prot · FX0916 · 1974-12-31 00:00:00 — a. följande ord: "Ingenhar i detta Sammanhang någon annan uppfattning än att det är önskvärt att viföljer med i den tekniska utvecklingen, och det gör vi, när vi får de nya storaraffinaderierna i och . Med nuvarande integrationssträvandenkommer dessa frågor att i hög grad få lösas i samverkan. Vi har emellertid inte nu haft någon som helst anledningatt behandla denna motion på annat sätt än vi gjorde . Ettställningstagande i frågan om oljeutredningen är inte aktuellt. Därförkan motionen sägas sakna den aktualitet, som ger orsak att diskutera den i ettlängre anförande." Man avvisade alltså klart de förslag som hade framlagts aven statlig utredning bara . kommunisterna håller fast vid de synpunktervi den gången framförde och kräver i dagens situation bl. a. följande åtgärder: Direkta förhandlingar tas upp med de oljeproducerandeländerna och inköpsavtal träffas med åsidosättande av de multinationellaoljebolagen. Oljehanteringen inom landet förstatligas ochraffinaderikapaciteten byggs ut till att motsvara landets behov. Eftersom dethar signalerats att regeringen tänker bygga ut raffinaderikapaciteten vill jagi det här sammanhanget framhålla att jag för min del skulle se det sompositivt, om lokaliseringen av det nya raffinaderiet en fråga som fortfarandeanses ligga öppen kunde ske i inlandet och då gärna i Bergslagsområdet.Vidare bör en transportflotta anskaffas. För att spara energi skall förpackningsraseriet bekämpas,vilket innebär sträng inskränkning i fråga om engångsförpackningar. På transportområdetöverförs godstransporter planmässigt till järnväg. I fråga om persontransportersatsas på utveckling av kollektivtrafiken som privatbilismen inomtätorterna begränsas. Cykel- och gångtrafik skaU tiUgodoses vidtrafikplaneringen. EnUgt vad det sagts mig har ett borgerligt landstingsrådhär i uttalat, att de som har köpt 50-kort för februari gärnakan komma och lösa in det och få pengarna tillbaka för att kunna åka bil. Detstämmer väldigt dåligt med den hållning som jag här har uttryckt och som andratalare också har redovisat, nämUgen att det skall satsas på kollektivtrafiken. En långsiktig plan för produktion av och hushållning medenergi görs upp. Den skall innefatta övergång tUl energisparande industrityperoch tUlverkningsprocesser. Sådan industrieU tillverkning som verkligen tillgodoserbehov hos folket prioriteras. En ökad satsning görs på energiforskning i folkets tjänstmed brytande av storfinansens och teknokraternas makt över detta nyckelområdeav forskningen. Det innebär satsning på miljövänUga energiformer som kan varatillgängliga under om möjligt obegränsad tid. Vi anser också att det nu akuta energiläget inte får ledatill panikåtgärder i fråga om utbyggnad av nya kraftverk. Erforderligamiljöhänsyn måste tas även i det läge som råder. Under detta anförande övertog herr andre vice talmannen ledningen avkammarens förhandUngar. FruTHEORIN (s): Det jag vill ta upp i den här debatten ärplaneringen på av energi och råvaror, inte minst mot bakgrunden avkunskapen om sårbarheten i vårt moderna industrisamhälle på grund av debegränsade tillgångarna på energi och råvaror. Låt mig börja med ett citat pånågra minuter ur en bok som publiceras ; "Tänk på en vanlig jordglob. Även iminiformat ser jorden stor ut - här borde finnas plats och livsmöjligheter föross alla. Kom då ihåg att den så kallade biosfären är ungefär så tjock somfernissa på jordgloben. Biosfären är den tunna, tunna 'hinna' runt jorden därallt levande finns. Vi människor kan enbart existera där, Ukaså alla andralevande varelser träd, buskar, gräs, alger, elefanter, bakterier, insekterosv. Det är vår generations pohtiska handlande som avgör om detskall finnas utrymme för mänskligt liv i biosfären . Just nu har vi i den rika världen fått den förstavarningen, den första praktiska påminnelsen om att världens tillgångar inte äroändliga. Under de sista 100 till 150 åren har vi inte bara tärt förhårt på våra gemensamma tiUgångar, vi