prot · FX0980 · 1974-12-31 00:00:00 — Delshar de mer eller mindre naturliga råvarorna, vUka på grund av den ständigaåterväxten i naturen får betraktas som oändliga tillgångar, t. ex. trä, papper,bomull och ylle, börjat att snabbt utbytas mot syntetiska varor, sådana somplast och konstfiber, vilkas framställning grundas på ändliga råvarutillgångar,exempelvis olja. Även i detta fall blir följden anspråk på ständigt ökadeenergitillgångar. I vårt land har energiförbrukningen nått en sådannivå att energibehovet fördubblas ungefär , och takten ökar.Detta är en mycket olycksbådande utveckling. Ökningstakten om man ser 5-10 årframåt kommer med oförändrad utveckling att leda till en katastrofal situation.Det kan alla lätt inse. Alla är på det klara med det gäller inte bara Sverigeutan även internationellt - att ökningskurvan för energiförbrukningen snart nogmåste böjas ned betydligt, om inte som jag sade något rent katastrofaltskaU inträffa. 1 varje fall måste ökningskurvan böjas ned. I vad mån det överhuvud taget är möjligt att minska energiförbrukningen som sådan kan man intediskutera förrän mera material finns framtaget. Vi måste åtminstone till enbörjan inrikta oss på att böja ned kurvan för ökningstakten. En absolut förutsättning, herr talman, för att man skallkunna böja ner ökningskurvan för energiförbrukningen är att vi nationellt ochinternationellt får till stånd en helt annan hushållning med naturresurser- na änhittills och att vi framför aUt får tiU stånd en noggrannare planeradhushållning med dessa resurser. Dessutom tillkommer det utomordentligt viktigafaktum att ändliga råvarutillgångar, t. ex. mineraler av olika slag som snartinte står att få så lätt som tidigare, är en förutsättning för det som vikallar välfärd, för social gemenskap över huvud taget mellan människor och föratt vi skall kunna leva en materiellt något så när ombonad tiUvaro. Jag vill, herr talman, citera grundsyn på deproblem som blir aktuella i samband med frågan om naturresurserna. synär koncentrerad i en enda mening i vår partimotion nr 1490: "Enligtcenterns uppfattning kommer det att bli nödvändigt att utvecklaproduktionsprocesser som är mer anpassade till naturens kretslopp och sombygger på återanvändning av material i stället för den nuvarande principenråvaruförbrukning - avfallsproduktion." Den uppfattning som vi här gett uttryck för i vårpartimotion delas, som kan konstateras i näringsutskottets betänkande nr 26, avde båda andra icke-socialistiska partierna. Tankegången utvecklas ireservationen I. Där säger reservanterna att utskottet finner det vara ennaturlig slutsats av detta resonemang att man försöker få till stånd ett resurspolitisktprogram och att man upprättar en hushållningsplan för våra naturresurser. Pågrundval av en samlad bedömning bör utfärdas rekommendationer i fråga om denframtida resursanvändningen. Reservanterna anser, och det är en mycketväsentlig synpunkt för dem, att det måste vara en parlamentarisk utredning föratt kunna klara den här uppgiften. Förberedelsevis räcker det dock att mantillsätter en arbetsgrupp, som paralleUt kan arbeta med annanutredningsverksamhet som redan pågår på det här området och förbereda arbetetför den kommande parlamentariska utredningen. Utskottsmajoriteten säger nej till dessa förslag, menargumentet för nejsägandet är inte särskilt övertygande. Man hänvisar i vanligordning till pågående utredningar och man anser att särskilt tillkomsten avmineral-resursutredningen ökat tyngden i det argumenie!:. Vi får alltid höranär vi kommer med förslag om att utredningar skall tillsättas eller önskemål omatt vissa synpunkter skall beaktas, att det går inte därför att det sitter en utredningoch arbetar med just de sakerna. För det mesta har det argumentet självfalletbärighet, men ibland ställs vi inför speciellt viktiga problem som måste lösas,och då håller inte det argumentet längre. Det gör inte heller det argument somutskottsmajoriteten anför, nämligen att regeringen skall ägna dessa frågor