prot · FX09115 · 1974-12-31 00:00:00 — Vi harkommit så långt fram alt det finns anledning att tro på dessaprognoser. Den volymmässiga exportökningen beräknas under innevarande år till 5procent. Värdemässigt blir den naturligtvis mycket större, men det är denvolymmässiga ökningen som är intressant. är följaktligen vårutrikeshandel en mer aktiv sektor i nationalräkenskaperna än de flesta andrasektorer. Jagär den förste alt understryka alt vi har en hög prisstegringstaki. Den liggerpå om jag räknar och bakåt i tiden tillseptember månad 1973. Del är ju i tolvmånadersperioder vi brukar räkna. Jag vetalt det finns prognoser på att prisstegringen kommer att uppgå till 12 procenti år. Jag har ingen egen uppfattning om del, ulan kan bara referera till desenaste tolv månadernas prisökning på . Det är en hög prisstegringmen sett i det internationella perspektivet den näst lägsta bland de 15nationer som registreras inom . Vi har en Ökning i industriproduktionen på6 ä och en lika stor ökning av industriinvesteringarna, men vi har somjag nämnde problemet med bytesbalansen, och det problemet är inte ur världeni och med . Det kommer alt hänga kvar och utgör naturligtvisett varningens tecken på väggen. Dessbättre har vi under vad kallade de föriorade åren skaffat oss engod valutareserv. Låt mig för ordningens skull korrigera en gammal siffra. Såsent som , när vi diskuterade dessa frågor, trodde vi atttillväxten i den svenska ekonomin skulle uppgå till ,och det var naturligtvis dåligt. Jag föreställer mig att det är den siffransom ligger i bakgrunden när på sitt elegant teoretiska sätt harräknat ut hur vi har gäll miste om genom att tillväxtenvarit så dålig. När vi nu korrigerar siffran 1,7 procentoch kommer fram till att tillväxttakten varit , så håller intetalet om som ett föriorat år. Kanske gäller det inte heller ,eftersom tillväxten i den svenskaekonomin då uppgick till ett par procent plus alt vi genomförde en ordentligarbetstidsförkortning. kan vi konstatera attvi i personer räknat haft en högre sysselsättning än t. o. m. underhögkonjunkluråren 1969 och 1970. Detta är emellertid saker som har passerat,och jag skall därför inte lägga ut texten mer om detta. Men eftersom jag självhar stått här i kammaren och talat om det lägre procenttalet på 1,7 må jag välkanske ha rätt att korrigera mig själv. Denvalutareserv som vi har byggt upp har gett oss en viss trygghet.Håller vi huvud och nerver i styr och sköter politiken med försiktighet ochförutseende, så är valutareserven fortfarande så pass stor att vi kan sovarelativt tryggt om nätterna, inte bara ulan även . Framför allt harju finansministern ett rykte om sig att göra det. Vårproduktions- och exporlkrafi är fortfarande stark. Leveranserna ligger över leveranserna i fiol.Orderingången ligger högre än motsvarandemånad - visserligen i löpande priser, men det innebär ändå entillfredsställande bild av aktiviteten. Jagvågar också säga att sysselsättningen är god - kanske t. o. m. glädjande god.Med reservation för den säsongssvängning vi alltid har att räkna med framförallt för vissa grupper av anställda har vi anledning att hoppaspå god sysselsättning under framföriiggande halvår. rätt i att en internationell återhämtning bör inträdasenast borde en något större optimism prägla debattenän vad vissa inlägg har gett vid handen . Jagvill säga några speciella ord till oppositionsledarna efter att ha avlyssnatderas anföranden, och jag börjar med . Medutgångspunkt i de svält- och hungertragedier som vi bevittnar i världen iförsta hand i , i och i går tillangrepp mot den uppläggning som präglar jordbrukspolitiken i vårt land ochsätter regeringen på de anklagades bänk. sade vid ett partillfällen; All jordbruksjord till produktionen! Jag tror att ett litet merdämpat tonläge inte skulle misskläda honom. Med de spannmåls- ochanimaliepriser vi har är den jord som lämpar sig för jordbruk i vårt landunder produktion och kommer att vara det. Varje lantbruksnämnd kan i denna dagverifiera alt det ständigt finns