har även smutsat ner den känsligalivszonen, kanske utöver gränsen för vad den tål. Vi har ingen verklig energikris på jorden - inte ensen verklig 'oljekris'. Energi finns i oändliga mängder i solens strålar,luftens vindar och vattnets strömmar, i växternas växande. Frågorna är; Hur skaU vi tekniskt kunna utnyttja dennaeviga energi? Vad skall energin användas tiU? Hur skall vi fördela den mellannationer, produktionsområden och människor? Hur skall den användas på ettsådant sätt att vi inte ytterligare smutsar ner den levande zonen? De tekniskt enkla och lätt åtkomliga energikällorna ärinte förnybara olja, kol och uran kommer aUa att ta slut . Men långt innan det blir en verklig kris - t. ex. attoljan börjar ta slut - kommer vi att få stridigheter och en kamp påliv och död mellan maktblocken, nationerna och samhällsklasserna om de sinanderesurserna. Det vi har upplevt är enbart den första liUa krisungen. Ett av resultaten av denna första kris är kraftigthöjda priser på olja och därmed också på andra energiformer. Vilket förmodligende två storniaktsblocken - och har ett direkt intresse av. två stora har relativt god tiUgång till egna energikällor . tillskottde behöver från världsmarknaden är förhållandevis litet och då spelar intepriset den avgörande roU för deras produktion och levnadsstandard, som dettill exempel gör för och , som ju måste importera större delenav sin energi. Ett kraftigt höjt energipris drabbar snabbast och hårdastde fattiga folken i , och . Dessa fattiga kommer heltenkelt inte att ha råd att köpa den dyra oljan. Följden blir en ofattbarsvältkatastrof. De fattiga folken behöver egentligen oändligt mycket mer - ochbUligare energi för sin matproduktion på de torra och magrajordar de tvingas odla sin föda på-- , än vad vi i den tempereradezonen behöver för att klara vår försörjning. Men för stormakterna betyder inte detta något annat änatt det blir färre som tävlar om de sista dyrbara oljedropparna. Det är förvisso inte bara energikällorna som är i färd medatt sina. Inom kommer vi att ha direkt brist på vissa metaUer, bl.a. , kvicksilver, krom och zink. Metaller som är absolut nödvändiga förbl. a. framställningen av vissa högvärdiga stålkvaliteter och som 'vitaminer' imånga industrigrenar. Ett annat akut överlevnadsproblem för majoriteten avmänskligheten är bristen på färskvatten. 'Vattenbristen angår inte oss iSkandinavien', kan man kanske säga. Den angår oss visst. Vi är - och förblir en del av världen. Och vi kommer som alla andra folk att drabbas mer eUermindre av kampen om livsutiymme. Färskvattenbristen är redan ett faktum förvåra nästnärmaste grannar på den europeiska kontinenten. Att skaffa fram rent vatten kräver mer och mer energi runtom i världen. Ökade mängder energi kommer att behövas för att bryta våra Befolkningen ökar ständigt vi behöver mer och mer mat.Som kräver aUt mer energi. Allt detta i då vi snabbt går mot brist på biUigoch lättanvändbar energi. Mänskligheten har förvisso inte sett om sitt hus under degoda åren. kommer inom 5,10 eUer , de magra åren. SkaU vi klara planering och fördelning? Har vi någrapraktiska möjligheter att klara vår framtid? Ja, visst har vi det. Genom att använda det förnuft, denerfarenhet, kunskap och solidaritet som vi människor tillsammans har, kan viklara vår framtid. Det bliringen lätt uppgift." Ja, så börjar den här boken, som är skriven av bl. a. enenveten och välkänd stämma i resurs- och miljödebatten, . Nej, det blir ingen lätt uppgift men desto angelägnare. PåDN.s handelssida fick vi en översiktlig och iUustrativbeskrivning på hur ömtåligt det moderna industrisamhället är. Den svenska industrinstår och faller med en lång rad importerade råvaror. All planering har utgåttfrån att råvaruländerna utan avbrott och tiU hyfsade priser skall förse denindustrialiserade världen med de råvaror den behöver för att existera. Yrvakethar vi fått konstatera i den rika delen av världen att vad som hänt med oljankan hända med koppar, tenn, gummi, bauxit, krom