prot · FX0978 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag viU emellertid redan nu framhålla att jag är bereddmedverka tiU att kommunerna, som även i fortsättningen bör ha ansvaret förlagens tiUämpning, ges möjlighet att tillämpa lagen på sådant sätt att såvälmiljövårdsintresset som enskilda medborgares rimhga önskemål kan tillgodoses. On åtgärder mot vattenföroreningar i Torneälvs mynningsområdeoch Enligt min bedömning är det både vidsynthetoch sunt förnuft i det svar som statsrådet här har givit på mininterpellation. Jag är nöjd med svaret,och vill kort och gott till statsrådetsäga ett hjärtligt tack för detsamma. i (): Den ambitiösa och kanske enligt mångas meningöverambitiösa renhållningslag som vi har här i landet harmötts av ganska stark kritik. Frän moderata samlingspartiet har vi i motionersåväl till fjolårets som till årets riksdag framfört förslag som enligt vårtförmenande skulle innebära fördelar för de enskilda hushällen och även förkommunerna, utan att lagens intentioner därmed på något sätt skulleeftersättas. Detta interpellationssvar ger goda förhoppningar om förbättringari det avseendet, och även jag vUl därför här helt kort uttala ett tack tillstatsrådet för det lämnade svaret. Överläggningen var härmed slutad. §5 Om åtgärder mot vattenföroreningar i älvs mynningsområde och Haparandaskärgård Herr jordbruksministern erhöll ordet för attbesvara (vpk) framställda interpellation, nr 64,och anförde: Om åtgärder mot vattenföroreningar i Torneälvsmynnings-område och har frågat mig dels om jag ärinformerad om det allvarliga miljöhot som älvs mynningsområde ochHaparanda skärgård utsattes för genom vissa industrier, dels om jag vUlkommentera de möjligheter den nordiska mUjöskyddskonventionen ger i syfte attuppnå samordnande åtgärder från svensk och finsk sida i syfte att komma tillrätta med i interpellationen berörda olägenheter. har uppmärksammatföroreningsproblemet och i skrivelse tiU finsk myndighet påtalat detta. Den nordiska miljöskyddskonventionen, som undertecknadesden , har ännu inte trätt i kraft. Konventionen kommer dockinte att vara tillämplig om miljöskadlig verksamhet regleras genom särskildöverenskommelse mellan två eller flera fördragsslutande stater. Dennaundantagsbestämmelse syftar bl. a. på gränsälvsöverenskommelsen mellan Sverigeoch , som trädde i kraft . Överenskommelsen innehålleren utförlig reglering i fråga om byggande i vatten, vattenreglering, fiske ochskydd mot vattenförorening inom ett område som omfattar gränsälvarna medtillflöden, sidoflöden och särskilda utflöden samt skärgårdsområdet utanförTorne älvs mynning. Regleringen bygger i fråga om skydd mot vattenförorening pågällande svensk rätt. För tillämpning av överenskommelsen finns en gemensamfinsk-svensk gränsälvskommission. Kommissionen prövar i de nationellamyndigheternas ställe rillstånds- och ersättningsfrågor samt handhartillsynsuppgifter och administrativa funktioner. Den nordiska mUjöskyddskonventionenär således inte tillämplig i fråga om de vattenföroreningar som avses iinterpellationen. I sammanhanget vUl jag framhålla att endast störningar somregleras genom gränsälvsöverenskommelsen är undantagna. SkuUe exempelvis detplanerade stålverket pä den finska sidan av gränsälven medföra störning avomgivningen även genom luftförorening, är mUjöskyddskonventionen tillämplig påluftföroreningen. har under hand underrättats om atten tillständsansökan från det finska företaget kommer att inlämnasi augusti månad . Avsikten synes vara att föroreningsfrågorna skall lösasgemensamt för såväl ferrokromfabriken som det nya stålverket. Kommissionenkommer därvid att höra sakkunniga myndigheter i de båda staterna för att fåunderlag för sin bedömning av vilka villkor till skydd för miljön som skalluppställas. HerrLÖVENBORG (vpk): Jag ber att få tacka jordbruksministern för svaret. Det är bra att man har uppmärksammat det föroreningsproblemsom jag har påtalat i interpellationen. Av svaret framgår emellertid inte ommotsvarande finska myndighet har