prot · FX0916 · 1974-12-31 00:00:00 — Från liberala utgångspunkter kan man väl säga och jaghoppas att kammaren inte missförstår mig att den här uppvisningen i hur enregleringsekonomi skulle fungera på sitt sätt varit ganska välkommen. PraktiskriUämpning är ju pedagogiskt överlägsen aldrig så välformulerade ideologiskautläggningar. Detta, herr handelsminister och herr talman, är i sin tur intesagt som någon anklagelse mot regeringen. Jag tror inte, och ingen annan gördet väl heller, att regeringen viUe ha en bensinransonering.Men den tvingades tUl den såvitt jag kan förstå av handelsministernsutläggning - på grund av dåliga informationer om det faktiska läget. Närvi nu kan se i facit är det svårt att tro att ransoneringen alls var nödvändig.Den besparingseffekt som nåddes när det gäller bensinförbrukningen inte närdet gäller trafiknedgången, det är inte riktigt samma sak - hade manuppenbarligen kunnat nå på något enklare och bilUgare sätt. Detta bör, herr talman, ge oss en annan politisk lärdom:att uppgifter om vår energiförsörjning inte kan få vara beroende av den grad avsannfärdighet och öppenhet som de multinationella oljebolagen behagar visa. Detär här mera de multinationella bolagen som sådana än deras svenska avläggareman talar om. Men några andra informationskanaler än dessa stod inte tUl buds,i varje faU inga tUlräckligt effektiva. Regeringen får alltså finna sig i att många tycker attalltsammans varit ett fiasko. Vi som är politiker utan att sitta i regeringenfår säkert vår beskärda del av kritUcen också. Men vad kunde vi egentligengöra? Vi hade inte ens tillgång tUl de bristfälliga informationer som stodregeringen tUl buds. Inte kunde vi gärna gå ut och säga nej tUl enbensinransonering utan annat underlag än en förmodan om att oljebolagen var påväg att föra oss bakom ljuset. Om läget sedan skulle ha visat sig vara såallvarligt som det sades då ransoneringen infördes, hade naturligtvis vi ocksåett ansvar för att ransoneringsmoralen upprätthölls. Detta leder tiU slutsatsen att insynen i de oljebolag somtUlsammans med de oljeproducerande ländernas regeringar håUer vårt materiellaväl och ve i sina händer måste förbättras. En annan lika viktig slutsats är attvi så långt det är möjligt måste göra oss mindre ensidigt beroende av en stabiloljetillförsel. Detta ter sig än viktigare i ett längre energipolitiskt perspektiv. Och kanske är det ändå detta perspektiv, herr talman, somden här debatten bör handla om. Det var den debatten som vi ifrån folkpartietville föra redan i valrörelsen, fast vi då mest möttes av axelryckningar, frånregeringens sida av en kompakt och demonstrativ tystnad. Dagens energikrisutlöstes genom konflikten i MeUanöstern och genom oljebolagens skickliga sättatt utnyttja den för egna vinstintressen. I det längre perspektivet är det denfaktiska knappheten på hittUls exploaterbara energitillgångar ochindustrUändernas bristande beredskap att möta denna knapphet som ingerfarhågor. En annan aspekt är den ojämna fördelningen av dessa tUlgångar meUanrika och fattiga länder som i hög grad har präglat den energipolitiskabUden. Den totala energiförbrukningen i världen har fördubblatspå , oljeförbrukningen på 10. Men fördelningen har alltså varit ojämn.Några få rika industriländer, däribland vårt eget land, har roffat åt sig denstora merparten. De fattiga har nästan inte fått någonting. med sina 8miljoner människor gör av med lika mycket elenergi som med sina 400mUjoner. , som har av världens befolkning, svarar för mer än entredjedel av världens energikonsumtion. Den amerikanske energiforskaren visade i enrapport till ett FN-symposium som hölls här i , att 200miljoner amerikaner bara på luftkonditionering gör av med lika mycket energi som600 mUjoner kineser förbrukar på aUting en uppgift till vUken naturligtvisbör fogas att långt ifrån aUa amerikaner har luftkonditionering. Lovins menar, som jag skall utveckla närmare senare, atten faktisk begränsning av de rika ländernas energikonsumtion skulle kunna skeutan