prot · FX0965 · 1974-12-31 00:00:00 — I årets betänkande har också mycket större vikt fästs vidde mänga yrkanden som framställts i motionerna, i det att utskottet inteavstyrkt dem utan föreslagit att de skaU anses besvarade med vad utskottetskrivit. Av alla de punkter som är framförda i motion har ingenavstyrkts, utan de har besvarats med olika skrivningsformer Därmed har utskottetkunnat nå enighet mellan de två största partierna, i varje fall i dessaavseenden. I den första kontroversieUa frågan, nämligen frågan om påvilket sätt enprocentsmålet skall uppnås, har regeringen ännu inte tagitstäUning. avvaktar därför regeringens förslag på den punkten. Detkommer väl också att bli diskussion om hur stora belopp SverigeskaU ge i u-hjälp, och man får hoppas att socialdemokraterna i fortsättningenkommer att visa större solidaritet med nödUdande människor i andra länder änsom varit fallit tidigare. Hade regeringen följt anvisningar om enjämnare höjning av bidraget, hade vi inte befunnit oss i dagens besvärUgasituation, med olika meningar om hur enprocentsmålet skall uppnås, och vi hadedessutom kunnat ge större bidrag till , om vi hade följt förslagetom den jämna utveckUng som har rekommenderat. Debatten om enprocentsmålet har måhända från en delsynpunkter ändå varit värdefull. Lika fuUt tror jag att vi nu kan säga att enså ensidig den 24 aprU 1974 debatt somden som har förts om detta mål inte alltid gagnat sakfrågan. Det harvarit en inåtvänd debatt. Vi har sysslat med procent och tiondelar av procent,diskuterat om den ena eUer andra åtgärden skulle betraktas som biståndspolitiketc. Vi har fört en debatt som inte gällt själva kärnpunkten: VUket/n/ie/jå//skaU vårt biståndssamarbete ha? Detta måste ju vara det väsentliga.Det bör nu vara tid att återföra debatten tiU de frågorna! När den biståndspoUtiska utredningen presenterat sinaresultat hoppas jag att en sådan debatt skall kunna drivas fram. Beträffandefortsättningen av bidrag utöver enprocentsmålet nämndeden saken kan observeras att utskottet har skrivit: "Utskottet delaruppfattningen att insatser i utvecklingssamarbetet även i framtidenbör öka i takt med vårt lands ekonomiska möjligheter" Detta måste vältydas så, att vi icke har stoppat enprocentsmålet utan att vi skaU överväga attfortsätta i riktning mot detta mål. En annan kontroversiell fråga har varit ländervalet förvårt biståndssamarbete. Från sida har vi ingenting emot att manväljer s. k. progressiva länder, men vi vill för vår del under ingaomständigheter Ukställa s. k. progressiva länder med kommunistiska länder,vilket vissa grupper gör Vår tolkning av ett progressivt land är att landetsstyrelse skall ha en ärlig och äkta ambition att i sin aUmänna poUtik strävaefter att hjälpa de sämst ställda i samhället. Den skall ha vUjan tUl det. Kanvi i vårt biståndssamarbete hjälpa fram en sådan utveckling, är det av godo,lika väl som en demokratisk utveckling i landet; något som vi aldrig bör geavkall på. När vi har överläggningar med dessa länder som i många fall ärjärnhårda diktaturer - skall framhålla att vi icke accepterardiktatoriskt styrelseskick utan att vår strävan, både i vårt eget land och iandra länder, är att folket verkligen skall få bestämma hurdan utvecklingenskaU bli i landet. Jag tror att det är olyckligt att försöka göra skiUnadermeUan s. k. progressiva länder och fattiga länder Det finns tUlräckligt medfattiga länder, vilkas poUtiska ledning uppfyller våra krav på progressivitet.Men jag skuUe hellre viUa byta ut ordet progressiv mot ordet förtroende. Föratt ett biståndssamarbete skall kunna bU fmktbart måste samarbets-parterna haförtroende för varandra och för varandras vUja och förmåga att bidra tUl enviss utveckling. Finns ett sådant förtroende är det heller inga svårigheter attpresentera resultaten av vår biståndspoUtik utan att vi därigenom gör ossskyldiga till någon otUlbörlig inblandning i andra länders inre angelägenheter.