prot · FX0931 · 1974-12-31 00:00:00 — Ang. innebörden i vissa faU av beslut omallmän tandvårdsförsäkring inlägg ger mig anledning atterinra om att det viktiga beslutet om tandvårdsförsäkringen kombinerades medett lika viktigt beslut om en omfattande utbyggnad av folktandvården. Beslutetom folktandvården innefattar både personella och ekonomiska garantier förlandstingen som huvudmän för folktandvården. Låt mig tillägga att jag uppfattat det som positivt attäven ställt sig bakom den ambitiösa målsättningen förfolktandvården och att det utvecklats en god samverkan mellan Tandläkarförbundetoch landstingen som ansvariga för folktandvården. Hela den kraftiga satsning påfolktandvården som kommit i gång överensstämmer med statsmakternas beslutoch intentioner i fråga om tandvårdsreformen. Vi hade ju en lång och ingående debatt omtandvårdsförsäkringen . Jag skall, fru talman, inte återvända tillden debatten, men interpellation och frågor föranleder ändå någrakommentarer. Jag vUl först säga ett par ord om tandteknUcerna, som herrRingaby tog upp i slutet av sitt inlägg. Snabbt har förhållandena ändrats för tandteknikerna. HerrRingaby vet att för inte mer än var bekymret egentligen detmotsatta för tandteknikerna. Tandvårdsförsäkringen skuggade i viss månframtiden. Efterfrågan på tandvård gick ned och arbetsuppgifterna förtandteknikerna blev väsentligt mindre. Vi sökte från samhällets sida görainsatser för att under stödja tandteknikerna. Särskildkursverksamhet etc. anordnades via AMS och jag tror att tandteknikernauppskattade insatserna. har utvecklingen vänt. Tandteknikerna ärpå många håll överhopade med arbete. Här bör också inskjutas att så långt jag har kunnat bedömahar den omfattande sociala reform som tandvårdsförsäkringen utgör kommit väl igång. Jag tror att inte minst den mjuka starten har haft storbetydelse. Vi är medvetna om de bekymmer som tandteknikerna kan ha.Jag hade, som nämnde, för inte så länge sedan tillfälle att iriksdagen besvara en fråga just om tandteknikerna. Jag kan nämna att i börjanav februari har gått ut med en rekommendation om atthöja förskotten tiU tandteknikerna ytterligare, och verket följer utvecklingenmed stor uppmärksamhet. Det här ärväl i vissa avseenden övergångsproblem. Ang. innebörden i vissa fall av beslut omallmän tandvårdsförsäkring jag detkommer att löpa på ett annat sätt och därmed skall väl dessa problem vara urvärlden. Men jag är angelägen betona att vi kommer att följa dessa frågor. tog återigen upp sina frågeställningar iinterpellationen. Låt mig därför, då, fm talman, få säga några ord medanledning av inlägg. Latituderna i tandvårdstaxan kom till för att möjliggöraen taxebildning för de privatpraktiserande tandläkarna, som före reformenanvände sig av latituder i sin arvodessättning. Inom folktandvården klarade mansig i huvudsak utan latituder. I utredningen om tandvårdsförsäkringenklargjorde man från huvudmannahåll att man övervägde att inte utnyttja delatituder som låg över normalarvodet i tandvårdstaxan. Detta ledde inte tUlnågra meningsskiljaktigheter i utredningen. I utredningen om tandvårdsförsäkring berördes också denverkan på patientavgifterna som borde följa av att folktandvården i övrigtkunde -vilja sätta ned arvodena i taxan. Utredningen hänvisade i sittbetänkande till det förhållande som jag har nämnt i mitt svar, nämhgen attförsäkringsersättningen inom den offentliga öppna läkarvården inte påverkas avatt i vissa faU patientavgiften inte tas ut. Motsvarande förfarande borde enUgtutredningen gälla beträffande tandvården. Någon erinran häremot har integjorts, vare sig i propositionen eller vid riksdagsbehandUngen. När det gäller försäkringens ersättning tillfolktandvården är det fråga om en kollektiv ersättning för landstingetsfolktandvård som helhet, i motsats till försäkringsersättningen tillprivatpraktiserande tandläkare, där ersättningen beräknas individuellt pågrundval av en maximikostnad för varje enskild tandläkare. Försäkringens ersättningsregler