vid AEC, den amerikanskaatommyndigheten, och som fungerar som fristående konsult, har fastslagitatt i en officiell rapport från AEC 1957 den slutsatsen dragits, att en reaktorolyckakunde medföra att tusentals människor dödades, att tiotusentals fick skador avradioaktivitet och att egendomsskador för tiotals mUjarder kronor uppstod. Iett senare tillägg poängterade han att dessa skrämmande uppskattningar ändåkan befaras vara alltför låga , eftersom atomkraftverken nu är mycketstörre och alltså innehåller mer radioaktivitet. Vätebombens uppfinnare sade påIVA, att atomkraftverk var så farliga att de masta ligga minst 30 mU frånbebyggelsekoncentrationer och vara nedsprängda i berg. intensiv debatt bestämde vi oss i Sverigeför att inte skaffa oss atombomber. Men en vanlig bomb som träffar ettatomkraftverk kan åstadkomma mer radioaktivitetsskada än hundratals Hiroshimabomber.Hur skulle ha sett ut efter om det hade funnitsatomkraftverk där under kriget? Genom atomkraftverken lägger vi ned fruktansvärdagiftbomber i vårt eget land, med en effekt som får att framståsom obetydlig. Vi är just nu i full färd med att bygga sådana giftbomber i ,, och Forsmark. Vi gör också stora ansträngningar attövertala andra länder runtom i världen att skaffa sig atomkraftverk.Marknadsföringen är intensiv både här hemma, för att övertyga kommunalfolk ochmassmedia, och utomlands för att skaffa kunder som skall göra de storainvesteringarna i denna teknik mindre förlustbringande. Har försvarsdepartementet tagit del av de amerikanskaatomkraftsmyndigheternas rapporter om vad som inträffar vid bombskada påatomkraftverk? har tydligen gjort det, och han talar om otänkbarakonsekvenser om det blir krig . Hur kan försvarsministern baralugnt konstatera att en sådan katastrof naturligtvis kan inträffa? Och hur kanförsvarsministern anse att en risk för dylika skador inte skuUe göra ossväsentligt mer sårbara vid angrepp eUer hot om angrepp än vad vi skuUe varautan kärnkraftverk? Det framgår av försvarsministerns svar att vi planerar attstänga av de flesta atomkraftverk vid avspärrning och krig och att de somskulle behöva vara i drift skaU förläggas i berg. Det betyder att inget av dekärnkraftverk vi bygger kan användas i en krigssituation. Vidare är det i hög grad anmärkningsvärt att man anser sigkunna klara sig bara med något eller några aggregat ,trots att enligt statsverkspropositionen 1973 hälften av all elenergi beräknaskomma från atomkraften då. I årets statsverksproposition påstår -bilaga 15 s. 182 - att det är absolut nödvändigt att bygga ut enligt planerna,dvs. att ha i gång 14 atomkraftverk , för att klara vår energiförsörjning.Det här tycker jag inte verkar gå ihop. Dessutom ställer jag mig mycket frågande inför tanken skulle lösa problemet med radioaktivt utsläpp genom att sättakärnkraftverken ur drift. Radioaktiviteten försvinner inte därmed. Tvärtom ärju det allvarligaste problemet med atomklyvningen att en del av den radioaktivitetsom bildas inte blir ofarlig förrän efter hundratals och tusentals år. Jagantar att man räknar med att försöka i en hast föra undan bränslet därradioaktiviteten är innesluten. Men finns det skyddsrum med kylanordningar somkan hysa dessa heta, farliga bränsleelement vid varje atomkraftverk? Och är detsäkert att vi kan räkna med att bli varnade , så att vi hinner stänga avoch föra undan bränsleelementen? Försvarsministern nämner ett antal utredningar, som studerarvissa frågor. Har någon i uppdrag att studera vad som händer civUbefolkningenom radioaktivitet kommer ut från atomkraftverk efter en bombträff -och vaddetta kan betyda för t. ex. vår försvarsviUa? försvarsavdelninganser sig endast ansvara för att vår energiförsörjning kan upprätthållas vidkrig. Det stora ansvaret tycks alltid ligga hos någon annan. Vem är ansvarigför bedömningen ur försvarssynpunkt av vUka energikällor som är lämpligast? Under detta år håller man på att arbeta fram ett nyttbeslutsunderlag i den energipolitiska frågan. Är 1975 skall fä taställning till kärnkraftens framtid i vårt land. Det mest oroande är attansvariga 'myndigheter konsekvent undviker att diskutera om det finnsalternativ till kärnkraften. De experter man anlitar - som alltså blir någonsorts legitimerade experter har gjort den bedömningen att kärnkraften är Ang. försvarspolitiska synpunkter på energiförsörjningen Ang. försvarspolitiska synpunkter pä energiförsörjningen nödvändigoch att alternativ är möjliga först . Sedan hjälper det intemycket att det finns lika sakkunniga experter som menar att vi mycket väl kanklara oss utan kärnkraften och att vi har många alternativ att utveckla redannu. Dessa sakkunniga får aldrig bli de tongivande i utredningar och organ somregeringen tiUsätter, och deras slutsatser får aldrig bli de officiella slutsatserna.Däremot tycks de ibland få fungera som någon sorts gisslan i utredningar. Harman talat i med några forskare, så anser man att man har kontaktermed dem och att deras synpunkter har fått föras fram. Det är svårt att kommaifrån misstanken att regeringen inte vågar låta sig informeras förutsättningslöstom kärnkraften och huruvida det finns några realistiska alternativ tiU den. Gjorda investeringar och prestige betydertydligen allt. Jag skissade i min interpellation en möjlig väg att tryggavår energiförsörjning utan kärnkraft och frågade om försvarsministern ansåg attdetta skulle vara önskvärt ur försvarssynpunkt.