köpare till den jordbruksjord som är tillsalu, och att dessa köpare betalar ett högre pris på den åkermarksom de kan komma över. Det gör de med den jordbrukspolitik som vi för ochsom klandrar. Jagskulle stillsamt vilja fråga: Vad menar egentligen ? Skall vi taupp jordbruk på gamla nedlagda torpställen ute i skogsbygderna - ställen mednågra tunnland stenig åkerbruksmark? Då får man också vara inställd på att dengamla såskäppan, lien, handräfsan, hästen och vändplogen tas till heders igen.Jag tror inte på den utvecklingen. växer del skog på dessaställen, och det är ingen föriust vare sig för nationen eller förväridshushållel. Människorna kommer alt behöva skogens fibrer - del är jagövertygad om. HerrFälldin har gjort sig till förespråkare för den marknärabostaden. Om folk vill ha och behöver egna hem skall de också ha möjlighetenatt skaffa sig del. bor del människor även på slättbygden i köpingar,samhällen och städer som är omgivna av jordbruksjord. Om det inte finns någonskogsbacke att placera egna hemmen i tvingas man lägga dem på . Vägarmåsle också nödvändigtvis gå över slättbygd så länge del bor människor där somönskar kommunicera med varandra och har behov av hyfsade vägar. Skall manhålla sig med vägar får man även la den konsekvensen. Men det är inga stora arealerdel här är fråga om. Jag försökte att förslå , men jagmisslyckades. Del marginallillskott som han möjligen skulle kunna räkna med ilivsmedelsproduktionen - jag tror det är en teoretisk diskussion - har ingetsamband med världssvälttragedin och de olyckor som på grund av översvämningar,torka och annat har gått fram över väriden och ställt till det så illa som delnu är. All råda bot på väridssvälten är en fråga om pengar, pengar och återpengar- pengar till handelsgödsel, till växt- och djurförädling, tillbevattningsanläggningar, till kunskap och organisation, till lagerhållning ochförvaring. Motl och mal förstöra, står det i Böckernas bok. Råttor och mögelförstör enorma spannmålsmängder ute i väriden därför all man inte kan lagra ochförvara. Del är där hjälpen skall sättas in i kraft av vår förmåga. Ochdiskuterar man utifrån de utgångspunkterna - det skulle jag vilja rekommenderaherr att göra - kan vi bli ense, och då är inne på enriktigare väg. HerrFälldin tar upp energifrågorna, och de har haft en enorm betydelse under dentidigare debatten . Priset på energi är lågt, konstaterar slösar med energi, konstaterar vidare, ochföljaktligen skall vi ha en ökad energiskalt. Ja, herr talman, jag lyssnademycket uppmärksamt. Litet originellt är det - man upplever det inte -med en oppositionsledare som ställer upp med förslag till högre skatter. Menjag inte bara lyssnade, jag blev också intresserad, herr talman, och får jaglitet betänkelid skall jag allvarligt överväga förslag. Jag skallinte bestrida rätten till upphovsmannaskapel-i varje fall kan viväl dela på den-om förslaget genomförs. HerrFälldin tog vidare upp frågan om regionalpolitiken och tyckte väl att han därhade några gamla reminiscenser som han behövde lufta och anklaga regeringenför. har del hänt ganska mycket på del här området. Vi har drivit enlokaliseringspolitik som har varit mycket målmedveten, och den regionalpolitiskapropositionen, som signerades av statsrådet , har också gjort enhel del. Det mest effektiva medlet i regionalpolitiken är emellertid denkommunala skatteutjämningen. Jag har i tyst diskretion och blygsamhet serveratriksdagen de där propositionerna, och de brukar sällan orsaka så särdelesmycket of- 9 protokoll 1974. Men jagvill påpeka att den kommunala skalteutjämningen faktiskt har inneburit enrevolutionerande omställning i avseende på glesbygdskommunernas ekonomi. Jagtror alt jag bäst skulle kunna beskriva del genom att ge ett exempel; Manbrukar säga att kommun i skulle vara sämst ställdakommun ekonomiskt sett om den skulle klara sig själv, och det är nog rikligt.Tack vare skatteutjämningen har kommun i en skattekraftper invånare som är större än och kommuner har. Över-kalixkommun och kommun