prot · FX0930 · 1974-12-31 00:00:00 — Man söker undanskymma det enkla förhållandetatt ledamöter valts som representanter för de fem miljonernaröstberättigade svenskarna och att de står till ansvar införfolket i allmänna val. Det är enligt min mening ett renlighetskrav att man frånalla håll tar avstånd från uttalanden, som i verkligheten riktar sig mot denrepresentativa demokrati som vi har byggt upp här i landet och som vi, även omden har sina brister, måste slå vakt om. Den debattsom har förts i grundlagsfrågan, särskilt under den senaste tiden, geranledning ställa frågan: Går det över huvud taget att åstadkomma en nyförfattning som kan godtas av hela svenska folket? Svaret på den frågan måstebli att det är ett eftersträvansvärt mål men helt omöjligt. Meningarna om huren författning .skall utformas är och måste vara delade. Vissa grupper viU haen monarki med starkare ställning för konungen än den han får enligt den nyaregeringsformen. Andra grupper vill ha republik. Vissa grupper talar omoinskränkta fri- och rättigheter av ett innehåll som inte kan accepteras avandra grupper. Liksom i andra betydelsefuUa samhällsfrågor brytsuppfattningarna mot varandra. I vår representativa demokrati är det självklart att dessaskUda uppfattningar också har företrädare i . Också här bryts juuppfattningarna mot varandra. Om särmeningarna, som vi företräder, hade fåttdrivas utan hänsyn till andra hade vi befunnit oss i ett läge då en ny författninginte hade kunnat komma till stånd annat än genom vanliga majoritetsbeslut. I stället har vi i väsentliga avseenden lyckats uppnåenighet mellan de fyra stora riksdagspartierna. Detta har inte kunnat ske utankompromisser. Enligt min mening har dessa kompromisser visat prov på attriksdagen känner sitt ansvar. Genom dessa kompromisser kan den nyaförfattningen få en bred förankring i . Detta har ett så stortegenvärde att de eftergifter, som vi fått göra från olika håll, enligt minmening är fullt försvarliga. Författaren har sagt "att det finns länderdär man tar livet av varann i grundlagsfrågor". Visserligen skulle dennämnde författaren själv kunna vara ett pittoreskt inslag på en barrikad,uppkastad i en grundlagsstrid. Men hur många svenskar vill att vi skaU lösavåra meningsmotsättningar på det viset? Själv ser jag det som en oskattbarförmån att vi fått tillfäUe att genom grundligt arbete i för vårt landhävdvunna former förbereda och genomföra en grundlagsreform som vinner bredanslutning i . Jag föredrar att leva i ett land där man inte är såheroisk som tydligen vill att man skaU vara, utan i stället sökerkomma överens i sä stor utsträckning som möjligt utan att fördenskull göraavkall på vad man anser vara försvarligt eller väsentligt. På arbetsmarknaden brukar de statliga förlikningsmännensäga att kännetecknet på en god kompromiss är att båda sidor är missnöjda. Påsamma sätt kan vi här konstatera att den kompromiss som vi förlåt mig, somni, mina damer och herrar snart skall rösta om orsakat missnöjesutbrott bådelängst till vänster och längst till höger, och detta visar att ingendera sidangjort för stora eftergifter. Vi har skapat en ram, herr talman, för ettdemokratiskt representativt system, inom vilket arbetet på att lösa svenskafolkets problem kan gå vidare i hävdvunna former. Under detta anförande övertog herrtalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. (vpk) kort genmäle; Jag kan instämma i mycket av vad justitieministernsade här och ämnar inte ta upp någon längre polemik med honom. den 27 febraari 1974 Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m m. 8 protokoll 1974. Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. Justitieministern yttrade att ett kriterium pä ett gottresultat var att båda sidor var missnöjda. har det kommit kritik från bådevänster och höger, och det visar att det är ett gott resultat, ansågjustitieministern. Jag väntade mig nästan ett tack också för våra insatser iden här debatten, för annars hade ju denna kritik från vänster inte kommitfram. Men detta tack uteblev av någon anledning. Det var emellertid inte för att säga det som jag begärdeordet, utan det som uppkallade mig var närmast justitieministerns råd till migatt noga följa arbetet i den utredning som diskuterar de demokratiska fri- ochrättigheterna, vilket jag givetvis skall göra. Men jag är inte överens medjustitieministern när han inte vUl gå in i en sakdiskussion av vårt förslag attsöka lösa denna det erkänner jag också svåra fråga om att grundlagsfästa dedemokratiska fri- och rättigheterna. Jag tror nämligen att det förslag som vihar lagt fram hade varit värt en mera ingående och saklig diskussion både ikonstitutionsutskottet redan under förra årets behandling och i det härsammanhanget. Vi anser att det förslag vi har ställt är ett gott bidrag tiU enlösning av detta svåra problem. finns det en kommitté som arbetar med det,och jag har redan uttryckt förhoppningen att den skall komma fram till en godlösning. Jag vill emellertid ställa en fråga till justitieministernom en annan paragraf i förslaget, som jag inte har funnit att någon har försvarat. För varje ny debatt har det förefallit mig aUtmer obegripligt att man har skrivit på det sättet. När vi nu skall gå till slutgiltigt beslut vore det intressant att höra justitieministerns uppfattning och försvar av paragra fen. Det är 8 § i 1 kap., och den säger att domstolar och förvaltnings myndigheter skall i sin verksamhet iakttaga saklighet och opartiskhet. "De får ej utan rättsligt stöd särbehandla någon på grund av hans personliga förhåUanden, såsom tro, åskådning, ras, hudfärg ." Det står ju uttryckligen i denna sats att med rättsligtstöd får personer särbehandlas på grund av personliga förhållanden såsom trooch livsåskådning, ras, hudfärg, ursprung, kön, nationalitet, språk osv. Det är för många en gåta varför man har utformat en sådangrundlagstext. Denna formulering är ju ytteriigt tvivelaktig, för att inte sägaatt det är en formulering som man inte kan acceptera. Jag har inte fått någontillräcklig förklaring till utformningen av den paragrafen. Jag jag skulle varamycket tacksam om justitieministern ville redovisa varför man harskrivit på detta egendomliga och felaktiga sätt. Vad först beträffar den Mehrska utredningenoch de problem man har där så kan jag här inte gå in i detalj på vpk;s motion ivåras. Jag har studerat den noga, och vi har i departementet gått igenom den. Problemet är ju det tror jag också att de som utarbetademotionen kunde konstatera att undvika en alltför uttömmande redovisning igrundlagen. Jag vUle illustrera den problematiken med att nämna atttryckfrihetsförordningen innehåller 123 paragrafer. Det är väl inte önskvärtatt den Mehrska utredningen skall lägga fram kanske sex eller sju kapitel med vardera ca hundra paragrafer för att klara av detta problem.Det har ingen tänkt sig. Här gäller det att finna en medelväg, och det ärsannerligen inte något lätt arbete. Det var därför jag menade att herrHermansson får följa deUa arbete genom sin ledamot i kommittén. Vad sedan avser bestämmelsen om att man inte utanrättsligt stöd får särbehandla någon på grund av ras, kön osv. är det på detviset att vi i samhället har särbehandling på vissa områden, t. ex. beträffandevärnplikten. Endast männen gör värnplikt, inte kvinnorna. Om man inte skulleha med formuleringen "utan rättsligt stöd" skuUe det - om jaguttrycker det litet extremt - kunna innebära att värnpliktiga kunde vägra attgöra värnplikt genom att säga att denna innebär en särbehandling av dem sommän. Detta är ett extremt exempel, men det finns många andraliknande som skulle kunna andras, och därför måste man ha med uttrycket"utan rättsligt stöd". (vpk) kort genmäle; Också jag har hört exemplet med värnplikten,och det kan möjligen vara en motivering, eftersom den innebär en särbehandling.Men hur det kan motivera att man skall skriva att man med rättsligt stöd fårsärbehandla personer på grund av tro, åskådning, ras, hudfärg och ursprung harjag mycket svårt att förstå. Frågan