ökaduppmärksamhet. Detta är en truism, för regeringen ägnar uppenbarligen frågor avdenna dignitet önskvärd uppmärksamhet. Vi anser emellertid från vårt håll atthär behövs en utredning som är speciellt inriktad på detta det kanskeviktigaste utredningsuppdrag som någon har kunnat få: en utredning omenergiförsörjningen och de sinande råvaruresurserna. Som vi ser det bör dennautredning vara parlamentarisk för att alla intressen skall kunna tillgodoses.Försiktigtvis har vi, som sagts, ansett att det nu räcker med att mantillsätter en arbetsgrupp, som kan börja förbereda det större arbetet. Detborde utskottsmajoriteten ha kunnat vara med på. Jag hadevelat säga några ord om återvinning, men jag avstår från det. Energiförsörjning m. m. Nr 80 herr talman, och ber att fååterkomma . Jag har avlämnat en motion iår, där jag yrkat på ett specialdestinerat stöd till återvinningsindustrin. Motionen har trots positiv skrivning blivit avstyrkt med vissa _ motiveringar som jag inte kan godta, men jag skall återkomma till det. bnergiforsorj- [ stället vill jag säga några ordom vår reservation nr 3, som handlar om ning m. m. byggande och drift avkärnkraftverk. ståndpunkt i det samman- hanget ärmycket enkel. Den är en uppföljning av beslut om kärnkraftensytterligare utbyggnad. Detta beslut refererar näringsutskottet i sittbetänkande nr 26 med bl. a. följande ord: "Som förbehåll vid sitttillstyrkande av statsverkspropositionens förslag angående energiförsörjningenuttalade utskottet att inga beslut att bygga ut kärnkraften ytterligare bordefattas förrän ett nytt, allsidigt beslutsunderlag, innefattande bl. a.information om forskningsresultat och utvecklingstendenser, hade förelagtsriksdagen." Så sade näringsutskottet i sitt betänkande och så blevockså beslut. Om detta beslut i riksdag i fjolöver huvud taget skall ha någon mening måste det uppenbarligen innebära attutöver de kärnkraftverk som fanns i drift när beslutet fattades skulle tillsvidare inga nya få byggas eller tas i bruk. Det finns anledning att lägga märketill formuleringen i det upplästa uttalandet; "inga beslut att byggaut kärnkraften ytterligare". Detta måste naturligtvis innebära att inganya reaktorer heller får sättas i gång, för sätter man i gång nya reaktorermåste det uppenbarligen betyda att man bygger ut kärnkraften. Jag kan inte seatt logiken ger något annat svar på den frågeställningen. En logisk slutsats av detta måste som sagt vara det somcentern föreslagit, nämUgen ett moratorium rill utgången av . Enligtregeringens planer skall 1975 bli det år då erfarenheter, utredningar ochforskning hunnit så långt, att ett tillräckligt och allsidigt underlagföreligger för att beslut skall kunna fattas om ett långsiktigt och nationelltenergiresursprogram där även den svårknäckta nöten om den framtida kärnkraftensutnyttjande eller inte utnyttjande skall kunna avgöras. Utskottsmajoritetens tal om att ett moratorium intillutgången av som jag sade en logisk slutsats av besluti fjol - i praktiken skulle förhindra utnyttjandet av redan beslutade och genomfördainvesteringar i kärnkraftverk är fullständigt obegripligt, åtminstone för mig.Det skulle betyda att man hade ekonomiska värderingar i samband med debatten iutskottet och beslutsfattandet . Så var inte fallet, inte som jagupplevde det. Jag kommer inte ihåg att vi satt i näringsutskottet ochdiskuterade de ekonomiska förutsättningarna, att det eventuellt skulle blibesvärligt med de investeringar som är gjorda, att det skulle få negativakonsekvenser i händelse av det uppskov som beslöts. Utskottet och togmed öppna ögon risken att det kunde bli vissa ekonomiskt negativa konsekvenserav uppskovet i avvaktan på det allsidiga beslutsunderlag som skulle komma nästaår. Skulle det vara på det viset, herr talman, att näringsutskottets medlemmarhaft ekonomiska värderingar i samband med beslutet och att man tagit hänsyn till att man eventuellt skulle komma att förhindra 16 utnyttjandet av redan beslutade ochgenomförda investeringar i kärn- kraftverk,ja, dä