i har i stort sett samma skattekraft somStockholms kommun. Genom de här exemplen får man en förklaring på vad denkommunala skalteutjämningen verkligen betyder och har betytt i detta avseende. Frånden här talarstolen har diskuterats frågan om sociala avgifter ocharbetsgivaravgifter. Jag är ständigt lika förundrad över den begreppsförvirringhos talarna som de här båda avgifterna i allmänhet medför. taladeom att dessa avgifter slår hårt på de arbetsintensiva företagen. Del är enfelaktig tankegång. Man säger också alt de slår så hårt på kommunerna. Del ären lika felaktig tankegång. Vihar olika typer av förelag i vårt land - företag med många anställda ochföretag med få anställda. Se ä ena sidan på en verkstadsindustri, t. ex. L MEricsson, där de anställda sitter i långa rader och arbetar var och en vid sittbord, i eller någon annan sådan industri. Å andra sidan kan vi t.ex. se på en pappersindustri - Korsnäs-Marma, eller Bergslaget uppe iKvarnsveden. I pappershallen på en sådan anläggning finns det inte så särdelesmånga mannar eller kvinnor. Men oavsett om det är fråga om arbetsinlensiv ellericke arbelsintensiv industri får den ta betalt för sin produktion så att manklarar lönerna till de anställda. Den senare typen av industri har i regel enmyckel högre kapitalkostnad för sin maskinpark. De anställdas löner måsie betalasoavsett om industrin behöver mer eller mindre folk. Om lönerna i detarbetsintensiva företaget höjs, kan del självfallet medföra problem, men jaghar inte hört någon som gråtit över alt lönerna stiger i de arbetsintensivaföretagen. Man får klara höjningen genom alt låta den slå igenom iprissättningen, på samma sätt som i de icke arbetsintensiva företagen. Vaddel nu är fråga om är en evalvering av lönesumman i en socialavgift. Dennasocialavgift läggs ju in i potten vid avtalsförhandlingarna - det sköterSvenska arbetsgivareföreningen om - och räknas av på det utrymme som i annatfall skulle gå ut i form av löner. Den har exakt samma karaktär som lönen.Fanns inte socialavgiften skulle lönerna höjas i motsvarande grad, ja t. o. m.mera. Man kan anföra del enkla exemplet att ett pålägg av en socialavgift på 4procent får finansiera en skattesänkning. Som saldo får man då en reellförbättring i samma storleksordning för de löneanställda. Skall de ha sammaförbättring via en höjning av sin lön, får man lägga på löneneftersom hälften av vad de anställda får går tillbaka i skatt. nu inte anse att de anställda skall förlora på del hela, är systemet medsocialavgift ur infiationsbekämpande synpunkt att föredra framför del andraalternativet, som innebär alt man rakar åstad med lönehöjningarna. Det är ensynpunkt som jag tycker har kommit bort i den allmänna diskussionen. Delfinns något som brukar kallas ordets makt över tanken, och den företeelsen ärtyvärr också en realitet. Del finns t. o. m. mycket informerade människor, sominte pratar från politiska bevekelsegrunder eller har som motiv att komma åtregeringen genom att deklassera en uppgörelse som träffals, som säger all manpå kommunsidan ställs inför sociala utgifter som följd av den s. k.Hagauppgörelsen. Denna tankegång är lika tokig som de andra, trots att dentorgförs av mycket respektabla människor. Får de inte socialavgiften, får delönehöjningarna i stället, och de får då dras med dubbelt så högalönehöjningar. Jagföreställer mig att man ändå i stilla stunder i sin kammare skulle orka länkaigenom de här frågorna, så att denna debatt kunde befrias från en delfelaktigheter. Dethar mig veterligt inte hänt att någon, om man på lönlagarsidan avkortar sinarbetstid med ett visst antal timmar , förlänger sin semester med envecka eller något sådant, har sagt: "Del här betyder ju att det tas bortskattekraft från kommunerna. Om de lät bli alt sänka sin arbetstid och ta utlängre semester och i stället valde högre lön, så skulle det ju bli störreskatteunderiag." Den idén har jag aldrig hört praktiserad, men när det ärfråga om socialavgiften, som är en ekvivalent till lönehöjningen, har