prot · FX0943 · 1974-12-31 00:00:00 — Ovanpå detta kommer då de inkomster man har av löpandeoljeförsäljningar. Detta är ju inte någon prognos, utan bara ett räkneexempelsom skall försöka fånga in dramatiken i det som vi kan iaktta.Det verkliga problemet är faktiskt att flera av de oljeexporterande ländernaomöjligen kommer att kunna öka sin import i samma utsträckning som de ökar sinexport. Om de ökade sin import innebure det att vi finge en sedvanlig möjlighetatt betala för oss, att exportera och betala vad vi köper från omvärlden som vibrukar och vill göra. Men om de inte ökar sin import kommer inte denmöjligheten att finnas, och det kommer i sin tur att innebära att vi gradviskommer att skuldsätta oss alltmera till de stora oljeexporterande länderna. Påkort sikt kan det vara behagligt att slippa ge ifrån sig reala tillgångar föratt betala sin export på sedvanligt sätt. Men det behöver inte gå föratt det skall visa sig ganska obehagligt. Det kommer att bli svårigheter med denna ofantligaskuldsättning som det här är fråga om för industriländerna och antagligen ocksåtill en del för . Man skall för det första betala räntor på alla dessa storalån. För det andra gäller det att hitta någon metod att undvika störningar påde internationella kapitalmarknaderna. När låt oss säga bestämmersig för att det är roligare att ha sina tillgångar i i stället förlrankrike, eller i i stället för , kan sådana beslut om att skiftapengar från det ena landet till det andra utlösa betydligt värre kriser påvalutamarknaden än vi har varit med om . För det tredjetar sig de oljexporterande ländernas tillgångar i utlandet kanske formen avdirekta investeringar i raffinaderier och andra tillgångar. Det kan skapa enhel del motsättningar mellan länderna som det gälleratt finna ett sätt atthantera. Det är, herr talman, min uppfattning att det som jag härhar försökt beröra kommer att skapa betydligt större svårigheter under denärmaste åren än vad vi nu tänker oss eller vad som t. ex. framskymtar iregeringsdeldarationen. Mot den bakgrunden vill jag med all kraft instämma närutrikesministern säger, att "har välkomnat ett förslag attvalutafonden skall ges en mera aktiv roll för att bidraga till en lösning avdessa omfördelningsproblem", dvs. av de olika valutatillgångar-na. Denuvarande och de kommande problemen ger ökad vikt åt det internationellasamarbetet. För industriländerna innebär de höga oljepriserna en vissbroms på utvecklingen och mycket stora svårigheter när det gäller att förastabiliseringspolitik. Men värre än så behöver det faktiskt inte vara. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt deu-länder däremot, som inte producerar olja, kan det bli rent Nr 43 katastrofalaföljder. De är de som verkligen förlorar på dessa oljeprishöjningar.Talesmän för har ju ofta klagat över att råvarupriserna är för låga,och det kan ju då tyckas vara paradoxalt att när det verkligen inträffar enkraftig råvaruprishöjning på ett område så är det framför allt somdrabbas - vilket naturligtvis har att göra med att råvaruresurserna är ojämntfördelade och att prisstegringar på olika råvaror är ojämna. I utrikesdeklarationen påpekar man de svårigheter somkommer att uppstå för de oljeimporterande . Man talar om "akutaproblem som hotar deras utvecklingsansträngningar". I en deklaration somdenna kanske det är vanligt att inte använda alltför starka ord, men i talet omdessa problem som något som hotar utvecklingsansträngningarframskymtar inte klart vUka verkligt allvarliga problem som det här är fråga omför de länderna. Det är faktiskt fråga om någonting på gränsen till enkatastrof, en katastrof som vi måste anstränga oss för att avvärja.Oljeländerna har här naturligtvis ett eget ansvar, åtminstone de som - vilketjag påpekade - får mycket höga inkomster, men det är också ett problem förindustriländerna. Det gäller verkligen för de länderna att inte nu skära nedsin hjälp eller reagera på något liknande sätt inför de svårigheter som mansjälv har. Det är en uppmaning