Över huvud taget tror jag att debatten om det svenska biståndet skuUe vinna påom frågan om ländervalet fick en lägre dimension än vad den har . Behovenvärlden över är tUlräckligt stora för att vi här i landet i stor enighet börkunna komma fram tUl lämpliga samarbetspartner i biståndssammanhang om maninte som skall bedriva en fanatisk ideologisk kamp också i detavseendet. FN har gjort upp en lista över de minst utvecklade ländernai världen. Dessa länder får av det svenska biståndet. Detta innebäremeUertid inte att de andra är bortkastade eller ges tUl ländersom inte är värdiga; behovet i dessa länder är sett från industri- ländernassynpunkt nästan Uka stort som i de fattigaste staterna. I åretsutskottsbetänkande har också framhållits att av det bilateralasvenska biståndet inriktar sig på mycket fattiga länder. De synpunkter i dennafråga som framförts av statssekreteraren , som kommer att talasenare i debatten, är i högsta grad beaktansvärda. Hjälpen bör gå tillbefolkningen i de fattigaste ländema, där man viU arbeta för en utveckling som ledertiU social och ekonomisk utjämning. Det hindrar emellertid inte att ispecieUa faU kan ge hjälp till länder som inte hör tUl de fattigaste. Som enkonsekvens av dessa principer följer också att givetvis kan upphöra medhjälp tiU länder som eventueUt har kommit så långt att deras stäUning harförbättrats. Jag vill göra ytterligare några konstateranden. Vi har inte gått emot förslaget att vi skall hjälpaNordvietnam genom att genomföra det stora skogsindustriprojektet. Men regeringenbör nog vara aktsam. Först och främst erfordras ordentlig upplysning. Svenskafolket får ofta den uppfattningen att vi ger stora summor tUl Nordvietnamsåteruppbyggnad efter kriget. Men det är att observera att den dominerande delenav biståndet inte går tiU återuppbyggnad utan tUl ett helt nytt projekt. Det ärinte fråga om att skicka småhus, bygga vägar och sådant utan att försöka byggaett stort företag i , en integrerad massa- och pappersfabrik med enberäknad produktionskapacitet på ca skriv- och tryckpapper är man ganska skeptisk tiU detta projekt, och jag vUllägga regeringen på hjärtat att överväga det noga. Först och främst gäUer detstorleken på denna fabrik. Jag sade tidigare att det i vissa fall är nödvändigtmed storindustrier. Jag kan nämna att vid en av de senaste fabrikerna sombyggdes i , Väröbmk, blir årstiUverkningen när den kommer igång på allvar. Det har bara tillverkats 270 000 tonsulfatmassa. De finska industrierna räknar sällan med att bygga en industri avdetta slag med en kapacitet av mindre än . Vi har i lagt nedåtskilUga massaindustrier i 30 000 tons klassen därför att de inte bär sig. kan man ju säga att ett land som med enjärnhård kommunistdiktatur kan strunta i priserna och säga att köparna fårbetala vad det kostar. Men det är ingen anledning för att uppmuntra enineffektiv produktion. Jag har med detta velat uppmana regeringen att nogsamtstudera dessa förhållanden. Man bör också beakta råvarutillgången. Kommer denråvara som finns att räcka? Det talas om skogsodUng. Javisst, men skogen växerinte så snabbt att man kan ta den i bruk. Det tar ganska lång tidinnan man kan göra det, och då står man där med industrin. Man har heller intetagit reda på de sociala förhållandena. Vem äger jorden och vem har sin utkomstfrån dessa områden? Utan att gå emot projektet har jag velat lägga regeringenpå minnet att beakta alla faktorer noga, när vi skall offra kanske 600 miljonerkronor på detta projekt. Det står också i betänkandet: "Förprojekteringenav insatsen beräknas vara genomförd , varefter slutgUtigt ställningstagandetill genomförandet bör göras." När vi gör det ställnings- den 24 aprU 1974 tagandetfår vi verkUgen ha aUa uppgifter på bordet, annars kan det bli ett riskabeltföretag. Vissa saker som jag anser vara viktiga bUr genomförda meddet beslut som kommer att fattas. FNLA kommer liksom de andra befrielseorganisationernaatt få bidrag. I fråga om flyktingberedningen, där vi viU ha ettparlamentariskt inslag, har utskottet gjort en kompromisskrivning som jaghoppas att Kungl. Maj:t