nämnvärda återverkningar på livskomforten. Dess värre är nästan allastatistiska exempel från Det vore hka befogat att beskriva Sverigeskonsumtion i det här avseendet, men några sådana uppgifter har vi intetillgängliga. För att illustrera möjligheten att begränsa energikonsumtionenutan att det får några allvarliga återverkningar på välfärden visar Lovins attom skulle minska sin konsumtion tUl samma nivå som det alls inte fattigaFrankrike så skulle den på det viset sparade energin räcka till för att höjaenergikonsumtionen i alla andra länder . De sociala och politiska motsättningar som föds ur dessafördelningsproblem är lätta att inse, och problemen blir ju inte mindre av attäven energitillgångarna är ojämnt fördelade. har länge kunnat nöja sig medatt konsumera energi ur egna källor, men har börjat tära också påenergitillgångarna i andra delar av världen. Landet importerar 12 procentav sitt behov av energi. och är fortfarandesjälvförsörjande, men övriga måste importera och ca 90procent. Arabländerna har naturligtvis mer energitillgångar än de självabehöver. Oljan är dessa länders utan jämförelse viktigaste exportartikel. Menrikliga energitillgångar är fördenskull inte och här finns det verkligenanledning att undanröja ett missförstånd någonting typiskt för . 1själva verket bor av den tredje världens befolkning ioljeexporterande länder. Detta är viktigt att komma ihåg. Dagens och morgondagensoljekriser kommer att drabba dessa länder mycket hårt. När vi här i suckaröver att behöva åka tunnelbana och buss i stället för att susa fram i vårabensinslukande bilar, betyder stopp i oljetillförseln och chockhöjningar avoljepriserna ett dödligt hot mot spirande försök tillindustrialisering. Ändå är det inte ovanligt - inte heller här i kammaren att svårigheter i oljekrisens skugga används som motiv för att ta detlugnt med u-hjälpen. Men menar vi allvar med talet om jämlikhet, borde dettaäven gälla andra människor än den privUegierade grupp av jordens befolkning sombor inom gränser. Då borde energikrisen i stället för att vara ettskäl emot vara ett viktigt argument för att uppfylla enprocentsmålet intedärför att jag tror att den summa pengar med vilken vi då skulle minska fattigdomeni u-landsvärlden i och för sig betyder särskilt mycket, men därför att denpolitiska innebörden av att vi just i dagens situation lever upp till våraförpliktelser är så betydelsefull. Låt mig, herr talman, än en gång återvända tUl AmoryLovins rapport. Den tar också upp hur energislagen fördelas och visar att 97procent av all energi som förbrukas kommer från s. k. fossila bränslen.Den stora posten är olja. Därnäst kommer kol och därefter naturgas.Vattenkraften svarar - nu talar jag om den globala produktionen för bara 2procent och kärnkraft för . Vad dessa siffror framför aUt visar är att vi underöverskådlig tid kommer att vara starkt beroende av oljan som energikäUa. Dettavisas av bl. a. följande räkneexempel. Om världen skulle öka sin energikonsumtioni samma takt som , kommer vi, även om vi satsar på att göra oss mindreberoende av icke nybUdande fossila bränslen genom att bygga kärnkraftverk, attbehöva sätta upp inte mindre än ett stort kärnkraftverk under denåterstående delen av detta århundrade. Och skulle ändå hälften av vårenergikonsumtion fortfarande komma från fossUa bränslen. Detta är naturligtvis ett teoretiskt exempel, och den somhar räknat fram det vUl naturligtvis inte att det skall uppfattas som enrekommendation tUl industrUändernas regeringar. Uppgiften är tvärtom menad somen varning till dem som tror att vi kan öka vår energikonsumtion i samma taktsom hittUls. För skulle vi finna att denna enorma utbyggnad av kärnkraften äromöjlig och ingen lär väl ha någon annan mening då tvingas vi ocksåkonstatera att alternativet, dvs. att huvudsakligen lita tUl oljan, också är enomöjlig eller i varje fall icke önskvärd utväg. Det skulle nämUgen kräva entredubbling av oljeutvinningen i de enda stora, oljereserver som finns, dekring och i andra delar