som: gäller även för svensk del. Det gäller attföra en sådan politik att man skapar förutsättningar för att kunna uppnå de målsom vi har uppställt för vår u-landshjälp. När det gäller u-landshjälpen är det ju ocksåbetydelsefullt att man utformar den på ett sådant sätt att det inte uppstårmotsättningar mellan oUka befolkningsgrupper och åsikLsgrupper. Jag har denuppfattningen att regeringen här utsätter u-landshjälpen för en viss risk genomatt i ganska stor utsträckning lägga vad man kan kalla politiska synpunkter påländervalet. Man vill helt enkelt ge u-hjälp framför allt till länder som haren socialistisk regim. Om man driver den uppfattningen för hårt kommer det attskapa motsättningar som inte kommer att befrämja möjligheterna för oss attfullfölja våra önskningar på u-hjälpssidan. Jag vill ta ett exempel. När manökar u-hjälpen så kraftigt som man gör till kan jag inte inse att detfinns några verkligt starka skäl för det. är ett land vars nationalinkomstper huvud inte ligger speciellt lågt. Ändå satsar man i så hög grad på hjälptill , uppenbarligen därför att det är ett land som på något sätt ansesvara "progressivt", dvs. Men det finns nog en delinvändningar att göra på den punkten, herr talman. Om man läser ett av desenare numren av Fackföreningsrörelsen, , finner man en verkligtskarp vidräkning med hur förhållandena håller på att ändras på . Jag syftarpå en artikel av under rubriken arbetsmarknad på vägatt sovjetiseras. Botaniserar man i denna artikel, finner man förvisso intenågot stöd för idén att det skulle vara så särskilt lockande för svensksocialdemokrati att satsa så mycket som sker på svensk u-landshjälp till . De internationella valutakriserna har också medfört attmånga länder har infört fria växelkurser. Den har inte haftså mycket tUl övers för en sådan växelkurspolitik. Men det är faktiskt så att Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt om andraländer kopplar loss sina valutor och tillämpar fria växelkurser, kommer ocksåvår valuta att flyta, vare sig vi vill det eller inte, i förhållande till dessavalutor. Men för att minska den omfattning i vilken kronan är flytande motomvärldens valutor har tagit upp ett samarbete med en del avEG-länderna och knutit den svenska kursen till dessa länders kurser. I regeringsdeklarationen sägs det vidare, att man iarbetet på att få ett nytt internationellt valutasystem bör utgå från attvalutakurserna skall vara fasta och inte flytande. Jag tror att det finns storafördelar med fasta växelkurser. Åtminstone är det så att flytande växelkurserinte löser problem i så stor utsträckning som en del av förespråkarna förrörliga växelkurser ibland gör gäUande. Men man måste ju också vara medveten omatt i en situation som den nuvarande, med snabba prisstegringar i många länder,kommer ett system med fasta växelkurser inte att vara särskiltfunktionsdugligt. Det kommer att bli för stora skillnader mellan rörelserna ide olika ländernas prisnivåer för att det skall vara möjligt att upprätthållafasta växelkurser och få de fördelar ett sådant system kan tänkas ge. Därförvilar det ett mycket stort ansvar på varje land att skapa förutsättningar i denegna politiken för att motverka en kraftig inflation, som gör att ett systemmed fasta växelkurser inte kan fungera. Detta är en synpunkt som framfördes ien utomordentligt intressant analys av professor i lördagensnummer av . I detta sammanhang vill jag också upprepa vad jag hadeanledning att säga här i för sedan i vår ekonomisk-politiskadebatt, nämligen att man kan använda växelkurspolitik för att avskärma sig frånutländska prisstegringar. Därför kan regeringen inte skylla den svenskainflationen på prisstegringar utomlands. Men förutsättningen för att man genomen aktiv växelkurspolitik skall kunna avskärma sig från utländskaprisstegringar är förstås, att man i den egna ekonomiska politiken skaparförutsättningar för prisstabilitet. Annars leder försök att aktivera den egnaväxelkurspolitiken bara till att man skapar problem för