osv. av all koppar på världsmarknaden kommer frånfyra länder: , , och . importerar vi över60 men kan i ett avspärrningsläge vara självförsörjande medkoppar. Bauxit är råvaran till aluminium som kan ersätta kopparn, men den finnsinte i utan också den huvudsakligen i fyra länder , ,och - som förbereder ett möte för att diskutera någon formav samarbete. Den rika världen håller andan. och BoUvia står för 70procent av världsexporten av tenn. Samtliga legeringsmetaller tiU det berömdasvenska stålet importeras: mangan, nickel, krom och . DN sammanfattar;Den rika världens industrisamhällen har blivit ömtåliga som en slarvigstickning. Brister en maska, dvs. stoppas tillförseln av någon viktig råvara,rämnar hela konstruktionen. Varför har då inte denna debatt kommit tidigare? Det ärförst de senaste månadernas oljepolitiska kris som på ett handgripligt sättgjort den rika världens länder medvetna om att det industrieUa"överflöds-samhället" har sina begränsningar. Resursfrågorna haraUtför länge varit ett debattområde med några få välkända men envisa röster, iSverige framför andra , , ochRolf . Internationellt har debatten efter bok tUl stor del kretsat kring vetenskapliga rapporter och manifest som Menton-deklarationenoch A blueprint for survival, där brittiska forskare manade till kamp föröverlevnad. Men den rapport som hittiUs väckt den största debatten är Tillväxtens gränser, som ett forskarlag vid MassachusettsInstitute of Technology pubUcerade . Boken var ett resultat av etts. k. systemdynamiskt forskningsprojekt rörande vissa globalautvecklingstrender. Huvuduppgiften var att globalt undersöka beroende ochväxelverkan meUan fem faktorer: industriaUsering, Uvsmedelsproduktion,befolkning, naturtiUgångar och föroreningar. Slutsatserna i boken innebar att tillväxten kan nå ettslut antingen genom ordnad anpassning till de globala fysiska begränsningarnae//er genom ett överskridande av dessa gränser med ett sammanbrott som följd,att det sannolika resultatet av rådande utvecklingstendenser är ett sammanbrottsamt att tekniska lösningar för att dämpa tillväxten bara kan fördröjasammanbrottet, om de inte följs av förändringar av de sociala, ekonomiska ochpolitiska faktorer som stimulerar tiUväxten. Rekommendationen om en "icke-tiUväxt" eUer s. k.noUtiUväxt som en väg ur problemen har väckt kritik från både socialistiskt ochkapitalistiskt håll, och från vetenskapligt håll har viss kritik riktats motden metodik som använts vid modellens uppbyggande. Oavsett om man delarslutsatserna från forskargruppen vid ej har Tillväxtens gränser satt i gång en debatt, där också fördelningenav tiUgängliga resurser meUan världens länder har kommit med. Bristande tUlgångpå energi med kraftigt höjda energipriser kommer att drabba de fattiga ländernahårdast, de länder som behöver oändligt mycket mer och biUigare energi för sinlivsmedelsproduktion än vad vi i den tempererade zonen behöver för att klaravår försörjning. Därför är det nödvändigt att en diskussion om jordenstillgängliga resurser i botten har den rättvisa fördelningen. Vi kan i den rikadelen av världen inte fortsätta att "slicka grädden av jordensresurser", som en gång uttryckte det. Den akuta bristen påenergi har haft det goda med sig att intresset för de globala resursfrågornahar ökat och att det i sig inte längre behöver betecknas som en tro på världensundergång. Detta Ugger också bakom en motion tiU årets riksdag, nr1532, som några socialdemokrater har väckt, och där vi kräver att studier omgående igångsätts för att i detalj klarläggahur bristen på energiråvaror kan komma att återverka på ohka samhällsområden, att studier omgående startas för att i detalj kartläggavilka övriga nyckelråvaror som kan förmodas bli bristråvaror, att kartläggning sker av effekter som bristen på energioch råvaror kan få på sysselsättningen branschvis, att framtagande av alternativa energisnålaproduktionsmetoder stimuleras, samt att låta utreda de institutioneUa förutsättningarna förinförande av en