av . Det är uppenbarligendetta som de multinationella oljebolagen satsar på. Det är de investeringarsom behövs för denna ökning av exploateringen som de hänvisar tUl när demotiverar sina gigantiska vinstökningar. Men även om oljebolagen mot förmodan skulle kunna övertygaarabländernas regeringar om att en sådan våldsam rovdrift av de återståendeoljetillgångarna vore i dessa regeringars intresse, finns det anledning attsäga sig att i vårt intresse bör detta undvikas. Det skulle nämligen barainnebära att den nödvändiga anpassningen tUl energisnålare samhällen i den rikadelen av världen uppsköts några decennier och därmed allvarligt försvårades. Några alternativa oljekällor av betydelse finns inteheller. Nordsjöoljan är inte bara omkring 25 gånger dyrare att ta upp än densom väller ut ur borrhålen i ökensanden runt , utan tUlgångarna iNordsjön är alldeles för små för att få någon betydelse på . Denamerikanska oljeskiffern, som man ofta talar om, skulle visserligen kunna ge 10procent av USAs behov av olja , men brytningen skulledå behöva bli av sådan omfattning att den motsvarade hela den nuvarandeamerikanska gruvindustrin med enorma miljöförstöringar som konsekvens. Alla dessa siffror bygger på vad som skulle behövautvinnas av energi i olika former, om vi envisas med att öka energiförbrukningeni samma takt som . På den punkten är energiforskarnas besked tUl osspolitiker absolut entydigt. Det går inte. Vi måste spara, för vår egen skulloch för den del av världen som funnit sig i att andra gör slut påjordens samlade resurser, innan de själva passerat det utvecklingsstadium somde rika länderna befann sig i ,och som aldrig kommerlängre om de rikas egoism inte kuvas. Jordbrukets energibehov med nuvarande brukningsmetoder är en ganskaslående illustration till detta påstående. Om man gör tankeexperimentet att demetoder som vi använder i jordbruket i de rikare delarna av världen tUlämpadesöver hela klotet, skuUe detta innebära att jordbruket ensamt lade beslag av all energiförbrukning. Ett annat Uka "omöjligt"exempel för att beskriva den ojämna fördelningen visar, att om man mednuvarande befolkningsökning och oförändrad bruk-ningsteknik vUl ge allamänniskor i världen samma näringsstandard, skulle bara konstgödningsfabrikernata i anspråk av världens energiförbrukning . Detta är den"gröna revolutionens" besvärande debetsida. Slutsatsen, herr talman, är alltså att vi måste hitta sättatt spara energi utan att detta behöver betyda stopp i välfärdsutvecklingen.Får man tro våra energiforskare är detta inte omöjligt. Om jag åter tar somutgångspunkt för ett räkneexempel och utnyttjar somkäUa, kan jag nämna att en minskning av den amerikanska energikonsumtionen med0,30,skulle leda fram till nollökning på ett par decennier.Utan att hota några egentliga välfärdsmål och trots befolkningsökningen skuUeman, om den poUtiken fortsatte ytterligare; på ett enda decennium kunnaåstadkomma en faktisk konsumtionsminskning. Detta exempel är förmodligen också tUlämpligt på . Vikan ju bara ställa energiprognosutredningens pessimistiska bedömning av möjlighetenatt spara mot vederhäftigt belagda påståenden om att vi utan att försämravärmekomforten kan spara uppemot hälften av den energi som används föratt värma upp stora delar av vårt bostadsbestånd. Uppvärmning av bostädersvarar ensam för en ansenlig del av den svenska energiförbrukningen. Vad som bl. a. krävs för att dessa mål skall nås, dvs. föratt spara på-energi utan att eftersätta viktiga välfärdsmäl, är en medvetensatsning på 1. återförbrukningav råvaror, 2. energibesparandeprocesser inom industri och jordbruk, 3. kollektivtrafik, 4. bättreisolering av våra bostäder samt 5. störreverkningsgrad hos motorer, värmeanläggningar och annan energikonsumerandeutrustning. För att allt detta skall vara möjligt krävs tekniskforskning för att få fram de önskade processerna och den nödvändigautrustningen men också ekonomisk och social forskning för att komma fram tillhur man genom skattetekniska och andra metoder