sig. Men om man, somjag sagt, i det egna landet verkligen för en bättre prisstabUiserande politikän andra länder, kan man utan fara för sitt internationella konkurrensläge föraen växelkurspolitik som gör att vi i t. ex. slipper prishöjningar frånandra länder. Detta enkla sammanhang måste, herr talman, understrykas eftersomregeringen ofta försöker göra gällande att den inte bär någon skuld för densvenska inflationen. HerrROMANUS (fp): Den största internationella krisfrågan harunder varit konflikten i . Jag skall ägnamitt anförande åt uppträdande i samband med denna konflikt under denhär tiden. Det gör jag mot bakgrund av den enighet som Hänge har rått i Sverig;om följande principer: Små nationerhar rätt till oberoende och trygghet, rätt att själva utforma sin politik. Konfliktermellan nationer skall lösas på fredlig väg, genom förhandlingar i stället förgenom krig. Demokratiska stater har en särskild rätt att försvara sig mot angreppfrån totalitära regimer. Demokratin som styrelseform ökar sannolikheten för attregeringens handlande återspeglar medborgarnas önskningar. Det har också rått relativt stor enighet om att densvenska neutralitetspolitiken inte utgör något hinder för oss att klart sägavår mening i internationella konfliktsituationer. Den innebär ingen förpliktelsetill ideologisk neutralitet. Tvärtom har det ofta hävdats att vårt land genomsin obundna ställning har särskUd anledning att tala klart och fritt tillförmån för fred, demokrati och mänskliga rättigheter; mot krigshets,aggression, förtryck och övergrepp mot grupper och individer, var de änförekommer, av vem de än vidtas. Vi bör också säga vår mening utan att falla undan förekonomiska påtryckningar. Det har bl. a. hävdats med stor skärpa av statsministerPalme i samband med . Han har - med rätta - avvisat tanken attSverige skulle mildra sin kritik av politik av hänsyn till eventuellanegativa effekter för den svenska exporten till , Det kan tilläggas att av allt att döma har sådana negativaeffekter inte heller uppstått. Vi har kunnat säga vår kritiska mening om USAutan kostnad. Men om så hade varit, skulle vi alltså varit beredda att takostnaden för vår rätt att tala klart för de principer som vi tror på. Den handlande i frågan om MellerstaÖstern har mot bakgrund av de här principerna, som vi har varit eniga om -erbjudit en serie pinsamma överraskningar. angrep och , Denlilla demokratiska staten angreps av två mångdubbelt större grannar,totalitära stater som av hade försetts med militära resurserlångt större än . Två av de stater, som ständigt hade förkunnat attkonflikten i måste lösas med våld, angrep den nation som likakonsekvent hade förklarat sig beredd till förhandlingar i syfte att nå enfredlig lösning. 1 krigets inledande skede kunde också angriparna notera betydandeframgångar. Det är ingen överdrift att säga att position var utsatt.Kanske var hela den judiska statens existens hotad. Det borde inte ha varit svårt för den svenska regeringenatt säga ifrån, att protestera mot angreppet, i konsekvens med de principer somjag här nämnt. Det var med beklämning man tog del av den dåvarandesvenske utrikesministerns tal den 1 i FN, ett tal som sannerligeninte uppfyllde de krav man kan ställa på klarhet och konsekvens med tidigaresvenska uttalanden. Beklämningen blev bestörtning när man dagen därpå kundeläsa i den största socialdemokratiska tidningen, att utrikesministern självuppfattade sitt tal som ett angrepp på , och när gick utanatt tidningens uppgifter gavs en klargörande dementi. fick vi dock i en sådan dementi.Aftonbladets uppgifter var helt gripna ur luften, förklarade utrikesministern.Herr sade sig vara helt beredd att upprepa de uttalanden om solidaritetmed , som gjordes av dåvarande statsministern , ochsom givetvis var om möjligt ännu mer befogade . Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Det var bra att de uttalandena gjordes, men det varillavarslande att utrikesministern skulle behöva pressas i för attlämna sådana självklara och otvetydiga besked. Krisen gick vidare med de oljeproducerande arabländernasförsök att använda sina naturresurser som påtryckningsmedel för att få devästliga industriländerna och bland dem att ändra ståndpunkt iMellanösternkonflikten. Vi borde utöva påtryckningar på att omedelbartfrånträda alla områden som man ockuperat - i strid medsäkerhetsrådets resolution 242, som förutsätter att frågan om landområden skalllösas i samband med en fredsuppgörelse, som garanterar alla inblandade partersäkra och erkända gränser. Om vi ägnade oss åt sådana påtryckningar, då skullevi få olja igen, hette det. Även nu hade en protest från den varitnaturlig. borde man ha hävdat vårt lands rätt och vilja att fritt säga vårmening, och klandrat försöken tUl politisk utpressning med ekonomiska påtryckningsmedel.Men kunde det ju - till skillnad från vad som var fallet med vår kritik, motUSA för - ha kostat något att tala klarspråk. Då teg den svenskaregeringen. Utan att heroisera regeringarna i och kan man ändåkonstatera att deras insatser under de här kritiska höstmånaderna var merhedrande än . Det är en klen tröst att den nu attdöma av dagens regeringsdeklaration har upptäckt att oljan har använts förpolitiska syften. Ännu har man dock inte kunnat komma fram till någon åsikt omdetta förhållande. I stället får vi uppleva hur den svenske statsministernstår som värd för ett besök från den kanske mest aggressivt israelfientliga stateni , den libyska mUitärdiktaturen. I den presskommuniké, somutrikesdepartementet har lämnat efter mötet, refereras vissa åsikter omkonflikten i , utan att några skillnader i uppfattning mellande två regeringarna antyds. De två regeringscheferna under-Stryker detpalestinska folkets legitima rättigheter. Självfallet menar inte den svenskaregeringen detsamma med detta uttryck som . anser ju att tilldessa rättigheter hör, att staten skall försvinna. Men varför då göraett gemensamt uttalande, där detta viktiga uttryck används? Vidare uttryckte regeringscheferna sitt helhjärtade stödför befrielserörelserna i , och . får vi höra avutrikesminisitern att det skulle stå befrielserörelser - utan bestämd artikel.Herr tänkte alltså på vissa befrielserörelser, och på andraorganisationer. Ja, ingen behöver väl tvivla på vilka s. k. befrielserörelserden libyske premiärministern hyllar. Det är PLO, , Al och andrapalestinska terrororganisationer. Deras ledare gör , eller i vart fallvarje vecka, nya uttalanden med innebörden att bör förgöras, att dejudar som kommit till från andra länder skall tvingas återvända tillförföljelsen i dessa, osv. Den här lilla flnessen att arbeta med centrala uttryck iobestämd form, så att de kan tolkas olika av parterna, är ju inte ny iMellersta . Jag kan förstå att den tekniken kan vara nödvändigför att åstadkomma en resolution i FN;s säkerhetsråd. Men man måste ställa: sig fråganom det är lika viktigt när och träffas. Kommunikén harredan skapat oklarhet om den svenska hållningen, premiärministerförklarade vid presskonferensen att han hade fått uppfattningen att den svenskaregeringen hade anslutit sig till politik. Är det ett vUlkor från för att vi skall få köpaolja, att sådana uttalanden görs? Är i så fall verkligen till freds,trots att den snabbt tvingas att dementera tolkningav kommunikén? Och framför allt bör vi verkligen spela med i detta spel? Om inte annat, så har dessa uttalanden i varje fall enförödande effekt på den nuvarande svenska regeringschefens trovärdighet somvärldssamvete. Är inte medveten om att han genom dessa sinnrikaordvändningar löper risken att få den kommentaren, nästa gång han tar tillorda, att här kommer den som protesterar, så länge det inte kostar något? 1 regeringens deklaration upprepas stödet förIsraels existens och ländernas i området rätt till säkra och erkända gränser.