långtgående planerad hushållning av svensk ekonomi. I motionen pekar vi på att flera utredningar har beräknattillgångarna på de mineral- och energitillgångar som finns. Vi nämnerexempelvis Resources and man - and man. National Academyof Sciences/, publ. nr 1702, 1969, - som är en avde stora rapporterna. Vidare har inom arbetet på and the Biosphere presenterats delrapporter, och inom pågår numera fortlöpande studier inom området. Från dessautredningar kan man uppskatta när det kommer att råda brist på de råmaterialsom vårt samhälle behöver och i detalj kartlägga vilka områden som drabbas först,för att snabba åtgärder skaU kunna sättas in. Avgörande för framtiden blir hur vi använder deenergitiUgångar och råvaror som står oss tiU buds. Att använda energin sparsamtoch effektivt, framför allt genom vettigare produktions- och återanvändningsmetoder,måste samhället medvetet medverka tiU. Liksom en sysselsättningsplan måsteupprättas för den industriella och den offentliga sektorn sammantagna för1970- och 1980-talen för att ge rätt tiU arbete måste en planerad produktionefter helt andra principer än de nu gällande, med konsumera/producera iständigt ökat tempo, komma tiU stånd. Effekterna av marknadskraftemas fria spel kan inte längrebara dämpas; de måste ersättas av en planerad hushållning med energi ochråvaror. Grundläggande måste vara människornas behov. Vårproduktion måste planeras efter vad vi behöver för att leva ett liv med rimligmaterieU standard, efter de resurser vi har och efter hur vi fördelartiUgångarna meUan människor. Högsta möjliga kvalitet och sparsamhet med materialoch energi, vettiga arbetsvUlkor där vars och ens kunnighet, arbetsvilja ochskaparförmåga tas tiU vara måste vara viktiga grundprinciper. Troligt är attmånga fler människor kommer att behövas i en sådan produktion. Många flerkommer också att behövas som reparerar saker. Återanvänd-ningsindustrin kankomma att ersätta sådana industrier som producerar icke-nyttigaprodukter. Av tillgängligt faktamaterial kan en uppskattning göras avnär och i vilken omfattning brist på olika råvaror kommer att uppstå. I detaljmåste nu kartläggas vUka områden inom samhället som drabbas först. Vad somsaknas i tillgängligt material är en analys av de sociala effekter som enaUtmer skärpt bristsituation får för de redan ekonomiskt svaga om inte åtgärdervidtas. Av historien har vi lärt att vid varje bristsituation har de redanförmögna och välutbUdade aUtid lyckats få sitt. Små klasskiUnader ökar tillklassgap beroende på att alla konkurrerar om det lilla som finns. Därför måstei botten för en analys av bristsituationen finnas de sociala effekterna för desvaga, för att riktiga åtgärder skall kunna planeras. Genom den aktuella bristsituationen har vi på ettdrastiskt sätt påmints om att vi måste bestämma oss för hur vi viU planeraframtiden. Det nuvarande hberala marknadssystemet kan fungera tiU. Menrisken är att det kommer att bryta samman i en fruktansvärd konkurrens omtillgångarna och en våldsam misshushållning med resurser, kunskap ocharbetsförmåga som människorna kommer att konkurrera på kniven omarbetstillfällen. Alternativet är ett planhushållat, energisparande samhällesom delar på tillgångarna och tar tUl vara alla människors förmåga tillupptäckter och besparingar. FruHAMBRAEUS (c): Det skall bh mycket intressant att läsa denbok av bl. som just läste upp ett styckeur. Det är trösterikt att erfara att det nu inom många partier finns en 4 protokoll 1974. medvetenhetom de stora problemen. När det gäller energin tror jag att det är viktigt attinse att detta begrepp inte är enhetligt. Det finns energiframställningsmetodersom är mUjöförstörande, och det finns sådana som inte är det. Det västerländskaindustrisamhället baserar till stor del sin produktion och konsumtion påenergiråvaror som inte finns i landet, som skapar miljöproblem och somförbrukas fortare än de förnyas. Oljekrisen har lärt oss att detta gör osssårbara och utlämnade åt andras godtycke. Jag kan inte delta