skaU kunna åstadkomma en iverklig mening energisnål produktion och konsumtion. Men då är det givetvisockså nödvändigt att den forskningen får tillgång till prognoser som utarbetatsav andra än de kraft- och oljeproducerande organ och företag som har ettsjälvklart intresse av att öka snarare än att minska energUconsumtionen. Ettobjektivt och fristående oljeinstitut, som krävt, är lika angelägetför den forskningen som för regeringen när den ställs inför akuta oljekriser.Den kris vi just nu är på väg ur behöver ju ingalunda bli den sista. Det är också angeläget att den energibesparande politiksom nu måste ses som en tvingande nödvändighet för regeringar i allaindustriländer kan föras medlojal medverkan från de företag som svarar för exploatering ochdistribution av olja och som också är i färd med att etablera sig inomkolområdet och när det gäller anrikning av uran för framställning av kärnkraft.Jag tror emellertid, herr talman, att en sådan lojal medverkan från dessaföretag bara är en from förhoppning så länge dessa bolag har den maktställningsom de har . Ökad statUg medverkan i deras svenska avläggare är ennödvändighet för vår del. Vi har från sida dessutom talat ombehovet av arbetslagar-konsulter i de här företagens styrelser. Det finns ocksåanledning att satsa på åtgärder som ökar de två svenska oljeföretagens, dvs.det och det privatägda Nynäs, möjligheter att konkurrera medde stora internationella företagen. Men är det väl alldeles klart att det är inte såförskräckligt mycket som lUla kan göra i det här sammanhanget. Vad somkommer att betyda någonting när det gäUer att åstadkomma den bättre insyn somen sådan här ökad kontroll syftar tUl är det som kan göras av regeringarna i deländer där dessa företag har sin hemvist och inte minst av de internationellaorganisationerna. Vad det ytterst gäller är ju om det är regeringarna elleroljebolagen som skall styra vår energiförsörjning. (vpk): I den här avdelningen av den allmänpolitiskadebatten skall jag behandla inte bara energifrågor utan även mUjöfrågor. Jagkommer i samband med att jag talar litet om energifrågorna också att göraanknytningar till miljö- och resursproblem som har nära samband medenergifrågorna. I statsverkspropositionens bilaga 11 brukar varje årdepartementschefen anföra den miljöpolitiska målsättning som regeringen skallarbeta efter här i landet. statsverksproposition sades det:"Miljövårdens primära uppgift är att garantera alla en livsvänligmiljö." I årets statsverksproposition har man också tänkt på kommandegenerationer och har följande formulering: "MUjövårdens främsta uppgift äratt skapa och garantera en livsvänlig miljö åt nuvarande och kommande generationer.Därför måste mUjöförstörelsen hejdas och förstörd miljö åter ges en acceptabelkvalitet." Om denna nya formulering kan tolkas så att regeringen i sinmiljöpohtik börjat tänka och inrikta handlandet i ett långtidsperspektiv, så ärdetta självfallet positivt och ett klart framsteg. Så mycket står under allaförhållanden klart, att den deklarerade målsättningen inte reser hinder förgenomförandet av en progressiv miljö-och energipolitik här i landet. En heltannan sak är sedan om de finansintressen som på avgörande områden hitintills ärde verkliga makthavarna vUI bidra till en sådan politik, som kanske kommer attbeskära deras profiter. En av de allra viktigaste produktivkrafter som människanhar tagit i sin tjänst och som är en absolut förutsättning för utvecklingeninom det mänskliga samhället i allmänhet och inom industrisamhället i synnerhetär energin. Tillgången till och produktionen av energi under former som germinsta möjliga negativa externa effekter på den oss omgivande miljön är enfråga av väsentligt intresse för både vår och kommande generationer människor.Ju mäktigare krafter - och därmed kraftigare störare av den ekologiska balansen som människan tar i sin tjänst, ju viktigare är det hur dessa krafter användsoch tUl vems nytta. har , underkapitalistiska former, förvandlats från ett jordbrukssamhälle