reagerat på något sätt. Det hade varitintressant att få veta om man från finsk sida har kommenterat de olägenhetersom det finska företaget redan har ställt tiU med och om man från finsk sidagivit någon antydan om att man verkligen vill ta itu med dessa frågor. Jagförmodar att någon form av skriftväxling har ägt rum mellannaturvårdsverket och finska myndigheter. Att den nordiska mUjöskyddskonventionen inte kommer attgälla i detta sammanhang var en överraskning, åtminstone för mig, men så är dettydligen. Det viktigaste är dock att målsättningen i den nordiska miljöskyddskonventionenkommer att gälla även för gränsälvskommissionens fortsatta arbete. I svaret klargörs att undantaget bara gäller vattnet.Däremot gäller det inte om det planerade stålverket skulle ge upphov tillluftföroreningar. Ja, den möjligheten finns också, och då gäller det att handlamed kraft. Erfarenheter från svensk sida visar nämligen att järnförädling kange upphov till mycket svära luftföroreningar. Vi kan ta NJA i somexempel. Där är luftföroreningarna visserligen nu på väg att elimineras, menunder har det smutsats ned i med omgivningar på ett mycketaUvarligt sätt. Utrustar man inte det nya stålverket på den finska sidan medordentliga reningsanordningar, kommer stad med omgivningar med allsäkerhet att få ta emot ett stoftnedfall från ovan som säkert inte kommer attförbättra de mellanfolkliga relationerna. Jag har i interpellationen redan skildrat vad som har häntvid denna gränsälv och talat om hur allvarligt detta har uppfattats avbefolkningen i området. Det är bra om det nu kommer att göras något, men detsom redan har skett är allvarligt nog. i Röyttä har aUtsedansin tiUkomst tUlåtits spy ut mängder av vattenförstörande metaller och gifterutan att man från vare sig finskt eller svenskt håll gjort något för attförhindra skadegörelsen. Det saknades inte varningar redan när företaget utanvidare anlade detta ferrokromverk, och de som varnade blev sannerligensannspådda. Sedan jag gjordes uppmärksam på saken har jag fått mångavittnesbörd om hur det blivit sedan den anläggningen kom till. Fiskare berättarom beläggningar på nät, på ryssjor och på båtar. Nedsmutsningen har spritt siglångt, och man har sagt att den haft en menUg inverkan på fisket. Det anseryrkesmännen här är obestridligt. Det är gåtfullt att detta kunnat fortgå under så lång tidutan att myndigheterna försökt göra något. Det är självfallet inte det finskaföretagets ensak, hur man bär sig åt med gemensamma vatten. Vi får nu hoppas att det är möjligt att tvinga fram enordentlig rening av det som släpps ut från det befintliga ferrokromverket. Mendet är bråttom. Haparanda skärgårds fiske och vattenfauna håller på att åsamkasmycket stora skador. Men det handlar inte bara om vad som redan har skett.Nervositeten för vad som kan komma att hända efter den väntade lokaliseringenav det nya stålverket till Torneområdet är redan stor. Gränsälvskommissionenhar redan beviljat Outokumpu rätt att ta enorma mängder vatten från både älvenoch havet. Det skäll man ha till kylningen. Men alla vet att det också kommeratt släppas ut en massa använt kylvatten, och det är då frågan uppstår:Planeras det ordentlig rening så att de skador som redan har uppstått inte blirsju resor värre? Jordbruksministern sade i svaret att han tror att detta är avsiktenoch att reningsproblemen skall lösas gemensamt för båda anläggningarna. Vihoppas verkligen att så blir fallet. Det får inte bli så att man går Ukalättsinnigt till väga i fortsättningen som man gjort när det gällt ferrokromverket. Vi måste vara rädda om de Om åtgärder mot vattenföroreningar i Torneälvsmynnings-område och Om åtgärder.mot vattenföroreningar i Torneälvs mynningsområdeoch är på många sätt en klenod, och dessutom en matnyttigklenod. Fisket har av tradition en stark ställning, och det är ännu många somhelt eller delvis försörjer sig på fiske. I interpellationssvaret återges vad man har föruppfattning om vad som eventuellt kommer att ske. Då får man kanske också tänkapå att