man heladen här begreppsförvirringen. Sjukförsäkringsavgiftenhar diskuterats fram och tillbaka , och den har fått ett enormt myckelstörre utrymme i debatten än vad jag anser att den vid det här tillfallet börha. Skatteulskottel skall ju behandla frågan och kommer tillbaka med den tillkammaren, och då är rätta tidenatt diskutera den. Detavgörande är emellertid att del borgerliga förslaget - och det ser ut som omman skulle bli enig om det - ställer anspråk på 1 600 miljoner , somskall utbetalas från statskassan i slutet av del året. Del här har ingentingalt göra med skattesänkning, det har ingenting att göra med någotpreliminärskatieultag vare sig 1975 eller 1976. Men man ställer krav frånborgerligt håll på en skattesänkning utöver den som är redovisad i betänkandet;på den punkten hade jag en känsla av att rörde ihop begreppen. Denhär skattesänkningen kommer ju att genomföras. 20 000-kronorskarien skall fåsina och 100 000-kronorskarlen sina . Hela frågan rörsig om ifall 20 000-kronorskarien utöver sina skall ha 190 kronortill och 100 000-kronorskarien utöver sina i skattesänkning skallha till. Det är det det är fråga om. Dåkan man säga att det vore ju bra om de kunde få del - men det kostar 1 600miljoner ur statskassan. Vi har en skallekommitté, som skall sitta ochdiskutera vad vi skall ha för skattesänkningar 1976; Det är klart att skulleriksdagen stanna för det borgerliga förslaget, då har man konsumerat 1 600miljoner och därmed ställt till en väldig komplikation i del utredningsarbetesom finansministern har lagt in en beställning på hos skattekommittén och somskall innebära en skattesänkning . Någraord på vägen till ! yrkade på sin rundabordskonferensigen; jag behöver en kulram, om jag skall ha någon chans all säga hur mångagånger den frågan har diskuterats mellan mig och oppositionsledarna. hade vien rundabordskonferens ute på , där alla de politiska partierna varinbjudna och alla de fackliga organisationerna. Del var ett första försök rundabordskonferens - som snabbt hoppade av. Det blev enuppgörelse mellan regeringen, och arbetsmarknadsorganisationerna.Jag ifrågasätter myckel starkt - ifall vi nu skulle gå till mötes -om är med i den rundabordskonferensen till sista övningen. Detmesta talar nog för alt han repeterar sitt avhopp. Jagvill minnas att försökte göra en historia av mitt föredrag påRedareföreningen i . Jag tog upp den här frågan om nödvändigheten av envinststerilisering och sade att en sådan har sin primära motivering däruli, altdel ger en möjlighet till en mera samlad och lugn lönerörelse om inte det enaförbundet har företag med för stora vinster, som irriterar och gör delbesvärligt all åstadkomma just denna samlade lönerörelse som vi alla önskar. Jagsade att nu har den här frågan om de höga vinsterna blivit etablerad. Om jagfattar rätt så menar han all här har man nu snackat så mycket omhöga vinster att regeringen viker och kommer med det här förslaget. Del är intealls på det sättet. Jag kan försäkra alt talar han med minakolleger så får han veta att det här är tankegångar som jag hade långt innandenna diskussion egentligen pä allvar log form. Om man kallar den för etableradeller inte må vara en smaksak. Jag har lagt fram och signerat förslaget. Jagfår väl räkna in mig bland de etablerade opinionsbildarna, och jag har alltsåhaft den här uppfattningen långt innan det blev en allmän diskussion om den. Nuär till min överraskning sur över del här förslaget. Han är mycketsurare än vad hans politiska uppdragsgivare är, och det är, tycker jag nog, attgå till överdrift. fortsätter med talet om del s. k. orimliga skattesystemet. Viskall ha, säger , en stimulerande skattepolitik. fickstatsministern tillfälle i en replik att sätta kyrkan mitt i byn. Del är lättall tala om skatiesäkning när man pratar utan ansvar, del är svårare när manskall tala med ansvar. Detta har varit en mycket hälsosam läxa för på det kommunala planet, som har ställts inför realiteter. Alltdet här talet om att det nya skattesystemet skall innebära