i det aUmänna klankandet på regeringenför dåligt handlag när det gäller den nu akuta krisen. De flesta av oss harförst nu upptäckt hur utlämnade vi är åt de multinationeUa oljebolagen. Vad viemellertid bör ha lärt oss är att för framtiden sträva efter större oberoende.Bl. a. därför måste jag kritisera att regeringen har tänkt sig att vår framtidaenergiförsörjning skaU baseras på kärnkraften. Därigenom går man vidare påsamma väg: produktions- och konsumtionsmönstret baseras på energiråvaror somförbrukas fortare än de förnyas och som skapar mUjöproblem och gör oss sårbaraoch utlämnade åt andras godtycke. Energikrisen borde ha lärt oss något mera: Det går attspara energi. Och det går att finna helt nya vägar inom marknadshushållningensram för energiframställning. Uppfinningsrikedomen har blomstrat som sällanförr. Idéer som inte varit värda sitt pris i den billiga oljans dagar harblivit en intressant verklighet som går att marknadsföra utan sofistikeradreklam, helt enkelt därför att de tiUfredsställer ett behov. Här bör samhälletstödja genom att ställa kapital till förfogande. Förverkligandet av dessa idéerbetyder arbetstillfällen inom nya områden och medvind för nyetableringar. Flerfår en chans att skapa och känna det meningsfulla arbetets glädje. Detta är enkonkret erfarenhet som många människor har gjort . Hushållning med energihar blivit ett begrepp som inte ifrågasätts. Detta borde ge oss en tidsfrist. Vi behöver inte skaffafram så mycket energi som prognosmakarna tänkt sig och framför allt behövervi inte skaffa fram den på samma sätt som de tänkt sig. Vi bör genast börjastyra in våra produktions- och konsumtionsmönster så att de baseras påenergikällor som förnyas i den takt som vi använder dem och som inte innebärmiljöförstöring, varken genom förorening eller genom ökad värmebelastning påjorden. Önskvärt är också att vi kan få fram så mycket inom vårt eget land attvåra basbehov kan tillfredsställas. Vilka energikällor står oss då till buds? Och räcker de?Den stora kontinuerliga energikällan är solen. Framtidensenergiutvinningsprincip blir att utnyttja solenergin på allt intelligentaresätt, innan den vänder åter ut i rymden i form av värmeutstrålning. Det verkarsom om denna princip öppnade ett nytt sätt att tänka tekniskt, där vi hittillsgjort så litet att det går att utan sofistikerat kunnande ana enormautvecklingsmöjligheter. Till en del har vi redan förstått att ta till varasolenergin. Våra vattenkraftverk drivs ju av solen, som ser tUl att vattnetdunstar upp och regnar ned på höga höjder, så att det kontinuerligt ger ossenergi när det störtar ned i våra vattenkraftverks turbiner. metod harvi utvecklat så pass i vårt land att det inte går att öka energimängdendärifrån i någon högre grad genom nyutbyggnad. Det finns emeUertid antagligenåtskiUiga kUowatt att ta tiU vara i nedlagda små vattenkraftverk, genom atteffektivisera ålderdomliga kraftverk och genom utbyggnad av biflöden tiU redanutbyggda älvar. De orörda älvarna kan vi emellertid inte röra. Det är vårskyldighet att till våra efterkommande lämna orörda naturområden. Det ärnödvändigt inte bara för deras behov av rekreationsområden utan därför atttanken på en värld, helt förändrad av människan, blir skrämmande om vi inte ärsäkra på att vi har aU kunskap om naturens innersta väsen. Eftersom aUa teckentyder på att vi ännu har mycket att lära, måste vi lämna orörda områden åt våraefterkommande att utveckla sin kunskap genom. Ved är en gammal beprövad energikäUa, som åstadkommits avsolen. Antagligen är det rena träet för dyrbart att elda upp. Spillvirke, bark,busksly etc. kan dock vara basmaterial för bränsleutvinning. SjälvfaUet skallvi inte sluta att tänka bara för att vi använder en gammal beprövadenergikälla! Nya, mer effektiva och bekväma metoder att ta till vara spiU iskogen som bränsle måste kunna uppfinnas när det nu finns anledning att börjatänka i sådana banor. Fossila bränslen har också åstadkommits av solen, som viafotosyntesen har skapat