hade självfallet det beslutet aldrig fattats . För de flesta av deinvesteringar som är beslutade var sannoUkt alla beslutade redan i fjol.Med den här logiken och argumentationen skulle fjolårets beslut omöjliggjorts.Jag anser sålunda att de argument som utskottsmajoriteten anför för attförhindra moratoriet, som enligt vår uppfattning är en logisk uppföljning ipraktiken av fjolårets beslut, är ohåUbara. Att man inte har något merabärkraftigt argument att anföra tyder på att man har en svag position och attdet alltså finns bärande skäl för vårt förslag om ett moratorium tiU slutet avnästa år. Jag skall inskränka mig till dessareflexioner kring detta utomordentligt viktiga problemkomplex och hemställer ombifall tiU reservationerna I, 2 och 3 vid näringsutskottets betänkande nr 26.Jag vUl självfallet också hemställa om bifall tiU reservationen 6, beträffandekraftproduktion i , men argumentationen på den punkten kommer attutvecklas av en kollega längre fram i denna debatt. Detsamma gällerreservationerna 7 och 8. Energiförsörjning m. m. HerrHOVHAMMAR (m): Jag skall be att få säga några ord medanledning av motionen 1501 av mig själv och i Stenkyrka. Syftetmed motionen är att skapa ett stöd för utredning och projektering avenergibesparande installationer inom industrin, en sektor vilken svarar för av landets kraftförbrukning. I jämförelse med bostadssektorn, vUken också svarar för av kraftförbrukningen, är antalet enheter inom industrin färre ochsåledes från denna synpunkt mer tillgängliga för energibesparande åtgärder.Emellertid svarar processen för ungefär hälften av kraftbehovet, ochbesparingar är möjliga att få till stånd endast för den resterande andelen,dvs. av landets energibehov. Besparingens möjliga storlek kanbedömas tUl en fjärdedel eller av industrins kraft behov. Det tekniska utförandet av sådana energibesparandeinstallationer är delvis komphcerat och bygger på förhållandevis ny teknik i frågaom utrustning för värmeåtervinning osv. HuvudsakUgen kan nämUgen energibehovför utvädringsventilation, partikeltransport i luftströmmar och värmeförlusteri rökgaser åtgärdas. Ett intressant exempel är processen inom järn- ochmetallindustrin. Professor vid Tekniska högskolan i harinför presenterat ett förslag till energibesparing i storleksordningen 50procent, som erhålles genom åtgärder som värmeåtervinning och återfö-ring avluft efter rening. Det är alltså inga små besparingar det handlar om, ochdessa frågor bör därför behandlas med det största aUvar. Personer som är välinsatta i dessa problem har visat att det är i hög grad möjUgt att åstadkommabetydande energibesparingar inom svensk industri. Emellertid kan det vara så att vederbörande industri iinledningsskedet har svårigheter att värdera lönsamheten av skUdaenergibesparande åtgärder och även att välja de lämpligaste metoderna. Expertismåste som regel tiUkallas utifrån för att gå igenom anläggningar och utredavUken teknik som är tUlämpUg och som ger den bästa ekonomm i varje särskilt 2 protokoll 1974. Nr 80 faU. Här uppstår alltså en tröskeleffekt som verkar hämmande påinföran det av energibesparande installationer. Sedan väl lönsamheten påvisats _ uppstår som regel ett klart ekonomiskt incitament till utförande av Energiförsörj- sådana installationer, särskilt medtanke på nuvarande höga energipriser. ning m. m. Det är, herr talman, angelägetatt stödja en utveckling mot bättre Eftersom motionen har väckt intresse - ett stort ochberättigat intresse, vill jag påstå - när den behandlades i utskottet ochförslaget med en låg statlig kostnadsinsats synes kunna leda till betydandeenergibesparingar, vill jag gärna medverka till att det också dåkommer upp till debatt och, som jag hoppas, får ett positivt mottagande. Vad vi föreslår i motionen är helt kort att avkostnaderna för extern projektering skulle finansieras genom statsbidrag ochatt det generella investeringsavdraget skulle uppgå till avinstallationskostnaderna för utrustning som medför energibesparing. Denmöjliga