det finns fler syndare än den finska industri som här har nämnts. Detfinns självfallet ingen anledning att från svensk sida försöka stoppa uppförandet,om det nu skulle vara möjligt, av det finska stålverket lika litet som mangår emot 80 i . Men vad som kan krävas både frän svensk och finsksida är att man överger den utredningsfUosofi som innebär att man tror att mankan släppa ut hur mycket föroreningar som helst i och . I sammanhanget har nämnts den nordiskamUjöskyddskonventionen, som undertecknades . Den åläggermyndigheterna i varje nordiskt land att vid prövning jämställamUjöskyddsintressena i de övriga länderna med motsvarande intressen i det egnalandet. Om den skall tas på allvar måste det betyda både att det befintligaferrokromverket åläggs bättre rening och att man vid planeringen av det nyastålverket på finsk sida lägger allra största vikt vid miljöskyddet, som tyvärrhar nonchalerats . Det har redan skett alltför mycket negativt i dethär begränsade vattenområdet. Det sägs i svaret att den nordiska mUjöskyddskonventioneninte är tillämplig i sammanhanget, eftersom vi har den särskildagränsälvsöverenskommelsen och en gemensam gränsälvskommission. har tydligen tidigare inte agerat med den kraft man borde hakunnat begära. I den nordiska miljöskyddskonventionen heter det, som jag sade,att man i varje nordiskt land bör jämställa mUjöskyddsintressena medmotsvarande intressen i det egna landet. Oavsett det undantag som tycks hagjorts i det här fallet måste de formuleringarna vara vägledande när det gällermiljöskyddet. Skall den konventionen tas på allvar måste det också innebärabåde att det befintliga ferrokromverket åläggs bättre rening och att man vidplaneringen av det finska stålverket skall lägga allra största vikt vidmiljöskyddet. Det har, som sagt, hänt åtskilligt redan. Intressant isammanhanget är också att man förbereder en ordentlig kartläggning av dennedsmutsning som redan har skett och en ordentlig kontroll i fortsättningen avvattenkvaliteten genom regelbundna och grundliga provtagningar samt andraåtgärder. Man kanske bör ha i minnet att vi fickgränsälvsöverenskommelsen först . fick sitt tillståndinnan överenskommelsen träffades och på grundval av en finsk vattendom. haralltså framställning gjorts både tUl och till gränsälvskommissionenfrån fiskarna här uppe beträffande förhållandet i vattnet. Från länsstyrelsenssida pågår undersökningar och provtagningar för att man skall komma underfundmed hur det verkligen förhåller sig med vattenkvaliteten och de föroreningarsom kan komma frän ferrokromverket. Enligt de uppgifter jag har fått släpperemellertid inte ferrokromver- ket uthela den mängd som det av hade fått tillstånd tUl, utan verkethar lagt om sin processteknik - i stället för att släppa ut föroreningarna ivattnet släpper man ut dem i luften. Detta får granska närmaremed anledning av den framställning som har gjorts och de resultat de kommandeprovtagningarna ger. Vidare gäller här vad som kan komma att hända på grundvalav den framställning som man väntar sig. Framställning om tiUstånd beträffandestålverket skall inlämnas, i den mån det gäller vattenföroreningar, tiUgränsälvskommissionen, som i sin tur har att höra de svenska myndigheter somberörs. Om det rör sig om en tiUräckligt stor anläggning kan alltså en sådanhär fråga underställas regeringarna i respektive länder. Därest det inte gåratt komma överens exempelvis om på vilket sätt restriktioner skulle genomföraseller miljön skyddas kan regeringen i ett av länderna säga ifrån att en sådanhär anläggning inte får komma till stånd. Då är det, i enlighet medgränsälvskommissionens bestämmelser, inte möjligt att anlägga den. När det gäller den anläggning som kan komma i fråga iframtiden finns alltså, tycker jag, betydande möjligheter att bevaka att miljönskyddas så som interpellanten och jag är eniga om att den måste skyddas. Om utbyggnad av familjevårdshemmen (vpk): Jag tror också att det finns bättreförutsättningar att i fortsättningen agera i denna fråga. Jag betvivlar