beaktar Utskottet skriver: "Detta motiverar attKungl. Maj:t överväger åtgärder för att ge flyktingberedningen ett parlamentarisktinslag. Vad utskottet nu anfört bör ges Kungl. Maj:t tiU känna." Vårmening är att vi viU ha ett direkt parlamentariskt inflytande. Maj:tinte överväger detta, blir det givetvis nya motioner och nya överläggningar,som vi hoppas i så fall leder tUl resultat. I fråga om SIDA:s deltagande i beredningsansvaret harutskottet gjort en lång skrivning där det starkt understrykes att SIDA skalldelta i beredningsansvaret. Jag hoppas verkligen att det kommer att beaktasfrån Kungl. Maj :ts sida. Därmed, herr talman, har jag berört några av de saker somvi inom anser vara viktiga. Jag har talat om vårt biståndssamarbete medandra länder som en stor och viktig reformpoUtik. Jag tror inte jag behöver gåin på hur angelägen en sådan reformpolitik är det har redan framhålUts mångagånger. Låt mig avslutningsvis bara säga, att vad det gäUer är att åstadkommajämUkhet och rättvisa för världens länder och folk. Finns det för mänskUghetennågot mera angeläget? Jag tror inte det. Vi här i har kunskaper om deförhållanden som råder, och vi har medel att ta oss an problemen. Låt oss visavarandra och omvärlden att vi också har viljan att ta oss an problemen. Jag ber att få yrka bifall tiU utskottetshemställan på alla punkter. i (s); När man sitter och lyssnar till inläggen idenna debatt fäster man sig naturligtvis vid uppräkningen av de problem somu-länderna har, problem som är enorma. Jag har ingen anledning att i detavseendet polemisera mot hittUlsvarande talare. Men kan man i anförandena lägga märke tUl enoptimism att problemen i de fattiga länderna skall kunna . Det mankanske främst lägger märke tUl är just den optimism som kommer fram i samtligaanföranden. Men finns det anledning till den optimismen? Problemen iu-hjälpssammanhang är nästan oöverstigliga. Inte minst var inne påde enorma svårigheter som vi har runt om i världen. Låt oss ta bara en sak somhar berörts här av någon talare, nämligen befolkningsutvecklingen. Det är inteså väldigt länge sedan jag minns det mycket väl; det var i början av1960-talet som vi hade en befolkning i världen på ungefär 2,5 miljarder. Vioroade oss då för befolkningsutvecklingen, eftersom vi var medvetna om attbefolkningen skulle komma att växa. har vi en betydligt snabbarebefolkningstillväxt än vi då hade, och befolkningen uppgår tiU låt migsäga 4 miUarder. Men diskuterar vi den tidpunkt då världens befolkninguppgår tUl i runt tal 7 miljarder,och där kommer vi att befinna oss omkring . Om man tUl detta läggerde bekymmer, som inte minst fått genom de ökade oljepriserna, frågarman sig, om det mot en sådan bakgrund finns anledning att vara optimist. Somjag tolkat anförandena finns det anledning att ifrågasätta, om man verkligentror på möjligheten att i-länderna skall kunna,hjälpa att klara sinabekymmer. Själv vågar jag inte sträcka mig så långt att jag tror på att vi skaUkunna förändra situationen i och världen i övrigt så mycket, att viskall kunna klara hela denna problematik. sade att ekvation inte går ihopsåvida de rika länderna inte är beredda att hjälpa tiU, Detta är ett direktcitat från anförande, I detta uttryck ligger en mycket utprägladoptimism. Men jag ifrågasätter just om det skall vara möjligt att få ekvationenatt gå ihop, även om i-länderna är beredda att hjälpa tiU. Hurdan är situationen ? Ökar i-länderna sin hjälp tiUden fattiga delen av världen? Nej, det är det som inte sker! 1 stället har destora länderna nu en tendens att minska sina bidrag till fromma.Sverige hör tUl undantagen: vi har icke minskat våra bidrag utan ökat dem, ävenom vi hittUls inte har klarat enprocentsmålet. Jag tror inte att det är möjligtatt för framtiden bygga på att de stora industriländerna skaU vara beredda attgå in med större insatser än som sker. nämnde i sitt anförande de behov som finns iIndien. Han sade att indiska regeringen i samarbete med haderäknat ut att landet under detta år skulle behöva bistånd