för folktandvården, somför övrigt har behandlats i ett särskilt kapitel i propositionen, är såledesutformade som en kollektiv ersättning och innehåller även särskUdaavräkningsregler. Jag -vill fästa uppmärksamhet på detta. Jag kannämna att det är två landsting som beslutat om generell nedsättning avpatientavgifterna i tandvårdstaxan, nämligen landstingen i ochKopparbergs län. I propositionen med förslag till tandvårdsreform framhöllsatt utbyggnaden av organiserad vård för ungdomar fr. o. m. varierarkraftigt mellan olika landsting och att övergångsbestämmelserna ifolktandvårdslagen formulerats med hänsyn härtill. Jag förutsatte emellertidatt den enskilde huvudmannen i mån av resurser gav organiserad vård även förgrapper som ännu inte omfattades av vårdskyldigheten. När det gäUerersättningen till folktandvården föreslog jag att ersättningsregeln för barn-och ungdomstandvården, dvs. för varje färdigbehandlad patient,skulle tillämpas i stäUet för försäkringens ersättningsregel för vuxentandvård,om landstingen anordnade avgiftsfri organiserad vård för 1719-åringar. Jag tror att här har blandat ihop två saker,det lagliga vårdansvaret och det frivilliga vårdåtagande som bl. a. förutsattsi propositionen. Tvålandsting, nämligen i och i . harbeslutat att ge ungdomar i åldersgrappen organiserad och därmedavgiftsfri tandvård. Jag ser det, som jag sagt i mitt svar, som positivt attdessa beslut kunnat komma till stånd. De står helt i överensstämmelse medstatsmakternas intentioner. Det bör tilläggas att enligt uppgifter frånfolktandvården i har man där inga köproblem på barn- ochungdomssidan. Ungdomarna i åldern kan få behandling mot akutatandbesvär utan omgång. I övrigt kaUas luigdomarna Uksom de yngre barnen engång till folktandvården. De som då är förhindrade att infinna sig påutsatt tid har givetvis möjlighet att ändra tiden för besöket. Jag skaU inte för min del förlänga debatten. Jag har meddetta inlägg velat ytterligare belysa de frågor som tagit upp isin interpellation. Utan att polemisera särskilt mycket mot vUljag ändå säga, eftersom något vidgade debatten, att jag har enkänsla av att innerst inne kanske inte var någon särskUt storanhängare av tandvårdsförsäkringen. Jag hoppas att han i varje fall stegvis nubUr det, ty trots svårigheter som vi kan ha under en övergångstid är detta enutomordentlig stor och viktig reform för hela det svenska folket. Ang. innebörden i vissa fall av beslut omallmän tandvårdsförsäkring HerrRINGABY (m): Visst ställde sig bakomförsäkringen, och förbundet lovade också full uppslutning bakom den, även omman väl var ledsen över tvångsanslutningen. Men utvecklingen har inte blivitsådan som man från början trodde och som framgår av författningarna omtandvårdsförsäkringen. Det är närmast detta som jag med min interpeUation velatta upp, men jag har tyvärr inte fått så mycket större klarhet i dessaförhållanden. Jag vUl däremot passa på att tacka socialministern för atthan säger att han har observerat tandteknikernas ekonomiska problem, att detkan tänkas komma ett nytt förskott snart och att ni följer frågan idepartementet. Det är verkligen angeläget att man gör det, för jag tror att dehar en utomordentligt besvärlig situation. I varje fall de dentallabora-toriersom har mycket hög kvalitet pä sina arbeten och alltså ligger med ganska högakostnader har det oerhört svårt. Men, , om det hade varit meningen att så härmera generellt kunna ge subventioner till folktandvården, skuUe det väl ändåinte ha talats om nedsättning "i visst fall" i 17 § tandvårdstaxan.Jag har försökt förklara vad dessa vissa fall är. Men det var inte meningen attge generella subventioner för då skulle man inte ha skrivit "i visstfall", utan då skulle man ha skrivit att det går att göra en generellnedsättning och ändå ha återbäring på den taxa som gäller. Tydligen har maninte tänkt sig det när man skrivit den här paragrafen, och det är bara det somjag har velat peka på. Man har gjort så här i en del