om värnpliktslagstiftningen borde hakunnat på annat sätt. Vi har i den informationsskrift, som jaghoppas kommer att hamna även i brevlåda någon gång i marsmånad, tagit upp denna bestämmelse och givit en förklaring till bestämmelsen ifråga. Vi anför där också andra exempel. Men eftersom nämndeexemplet tro, vill jag säga att det finns personer som på grund av sin tro kanslippa göra värnplikt. Det finns också andra regler som ger eftersatta ellerutsatta grupper i samhället särskilda förmåner, hjälp och bidrag osv. Jag hoppas att skall bli tiUfredsställdnär han får vår lilla broschyr. kunde utan störremotsättningar anta det nu vilande grundlagsförslaget. Det fanns de som dåville tolka enigheten som ett ointresse för demokratins utveckling i vårt land.I ett land, där antagandet av en ny författning inte sker under intensiv debattbland medborgarna, så måste de demokratiska värdena ha en svag förankring,tycktes man mena. En uppslitande författningsstrid skulle däremot visademokratins styrka. Jag gavvid det tillfället uttryck för en motsatt uppfattning: "Den författningsreform vi nu skaU besluta om- har inte föregåttsav uppslitande strider. Men däremot av mångårigt, gediget utredningsarbete ochupprepade överläggningar mellan företrädare förde stora partierna i . Den innebär inte någon förändring av den 27 febraari 1974 Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. Däremot innebär den att det parlamentariska styrelseskicket läggsfast i grundlagen och att de parlamentariska arbetsformerna förnyas på viktigapunkter. Hos oss råder enighet om statsskickets bärandeprinciper. Demokratin och parlamentarismen är väl förankrade hos svenskafolket. De grundläggande medborgerliga fri- och rättigheterna ärförossaUa likasjälvklara och omistliga. Det är därför inte nu fråga om att bereda plats förnya konstitutionella idéer. Var uppgift är i stället att vårda denrepresentativa demokratin och värna om dess effektivitet och livskraft." Den här uppgiften framstår som aUt angelägnare inför denkritik som riktas från de mest skilda håll mot den nya författningen. I ochför sig är en bred och intensiv debatt glädjande jag håller med dem som hargett uttryck för den meningen men med anledning av en del av de synpunktersom har framförts i den debatten blir vårt grundlagsbeslut en viktigmanifestation för folksuveränitetens och den representativa demokratinsprinciper. Det är därvid en styrka att det gått att bevara en bred enighet iriksdagen i grundlagsfrågan. Det har uppstått egendomliga allianser i angreppen på dennya grundlagen. Långt ute till höger tycks det finnas opinioner som drömmer omen återupprättad kungamakt och som skildrar den nya grundlagen framför aUt somett hot mot den privata äganderätten. Långt ute till vänster framställsgrundlagen som ett hot mot demokratin och de medborgeriiga fri- ochrättigheterna. Så spanns en s. k. enhetsfront från yttersta vänstern tillyttersta högern för ett nej till den nya grundlagen. Att en och annan normalthögst förträfflig person dragits in i detta betraktar jag närmast som ettolycksfall i arbetet. Men det är en politisk front som inte bildats i kontaktmed de breda folkgrupperna utan som i stället bygger på det som förenarytterligheterna. Den egendomliga alliansen är närmast en bekräftelse på dessapolitiska gruppers isolering i det svenska samhället. Det som förenar dem är enovilja att fullt ut acceptera folkstyret. Låt mig därför genast säga, att debefinner sig långt borta från den breda, djupa strömfåran i den svenskafolkopinionen. grundlag stod det, att det är konungen allenasom styr riket. Den nya grundlagen fastställer folksuveräniteten med orden;"All offentlig makt utgår från folket." Detta är egentligen självklarheter. Det bekräftar vad somsedan länge gällt. 