på 52 mUjarder kronorför att behåUa oförändrad standard. Varifrån skall denna hjälp tas, omi-länderna inte är beredda att göra helt annorlunda insatser än de hargjort? I fråga om enprocentsmålet använde uttrycketatt vi gjort oss skyldiga tUl ett svek. Jag tycker nog att detta uttryck ärtämligen starkt. Om vi skuUe ha kunnat öka vår u-hjälp till 1,5miljarder kronor eller där omkring, skulle detta inte nämnvärt ha förändratsituationen för , men naturligtvis skulle det från den svenskaopinionens synpunkt varit tillfredsställande, om det hade lyckats. Om vi frånsvensk sida vUl göra andra insatser än dem vi gör, ja då måstevi också allvarligt överväga en omläggning av vår inrikespolitik. Då kan viinte genomföra de mycket kostnadskrävande reformer som vi vUl och kommer attgenomföra. Jag har ännu inte mött någon som sagt att vi måste företa en sådanomvärdering för att få mer medel tUl förfogande för u-hjälp. Vi kommer aldrigifrån att u-hjälpens storlek delvis är beroende av vad vi viU göra för vårteget folk. Just nu när vi talar om uppfyllandet av enprocentsmålet såhar vi kanske fler och större krav på reformer än tidigare i dettaland, t. o. m. större krav på insatser än när ATP-reformen var aktuell. Jagskall inte försöka göra någon uppräkning av alla de stora projekt som vi nu viUgenomföra, men flera av dessa projekt kostar mer än för attrealiseras. Jag har inte under debatten hört någon säga: Låt oss skjuta påeller ge upp dessa reformer för att kunna lämna mer pengar i u-hjälp. Jag trorinte heUer det är möjligt att begära att sådana yrkanden den 24 aprU 1974 den 24 aprU 1974 eller kravskaU ställas i debatten. Förmodligen är situationen densamma i övriga i-länder, attså många projekt inom det egna landet pockar på en lösningatfu-hjälpsproblemati-ken inte får det utrymme i debatten och i besluten somden egentligen skuUe behöva få. Jag kan inte hjälpa att jag ser mörkare pä utvecklingen ände föregående talarna. Man kan bara tänka på befolkningsutvecklingen och StäUade krav på hjälp som kommer att aktualiseras i relation tiU vad i-länderna ärberedda att prestera eller har möjligheter att prestera. Den utveckling som vidärvidlag går tiU mötes är i högsta grad skrämmande. Vår insats i fråga om u-hjälp är av naturliga skältämligen liten. Ändå tror jag att vi i debatten här i landet ibland har enbenägenhet att överdriva vår egen betydelse och kanske även våra egna insatser.Sverige kan i dessa sammanhang göra ganska litet. Det vi gör väcker heller inteså stor uppmärksamhet internationellt som många tror. Vi har gjort ihuvudsak vad som från svensk synpunkt varit möjligt. Jag vet inte om det ärmöjligt att radikalt förändra situationen på det sättet att vi lyfter uppu-hjälpen inte tiU utan tUl det dubbla, . Även om vi kommerupp tiU i u-hjälpsanslag är vi helt klara över att en sådanhjälpinsats bara fyller en ytterst Uten del av det behov som finns. De tidigare talarna här i kammaren har behandlat olikasaker i utrikesutskottets betänkande. Jag har fäst mig vid några avsnitt somjag gärna vUl kommentera, men jag förutskickar att jag inte avser attkommentera samtliga de punkter som berörts, ty andra talare förutskottet kommer också att uppträda i debatten, t. ex. i fråga omhandelspolitiken, internationella banken, befrielserörelserna,famiUepla-neringen osv. Jag skaU därför inte ägna mig ät dessa saker, i varjefall inte i detta anförande. Jag har fäst mig vid att man i två anföranden har berörtVietnam och den hjälp som planerar att ge tUl i fråga omsjukhusbyggande och industribyggande. , som höll dagens förstaanförande, berörde detta och herr förste vice talmannen var inne påsamma sak. underströk mycket starkt de enorma risker som ärförenade med ett industriprojekt av detta slag. Det förvånar mig att herrTuresson tycks tro att man skulle ha kunnat genomföra ett sådant projekt utanrisker. Jag vUl klart säga att det finns inga möjligheter att bygga ens ettlitet pappersbruk med en kapacitet på utan att det är förenat medrisker; det skuUe vara