tUl ett utvecklatindustrisamhälle. Denna kapitalismens utveckling har inte varit och är fortfarandeinte en planerad hushållning, utan den styrs av anarkiska marknadsmekanismermed maximal profit som ledmotiv. Produktion för profit innebär att energi ochövriga resurser disponeras tUl områden där den kortsiktiga vinsten är störst,helt oberoende av den sociala nyttan med produktionen. Det innebär att snävtföretagsekonomiska hänsyn kommer före samhällsekonomiska. Det innebär attnaturresurserna hänsynslöst förbrukas för att uppnå kortsiktiga och maximalavinster på satsat kapital. Det innebär att inga hänsyn tas tUl långsiktigasamhäUsmål och kommande generationers levnadsvillkor. Det innebär attkapitalismen bedriver rovdrift med naturresurserna inklusive energin. I det ekonomiska system vi har här i landet - detkapitalistiska är inbyggd en avgörande lagbundenhet. Denna lagbundenhet tarsig uttryck i att för att systemet skall kunna fungera måste detständigt tillväxa kvantitativt, om inte profitkvoten skall falla. Denna tUlväxtinnebär att den mängd kapital som sätts in i form av tekniska anläggningartenderar att ständigt öka per anställd. Den kapitalägare som lyckats skaffa sigett försprång i denna jakt på produktivitet kan så länge han behåller sittförsprång göra en extra profit. Detta medför en tendens tUl minskadsysselsättning och arbetslöshet som den arbetskraft som blir kvar iproduktionen utnyttjas hårdare, vilket i sin tur leder till att de fysiskt ochpsykiskt svagaste i första hand slås ut från den öppna arbetsmarknaden. Sjunkerden procentuella andelen av kapitalet som omsätts i levande arbetskraft,tenderar profitkvoten att falla och kapitalägarna drivs till en kraftigutbyggnad av de fasta anläggningarna om inte profiten skall sjunka. Det innebäratt detta ekonomiska system inom sig har inbyggt ett nödvändigt behov avexpansion för att kunna fortleva. Dessa expansionssträvanden låter sig inte hejda avstatsgränser, utan de företag som expanderar har en tendens att blimultinationella. Rovdriften ökar genom att icke förnybara naturtillgångar iständigt ökad utsträckning kastas in i förbrukningsprocessen. För att komma till rätta med dessa problem är det intetillräckligt med de åtgärder som föreslås i statsverkspropositionen då detgäller miljö- och energifrågorna. Departementschefen säger där: "För attdetta mål skall nås krävs en aktiv miljöpolitik och ett nära samarbete mellanstat, kommuner, näringsliv och enskilda." Vi menar att dessa frågor intekan lösas genom samarbete mellan statsmakten och de privatägda företagen. Enövergripande statlig styrning måste tUl som utgår från en totalsamhällsekonomisk kalkyl. Folkflertalets intresse av en livsvänlig miljö förnuvarande och kommande generationer råkar i motsättning tUl kapitalägarnasintresse av maximal profit för i första hand nuvarande generation kapitalister.I detta läge anser vi att folkets väl måste gå före storfinansens. Som vi ser det ter det sig orimligt med en ekonomisktillväxt för dess egen skull utan att dess innehåll och nytta för folketanalyseras. Vi kräver en övergripande planmässig hushållning med natur- ochenergiresurser med innehåll att dessa skaU räcka tUl också för våraefterkommande och, sett i det globala perspektivet, också för de fattiga folkeni världen. Den ekonomiska tillväxten måste ges ett innehåll som är nyttigt förfolkets primära behov och produktionen av umbärliga varor motverkas. Livet blirantagligen inte rikare för människorna för att de kan omge sig med en massa mereller mmdre nödvändiga s, k. prylar; vad som resurserna i första hand skallanvändas till är produktion för ett kvalitativt och kulturellt mera högtståendeliv för människorna. I den hämningslösa förbrukningen av naturresurser inom denkapitalistiska produktionsapparaten ingår oljan som en viktig del. En värdefuUnaturtillgång håller på att förbrukas i ett allt snabbare tempo utan hänsyntill framtida behov en misshushållning som inte minst dagens ungdom hargrundad anledning att vända