1 finns det ännu ett litet antal monarkier kvar. Definns kvar uteslutande därför att monarkerna avstått från politisk makt ochställt sig vid sidan av de politiska motsättningarna. Konung var ju såväl i sinprincipiella grundsyn som i sitt praktiska handlande föredömlig i dettaavseende. Det är klart att det hos någon av dem som av något skälbefinner sig i monarkens närhet kan uppstå drömmar om en personlig kungamakt.Det är någon typ av deformering. Inom små grupper som djupt ogillar vårdemokratiska utveckling kan det uppstå förhoppningar om en personlig kungamakt,som kunde utgöra en spärr mot folkstyret. Men det är fullständigt orealistisktatt tro att vi skulle kunna återgå till , och det är väl mycketfå som tar detta på allvar. Låt mig, herr talman, mera för ordningens skull ändåerinra om ord : "Men vad är det då för fasoner, att sådant skall fååterupprepas här, att genklang från helt andra och främmande förhållanden iland, där parlamentarismen ännu icke slagit igenom, kan få höras på StockholmsSlotts borggård? Är det rimligt att sådant kan få passera? Det måste frånfolkrepresentationens sida med bestämdhet reageras gentemot alla sådanatendenser att hos oss återinföra den personliga kungaviljans utslagsröst gentemotfolkvUjan.--- inom vänstersidan måste man stå enig om, att denkungliga viljans manifestationer icke få förrycka den utveckUng, som folkviljankräver, och att folkvUjans krav måste vara det som är gällande i landemot vem det vara må." Det har hävdats att den nya grundlagen skulle öppna förett undertryckande av de medborgeriiga fri- och rättigheterna. Hotet skullebestå däri, att majoritet i flera fall kan besluta om innehållet ide demokratiska fri- och rättigheterna. Det har från flera talare redan påpekats att den nyagrundlagen innebär ett starkare skydd för fri- och rättigheterna. Jag har ingenting emot att detta skydd ytterligareförstärks, under förutsättning att reglerna ges en precis innebörd och inteinkräktar på fulla rätt att företräda folket. Det exempel som herrHermansson nämnde är ganska illustrativt. Orden "rättsligt stöd"kan ju användas mycket för att "driva spök med". Men det är ändå såatt det finns en hel del lagar som ger förmåner åt vissa eftersatta grupper föratt hjälpa dem i olika avseenden, eller som tar hänsyn till speciella gruppersdjupt upplevda krav. Vi har sådana på skolans område, där man t. ex. tar hänsyntill vissa trossamfund. Då skulle man i grundlagen få göra en katalog över allade avsteg som man med god vilja och av goda skäl har bestämt sig för att göra.Men om man inte vill precisera mycket noga, har man den allmännagrundlagstexten som så att säga en bindande allmän sederegel för hur man börargripa sådana fall, en regel som bör lägga ett hårt tryck på attendast när det finns alldeles klara skäl kunna ge en grupp en förmån i rätten,eller i fallet värnplikt kunna göra en begränsning till det ena könet. Man står inför valet att antingen ha en så allmän formulering att den blirotydUg eller också göra formuleringen mycket precis, som man gjort i tryckfrihetsförordningen. Jag har, som jag sade, absolut ingenting emot att skyddetför medborgerliga fri- och rättigheter ytterligare förstärks, utöver det som nusker, under förutsättning att reglerna ges en precis innebörd och inteinkräktar på rätt. I enlighet med vårriksdagens beslut pågår nu förfullt ett utredningsarbete i detta syfte. I detta arbete deltar alla iriksdagen företrädda partier. Målet är att skall kunna taställning till dessa frågor. På dennapunkt råder alltså i stort sett enighet. Innebörden i mycket av den kritik som framförts undersenare tid är att man söker en instans som kan vara överordnad den folkvaldarepresentationen - över folket i val. Man ställer dem som fått folketsförtroende och partierna i motsatsställning till folket som något slags usurpatorer, som egenmäktigt tillvällt sig politisk makt. Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. galjonsfigurernai vad rrian själv vill benämna en "medborgarrättsrörelse" har hävdat,att "den viktigaste bristen i grundlagsförslaget är att det inteinnehåller något enda medel för kontroU av en maktfullkomlig riksdagsmajoritet".Många som har deltagit i den här kampanjen är dåligt informerade och har därförkunnat skrämmas. Andra är dess värre medvetna. Där finns i en del yttringarföraktet för demokratin, föraktet för politiker, talet om folket som ett slagsmytisk företeelse i stället för vanliga människor av kött och blod. Det geribland ett ganska gruvligt återsken från mörka tider i vår världsdels historia. I kritiken från den andra ytterligheten återfinner mansamma tveksamhet inför folkstyrets fulla genomförande, samma kritik av denrepresentativa demokratin och samma låga tUltro tUl folkets medvetande ochförmåga. I bästa fall kan man säga att kritikerna inte satt sig ini konsekvenserna. Såvitt jag förstår vill man skriva in olika rättigheter igrundlagen men inte tillåta att genom -vanlig lag preciserainnehåUet. Ger man allmänt hållna formuleringar denna karaktär avgrundlag blir resultatet en inskränkning av lagstiftningsmakt sominte på förhand kan överblickas. De som hävdar att en reform står i strid medfri-och rättigheterna kommer att kräva att beslut i tas igrundlagsordning. Det skulle göra riksdagsarbetet ytterligt tungrott, tvärtemotde intentioner att stärka och förbättra ställning som ligger tillgrund för författningsreformen. En sådan uppläggning leder också till att i sista handdomstolarna får döma i politiska tvister inom riksdag. Domstolarnaskulle kunna få uppgiften att överpröva beslut med hänsyn tillgällande grundlag. Vi skulle få en politisering av våra domstolar som ärfrämmande för svensk rättstradition. Det skuUe skada inte bara den enskildesrättssäkerhet utan också det demokratiska folkstyret. Det finns länder där konstitutionen enligtmaktfördelningsläran ger domstolarna rätt att gripa in i de folkvaldas beslut.Så är det bl. a. i , där högsta domstolen spelar en mycket storpolitisk roll. Även i många delstater kan domstolar pröva legislaturens beslut.Det mest kända exemplet är väl när försöktestoppa genomförandet av det krisprogram som fått väljarnas stöd för.Och bland otaliga andra exempel kan nämnas att i en delstat upphävdes ettförbud mot nattarbete i bagerier som stridande mot grundlagen. I ett tidigareskede försökte man med samma motivering förbjuda fackföreningar, förbjudakollektivavtal, förbjuda sociallagstiftning, ty lagstiftningen ansågs utgöraett otillbörligt ingrepp i avtalsfriheten. Detta är det klassiska: att mansökt undgå i demokratisk ordning fattade beslut, som inneburit en inskränkningav kapitalets makt i samhället, genom att hänvisa till grundlagen. Det har väl funnits spånor av en liknande uppfattning äveni vårt land. Lagrådet sökte avstyrka åttatimmarsdagen,lagstiftningen 1949 om expropriation för att tillgodose bostadsbyggandetsbehov, ett förslag 1955 om att utvidga arvsrätten för barn utom äktenskapet.Men i allmänhet har domstolarna i vårt land hållit sig strikt till sinlagtolknings- uppgiftoch sin rättsvårdande uppgift. De allra flesta i vårt land anser med all säkerhet attdomstolarna bör bevara sin nuvarande opolitiska roll och att det som beslutatsav en riksdagsmajoritet inte skall kunna upphävas av en domstol. Det egendomliga är att grupper som anser sig företräda ensamhälls-omstörtande uppfattning, som tar särskilt litet hänsyn till denprivata äganderätten, velat ge åt ämbetsmännen och domstolarna en ökad politiskmakt. Det kan ha berott på att man inte tänkt sig in i de fulla konsekvensernaav sin ståndpunkt. Det kan också tolkas som uttryck för en säregen samhörighetmellan det beståendes mest ivriga försvarare och dess mest intensiva ochetablerade kritiker. Det är också ett faktum att privilegiernas försvarare inteser den yttersta vänstern som något allvarligt hot. Den duger till att skrämmasmed ibland, som man skrämde för sotaren. Den accepteras iblandsom en pittoresk bundsförvant i den gemensamma kampen mot den reformistiskaarbetarrörelsen. Ty det är ifrån den man upplever det verkliga hotet motprivilegierna. Jag tycker också att kommunisternas roll är litetegendomlig, när de har bestämt sig för att stå vid sidan om beslutetrörande en ny grundlag. Socialdemokratins