faUet även här hos oss. Jag kan nog utan att göra migskyldig tUl någon överdrift påstå att när det gäller investeringar i papper ochmassa i det här landet så har ännu ingen industri byggts utan att det varitrisker förenade med byggandet, igångsättandet osv. Det kommer det naturligtvisatt vara även i . Det är angeläget för SIDA, som skaU genomföra dettaprojekt, att försöka begränsa risktagandet så mycket som möjligt. Man kommer dockaldrig ifrån vissa risker som kan få ekonomiska konsekvenser. Men så skulle detsom sagt också vara om man byggde motsvarande industri här i landet, och det äräven något av äventyr som svenska företag varit ute i då det gällerinternationella investeringar inom skogsindustrin. t.ex. har stora svenska företag årUgen förlorat flera tiotal miljoner utan attlyckas få verksamheten på fötter. Men jag tror inte att det kommer att upprepasi . Hos SIDA är man medveten om att detta industriprojekt kommer att bliföremål för sådan observation att man säkert skall göra aUt vad som står imänsklig makt för att genomföra projektet på ett sätt som inte behöverföranleda någon nedgörande kritik. Varför har man från svensk sida valt att i satsapå ett pappersbruk? sade att det inte var fråga om någonåtemppbyggnad i vanlig mening utan om ett helt nytt industribygge. Det måstevara ett missförstånd från sida att Vietnamhjälp -oavsett omhjälpen avser sjukhus eller pappersbruk bara skaU ha med återuppbyggnad attgöra och helt utesluta nyskapande. Det är inte på det sättet. En viktig princip för utskottet när vi diskuterade dettaprojekt var -och det kommer igen i alla projekt som går in iInternationeUt -att de önskemål som vederbörande u-land för fram skallaccepteras. Med andra ord: Det är u-landet självt som skall bestämma på vUketsätt det viU utnyttja den svenska hjälpinsatsen. Vi skall icke föreskriva ochbestämma för u-landet vad det skaU göra, vUka slags industrier och företag somlandet skall satsa på. I har man känt ett starkt behov av en industri avdet här slaget, och vietnameserna har önskat att skuUe göra en sådanhär insats. AUtså har vi satsat på detta. Man kan inte jämföra en industri i med motsvarandeindustri här hemma. Den tiden är för länge sedan förbi då vi i vårt land byggdeen skogsindustri med så låg kapacitet som . görs dessa anläggningarbetydligt större. Men jag tror inte att man skall begära att ett land somNordvietnam skall bygga för högre kapacitet, ty dels motsvarar väl kapaciteten50 det behov som man har, dels och det anser jag varadet viktigaste - lämpar sig denna storleksordning på ett industriföretag förnärvarande bäst för Vietnamns vidkommande då det gäUer möjligheterna attbemästra problem och svårigheter som kan komma att uppstå. Jag har velat säga detta därför att Vietnamindustrin omjag får kalla den så vid utskottsbehandlingen tagit rätt mycket utrymme. Detär en stor insats som gör. Det har sagts här i något inlägg att det rörsig om 500 mUjoner kronor. Vi vet inte riktigt hur stor insats som blirnödvändig innan projektet är genomfört helt och hållet. Det är mycket möjligtatt 500 mUjoner inte räcker tUl, utan att vi kommer att få räkna med 600miljoner eller kanske något mer. Det är inte enbart fråga om uppförandet av enindustribyggnad, för jämsides med att en industri skapas sker ettsamhäUsbyggande innefattande bostäder och annat, vUket också det ärkostnadskrävande. Men om vi framgångsrikt kan genomföra denna insats, har viverkligen anledning att känna tiUfredsstäUelse. Jag har velat göra denna kommentar tiU pappersbruket i Vietnam.Jag har även något berört det riskabla med insatser av detta slag. Vi får i vår kommande verksamhet pä u-hjälpsområdetsjälvklart räkna med att gå in i flera både stora och riskfyUda projekt. Jagtror inte att det är möjligt för oss att sprida ut vår u-hjälp i alltför mångasmåposter här den 24 aprU 1974 3 protokoll 1974. och var iolika , utan vi måste nog i vissa fall kanske oftare än vi hittillsgjort - gå in i större projekt. är det ekonomiskt största projekt somSverige