län, bl. a. ,som socialministern säger. Men i reserverade sig faktiskt aUaborgerliga ledamöter i mot beslutet och ansåg att nedsatt taxaskulle gälla också om man gick till en privattandläkare. Det visar att detfinns olika uppfattningar i den här frågan. Detlagliga vårdansvaret tas upp i 2 § folktandvårdslagen. den 28 febraari 1974 Ang. innebörden i vissa fall av beslut omallmän tandvårdsförsäkring anvisningarna;Bestämmelsen i 2 § andra stycket om erbjudande av behandling skall tills vidareinte gälla barn och ungdomar fr. o. m. I övrigt skall dockansvaret finnas kvar även när det gäller dessa åldersgrupper. Erbjudandet betyder alltså att man skall ta initiativ tillatt vården kommer tUl stånd och att man regelbundet skaU följa upp den, men detär ett vårdansvar som ännu icke gäller 1719-åringar i folktandvården. I övrigtskall vårdansvaret gälla. Om en 1719-åring går tiU folktandvården och det finnsmöjlighet för den att ta emot honom, får han naturiigtvis gratis vård. Såvittjag kan finna tiUhör den här åldersgrappen UkafuUt försäkringen tiUs Kungl.Maj:t har bestämt någonting annat. Det är väl detta som det har rått oklarhetom. Jag viU hävda att man inte får göra som man har gjort iNorrbotten, där en tandvårdschef helt enkelt har beslutat att 1719-åringarinte skall tillhöra försäkringen. Men och jag kanske kan sluta attträta om det, för om jag inte är fel underrättad är det faUet anmält tillförsäkringsdomstolen, så vi får väl se hur den tolkar lagarna; det kan ju bliintressant. Jag blev Utet ledsen, fru talman, över konstaterande, nämUgen att jag kanske inte var så väldigt intresseradav tandvårdsförsäkringen. Jo, herr socialminister, det är jag verkligen. Jagvar t. o. m. så intresserad att jag när vi tog beslutet krävde 75procents återbäring och icke 50, som beslutet blev. Hade vi fått 75 procentsåterbäring skulle inte folktandvården haft dessa bekymmer som den har . 50procents återbäring innebar ju att folktandvårdens patienter fick litet högreavgifter än förut. Det hade vi kunnat undvika, om vi gått på min Unje. Först skulle jag vilja säga att om herrRingabys intentioner och hans partis uppläggning av tandvårdsförsäkringenblivit beslut i riksdag, hade vi fått en annan tandvårdsförsäkring,bl. a. utan det som alltid är det väsentliga, nämligen taxebindning. Det hadeenligt mitt sätt att se icke varit en försäkring för hela folket utan enförsäkring med en annan intresseinriktning. Så vill jag säga tiU att vi tillämpar denlagstiftning som har beslutat. Det är ju inte enskildatandvårdschefer som bestämmer om lagstiftningens utformning etc. Och jag kanförsäkra att på de punkter som han har tagit upp skertillämpningen enligt lagstiftningen. Jag begärde emellertid ordet för att stryka under en annansak. Ordalydelsen i tandvårdstaxan är inte avsedd att utgöra något hinder förett landsting att besluta om viss nedsättning av patientavgifterna. Som jagredan framhållit är detta samma förfarande som gäller inom denoffentliga öppna läkarvården. har också helt riktigttillämpat taxan på detta sätt. För att undanröja all oklarhet på denna punkthar formuleringen i tandvårdstaxan numera, på framställning avriksförsäkringsverket, förtydligats. Med det,fra talman, skall jag sluta. mterpeUationinte ger någon anledning för mig att gå djupare in i debatten omtandvårdsförsäkringen. Den tror jag kommer, , som alltid är falletmed stora sociala reformer, att i verkställighetsledet visa sin storabetydelse. Som många andra sociala försäkringsreformer kommer den attinrangeras bland de stora och omistUga trygghetsreformerna här i landet. den 28 febmari 1974 Om tandvårdsförsäkringen enligt moderatasamlingspartiets modell blivit genomförd, så hade vi faktiskt haft entaxebindning, men bara på de mera vanliga arbetena, och en friare taxesättningpå kompUcerade arbeten för att gynna forskning och utvecklingsarbeten. Jag trorinte att det på något sätt hade varit sämre för patienterna. Sedan är det inte så mycket mer att tiUägga. Här