revolutionerandeförändringar, naturiigtvis skattesänkningar, eller all man över huvud lagetskall kunna få mera skatteinkomster om man sänker skallen - del är juinnebörden i linje - vågar man intepraktisera på vare sig riksplanet, landslingsplanet eller kommunplanet. På denpunkten är jag överens med dem av partivänner som är tvingadeatt ta ett ansvar. Fårjag gratulera för den naturlyrik som han innerst inne ihjärterÖUerna besitter? Hans sätt all skildra skärgårdens blomster, när primulaveris och nemorosa slår i blom, när alfågeln ropar, när ejdern får sinagässlingar, är värt en honnör. Det vittnar om fantasi och inlevelse. Försök medlitet grand av den inlevelsen när funderar över skattepolitiken, såkommer han myckel närmare finansministern! Jagtror det var som också talade om att här har tidningenFackföreningsrörelsen varit kritisk och sagt ifrån att nu får det vara slut medprovisorier, nu skall vi ha ett nytt skallesystem. Ja, dessa provisorierhärsken i samförstånd, kanske inte med tidningen men meddem som beslutar inom fackföreningsrörelsen. Det sista provisoriet, som harlagts ut i form av en beställning , innebär ett tillmötesgående efter ensländigaframställningar från LO, TCO och . Om den sittande skatlekommittén längrefram får möjligheter alt göra ett nytt system, skall det bli mycket intressantall fä avläsa del. Men tro inte att man med ett allmänt tal om nya system ochett avståndstagande från s. k. provisorier kommer fram till den lysande lösningenalt vi har ett välfärdssamhälle med vad välfärdssamhället kostar utan attbehöva betala de skatter som del kostar! Det är fråga om var man skall läggadem - härvidlag kan man ha olika meningar. Jag är inte säker på att vara beredd att ulan vidare svära på de uppfattningar som måhändatidningen innerst inne anser vara de riktiga vägarna. Påsamma sätt är det med den här diskussionen om indexreglering av skatterna. Detär sannerligen ingen radikal medicin för att bättra saker och ting. Dethär har vi talat tillräckligt om, så jag skall inte ta tiden i anspråkytterligare. Jag har gått över liden, herr talman - jag brukar göra det - ochjag 'ber om ursäkt för detta. Men låt mig säga så myckel som att de nationersom prövat denna indexreglering av skatterna står ju inte som några specifikaföredömen när del gäller folkhushållning och ekonomisk situation i nationen. När jag satt och lyssnade på skattepolitiska propagandatyckte jag - det låter litet hårt, men jag måste nog säga del - alt del vardekadans i förhållande till vad hans parti har framfört i sådana härfrågor. Del fanns ju trots alla överdrifter ändå hos ochGunnar en viss konsekvens. För del första var de ganska rädda omstatsfinanserna och rädda om landels ekonomi, och för det andra höll de myckelhårt på att man skall betala för reformerna. Det är den där enkla och riktigaslutsatsen som jag inte finner längre i det moderata samlingspartiet, och nuförstår jag, herr talman, varför man slopat den gamla satsen "Lita påhögern". Finansministern började med ett svar på min interpellation, och jagtackar honom för del. Dentanke som gick igen både i det utdelade svaret och i finansministernsreflexioner efteråt, som svävade ut på ganska vida vägar, var alt de snabbistigande olje- och råvarupriserna har fört med sig ett betydande omslag iSveriges utrikeshandel. Vi hörde detta, all från ett beräknatöverskott på hamnar vi i ett faktiskt underskott på 4miljarder. Alldeles uppenbart är att det i det här nya läget enligt regeringensbedömning krävs en fortsalt stram kredilpoliiik. Del är detta som gjort att jagfrågat - jag är undrande om det verkligen är regeringens mening att dennastrama kredilpoliiik skall fortsättas ända till dess att balansen iutrikeshandeln är återställd. Det är ju i stor utsträckning svenska pengar somhar vandrat ut när vi betalat för oljan, och dessa finns , med nya ägare,insatta på bankkonton i och på andra håll. Del är inte orimligt -jagskall komma in på del litet senare - alt vi lånar tillbaka av dem. Menfinansministern