grundsyn är att demokratin endast kantryggas genom ett starkt demokratiskt medvetande hos människorna och starkademokratiska folkrörelser. Finns inte detta, så hjälper inte aldrig såutföriiga fri- och rättighetsförklaringar. Det borde vara ett memento i dagensdebatt, som jag också nämnde i remissdebatten, att det land som mest konsekventföljt rekommendationerna att grundlagsfästa fri- och rättigheterna ärSovjetunionen. Där finns en ytterligt välutvecklad rättighetskatalog införd igrundlagen. Men det hjälpte inte Soizjenitsyn. Han berövades sitt medborgarskapoch landsförvisades från sitt hemland. Det förtjänar påpekas för den missnöjdeherr att den svenska grundlagen innehåller ett mycket precist förbudmot landsförvisning och fråntagande av medborgarskap. Det borde väl ändå göraherr glad. Det finns kommunister i som uppträtt till försvarför utvisningen av Soizjenitsyn. De är på sitt sätt konsekventa. De har uppfattatutvisningen som en obönhörlig konsekvens av det kommu-nitiska samhällssystemet,något som detta system måste ha rätt till gentemot den enskilde. Detta är klartbesked, liksom ett märkligt påstående av en av vpk:s riksdagskandidater i 1973års val, att all opposition har större spelrum att utöva sin verksamhet iSovjetunionen än i och att valen är mer demokratiska i detta land änhos oss. Detta är inslag i den eviga debatten mellansocialdemokratin och kommunismen. Man ser ett ofrånkomligt dilemma mellandemokrati och socialism. Från kommunistiskt håll förs också en debatt omhuruvida socialismen är möjlig att upprätta med bevarande av demokratin. Försocialdemokratin har det aldrig varit något dilemma. Vi vill en socialism byggdpå de många människornas medverkan i demokratiska och fredliga former. Det ärvår benhårda övertygelse som vi alltid hävdat i strid med dem som ansett sigföreträda en högre form av demokrati. den 27 febraari 1974 Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. den 27 febraari 1974 Ny regeringsform och ny riksdagsordning, m. m. ställdes en gång inför frågan hur hanskulle ställa sig i valet mellan socialism och demokrati. Han svaradesjälvklart nog att han som socialist i det valet inte hade svårt att väljademokratin. Det var inte svårt då, och det är inte svårt nu heller. Ty för ossinnebär socialismen en fördjupning av demokratin, ett vidgande av den enskildamänniskans frihet, en beslutsam vakthåUning kring de rättigheter och de värdensom folket av egen kraft tillkämpat sig. försöker en del kommunister att vara merdemokratiska än socialdemokratin. De uppträder till försvar för demedborgerliga fri- och rättigheterna. Det hälsar vi i och för sig med stortillfredsställelse. Ty det innebär, får man hoppas, ett slut på det föraktfullatalet om socialdemokratins försvar för den formella demokratin, ett tal som vihar fått höra under så många årtionden. Men varför då svänga över till en annan ytterlighet ochförsöka överbjuda oss i demokrati? Det kommer så plötsligt och ter sig litetöveransträngt. I stället för att utmåla socialdemokratins ställningstagande igrundlagsfrågan som närmast ett hot mot demokratin borde sig om en rejäl uppslutning av sitt eget parti kring demokratinsprinciper. Det är en viktig uppgift i demokratins tjänst, som han omedelbartkan ta itu med här i . Jag kritiserar således inte att han vUl vara demokrat. Tvärtom, jag stöder honom. Men det vore meranaturligt om han grep sig an med avarter inom sitt eget parti än att hanangriper oss som alltid har varit demokrater. Vi är nu beredda att sätta en ny grundlag i kraft. Det kanske efter ett mångårigt förberedelsearbete där det svenska folkstyretsförkovran varit ledstjärnan. Jag vill gärna betyga att viljan till lösningar isamförstånd kommit starkt till uttryck från alla håll under de otaligaöverläggningar mellan partierna som ägt rum i skilda församlingar. Frånsocialdemokratins sida har vi hyst uppfattningen att demokratin bäst gagnas avatt dessa arbetsformer kan läggas fast i bred enighet, och vi har känt oss mötagensvar.