prot · FX0960 · 1974-12-31 00:00:00 — I lagutskottet var vi alla överens om att det är enhederssak för samhäUet att verkUgen beflita sig om att utdelningen avdisponibel donationsavkastning sker för att tiUgodose ändamål som ligger deolika donatorernas önskemål så nära som möjligt. Och jag, som både är motionäroch reservant i detta ärende, har verkligen inte varit ute för att på någotsätt försöka påstå att det finns kommuner som avsiktligt skulle åsidosättadonationsvUlkor det har för övrigt, som framgår av texten,utskottsmajoriteten också observerat. Men det finns två skäl för mig att trots denutomordentligt positiva skrivningen från majoritetens sida Ukväl vidhålla minuppfattning att det kan vara värt en undersökning hurpermutationsbestämmelserna har tUlämpats. Det ena skälet är att bestämmelser, som gälldeawecklingsskolorna på det obligatoriska skolväsendets nivå, nu möjligenutsträcks till att gälla även gymnasieskolor. Det hör tUl de goda reglerna ivårt samhälle att vi, innan vi utvidgar vissa bestämmelser att gälla ett mervidsträckt område än tidigare, gör en utvärdering av hur bestämmelsernafungerat i verkligheten. Jag kan gott säga att vad som särskUt bekymrar mig ärtanken att höja gränsen för de fonder som får förbrukas från 5 000 till 10 000kronor. Det är kanske motiverat av penningvärdeförsämringen, men låt mig sägaatt detta inte är något vanUgt inflations- problem.Tvärtom förhåller det sig så att ju äldre en donation är desto mera värdefullvar den ; den representerade en långt större generositet än vadpenningsumman visar och är därför värd sin särskilda respekt. Den andra omständigheten som gör att jag viU ha en utredningtiU stånd är den kommunsammanslagning som ägt rum. Jag tror att alla dekommuner som ingår i en kommunsammanslagningsoperation har ett önskemål om attanvändningen av de medel som gamla kommunmedlemmar destinerat tUl den egnakommunens barn även i fortsättningen på ett eller annat sätt skaU präglas avdonators tankegångar. Det framgår av utskottsmajoritetens skrivning att man inteär riktigt nöjd med mitt förslag tiU utredningsorgan i den här frågan. Jag harföreslagit att utredningsuppdraget skuUe ges åt riksdagsrevisorerna. Jag vUlsäga tiU kammarens ledamöter att jag i utskottet klart och tydligt sagt ifrånatt frågan om utredningsorganet verkligen inte var någon hjärtesak för mig. Detvar inte på något sätt ett villkor jag var öppen för aUa förslag, men det kominga. Det sades i utskottet att riksdagsrevisorerna inte är till för sådana häruppgifter, och även om de vore det borde de utnyttjas sparsamt för utredningarpå begäran av utskotten. Jag måste säga, herr talman, att har riksdagsrevisorernakunnat sysselsätta sig med skolornas schemaläggning, så tycker jag verkligeninte att det i och för sig bör vara något att erinra mot att de tittar påskolornas donationsfonder. Och vad det sparsamma utnyttjandet beträffar måste mankonstatera att i det hänseendet varit mycket sparsam. Såvitt jag vethar inte lämnat revisorerna något utredningsuppdrag på mycket länge,om ens . Så på den punkten förefaUer mig utskottets ställningstagandelitet svårförståeligt. Att jag för min del valt att föreslå riksdagsrevisorernasom utredningsmän beror dels på att jag inte kunnat hitta något annat organ,dels på att jag anser att saken kunde stanna så att säga inom huset. Jag ansågatt detta inte var en fråga där vi behövde begära en utredning av Kungl. Maj:t.Det är inte alldeles säkert att missbruket av donationsbestämmelserna är såutbrett som man av några enstaka exempel kanske kan tro. Därför kunde manstanna här, så att det inte blir för stort väsen av det hela. Jag vUl avsluta mitt anförande, herr talman, med attframhålla att jag är mycket tacksam för det kraftfulla uttalande somlagutskottet har gjort. Jag hoppas trots aUt att det ändock finns någon somläser våra betänkanden och protokoll och kan konstatera att lagutskottet har variten smula oroligt för vad som händer på detta område. Med hänvisning till vad jag har anfört yrkarjag likväl bifaU tiU den reservation som är knuten tUl utskottets betänkande. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrSVANSTRÖM (c): refererade från sin ungdoms skolavslutningarmed en inlevelse som inte saknade glöd. Det var inspirerande för 5 protokoll 1974. deledamöter som tiU äventyrs lyssnade här eller på sina arbetsrum. Vi har välalla, , dessa minnen. Motionen av herrar och och det anförandesom höll begränsar sig tiU att gälla permutationsrätten inom skolväsendet.Om vi håller oss tiU den begränsningen, är det aUdeles klart att vi från allaläger är överens om att det i vissa fall -- det anser självklart ocksåmotionärerna är nödvändigt att företa sådana ändringar som anpassaranvändningen av donationsmedel till det nya läge som råder i skolsamhället. Jaghar inte heller uppfattat motionärernas förslag i första hand som en kritik av1968 års brev från Kungl. Maj:t utan som en kritik av tillämpningen. Omtillämpningen inte fullföljs i görligaste mån på det sätt som donatorerna engång tänkte sig, är lagutskottet helt överens med motionärerna om att enskärpning måste ske. Med utgångspunkt i de tUlgängliga uppgifterna är detemellertid inte möjligt att bedöma om tillämpningen där man bl. a. kommer inpå sådana känsUga saker som den kommunala självstyrelsen - har varit av denarten att den inger den allvarliga oro som motionärerna säger sig hysa. Frånden synpunkten kan självklart en undersökning vara berättigad. Utskottet varnog ganska positivt till en undersökning, men det förslag som motionen innehöU,att revisorer skulle göra undersökningen, rönte inget vidare gensvarinom utskottet. Jag är övertygad om att och hans medmotionär medlitet god vilja i eller utanför utskottet i ett senare och annat sammanhang kananvisa en annan mer lämpad myndighet. Det beror inte på att ämnet är fjärranfrån riksdagsrevisorernas arbete. Det är mer en principiell fråga. Som jaguppfattar det skall inte ett riksdagsutskott ge revisorerarbetsuppgifter. revisorer har sådan status att de själva väljerämnen för sin verksamhet. Med dessa ord har jag velat ge en bakgrund till denbedömning som gjordes vid lagutskottets behandling av ärendet, men det är möjligtatt jag skulle skiUas illa från ämnet, om jag inte också hänvisade litet grandtiU vad som har varit gällande i de här sammanhangen. Utskottet påpekar underrubriken att permutationsrätten inte har grundats på någonbestämmelse i t. ex. regeringsformen utan att den vuxit fram på sedvanerättsliggrund med anknytning till aUmän civillag. Det var först som denna rättlagfästes med gUtighet fr. o. m. . Som motionären ochreservanten själv anförde, har det emeUertid ansetts orimligt att man ifråga om t. ex. skolväsendet med dess rika flora av donationer av varierandeslag vid varje tUlfäUe skulle gå in och begära förändring, utantiUsynsmyndigheten har ansett det lämpligt att utfärdatillämpningsföreskrifter. redogjorde för dessa, och som han sadeär de onekligen litet tunna, t. ex. för idrottstävlingar eller annat föreleverna gemensamt ändamål Uksom förvärv av materiel eller andra saker. Jag tror att vi är helt eniga i lagutskottet - och jagförmodar i hela riksdag om att det är en hederssak att så långt detär möjligt uppfylla de ursprungliga intentionerna. Jag kan utan vidareunderstryka reservantens synpunkter på det förhållandet att vissa donationer ärpå ganska små belopp. Det behöver inte innebära annat än att de en gång ivärlden var bevis på en stor offervilja och en stor satsning från den som Därför inger de en respekt som inte kan värderas i dagens penningvärdeeUer i andra termer. Jag är den förste att hålla med om att det kan inge en delfunderingar när kammarkollegiet i en promemoria utvidgarföreskrifterna om permutation av skoldonationer utöver det som 1968 årskungaskrivelse berörde, nämligen awecklingsskolorna, tiU att omfatta ävenskolor som mänskligt att döma kommer att leva kvar framöver. Jagtillstår vidare att utskottet inte