Även palestiniernas rätt till politisk identitet betonas, uppslutningbakom resolution 242 markeras. Det är bra att dessa självklara uttalanden görs. Men jag måste reagera mot utrikesministerns teckning avbakgrunden till det aktuella läget. "Under loppet av 1973 synesarabstaterna alltmer ha fruktat att Mellersta Östern-problemet skulle skjutasåt sidan och därigenom få tillfälle att ytterligare konsolidera sinaställningar. Det nya kriget rubbade den utbredda tron på totalamilitära överlägsenhet", heter det. Och utrikesministern fortsätter:"och arabstaterna har äntligen kunnat mötas vidförhandlingsbordet." Det är en märklig skildring; man tassar mycket försiktigtnär den uppfattning skall uttryckas. Ett krig bröt tydligenut, på något sätt. Varför, vem som bar ansvaret det uttalar man ingen åsiktom. Man kunde väl åtminstone uttrycka någon inställning till själva detta krig,där tusentals människor dödades och oerhörda materiella och ekonomiska skadoråstadkoms, ett krig som genom den materiella förödelsen försvårar strävandenaatt åstadkomma drägliga förhållanden för människorna i området. får man närmast intrycket av den här kommunikén attkriget inte var så farligt - det fick ju i alla fall till resultatförhandlingar. Ja, men forhandlingar borde ha kommit utan krig. Det har varitIsraels ständiga strävan under hela statens existens att få till ståndförhandlingar. Av regeringens uttalande får man uppfattningen - även omdet inte sägs ut, texten är ju ganska diffus - att regeringen har förståelseför arabländernas vägran att förhandla, att det kunde vara rimligt att manförst genom detta fruktansvärda krig måste visa sin militära styrka. Självfallet måste vi alla hälsa med tillfredsställelse attförhandlingar nu har påböriats, även om de sker i trevande former och understora svårigheter, och även om oroligheterna på den norra fronten utgör enständig varning, att en ny katastrof kan inträffa. Självfallet vill vi alla hoppas att en avgörandesinnesändring har skett, att arabländerna är på väg att överge sina gamla målsättningar om Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Om så är fallet kommer de fortsatta förhandlingarnasäkerligen att kräva ett betydande mått av vilja till eftergifter och satsningpå förtroende från båda parter. Men ännu har vi inte några säkra tecken på att en sådansinnesändring har skett. Så sent som , , sadeden syriske försvarsministern; "Som ett resultat av vapenvilan som Egyptengått med på, föriorade en sällsynt chans att likvidera fienden, mendenna möjlighet har inte förlorats för evigt. De syriska styrkorna kommer inteatt lägga ned sina vapen förrän har återiämnats till , tillEgypten och och till dess legitima söner." Liknande uttalanden, som innebär att man fortfarandesyftar till ett krossande av staten , görs ständigt av ledarna för bådeSyrien och andra arabstater. Det finns en föreställning, som också är spridd i vårtland, att syftet med och angrepp bara var attta tillbaka de områden som man föriorade 1967. Det är svårt att se grunden fören sådan uppfattning. Visseriigen görs ibland uttalanden av denna innebörd,avsedda för en internationell publik. Men , och oerhört mycket oftare,förklarar arabländernas ledare för sina egna folk att syftet är att förgöra denjudiska staten . Låt mig bara ta några exempel av de många som skulle kunnaåberopas, några som ligger relativt nära i tiden före det senaste kriget. utrikesminister uttalade den 9 januari 1971att stöder de palestinska organisationernas syfte att göra slut påsionismen. ledare sade attkonflikten mellan och araberna endast kan sluta med att ena partenförsvinner. vicepresident hävdade att rättvisabetyderatt hela återlämnas till palestinierna. En skrift som delades ut till alla egyptiska soldater föredet senaste kriget ger en antydan om hur man på den sidan ville att folket, destridande, skulle uppfatta målsättningen med kriget: "Döda judarnavarhelst ni finner dem, och var på er vakt så att de inte lurar er, för de ärett förrädiskt folk. De kan låtsas ge sig för att få makt över er och döda er ilönndom. Döda dem, och låt inte medlidande eller barmhärtighet för dem gripaer! " Man proklamerade alltså det heliga kriget mot judarna.Tror någon