sig emot. En oförändrad trendfram skulle innebära en fyrdubbling av dagens förbrukning. I enekonomi som bygger på en sådan ökningstakt i energiförbrukningen leder redanett tillfälligt avstannande i denna ökning tUl en kris. Genom att satsningen skett kortsUctigt på vad som på förtillfället varit billigast har ett mycket stort beroende avoljetillförsel utifrån. Av den totalt tillförda energin i utgjordes74,av olja och av vattenkraft, medan komfrån övriga energikällor enligt en redovisning i årets statsverksproposition.Känsligheten för störningar i oljetillförseln beror inte bara på oljans storaandel av landets energibehov utan också på att både tillförsel och distributionligger i händerna på några stora multinationella företag, vilkas fördelning avde tillgängliga oljemängderna inte har någon insyn eller kontroll av. Handelsministern anförde också i kammaren att ensådan insyn praktiskt taget inte existerar. Regeringen har att grunda sinaåtgärder på de upplysningar som dessa bolag finner för gott att ge. Det är välnärmast en självklarhet att de endast lämnar sådana uppgifter som gagnar derasegna spekulationsvinster i den nu rådande bristsituationen. En mening som delas av kännare på området är att dennuvarande oljekrisen inte primärt beror på den nedskärning som skett i produktionenav råolja utan är väsentligen framkallad av de stora multinationellaoljebolagen för att på ett drastiskt sätt kunna höja priserna på olja. Som vialla kan konstatera så har de lyckats att trissa upp priserna på ett sätt somär nästan otroligt. Visseriigen har priset på råolja höjts men detta utgörendast en liten del av vad oljan kostar för konsumenten. Den stora delen avprishöjningen hamnar därför hos dessa stora oljebolag i form av ökade vinster.Genom dessa vinster ges de möjlighet att bryta in på områden föralternativa energikällor. Det kanske inte är någon tillfällighet att storaoljebolag köpt upp kolgruvor och söker skaffa sig kontroll över urantUlgångar. Vänsterpartietkommunisterna kräver att de multinationella bolagens välde häri landet bryts genom att staten går in och tar över detta viktiga område i desshelhet. Det är inte några nya tankar som vi här framför. Vid krigsslutetframlade en statlig utredning förslag i samma riktning, men detta förslag blev som så mycket annat i arbetarrörelsens efterkrigsprogram - aldrigförverkligat. Med hänvisning till denna utredning väcktes vid kommunistisk motion (11:89) av m. fl. om utredning i syfteatt skapa en statlig svensk petrokemisk industri. inhämtade vidsin behandling utlåtande från kommerskollegium, ochhandelskamrarna i , , och . I motionen upprepas den framlagda förslag om ett statligt monopol på oljeimporten och oljehandelnoch föreslås att staten på grundval av detta oljemonopol skall bygga ut enmodern petrokemisk industri. I utskottsutlåtandet görs genomgående remissinstansernasuppfattningar till utskottets egna. "För att finansiera uppbyggnaden av en petrokemiskindustri i torde kapitaltillskott från utlandet vara erforderligt. Imotsats till vad som framhålls i motionen är ett vidgat internationelltfinansieringssamarbete i hög grad önskvärt och ligger helt i linje medaktuella strävanden mot en liberalisering av världshandeln och av de internationellakapitalrörelserna. Staten bör alltså tillse att tUlflödet av utländskt kapitaltill den svenska marknaden underlättas, men anledning att skapa en statligindustri i branschen saknas." Iyttrandet från anfördes bl. a. följande; "Det torde inom landet föreligga olika intressen medinriktning på en snar utbyggnad av petrokemisk industri. Ur olika synpunkter ärdet angeläget, att den fortsatta uppbyggnaden av vår kemiska industri sker medsä ringa dröjsmål som möjligt. Ett statligt engagemang i detta sammanhangskulle säkerligen taga avsevärd tid, innan det kunde realiseras. Ettstatsingripande på detta område skulle lätt kunna medföra, att utvecklingen iEuropa gled förbi oss." I andra kammarens debatt talade i (s) för utskottet och avvisade motionen med bl.