hade kännedom om kammarkollegiets promemorianår motionen behandlades, utan den har kommit fram tiU dessreservationen och det särskilda yttrandet skrevs. Jag tror att det ger ossanledning att i något annat sammanhang fundera ytterligare över de här sakerna. Utskottsmajoriteten är mycket positiv till motionen ochanser att den tar upp beaktansvärda synpunkter. Med hänsyn tiU att de åtgärdersom synes föregå varje förändring av området för verksamheten, den kontroU somdet innebär att sådana förändringar skall anmälas till och denövervakning som vi har anledning hoppas att och andramyndigheter bedriver måste utskottet emellertid ändå säga att det inte finnerskäl för att rekommendera den undersökning som föreslås i motionen. Utskottet vill i det sammanhanget "betona att enhuvuduppgift för den permuterande myndigheten just är att se tiU att donatorsintentioner uppfylls så nära som möjligt. Det bör vidare erinras om attavkastningen av fonderna enligt uttrycklig föreskrift kungl. brevinte får användas för ändamål som skall tUlgodoses med utdebiterademedel." Om något sådant har förekommit är det uppenbarligen inte i linjemed de intentioner som det kungl. brevet avsåg, inte heUer med det somlagutskottet avser och säkert inte med vad som riksdag vUl. Det har redan betonats att det inte skiljer så mycketmeUan motionärerna, reservanterna och utskottsmajoriteten i sakfrågan. Men somjag redan förut har berört torde det vara ofrånkomligt att överlåtadetaljregleringen till Kungl. Maj:t och dess underordnade myndigheter. Beträffande den enhetUga rättstUlämpningen, som är ettönskemål i motionen, skuUe jag vUja säga att det föreskrivs att om skolstyrelseeUer annat organ som förvaltar fond finner att avvikelse från de i brevetmeddelade bestämmelserna är påkallad beträffande fonden eller att annan särskUdföreskrift om fonden är erforderlig, fondförvaltaren har att göra framställninghärom hos Kungl. I alla sådana sammanhang där det är oklart hur dessa iadministrativ ordning utfärdade föreskrifter skall tiUämpas bör ärendet aUtså rimligenföras upp tiU Kungl. Maj:t för avgörande. Därvid kan man hoppas att det blirföremål för en sådan behandling som ger möjligheter tiU en enhetligrättstiUämpning. Inte heUer motionären/reservanten hade något att invändaemot att det i vissa sammanhang görs samfonder av ett större antal mindrefonder och att dessa således bUr föremål för en gemensam behandling. Enligt utskottets mening synes också syftetmed motionen vara tUlgodosett genom den erinran som innefattas i vad utskottethar anfört i sitt betänkande. Vi har där betonat att tillbörlig respekt skaU visas det ändamål som donator gett uttryck för i donationsurkunden.Det är med anledning därav som vi anser att det i detta sammanhang kan få berovid de erinringar som har gjorts från utskottets sida och att man på godagrunder kan anse att motionens syfte är tillgodosett. Jag ber därför att fåyrka bifall tiU vad lagutskottet har hemställt i sitt betänkande nr 7. Det är bara på en enda liten punkt jag skaUpolemisera mot utskottets ärade vice ordförande. menade attriksdagen egentligen inte hade någon möjlighet att ge revisorernågon anvisning om vad som bör tagas upp. Det enda jag vUl säga, herr talman,är att jag delar inte uppfattning pä den punkten. I övrigt skaUjag inte fördjupa mig i en grundlagsdebatt. Någon gmndlagsdebatt är inte lämplig på dennapunkt, och jag sade ju också, , att jag framförde min personligauppfattning. Jag har inte pejlat djupet i lagutskottets uppfattning i dennafråga. Jag skuUe tro att vi är överens om att det inte torde föreligga någothinder för ett utskott att ge ett uppdrag åt revisorer, men jag villhelst se det så att revisorer har en sådan status och det var detjag menade att de själva väljer sina arbetsuppgifter. Jag är själv revisor, förvisso inte i detta solennasammanhang men i en del andra, där vi räknar det som rimligt att vi får arbetautan några särskilda instruktioner, så att vi har möjligheter att själva bedömavar vi skall utföra vårt granskningsarbete. Jag vill bara säga att också jag framfördemin personliga uppfattning i denna fråga. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tilldels utskottets hemstäUan, dels reservationen av herrar och ,och förklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr begärt votering upplästes och godkändes föUandevoteringsproposition: Den som viU att kammaren bifaller lagutskottets hemställani betänkandet nr 7 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallit reservationen av herrarLidgard och . Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföUande resultat: den 17 aprU 1974 § 13 Skadeersättning vid dammolyckor m. m. vid damm- Föredrogs lagutskottets betänkandenr 9 i anledning av motion angående skadeersättning vid dammolyckor m. m. Genom massmedia kunde vi följaöversvämningskatastrofen i . Debatten visade denosäkerhet som råder beträffande tillsynen och kontrollen av dammarna Detproblemet klarlades dock dels i samband med ett interpeUationssvar tiUmig, dels i en proposition som kom efter det att interpellationenframstäUts. Frågan om ersättningsansvar har däremot inte klarlagts. Man får förstå den osäkerhet människor känner som vidupprepade tillfäUen drabbas av sådana här katastrofer. Försäkringsbolagenbetalade lösegendomen vid Sysslebäckskatastrofen genom vederbörandes hemförsäkringar,även om de inte var skyldiga att göra så. Staten gick in och täckte övrigaskadekostnader, och det var heller inte fel. I båda de här fallen rörde det sigom frivUliga åtaganden. Detta var troligen inte den sista katastrof som inträffar.Nya sådana kan komma. Människor måste försäkringsvägen eUer genom garanti frånstaten få säkerhet. Katastrofer kan också komma utan att det finns någonansvarig - det kan gälla vid kraftigt regn eller stark snösmältning. En verkligkatastrof kan våUas om exempelvis Höljesdammen skulle brista. Vem bär ansvaretdå, och vem skaU i så faU stå för skadekostnaderna? Jag har i motionen 198, som här behandlas, tagit upp dehär frågeställningarna och yrkat att hos Kungl. Maj:t anhåller omutredning angående garantier som tryggar ersättning vid katastrofskador,orsakade av olyckor med dammar och andra anordningar av motsvarande slag.Lagutskottet pekar på att ägarens ansvar för byggnaders - därmed införståsockså dammar - underhåll innebär dels att han är pliktig att gottgöra skada somvållats genom uraktlåtenhet att håUa anordningen i försvarligt skick, dels atthan genom föreläggande av domstol kan tillhållas att fullgöra försummatunderhåU. Det kan vara bra att de föreskrifterna finns, men finns detförsäkring eller har vederbörande ägare en ekonomi som verkligen ger deskadelidande säkerhet? Försäkring finns alltjämt inte, och då kan det alltsåbli samhäUet som får lov att gå emellan. Utskottet har visat en positiv inställning tUl motionen,även om det formellt yrkat avslag på den. Det konstaterar att skadorna kan bli så stora att de inte kan täckas genom någon försäkring. Vidare anser utskottet att det kan bli svårt att skapa en försäkringsanordning som på ett tUlfredsställande sätt omfattar aUa katastrofsituationer som kan uppstå. Det är de frågorna som jag har tagit upp i den här motionen, och det är 69 de sommåste lösas. Skadeersättning vid dammolyckor m. tn TUl sist förutsätter utskottet dock att regeringen i händelseav katastrof tiUämpar samma praxis som . Det är en lösning som går braom det blir små skador, men det är ingen lösning om det skuUe bli mycketomfattande skador. Då får de enskilda sitta emellan. Det har hänt . Senastgällde detta vid översvämningarna 1959, då en hel del enskUda fick sitta emeUanganska ordentligt. Vad man eventuellt här kan hoppas på är väl den passus därutskottet säger att det "förutsätter att vattenlagsutredningen i sittfortsatta utredningsarbete kommer att överväga om förbättringar härvidlag ärpåkallade". Jag för min del vUl säga att de är påkallade. Jag skall inte framstäUa något