ståruppfattning mot uppfattning. Tillämpningen sker efter de intentioner somriksdagen har beslutat om, säger socialministern. Det är det jag har betvivlat,eftersom det så klart är utsagt att reformen skaU tillämpas Uka på bådasektorerna. Men hur nu tillämpningen har varit - om den är aUdeles riktig ochom den följer de intentioner som hade när vi tog det här beslutet-får väl framtiden utvisa. Överläggningen var härmed slutad. § 12 Om utvidgad järnvägstrafik Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara i (c) den 11januari framställda interpellation, nr 9, och anförde: i har frågat migdels om jag är beredd medverka tiU att persontrafiken återupptas påjärnvägslinjen mellan och , dels om jag vill lämna en redogörelseangående möjligheterna att utvidga och på redan nedlagda linjer återupptagods-och persontrafiken på jämväg. i tar bl. a. energikrisen tiUintäkt för att persontrafiken på den icke elektrifierade bandelen Malmö-Sjöbobör återapptas och synes därvid förutsätta att en sådan åtgärd skuUe medföra enbesparing av drivmedel. Så är emellertid inte faUet. För ombesörjande avtrafikuppgifter av det slag det här är fråga om är landsvägsbussenenergisnålare än järnvägsfordonet. Det finns således av detta skäl ingenanledning att nu återuppta persontrafiken på järnvägen . Inte heller i andra fall är ett återupptagande avjärnvägstrafik på redan nedlagda Unjer aktueUt. i (c): Jag tackar statsrådet för svaret, ävenom man kanske inte kan säga att det var så särskilt positivt. Statsrådet baserar väl svaret rätt mycket på att det inteär rälsbussarna utan landsvägsbussarna som är de energisnålaste fordonen.Måhända är den 28 febraari 1974 det så.Men jag har, som framgår av interpellationen, vissa funderingar omförhållandena just längs denna järnvägslinje. Tätorter som , Dalbyoch har utvecklats mycket snabbt . När persontrafikennedlades för en del år sedan upphörde även nästan aU godstrafik. Menförmodligen tack vare regementsförläggningen i Revinge och dess militära transportbehovblev inte järnvägen nedlagd. Och det var tur, ty nu har industrin i orternaväxt upp och transportbehovet är så pass stort att man t. o. m. måst bygga utbangården i för att kunna ta hand om den ökade godstrafiken. Vihar därtiU bl. a. också Dalbys tunga stenindustri. Jag behöver inte närmare utveckla detta, utan jag drar enliten parallell med närtrafik till city. Man frapperas avden goda kapacitet som denna trafik har. Jag tror att det hade varit rätt braom vi i Malmö- och Lundabygdens tätorter kunnat få en liknande trafik, även omden - som var och en förstår inte kan bli av samma omfattning som trafiken iStockholmsområdet. Men snabba tågförbindelser t. ex. från de orter som jag härnämnt in till city i tror jag är ett önskemål i bygden. Måhända kommer det också en sådan trafik . Nogmåste vi ändå bygga ut koUektivtrafiken. Jag håUer med om att den härinterpellationsdebatten Uksom de kommer sä att säga dagen efter,då energikrisen delvis lösts. Men energin har i varje fall inte blivitbilligare, och därför menar jag att koUekti-vtrafiken skall byggas ut. Enligtvad jag förstått av kommunikationsministerns tidigare utläggningar möter dettainte heUer något motstånd. Vi har alltså en jämväg i det aktuella området som användsenbart för godstrafik och går från nämnda tätorter m tiU . Det hadekanske varit möjUgt att åtemppta persontrafiken. Och även om jag tycker attsvaret var negativt i överkant hyser jag vissa förhoppningar med anledning avdet "nu" som står i näst sista satsen. Vad det betyder får vi se iframtiden. Bara ett par ord i anledning av inlägg. Det är viktigt att klara ut att den koUektiva trafik somfinns exempelvis i behöver ju icke pä något sätt varaunUc för detta område. Här gör man, som känner till, på det sättetatt köper trafik av . Landstingetorganiserar trafiken och betalar tiU SJ för den trafik som man vUl ha utförd. Jag finner ingenting som talar emot att man i andraområden av landet har samma möjligheter att hos SJ köpa