inte att regeringen har problemet undernoggrann uppsikt och att man kan agera och också kommer att agera kraftigare ifortsättningen än vad man har gjort . Det måste anses vara mycketviktigt att ha en fast och fungerande kontroUorganisation, dels för attkartlägga hur läget är , dels för att kunna kontroUera vattenkvaliteten ifortsättningen, efter det att nya industrianläggningar har etablerats. Sedangäller det naturligtvis att hårt och bestämt slå larm, eftersom det som jagtidigare sade här handlar om ett ganska begränsat och ganska känsligt områdesom inte tål mera nedsmutsning. Jag anser vidare att jordbruksministerns formuleringarvittnar om att man från departementets sida tar mycket aUvarligt på ärendet ochatt man är beredd att medverka för att förhindra fortsatt mUjöförstöring. Detmåste ju också betyda att erforderliga medel kommer att ställas till förfogandeför upprättande av tUlräckliga kontroUorgan. Med detta ber jag än en gång att få tacka för svaret ochsäger i likhet med jordbruksministern att jag skall följa utvecklingen medallra största uppmärksamhet. Överläggningen var härmed slutad. §6 Om utbyggnad av familjevårdshemmen Herr justitieministern erhöll ordet för att besvaraherr i (vpk) framställda interpellation, nr54, och anförde: Om utbyggnad av familjevårdshemmen i har frågat migdels hur jag bedömer förutsättningarna för en utbyggnad av familjevårdshemmeninom kriminalvården , dels om jag vill medverka till att denekonomiska ansvarsfördelningen för denna vårdform klarlägges med inriktning attkostnaderna för densamma helt täckes av staten. Kriminalvården har placerat klienter ifamiljevårdshem. Verksamheten har dock ej bedrivits i organiserad form och ejheller varit särskilt omfattande. /73 vistades endast ca 70klienter i familjevårdshem. En grov uppskattning av behovet av sådana hem, somgjordes , visade att ca 375 hem behövdes vid sidan av debefintliga bostadsmöjligheterna för frivårdens klientel. Kriminalvårdsstyrelsenbeslutade därför att genom en annonskampanj försöka öka antaletfamiljevårdshem. hade ca 100 personer och familjer tillkriminalvårdsstyrelsen anmält sitt intresse för verksamheten. har bedömt att en placering i familjevårdshembl. a. kan medverka till att lösa de omstäUningsproblem som många klienterupplever vid övergången från anstaltsvård tUl frivård. Sådan placering gerbostad och ibland arbete men även träning i umgänge och etablerande av positivakontakter. Jag instämmer i denna bedömning och anser i princip att möjligheterbör skapas för klienter, som av olika skäl här behov därav, att vistas ifamiljevårdshem. Liksom anser jag dock att frågan omfamiljevårdshemmens fortsatta utbyggnad ej kan behandlas isolerad frånfrivårdens övriga boendeformer såsom frivårdshoteU, inackorderingshem och s. k.insprängda lägenheter. Frivårdsklienternas behov av olika boendeformer börkartläggas och en samlad bedömning av behov och resurser göras. Denna bedömningbör sedan ligga tiU grund för ställningstagande till en eventuell utbyggnad avfamiljevårdshemmen. Möjligheterna att bygga ut familjevårdsverksamheten ärberoende av flera faktorer. En sådan är att andra myndigheter söker lämpligafamiljevårdshem som kan ta emot socialt störda barn och ungdomar, psykisktutvecklingsstörda, alkoholmissbrukare, narkotikamissbrukare och psykiskt sjuka.Kriminalvårdens möjligheter att anskaffa flera familjevårdshem är härvidlag bl.a. beroende av allmänhetens intresse för och inställning till de straffadesproblem. En annan faktor av avgörande betydelse är frågan omersättningen till familjevårdshemmen. Av fråga kan utläsas atthan vill att staten helt skall svara för kostnaderna för familjevårdsverksamheteninom kriminalvården. Jag kan ej dela denna uppfattning. Vid behandlingen av1973 års statsverksproposition i vad den avsåg kriminalvården har riksdagenslagit fast att kriminalvårdens klienter har samma rätt till samtligasamhällets stödåtgärder och vårdinsatser som andra människor i vårt samhälle.För kriminalvårdens personal är det i första