organiskt material, som sedimenterats underårmiljoner. Att dessa nu skapar föroreningar när vi utvinner energi ur dem är,vad jag förstår, enbart ett ekonomiskt, inte ett tekniskt problem. Satsningenpå kärnkraftens säkerhet, som visat hur oerhört skickliga våra tekniker är attklara utsläpp vid normal drift om de blott åläggs detta och får resurser tiUdet, har klart visat oss att utsläpp av miljöfarliga ämnen är onödiga. Det kaninte rimligen vara svårare att hålla svavel och sotpartiklar i schack änradioaktivitet. Till skiUnad från kärnkraften skapar däremot inte oljansföroreningar moraliskt olösliga problem, som överlämnandet av det högaktivaavfallet att vaktas utgör. Svavel kan, vad jag förstår,oskadliggöras, vilket inte går med radioaktivitet, som endast kan hållasisolerat tills det avklingat. När det gäUer de fossila bränslena är vi ännu påsamlarstadiet. Vi plockar upp olja, kol och torv, där de förekommer i naturen.Och vi tömmer ut dessa energikällor betydligt fortare än de förnyas. Kanske kanvi lära av naturens metoder här att snabba på förloppet, se tUl att vi genom t.ex. vattenbruk låter solen och naturliga avfallsprodukter bilda organisk massatiUräckligt fort och i tillräcklig mängd för att denna organiska massa, nar denskördats och genomgått tekniska processer, t. ex. pyrolys dvs. något liknandevanlig hembränning skall kunna ge oss det flytande eller gasformiga bränslesom vi behöver. Här öppnar sig enormt spännande möjligheter. I värmetransportmönstret på vår jord finns viktigakunskaper att inhämta. Solen värmer upp vid ekvatorn i övermått, och en del avdenna värme blåser upp mot polerna. I stället för att bara låta den fara ditutan att använda den borde man lägga solkraftverk vid världens heta zoner ochtransportera en del av värmen i form av högvärdig energi, t. ex. vätgas, tiUnorra halvklotet. Vi rubbar därmed inte den värmebalans inom olika regioner somsol och jord byggt upp. Vi utnyttjar den bara på vägen. Vinden är förstås en gammal beprövad energikälla, gratisdistribuerad över hela världen. Små vindkraftverk kan ge ett energitiUskott ochkomplettera andra kraftkällor. Vi skall naturligtvis inte heller "gåtiUbaka" och sluta tänka här, utan det gäller att satsa på forskning somriktar in sig på att vidareutveckla dessa genialt enkla mUjövänliga metoder. Inom jordbruket blir det förmodligen ur alla synpunkterklokt att övergå till en ny sorts energianvändning. I stället för konstgödselbör vi utveckla kvävefixerande bakterier och sädesslag och växter som trivs meddem. I stället för kemikalier bör vi samarbeta med de organismer som gärna görjobbet åt oss, om vi stimulerar dem i stället för att gasa ihjäl dem. Sammanfattningsvis; Framtidens energiförsörjning bör utgåfrån ett nytt sätt att tänka och uppfinna, mera enhgt biologiska och ekologiskalagar än enligt kemiska och mekaniska. Kommer den energi vi kan framställa att räcka utan att viförstör naturen eller lever över jordens tillgångar? Säger det sig intesjälvt att vi måste inrätta vår produktion och vår konsumtion inom de ramar somnaturen ger oss, om vi är förnuftiga? Finns det ett sätt att skapa det som ärtiU nytta utan kostnader i form av miljöförstöring? Det är hög tid att viställer de resurser som behövs till förfogande för att man skaU kunna ta redapå hur det samhäUe skulle se ut som har de ekologiska naturlagarna somöverordnade grundregler. i har fått ettblygsamt anslag för att börja räkna på detta i sitt s. k. byprojekt ochforskare som har fått några tusenlappar för att tänka vidare.Jämför vi med de miljarder som satsas på återvändsgränder, verkar vårahittillsvarande prioriteringar mindre visa. Hur skulle det samhälle se ut som kunde leva utan attvåldföra sig på naturen? Innebär det skrämmande framtidsutsikter? "Varsamhället", som kallat det, innebär: Ett nyttsätt att leva i ett decentraliserat samhälle med lokal självförsörining avdagligvaror, där det inte som skulle finnas ett desperat behov av atttrygga vårt Uvsuppehälle på andras lidanden.