närtrafik och ordna uppden på det sätt som man finner rimligt och riktigt utifrån en syn påden kollektiva trafiken. Det är det ena som jag vill ha sagt. Det andra är att vinu håller på att avsluta den regionala trafikplanering som pågår i alla landetslän. Jag hoppas att den skall vara färdig . Då har vi ett underlagframarbetat av länsstyrelser och kommuner med bistånd från departe- mentet,och det är ett grundmaterial som vi kan använda var och en på sitt område föratt försöka förbättra den kollektiva trafiken utifrån det läge den har närdessa planer läggs fram. i (c): Ja, herr kommunikationsminister, det kanskelåter sig göra, men vi vill ändå gärna ha statens medverkan i detta fall. Detskall inte nödvändigt vara så att staten slipper ifrån allting och bara vältraröver de ekonomiska bördorna på landsting och kommuner. Men det är naturligtvisen enkel match för staten att gå på den linje som kommunikationsministern nusenast var inne på. Vi får välse hur detta kan utvecklas . Det är inte alls något försök av staten attundandra sig utgifter, men det förhåller sig så, i ,att kommunerna är ansvariga för den kommunala trafikförsörjningen. Överläggningen var härmed slutad. Om sänkta fartgränser för vägtrafiken §13 Om sänkta fartgränser för vägtrafiken Herr kommunikationsministern erhöll ordet för attbesvara () framställda interpellation, nr 23,och anförde; har frågat mig om jag är bereddmedverka till att genom att följa exempel och sänkafartgränserna kan spara så mycket bensin att bensinransoneringen bliröverflödig. Före det tillfälliga införandet av hastighetsgränsergällde i inte några generella restriktioner i fråga om högstatUlåtna hastighet annat än för en begränsad del av vägnätet, där högst 100km/tim var tillåtet. Den begränsning pä motorvägar och 80km/tim på andra vägar som införts bör därför ge påtagliga resultat. Sombekant ökar bensinförbrukningen kraftigt vid så höga hastigheter som normaltförekommer på de tyska vägarna, främst på motorvägarna. I däremot tillämpar vi ettsystem med differentierade hastighetsgränser på alla vägar utom tättbebyggtområde med en bashastighet av och i övrigt gränserna 90 och 110km/tim för vägar med högre standard. Någon effekt som den tyska kan därför inte uppnås iSverige med motsvarande hastighetsbegränsningar. Här har ju redan genomförts deinskränkningar i högsta tillåtna hastigheter som har en så påtaglig effekt påbensinförbrukningen. Om ytterligare hastighetsinskränkande åtgärd skulle vidtasi , skulle nästa steg närmast vara en generell hastighetsbegränsningtill för alla vägar. Behovet av en sådan åtgärd kan rimligen intebedömas isolerat utan får avvägas mot andra besparingsåtgärder och mot bakgrundav utvecklingen på försörjningsområdet. Om sänkta fartgränser för vägtrafiken FruFREDGARDH (c); Jag ber att få tacka statsrådet fördet svar han givit. Inte ens med en mycket välvUlig läsning kan jag kallasvaret positivt, vilket jag beklagar eftersom hastighetsbegränsning av det slagsom jag aktualiserade kan vara värd att diskutera från flera synpunkter. En viktig synpunkt, som jag även nämnde i min interpellation,är den effekt som sänkta fartgränser har från trafiksäkerhetssynpunkt. Vidtiden för interpellationens framställande förelåg inga officiella uppgifterfrån , men enligt det västtyska pekargjorda erfarenheter på en minskning av antalet trafikolyckor. Från den korta ransoneringsperioden i föreliggerklara fakta, framlagda av trafiksäkerhetsverket och statistiska centralbyrån.Enligt SCB inträffade , som varade från den 8januari till , 554 vägtrafikolyckor med personskada, vilket varen minskning i jämförelse med år 1973.Antalet personer som dödades eller skadades minskade , från 1 307till 744. En granskning mera i detalj visar att minskningen var störst utanförtättbebyggt område eller . Olyckorna inom tättbebyggt område visar enminskning under periodens första del. För hela perioden minskade olyckorna dock med 20 procentinom tättbebyggt område. Utanför tättbebyggt