yrkande. Jaghoppas dock att den här motionen så tUl vida fyUt sin uppgift att man frånregeringshäll gör aUt som går för att säkerstäUa den enskUdes rätt i händelseav katastrof och framför aUt att man fortsätter arbetet på att lösa de härfrågorna. De är ingalunda lösta . HerrOLSSON i (s): Bakgrunden tiU den motion som avgett och som han just nu har redogjort för är den katastrof sominträffade i i , varvid en människaomkom och materiella skador vållades för . Det imotionen framställda kravet på utredning angående garantier som tryggarersättning vid katastrofskador av den här typen har ett enigt lagutskottavvisat. Utskottet har dock sett med stort allvar på det sominträffade i samband med Sysslebäckskatastrofen och hänvisar i sin skrivningtill de föredömligt snabba åtgärder som regeringen vidtog för att reparera ochekonomiskt reglera uppkomna skador. När nu utskottets ledamöter awisar det kravpå en utredning som stäUts i motionen, ser jag även detta som ett uttryck föratt man i utskottet förlitar sig på regeringens initiativförmåga ochhandlingskraft. Utskottet är därmed enigt med statsrådet , som iett interpellationssvar framhöU att det inte går att iförväg generellt faststäUa bestämmelser för hur man skall klara allakatastrofsituationer. Man får göra precis som i fallet , nämligenhandla från faU till faU. Detta förutsätter dä att det finns handlingskraft hosde personer som har ätt fatta de snabba beslut som krävs i en dylik situation.1 det här aktueUa fallet gjorde också vår värderade landshövding berömvärd insats, vilket bör framhåUas i sammanhanget. Utskottet har med sin skrivning visat att man hyser dettaförtroende för regeringen, och det tycker jag är tacknämligt. viU jagockså tolka utskottet så att utskottet förutsätter att även kommande regeringskonstellationervid sådana här tiUfällen handlar precis som den nuvarande regeringen gjordeförra året. Pä annat sätt kan knappast utskottets avstyrkande av motionen 198tolkas. Jag ber att få yrka bifaU tiU utskottets hemställan. FruNILSSON i (s): har vid sin behandling av herrJonassons motion tagit mycket seriöst på det problem som han tar upp. Det ärett väsentligt trygghetskrav att en skadelidande hålls skadeslös vid den typ avkatastrofskador som det var fråga om i det här aktuella fallet, nämligenöversvämningen i i . Detta kan dock, enligt vad utskottet har erfarit, integaranteras genom skadeståndsregler, eftersom de skadeståndsbelopp, somhärvidlag blir aktuella, i allmänhet avsevärt överstiger vad som ligger inomden skadeståndsskyldiges ekonomiska förmåga. Inte heller torde frågan gå attlösa försäkringsvägen. Det måste alltså bli samhället, staten, som liksom iSysslebäcksfaUet träder in och blir garant. Jag kan här bara kort och gottinstämma i vad i sade i denna fråga. Jag finner det angeläget att tUl protokollet få antecknatatt samtliga ersättningsanspråk som framstäUts i SysslebäcksfaUet hartillgodosetts, såväl i fråga om de större konkreta skadefallen som i fråga omde blygsammare skador som uppstått som en indirekt följd av översvämningen.Jag viU också erinra om att det i jordbrukshuvudtiteln finns upptaget ettreservationsanslag på I miUon kronor för att reglera sådana här skador. Utskottet förutsätter, som både och herrOlsson i här har sagt och som vi framhåller i betänkandet, attde åtgärder som Kungl. Maj:t vidtog i SysslebäcksfaUet kommer att tillämpas iandra motsvarande fall. Ersättning skall alltså utgå tUl dem som drabbas vidsådana katastrofer, liksom ersättning skall utgå tiU övriga återställningskostnader. Jag yrkar bifaU tiU utskottets hemstäUan. den 17 aprU 1974 Skadeersättning vid dammolyckor m. m. i , i ochjag är väl överens i den här frågan. citerade vad statsrådet sagt, attdet är inte så lätt att förutse hur man skall lösa dessa frågor, och inne på att staten har klarat av det här. Jag tror det är riktigt - jag harinte hört något annat. Men den här miUonen som är upptagen för att reglera sädanahär skador kan bli en droppe i