för oss med sitt svar, tycker jag, rätt in i självagrundfrågan; Skall vi svälta eller investera oss till balans i utrikeshandeln?Det är naturligtvis en fråga som inte på något sätt är ensamt om, föromslaget i vår utrikeshandel är ju bara en mindre del av hela den ekonomiskavärldsbilden. Jaghar inte någon annan uppfattning än finansministern: är i själva verketganska lyckligt lottat. Våra exportvaror har stigit raskt i pris påvärldsmarknaden. Genomsnittet är ca -t- 30procent. Massapriserna har gått upp , papper och papp med 67procent, järn och stål . Och här hemma har vi ju med hjälp av bl.a. den sänkta momsen lyckats hålla den ekonomiskaaktiviteten uppe högre än den annars skulle ha legat och arbetslösheten imotsvarande mån nere. OECD-ländernasom grupp skulle normall ha haft ett överskott i sin handel med andraländer. får de i stället ett underskott 1974 i storieksordningen 250-300miljarder kronor, dvs. lika mycket som hela den svenska bruttonationalprodukten- vad vi gemensamt har arbetat ihop. Tilldetta väldiga problem kommer så hela infiationsproblemet, en inflation som harsvept fram i tre vågor. Först kom de väldiga prisstegringarna på råvaror. Dehängde samman med att högkonjunkturen var så samtidig och samstämmig i storadelar av världen med undantag just för . Sedan kom1973-1974 fyrdubblingen av oljepriserna, som slår igenom fullt ut i alla ledi ekonomin. Och den tredje inflationsvågen var den som utlöstes på många håll närlöntagarna av naturliga skäl ville kompensera sig för penningvärdets fall. Närinflationen väl blivit så här snabb är ju risken att den lätt rullar på av sigsjälv genom spekulalionsuppbyggnad av lager, genom jakt på fasta värden, genomkapplöpning löner-skatter-priser och på sina håll en allmän brist på tilltrotill regeringarnas förmåga att hålla penningvärdet uppe. Detvar för alt bryta denna onda cirkel av inflationsförväntningar som leder tillny infiation som vi gav vår medverkan till Hagaöverenskommelsen. Vi menar attgenom sänkt skatt, genom ett första spjärnlag mot inflationen, genom konkretaåtgärder för att mildra verkningarna av den infiation som vi inte kan kommaifrån samt genom all låsa en del av konjunklurvinslerna för investeringar bordeparterna gå in i avtalsrörelsen med goda förutsättningar för ett snabbi ochlugnt förlopp. Därvill jag hell kort säga några ord om finansministerns presentation av gårdagensproposition. Visst är det bra att de anställda får vara med och bestämma omdessa nya stora investeringar. Vi menar all det skall ske över hela fältet. Omvi får en ny aktiebolagslag som bygger på att de anställda intebara är insatt arbetskraft ulan har en med kapitalägarna likvärdig ställning,så får vi ett sådant syslem. Men modellen just , att företagsledningen och deanställdas representanter säger sill och alt regeringen sedan bestämmer, ärverkligen inte ett mönster för framliden när del gäller arbetsdemokratin.Arbetsdemokratin bör tvärtom gå ut på alt de som är verksamma inom förelagensjälva kan klara sina problem inom de ramar som staten drar upp. Och vi fårdärför vid riksdagsbehandlingen försöka se till alt inte regeringen, och dåfrämst finansministern, blir den som skall bestämma i detaljerna, ty del voreatt förvandla arbetsdemokratin till centralstyrning. Menlåt mig återknyta till kampen mot inflationen. Ute i världen beror den nu iallt mindre grad på höjda råvarupriser. De enorma betalnings-underskottenfrestar många regeringar att strama åt. Ur varje lands eget snäva perspektivkan det ibland förefalla rimligt att göra del, även om priset då blir högt iform av växande arbetslöshet, en tanke som vi inte kan acceptera här hos oss.Men om alla länder handlar på del sättet blir följden - som en del avundergångsprofeterna litet väl drastiskt har uttryckt det - en världsviddepression och massarbetslöshet. Vi kan ju inte exportera inflation ocharbetslöshet till varandra. Dä råkar alla illa ut. Det är den enkla sanning somvärldens regeringar borde vara betydligt mer medvetna om än på1930-talel.