hand fråga om att klarläggakUenternas behov av åtgärder och vård samt förmedla den nödvändiga kontaktenmed ansvariga organ. Kriminalvårdens verksamhet bör främst inriktas på sådanakonkreta åtgärder som kan bidra till att minska de dömdas sociala isolering ochförhindra att de diskrimineras i fråga om arbete, utbildning, bostäder m. m.Det sociala rehabiliterings- arbetetbör bedrivas i intim samverkan med samhällets övriga hjälporgan.Kriminalvårdsstyrelsen har vidtagit konkreta åtgärder i syfte att skapa bättreförutsättningar för kriminalvårdens klienter att erhålla familjevård. som skall svara för kostnaderna måste avgöras från fall tiU fall.Detta medför att kriminalvården måste i ökad utsträckning samarbeta medsamhällets organ på angränsande vårdområden. Frågan hur detta samarbete skalletableras och organiseras är föremål för överväganden. Om utbyggnad av familjevårdshemmen HerrPETTERSSON i (vpk): Jag tackar justitieministern för svaret påmin interpellation. Jag är inte helt nöjd med det, men jag hoppas att vi skallkunna reda ut begreppen i diskussionen. Vi skall inte bygga något mer Kumla, vi skall rusta uppfrivården så att allt färre behöver tas in på anstalt. Frivården måste bli så effektivatt domstolarna även i svåra faU vågar satsa på den som ett alternativ tUlfängelse. Så sade generaldirektör i samband med den kampanj somkriminalvårdsstyrelsen gick ut med för att anskaffa familjevårdshem. Det är enmålsättning värd att leva upp tiU. Mina frågor gällde dels hur justitieministern ser påförutsättningarna för utbyggnaden av familjevårdshemmen ,dels frågan om ett klarläggande av den ekonomiska ansvarsfördelningen och i detsenare fallet om justitieministern ville medverka till att kostnaderna täcks avstaten. Jag skaU försöka att hålla mig strikt till sakfrågorna. Men jag villgärna tillägga, att jag ser ett samband mellan dessa frågestäUningar som maninte kan komma ifrån. Det är naturligtvis långt kvar innan man kan komma framtUl likvärdiga alternativa valmöjligheter meUan frivård och fängelse. I åretsbudget satsas i runt tal på fångvårdsanstalterna medanfrivården endast tilldelas 64 mUjoner kronor. Anstaltsvården om man nu kantala om vård i detta sammanhang, jag är inte benägen att göra det är mycketdyrbar, framför allt i förhåUande till de resultat den ger. När det gäller frivården säger justitieministern i svaretatt familjevårdshemmens utbyggnad inte får behandlas "isolerad frånfrivårdens övriga boendeformer såsom frivårdshoteU, inackorderingshem och s. k.insprängda lägenheter". Jag bortser naturligtvis inte från dennahelhetsbild, som man måste ha för att bedöma dessa frågor i stort. I störrestäder kanske det kan vara lämpligt med formen frivårdshoteU, men på mindreorter torde frivårdshemmen vara ett bättre komplement. Framför allt har det attgöra med allmänhetens inställning tiU de straffades problem. Ett frivårdshoteUväcker som bekant större uppmärksamhet på en liten ort än det gör i en störrestad. Det handlar ju om att försöka utsätta den straffade för så litetpåfrestningar som möjligt och försöka uppnå största möjliga hjälp för att såatt säga resocialisera den straffade. När det gäUer kriminalvårdens möjligheteratt anskaffa fler familjevårdshem tycker jag att justitieministern är ganskapessimistisk och intar en enligt min mening passiv hållning. Statsrådet sägeratt anskaffandet av familjevårdshem bl. a. beror på allmänhetens intresse för och inställning tUl de straffades 10 protokoll 1974. Om utbyggnad av familjevårdshemmen problem.Finns det inte anledning, herr statsråd, att stimulera allmänhetens intresse,att försöka vidtaga åtgärder som syftar till ett positivare intresse frånallmänhetens sida? Orn vi är överens om att frivården har en större möjlighetatt återanpassa den straffade än vad anstalterna har, så vore det naturligt attallt vad som är möjligt görs för en sådan utveckling. I detta sammanhang kanman inte bortse ifrån att en större utbyggd frivård är betydligt mindrekostnadskrävande än det andra alternativet fängelset. Vi kommer då in på den ekonomiska ansvarsfördelningen. Närdet gäller denna fråga svävar statsrådet mindre på målet. Statsrådet hänvisartUl statsverksproposition och säger att kriminalvårdens klienter harsamma rätt till samtliga samhällets stödåtgärder och vårdinsatser som andramänniskor i vårt samhäUe. 