havet, skuUe jag viUa säga, vid en omfattandekatastrof. Jag är bara rädd för att de enskilda vid en stor katastrof skallställas Inför att klara av mer än de kanske orkar. Jag är tacksam och glad omde inte behöver göra det; om vi är överens om att följa principen att helaskadan skall ersättas, så kan jag vara nöjd. Det är bra om sådana här frågor får bli klarlagda. HerrOLSSON i (s): Till vad senast sade vill jagbara foga att i det aktuella fallet fanns det inga som helst medelanvisade, utan här var det regeringens snabba ingripande, i gott samarbete medlänsmyndigheterna, som gjorde att man kunde klara situationen. Man fick ensluträkning som lydde på i runt tal . den 17 aprU 1974 Ersättning för konsultationer hos Doctors of Chiropractic,m. ingapengar, utan man gick in för atf klara alla de skaderegleringar somerfordrades. Det visar att finns det handlingskraft går det också att få frampengar. Jag finner det angeläget understryka, medanledning av den oro som hyser beträffande eventuella storakatastrofer, att enligt lagutskottets mening skaU det som vi uttalat varatiUämpligt även i sådana sammanhang. Det är tillfredsstäUande att kunnakonstatera att därvidlag tog med inte bara den förutvarande och dennuvarande föredömliga regeringen utan även kommande regeringar. Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. § 14 Föredrogs lagutskottets betänkande nr 10 i anledningav motion om vidgad rätt till ersätttung för skador inom sjukvården. Utskottets hemställan biföUs. § 15 Ersättning för konsultationer hos Doctors ofChiropractic, m.m. Föredrogs socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 16 i anledning av motioner om ersättning från sjukförsäkringenför konsultationer hos Doctors of Chiropractic och för psykoterapi. I detta betänkande behandlades motionerna 1974:989 av i m. fl. (c) varihemställts att hos Kungl. Maj:t begärde förslag om att ersättning förkostnader vid konsultation hos Doctors of Chiropractic skulle ingå i detallmänna sjukförsäkringssystemet samt 1974:1311av i (fp). Utskottet hemställde att skulle avslå 1. motionen1974:989, 2. motionen 1974:1311. Reservation hade avgivits av herrar iVikmanshyttan (c) och Hylländer (fp), fröken () samt herrar Anderssoni (c) och i (c) vilka ansett att utskottet under 1 borthemställa, att med bifall till motionen 1974:989 hos Kungl.Maj:t begärde förslag till innevarande års riksdag om sådan ändring av lagen omallmän försäkring att ersättning vid konsultation och behandling hos Doctors ofChiropractic kunde ersättas enligt denna lag. HerrCARLSSON i (c): betänkande nr 16avser bl. a. frågor om ersättning tUl patienter som av läkare remitterats tiUDoctors of Chiropractic för vård och behandling. Frågan är inte ny här i , vUket också framgår avutskottets betänkande. I motionen 1974:1003 av i m. fl.lämnas en ingående och, vUl jag säga, både intressant och värdefuU informationom vad frågan gäUer. Den nämnda motionen avser utrednmg och åtgärder förlegitimation av Doctors of Chiropractic. Motionen i den delen kommer attbehandlas under höstriksdagen - den faller ju inom socialutskottetsarbetsområde. Dagens ärende gäller motionen 1974:989, också av herrBengtsson i m. fl. Motiveringen där upptar en hänvisning tUl motionen1003. Det gäUer frågan om ersättning från sjukförsäkringen för konsultationoch behandling av Doctors of Chiropractic. Utskottet har skrivit välvUligt om motionen och säger inte vill förneka att kiropraktisk behandling, rätt utförd, är av värde ochbetydelse för vederbörande patienter. Vidare skriver utskottet: "Utvecklingeni flera andra länder syns också ha gått mot ett ökat erkännande av värdet avkiropraktisk behandling, vilket får antas främst ha sin grund i den relativtomfattande medicinska utbildning som Doctors of Chiropractic erhåller. Utskottet kan ansluta sig till syftet med motionen. Detfinns enligt utskottets mening skäl som talar för att man även i gerökat erkännande åt den av motionärerna åsyftade gmppen kiropraktorer."