att syftet med detta heliga krig endast skulle vara att ta tillbakade områden som föriorades i kriget ? De som hävdar uppfattningen att och hadesådana begränsade syften tycks glömma bort att dessa länder hade sammaaggressiva budskap års krig, att de samlade ihop stora truppmassorvid det som då var gränslinjerna och proklamerade krigets oundviklighet för attnå syftet att krossa . Vad finns det för belägg för att avsikterna intefortfarande är desamma och var det års krig? Framför allt; Hur kan man begära att skulle förlitasig på att en sådan grundläggande ändring har skett, utan att få några bindande Det sägs ibland i svensk debatt att har intagit enalltför orubblig hållning. Man borde ha gjort eftergifter för att få till ståndförhandlingar, heter det. Visst kan det finnas fog för kritik på vissa punkter.Men den som angriper bör då också ha ett förslag om vad Israelsstatsledning borde göra i stället. Man bör vara beredd att säga att man självskulle förorda sådana åtgärder om man tillhörde en demokratisk statsledning iIsrael. Är det t. ex. rimligt att begära, att någon gångunder tiden utan motprestation, eller utan garantier för trygghet,skulle återiämna till , de berg från vilka syriskaprickskyttar har skjutit ned israeliska arbetare på fälten? Man kan inte förvåna sig över att många i Israeltänker på hur situationen skulle ha varit , om den till en börjanframgångsrika syriska attacken hade kunnat starta från . HelaGalUéen hade legat öppet. Det är inte svårt att förstå, och det är inte för ossatt moralisera över, att socialdemokratiskt ledda regering inte harvelat ta ansvar för att riskera ett så fruktansvärt blodbad som detta kunde hainneburit. Jag började med att uttala besvikelse överden handlande. Motsvarande besvikelse känner många ute iEuropa med sitt lands regering, oavsett regeringens partifärg. Men det är intebara en besvikelse över regeringen, utan också en besvikelse över svensksocialdemokrati. Vi har alla kunnat notera hur position även idebatten, både i och internationellt, har kommitatt bli alltmer utsatt, trots ofta upprepade vilja att lösa konfliktenmed fredliga medel, trots dess förhandlingsvilja och trots arabstaternas likaenvist upprepade nej till förhandlingar. Det borde vara ett skäl för svenskasocialdemokrater och andra att högre säga ut de åsikter som man ju ändåförklarar sig hysa. Det borde ge svenska demokrater anledning att förklara sinlojalitet mot de idéer och de principer som präglar det israeliska samhället. När det gäller människorna som bor i detta område har visjälvfallet samma känslor för dem, oberoende av nationalitet. De människor somframför allt har fått lida för den arabisj Vi har också särskild anledning att hoppas på framgång förkrafterna i den nuvarande israeliska regeringen, som har visat sig mer bereddän oppositionen att pröva nya vägar för att göra framsteg mot fred. Detdominerande socialdemokratiska regeringspartiet i kunde ha haft glädjeav någon form av stöd från sina partivänner i . Man fick manifestationerav sådant stöd från socialdemokrater i andra länder före det val som hölls pånyåret, ett val som mer tydligt än något annat markerade skillnaden mellan dendemokratiska staten och de diktaturer av skilda slag som omger den. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Därmed spelade man de militanta krafterna inom oppositionen i Israeli händerna. Jag vill sluta denna dystra betraktelse över deneuropeiska opinionen med att peka på ett par ljusglimtar som trots allt finns.I de europeiska ländernas parlament har många reagerat mot regeringarnasundfallenhet inför oljesta-terna. Över 100 europeiska parlamentariker från allade stora demokratiska partierna träffades i ochuttalade sitt stöd för strävan tUl fred, byggd på rätt att leva medsäkra gränser, och sin protest mot arabstaternas angrepp och utpressning.Tyvärr deltog ingen svensk socialdemokrat i konferensen, men man kanske kanhoppas på deltagande från svensk socialdemokrati nästa gång en sådan samlingäger rum.