besparingen, uttryckt i olja, motsvarar ca . Vidett medelpris av per ton skulle man alltså kunna få en besparing påöver , vilket inte minst skuUe vara av stor betydelseför valutabalansen. Jag vill med detta ha konstaterat att de åtgärder, som härhar föreslagits och som teknisk expertis står bakom, bör beaktas i detfortsatta arbetet i utskottet och, som jag hoppas, leda till ettpositivt beslut här i kammaren. Avslutningsvis vill jag beträffande reservationen 9 tillnäringsutskottets betänkande nr 26, som är avgiven av och migsjälv, säga att vi inte delar uppfattningen att en vittgående nationaliseringär ett angeläget inslag i energipolitiken. Vi har i reservationen utförligtmotiverat detta vårt ställningstagande. Jag ber, herr talman, att få yrkabifall tiU reservationen 9. i (vpk): Två ord faller en naturligt på tungan när manskall bedöma vad som har varit svensk energipolitik . Detena är kortsynthet. Det andra är lättsinne. Det gör ett nästan spöklikt intryck att läsa vadexperter och administratörer inom den svenska kraftsektorn sade och tänkte förbara - hur de gav ut broschyrer om alla mer eller mindremeningslösa apparater man kunde skaffa och driva med billig elektricitet, hurde inte ens för satte i fråga att energikonsumtionen i detoändliga skulle öka . Den privata och offentligakraftbyråkrätins administratörer är med andra ord inte trovärdiga. Så mycketstörre skäl till vaksamhet finns för allmänhet och politiker som dessa experterlikväl gör aUt för att sprida misstro mot både politikers och miljögruppersförsök att lägga sig i det som har varit byråkraternas reservat. Kortsynthetenoch lättsinnet fick en stöt i samband med den s, k, oljekrisen.Men självbesinningen varade inte speciellt . 18 mindre framprovocerade krisenavslöjade landets beroende av de stora Men inte ens denna handgripliga demonstration kunde förmåregeringen till annat än att upprepa samma stereotypa fras som när alla andramaktfrågor förs på tal: Förstatligande av oljehandeln är icke aktuellt. Närnästa kris inträffar, kommer handelsministern att vara lika utlämnad tilloljebolagens informationer som alltid. Oljekrisen gav också chansen att lägga om trafikpolitikenoch införa restriktioner för den dyra och orationella privatbUismen. Det akutaläget skapade hos en bred allmänhet en förståelse för sådana åtgärder, enförståelse som kanske dittills hade saknats. Men ocksä här lät regeringenögonblicket gå förbi sig. PrivatbUismen sitter återigen i högsätet och dessirrationalitet blir än mer uppenbar; broar skall byggas, vUkas ekonomi skallbaseras på en svällande ström av söndagsbilister. Allt är tillbaka vid detgamla, bara i litet större skala. Kortsyntheten och lättsinnet har en orsak: profiten. Tendensentill långsiktigt sjunkande profitkvot skapar hos industrikapitalismen ensträvan att driva på förbrukningen, inte för den sociala nyttans skull utan förtiUväxtens skull. Rovdrift och förbrukning av naturtillgångar, premierande avslösaktiga lösningar, irrationella trafikmönster aUt detta ökar in- ochutflödet och motverkar tillfälligt tendensen till sänkt profitkvot. 1 dettaekorrhjul är den ständigt ökande trafiktillförseln en förutsättning. Därför vill kapitalets och kraftetablissemangets maktgrupperinte diskutera något verkligt program för den framtida energipolitiken, förvarje sådant resonemang bhr med nödvändighet en fråga om ägande, om makt, omstyrning och om nya hushållningsprinciper. De maktägande i samhället fruktarden diskussionen, och regeringen undviker den därför att regeringen fruktar demaktägande. Den lilla krets av personer som hittiUs utgjortenergipolitikens slutna maktcentrum viU inte få sin makt ifrågasatt. I ställetgår de till motanfaU pä flera fronter. De har tre viktiga linjer i sinanfallsstrategi. Den första är att söka återställa sitt monopol pååsiktsbildningen inom energipolitiken. Det sker genom att systematiskt och iövermaga ton förlöjliga och misstänkliggöra den engagerade allmänheten,miljöaktivisterna, men också politikerna, såsom varande