område minskade olyckorna underhela perioden. Antalet personer som dödades eUer skadades minskade underransoneringsperioden med 563 till 744 jämfört med 1 307 under motsvarandeperiod 1973 eller, som jag nämnde, med . var dock minskningen . Antalet dödade minskade från 59till , antalet svårt skadade från 404 till 224, eller . Beträffande orsakerna till nedgången i antalettrafikolyckor nämner trafiksäkerhetsverket trehuvudfaktorer; mindre trafik, lägre hastighet och mjukare körning. Den minskadetrafiken var givetvis i hög grad bidragande, men den lägre hastigheten harockså haft en väsentligt mildrande effekt, eftersom minskningen kvarstår ävenandra veckan, då trafikintensiteten bevisligen åter ökat. De nämnda siffrorna talar sitt tydliga språk i fråga omden betydelse och den del i skulden som hastigheten har i de trafikolyckor sominträffar. Jag vill också erinra om de betydande kostnader som trafikolyckornamedför, såväl för det aUmänna som för de enskilda människorna. För de senaretillkommer också på det personliga planet lidande och ofta livslångt handikapp. Ett förslag att sänka nuvarande fartgränser med ytterligare10 km/tim eller från 110 och 90 borde alltså varavärt att tas upp till seriöst övervägande. Härtill kommer ännu en faktor, som inte är av mindre vikt.Statsrådet nämner den avslutningsvis i sitt svar, då han säger:"Behovet av en sådan åtgärd kan rimligen inte bedömas isolerat utan fåravvägas mot andra besparingsåtgärder och mot bakgrund av utvecklingen påförsörjningsområdet." Vårt försörjningsläge, som glädjande nog visade sigvara sådant attbensinransonering inte skulle ha behövt införas, är ännu långt ifrån stabilt.De oljeproducerande länder som svarar för det mesta av den olja som tillförsmarknaden, eUer , ligger samtliga i MeUersta Östern, ett oroligt hörnav världen, där konflikterna från de senaste krigen ännu är långt ifrånbilagda. Störningar i oljetillförseln kan därför lätt uppstå. Såsom bUismen utvecklat sig i är behovet avdrivmedel betydande. Enbart privatbilismens förbrukning uppgår tiU ca 10procent av vår totala energikonsumtion. Detta skall jämföras med attjordbrukets andel stannar vid , medan industrin tar hela 40procent i anspråk. Lika hög är förbrukningen inom gruppen handel, hushåll ochbostäder. I sammanhanget vill jag erinra om att bensinåtgången ökarkraftigt redan vid en hastighet med accelererande effekt uppåt.En sänkning av fartgränserna med de som jag förordat skulle alltsåvara av betydelse. Att försörjningsläget alltjämt är aUvarligt och attframtiden ingalunda medger ett fritt fram utan vidare när det gällerbensinförbrukningen, det visar den stora sparkampanj som bränslenämnden drar igång och som kommer att pågå närmare . Den riktar sigsärskilt till privatbilisterna och har dubbelt syfte; för det första att minskaförbrukningen av drivmedel och därmed trygga lagersituationen ,då en säsongmässig uppgång i bensinförbrukningen brukar ske, och för det andraatt genom frivUligt sparande av bensin slippa införa nya ransoneringsåtgärder,om tillgången på drivmedel skulle på nytt försvagas. Jag vill aUtså upprepa min fråga om inte, såväl urtrafiksäkerhetssynpunkt som för att få ned förbrukningen av bensin, ensänkning av de båda övre fartgränserna med skulle vara värd attöverväga redan under nuvarande förhållanden. Jag fastnade vid den slutsats somkommunikationsministern drog i sitt svar. Han sade: Om man i vårt land skullegenomföra en generell ytterligare hastighetsbegränsning skulle man föra nedhastigheten . för alla vägar, om nu detta skulle varaerforderligt för att spara energi eller av andra skäl. Är det verkligen ett rimligt svar med tanke på deolikheter som finns mellan att köra på sämre vägar och på nya eller bättrevägar? Del går ju åt betydligt mindre energi på de bra vägarna än pä de sämre.Jag tycker att det är litet oroande att kommunikationsministern inte gör ennaturlig differentiering i det sammanhanget utan talar om att genomföra ensådan generell åtgärd.