1 teorin är detta naturligtvis riktigt, och jag villinte bestrida detta faktum. Men hur är det i praktiken? Denna rättighet blirliksom hängande i luften med mycket begränsad möjlighet att bli en realitet. Jag vill, herr talman, något närmare belysa detta problem.Det ekonomiska läget ute i kommunerna är synnerligen ansträngt. Skälen härtillär många, och jag skall inte redovisa alla, men det finns anledning att erinraom dels det rekommenderade skattestoppet av finansministern, dels det faktumatt på riksplanet beslutas en rad åtgärder i olika avseenden inte onyttigautan tvärtom nödvändiga sociala och andra åtgärder - som kommunerna sedan tillstörsta delen får finansiera. För undvikande av missförstånd vUl jag säga, attjag självfallet är av den uppfattningen att skatten bör vara så låg sommöjligt, framför allt den kommunala som inte är progressiv. Det handlar om heltandra ting, nämligen kostnadsfördelning mellan stat och kommun. Det finns intebara en tendens utan en reallinje, att allt fler utgifter som staten borde ståför lastas på kommunerna. Detta medför att kommunerna får allt mindremöjligheter att klara sina utgifter enbart för att upprätthålla den nödvändigakommunala servicen. I ett sådant hårdare ekonomiskt klimat för kommunernakryper alltid en reaktionär linje fram, och denna har tyvärr också slagitigenom i alltför stor utsträckning, nämligen höjning av taxor och avgifter förden kommunala servicens olika områden. Framför allt är detta genomgående i kommunermed borgerlig majoritet. Det är mot denna i all korthet tecknade bakgrund som manmåste se frågan om den ekonomiska ansvarsfördelningen när det gäller vem somskall svara för kostnaderna för familjevårdshemmen och vilka konsekvenserdetta ekonomiska läge får för anskaffandet av familjevårdshemmen ochutbyggandet av denna vårdform. Rätten till samhällets stödåtgärder hängersamman med detta ekonomiska problem. Kriminalvårdens anställda ute på fältet -skyddskonsulenter och assistenter - har som statsrådet säger att klarläggaklientens behov av åtgärder och värd samt förmedla den nödvändiga kontakten medansvariga organ. Här är jag angelägen om att instämma i statsrådets uppfattningom att detta måste ske i intim samverkan med samhällets övriga hjälporgan. Dethar vi för övrigt framhållit i annat sammanhang. Men låt oss ta ett exempel urden praktiska verkligheten. Skyddskonsulenten eller assistenten vet att enperson skall ställas inför domstol för ett brott som är begånget och som förmodligenkommer att medföra frihetsberövande. Skyddskonsulenten har då en alternativmöjlighet tUl fängelset att föreslå, nämligen familjevårdshemmet.Familjevårdshemmet finns tUlgängligt, men kommunen i fråga säger att på grundav det svåra ekonomiska läget kan den tyvärr inte stå för finanserna.Konsekvensen av detta enkla men jag tror vardagliga exempel bUr att rätten tillsamhällets stödåtgärd inte kan realiseras i den utsträckning som skulle vara önskvärt.Därmed försvinner alternativet till fängelse. Den dömde får krypa in i enanstalt, och vederbörandes framtida möjligheter tiU ett mänskligt Uv kan ivärsta fall helt äventyras. 1 en sådan konkret situation kan man naturUgtvisinte acceptera att det skall diskuteras från fall till fall vem som skall ståför kostnaderna. Man kan inte, i varje fall om man har en positiv inställningtill frivården som ett altemativ till fängelset, acceptera ett köpslående idetta sammanhang. Jag hoppas verkligen att statsrådet delar min uppfattningatt vi måste göra allt som är möjligt för att underlätta för de människor sområkar hamna i en sådan situation att få en reell möjlighet tUl ett annatalternativ än fängelset och att det skapas reella möjligheter för den enskildamänniskan.