okunniga hysteriker somborde disciplinera sig under experternas välde. Detta är den från demokratisksynpunkt klart farligaste av anfallslinjerna, eftersom den riktar sig mot enaktiv och levande demokrati. Den andra linjen är att utnyttja situationen för attpopularisera utbyggnaden både av kärnkraften och av återstående vattendrag.Blir denna linje förhärskande är det risk för att sådana försäkringar somtidigare getts t, ex, rörande Kaitum och dess sparande kommer att röjas undan.Atmosfären för cyniska löftesbrott är på dessa punkter tyvärr ganska gynnsam. Den tredje Unjen från kraftetablissemanget, där man förövrigt har stöd från regeringen, består däri att man utnyttjar de sociala bristfenomenenför att söka rädda den ohämmade tillväxtens filosofi. Man spelar på storabefolkningsgruppers svåra ekonomiska läge och säger att standarden måste öka,och därför måste energiintaget fortsätta att ständigt öka. Energiförsörjning m. m. Nr 80 Detta är en falsk filosofi. Detfinns inget sådant automatiskt samband Tisd enden mellan energiförbrukning ochstandard. Visserligen är det självklart att 14 m 1974 mdustrisamhället måste ha ett energiintag på helt annan nivå än Men när man väl befinner sig i det högindustriella tnergijorsorj- samhället, ökar eller minskar inte standarden med ökat respektive ning m. m. minskat energiintag. Den totalasociala nyttan av produktionen kan i och för sigöka med dämpad energiförbrukning och minska med ökad energiförbrukning.Hållbarare produkter t. ex. sparar ju energi men ökar ändå standarden. Omfördelningvid en och samma förbrukningsnivå meUan olika befolkningslager kan öka densociala nyttan. En övergång till kollektivtrafik minskar under i övrigt likaomständigheter förbrukningen av energi men förbättrar i en rad hänseenden densociala standarden. Förutsättningen för att man skall kunna resonera i densociala nyttans termer är emellertid oundvikligen att ekonomin i stort settfrigöres från den typ av profitmotiv som premierar tillväxt i en oekonomiskmening och som för folkets levnadsförhållanden är katastrofal på lång sikt. Detär få av dagens stora frågor som så handgripligt som energifrågan illustrerarden sociaUstiska planhushållningens överlägsenhet och nödvändighet. Den lösergivetvis inte alla problem i ett enda slag. Men den sätter medvetenhet istället för anarki, styrning i stäUet för okontrollerad utveckling, nationelltpolitiskt ansvar i stället för multinationella företags makt. Låt mig,herr talman, kort beröra kärnkraftsfrågan. Det blir tUlfälle att ta upp den utförligare eller nästa ån Men det bör redan nu varnas för risken att den information och diskussion som skall föregå nästa års definitiva beslut i kärnkraftsfrågan blir en ren skendiskussion. Experter och administratörer inom vad jag tillåter mig kalla energimaffian tänker nämligen och planerar helt oberoende av denna diskussion och av avvaktande beslut i fjor. Man tänker och planerar som om det ambitiösa kärnkraftsprogrammet redan var godkänt och man förbereder det med en nästan oförskämd självklarhet en självklarhet som avslöjar hur lågt man i dessa kretsar tänker om allmänhet och politiska instanser. Låt mig också ta upp en annan aspekt på debatten om den s. k. smutsiga kärnkraften, fissionskraften. Det hänvisas ofta i debatten tUl att i och i andra länder med planekonomi satsar man på kärnkraft. Man söker genom att framhålla det bevisa att kärnkraften är nödvändig även i en planekonomi. Men man glömmer vissa viktiga omständigheter. För det första är den smutsiga kärnkraften inte i avsedd att tillnärmelsevis spela samma tunga roll som i det svenska programmet. 