hittiUs i sin u-hjälp har engagerat sig i. Därför är det så mycket merberättigat att det genomförs på ett tillfredsstäUande sätt. I de anföranden som hållits har utskottsbetänkandets delarpå olika sätt behandlats. Senast gjorde herr förste vice talmannen enkommentar till planeringsansvaret. Utan tvivel har detta i utskottsbehandlingenvarit en ganska viktig fråga. Motioner föreligger om att planeringsansvaret ihögre grad än skall läggas på SIDA, inte bara för vår bUaterala hjälputan även för vår multilaterala hjälp. Vi skall inte överdriva innebörden av detta, men vadutskottet har lagt vikt vid är att det meUan SIDA och departementet bör rådaett så gott samarbete i dessa u-hjälpsfrågor att inte delade uppfattningar ochtvister uppstår meUan departementets u-avdelning och SIDA. Jag vill understrykaatt samtliga ledamöter i utskottet fäster mycket stort avseende vid att man görallt som är möjligt för att undvika att meningsmotsättningar uppstår. Jag troratt man också är på väg att skapa ett ganska gott förhållande. Jag vet att dennya u-landsministern har lagt vikt vid att få tiU stånd ett samarbete, som vihoppas alltmer skall bli verklighet. berörde även varubiståndet. Jag vUl klart sägaatt det inte föreligger någon reservation när det gäller varubiståndet.Utskottet har skrivit ihop sig, och vi har på den punkten ett enhälligtyrkande. Men jag skulle nog ändå vilja säga några få ord om varubiståndet,därför att det ofta är en anledning till missförstånd. Även om så inte ärfallet bland utskottets och kanske inte heller bland ledamöter, kandet ändå skapa vissa missförstånd i den offentliga debatten om vår u-hjälp. Man framhåller att varubiståndet är ett bundet bistånd.Jag har ännu inte mött någon som riktigt har klarat ut vad bundenheten beståri. Inte heller gjorde det i sitt anförande. Det är inte så lätt attgöra det med den, låt mig kalla det generositet, som visas från svensk sida dådet gäller varubiståndet. försöker visst inte pressa på u-ländernasvenska produkter, utan har och skall ha en mycket stor frihet attväUa de produkter som vi kan erbjuda. är det vissa svårigheter attfullgöra varubiståndet i den omfattning som det efterfrågas, eftersom Sverigesproduktionskapacitet på grund av den extrema högkonjunkturen inte tiUåteralltför stort varubistånd, om företagen skall kunna klara sin marknad i övrigt. Då det gäUer vårt varubistånd har i hög gradmöjlighet att själva bestämma om de vill köpa svenska produkter. Trots dennafrihet, som beträffande vårt varubistånd är mer utpräglad än i fråga om andraländers varubistånd, har varubiståndet ökat till siffror som är långt större änman från början trodde. Om kan prestera ett varubistånd på omkring200 , är det självklart en utomordentligt fin siffra. Jag troratt man i fråga om varubiståndet skall vara så realistisk att man ser det ivisst samband med de bekymmer och problem som vi själva har, inte för dagen mennär konjunkturen på nytt viker och vi får svårigheter med vår egensysselsättning. Men inte ens då pressas tUl att köpa svenskaprodukter utan har fortfarande en stor rörelsefrihet. Avsikten är nu att departementet skall tUlsätta enutredning, som skall ha tiU uppgift att på den svenska marknaden stimulera köpav produkter från . har, som framhållits i inläggenhittiUs , svårigheter att sälja sina produkter till i-länderna, däriblandtiU . Det nya organ som avses komma till skaU ha tUl uppgift attundersöka och stimulera u-landsexporten till . Det är säkert nödvändigtoch önskvärt, om vi vUl hjälpa . Det är nämligen inte bara fråga omatt ge en hjälp av ekonomisk innebörd, utan vi bör även försökahjälpa dem att bl. a. tUl oss säUa de varor som de tillverkar. Den kommentaren vUl jag göra till frågan om varubistånd.Förmodligen kommer utvecklingen att bli den att varubiståndet i vår u-hjälpväxer successivt såsom skett hittUls. Jag tror att jag skall stanna där med mina kommentarer tiUde anföranden som hållits hittUls och räknar med att andra talesmän förutskottet skaU kommentera andra delar.