1 hela räknas av elproduktionen är 1985 vara baserad på kärnkraft. I är den planerade siffran . För det andra: I planekonomierna är det uttryckUgen sagt att den smutsiga kärnkraften bara är ett genomgångs stadium i den tekniska utvecklingen. Denna utveckling drivs i plan ekonomierna systematiskt efter sådana linjer att fusions- och solenergi skall kunna ersätta den smutsiga kärnkraften. Så är det som bekant inte i . Affärsintressena och byråkratin bakom det svenska kärnkraftsprogrammet driver en helt kortsiktig linje snabbaste möjliga 0 utbyggnad, utsvältning av forskningkring alternativa energikällor. sig har deför svensk energipolitik ansvariga en mångårig och medveten Nr 80 utsvältning av fusionsforskningen, en ensidighet i hela inriktningen av ,y,. forskningspohtikensom drastiskt Ulustrerar hur kortsynthet, lättsinne 14 1074. och profit styr tänkandet. För dem som etablerar sig i kärnkrafts- --- branschenär det viktigare att de kan monopoUsera utbyggnaden och tnergijorsorj-garantera lång utnyttjandetid för sina investeringar än attlandet kommer ning m. m. ifrån beroendet av en farlig och omstriddenergikälla och den vetenskapliga utvecklingen kan föra energiproduktionenöver till andra källor än uranet. Regeringens politik skiljer sig på de här punkterna inte isina huvudlmjer från storindustrins och byråkratins. Regeringen har trotssituationens allvar aldrig förmått sig att ställa upp någon annanframtidsvision än den som oljebolagen och storindustrin i sin kortsiktighetoch i sin hänsynslöshet predikat. Regeringenräds en diskussion där maktförhållandena sätts i fråga. Övergången till ett annat ekonomiskt och maktpoUtisktsamhällssystem kan ske först när alla nödvändiga historiska omständigheterföreligger. Men nödvändigheten av att redan nu handla ger utgångspunkter förmedvetna politiska ingripanden som i sin tur förebådar den framtida frigörelsenfrån lättsinnets och den ekonmiska anarkins förbannelse. kommunisterna är det enda parti somskisserar upp huvudlinjerna för en realistisk framtida energipoUtik. Vad vikräver är nödvändigt, uppenbart och självklart. För det första måste landets beroende av deinternationella oljebolagen brytas. Det är en ansvarslöshet att ifortsättningen basera energipolitik på ett sådant beroende. Och beroendet kanbara brytas på ett enda sätt genom nationaUsering av den privata oljehandeln. För det andra inser numera var och en att en tillväxtårligen i energiförbrukningen är omöjlig - 4,7 procenthar ju varit genomsnittstillväxten i den svenska ekonomin på energiförbrukningensområde efter 1955. Man måste dra konsekvenserna av att detta är omöjligt. Skalllevnadsstandarden kunna garderas och förbättras blir en planmässig styrning avden teknologiska processen, en politisk styrning, nödvändig. Ett annat tänkandeän vinsttänkandet måste ligga till grund. Sådant som aktieutdelning ochexportkonjunktur får inte låsa landets ekonomi vid näringsgrenar som är merenergislösande än andra. Industristrukturen måste medvetet utvecklas i riktningmot bättre energiekonomi. För det tredje måste de politiska instanserna i landetställa hela sin auktoritet bakom insikten att sådana ting som en hämningslösprivatbilism, konstlade modevaror och förpackningsraseri inte hör hemma i dentid som snart kommer. Att daghem är viktigare än bilar, att kollektivatvättstugor är mer värda att satsa på än hushållstvättmaskiner, attvillaromantiken är ansvarslös och slösaktig i förhållande till kollektivboendet det är den sanning man måste se i ögonen. Och man skall se den i ögonen motden bakgrunden att den inte bara visar på bättre energihushållning utan ocksåpå en bättre social standard och en större solidaritet människorna emellan. Nr 80 För det fjärde måste - idemokratins namn - de aktivt intresserade Tisdaeenden lekmännen Uksom politikerna brytasönder den energipolitiska maffians 14 mai1974 ekonomiska och ideologiska kontroll. Det får - inte minst i denna ------ ---- ;----- kammare sägas skarpt ifrån att politiker och allmänhet inte accepterar * ' ' att bli objekt ellerstämpelinstitutioner åt utbyggnadsplaner och filosofier m. förfärdigats inom storindustrinoch byråkratin. Det får sägas ifrån tillgeneraldirektörer, professorer och privatanställda teknokrater att de fårupphöra med sin övermaga attityd mot de aktiva lekmännen och politikerna. Derasmakt måste tas ifrån dem och läggas i politiskt ansvariga händer.