prot · FX0954 · 1974-12-31 00:00:00 — Vi hoppas givetvis att de synpunkter och förslag somvi kommer med skall bli till båtnad både för fångvårdspersonalen och för deintagna. Jag vUl med detta yrka bifall tUl utskottetshemställan utom på de punkter som behandlas i reservationerna 3, 4, 5, 13 och16, där jag yrkar bifall tUl reservationerna. Vad här yttrat i egenskap avordförande i utskottet har jag inte något speciellt att säga om. Hur stora mananser aft de förändringar är som åstadkommits genom preciseringarna iutskottsförslaget kan ju vara en värderingssak. Men taladeockså för sig själv, och då är del intressant att jämföra i dagmed den som var med i brottskommissionen . Jagvet inte vilken förändring här har genomgått tUl det bättre,även om naturligtvis vackra ord och moraliserande inte kostar så mycket. Jag skallinte ge mig in på detta. Det är egentligen två saker i fru Kristenssonsanförande som uppkaUat mig tUl svaromål. Den ena är det angrepp som gjordes motde statliga arbetsgivarna när det gäUer anstäUning av dömda personer. satte dem i motsatsställning tUl de privata arbetsgivarna, somskuUe vara värdiga och mottagliga när det gäUer att acceptera dömda personer. Detta är nog inte verkligheten, . Det finnsbåde bland statliga och privata arbetsgivare sådana, som ogärna eller överhuvud taget inte alls vUl ta i sin tjänst personer som är dömda. har ingen grund för sitt påstående att det skulle finnas någongenerell skUlnad mellan statliga och privata arbetsgivare. När det gäller de statliga arbetsgivarna kan jag upplysafru om att vi från har skickat ut cirkulärtill dem, i vilka vi starkt betonat att de vid anstäUning icke skall fästaavseende vid att en person har blivit dömd, såvida det inte gäller någotspeciellt brott, som kan ha betydelse för anställningen och eventuellafrestelser som anstäUningen kan medföra. Vi har tUl yttermera visso tagitkontakt med statens försäkra oss om dess medverkan i denmån så kan ske vid anställningar med uppmaning om att man skall ta hänsyn tillde behov som en frigiven person kan ha att få anställning. Vi har som fruKristensson också vet i det brottsförebyggande rådet tUlsatt en särskildarbetsgrupp, som uteslutande skall syssla med problematiken att hjälpa dömdapersoner att få anstäUning. De angrepp här gjorde är alltså obefogade,och det finns inte någon gmnd för sådana påståenden. Det andra jag skulle vilja nämna något om ärhäktningslagstiftningen och förhållandena på häktena. Det torde för fruKristensson inte vara obekant att det inom arbetas meddirektiv för en utredning på detta område. Det är klart att det hade varitönskvärt att vi kunnat lägga fram förslag på detta område. Det ärmånga frågor som trängs i departementet, men vi måste ta dem i tur och ordning.Vi har avslutat arbetet när det gäller kriminalvård i anstalt, och vi är nu igång med att ta upp frågan om de häktades situation. Jag skall inte närmare gåin på detta. Det är alldeles klart att det finns ett behov av att se över såvälproblematiken om häktningsgrundema som häktningstiderna liksom ävenförhållandena och frågan om utformningen av lokaler ochandra anordningar för de häktade. den 3 aprU 1974 Kriminalvård i anstalt m. m. FmKRISTENSSON (m) kort genmäle: Även om det är svårt att känna sig självvägar jag ändå påstå att jag inte har genomgått någon mera nämnvärd förändringsedan jag deltog i arbetet i brottskommissionen. Jag har nämligen fortfarandeden uppfattningen, herr justitieministern, att det angelägnaste i ett samhäUeär att förebygga brott, och den brottsförebyggande verksamheten bedrivs juinte minst av poliser. Den knapphet på poliser som vi haft i detta land harlett tiU att många människor dragits in i kriminalitet helt i onödan. Det varden saken vi höll på med i brottskommissionen. Vad vi skaU diskutera är hur de människor som harbegått ett brott och ådömts ett straff skall behandlas. Jag har inte ändrat mininställning pä den punkten; det är bara det att min insikt i dessa frågor Nr 54 har ökat efter samtal med intagnaoch fångvårdspersonal. Onsdaaen den '®'" ' sedan kalla mina ord förvackra och moraliserande, det får stå för 3 aoril1974 '" ®®" räkning. JagvUl bara bekänna att detta är min absoluta Kriminalvård i anstalt m. m. uppfattning,och den står jag för. Vad beträffar frågan om de offentiiga arbetsgivarna undrarjag om inte justitieministern lever i en avskUd värld i kanslihuset. Denpraktiska verkligheten kanske inte alla gånger tränger in där pä alla områden.Jag vUl bara informera justitieministern om att vid den kriminalvårdskonferenssom ägde mm i var det en samstämmiguppfattning att de offentliga arbetsgivarna var negativa när det gällde altanställa tidigare straffade. Den informationen kanske också kommertUl kanslihuset. Jag tror att det finns åtskilligt ytterligare att göra här Beträffande häkteslagstiftningen ger herr statsrådet inteklart besked om huruvida det förslag som vi har framlagt kommer att bakas in iden större utredningen om gmndema för häktning eller om frågan kommer att lösasseparat. I varje faU vill jag informera kammarens ledamöter om att sedanutskottet hade fattat preliminärt beslut om att vi skulle hemställa tUl Kungl.Maj:t att få förslag tUl en häkteslag så uppträdde justitieministem hosarbetarekommunen i och meddelade att vi hade att förvänta förslag tillhäkteslag. Jag sade inte, , att det varbra ställt när det gällde de statliga arbetsgivarnas inställning tUl straffade.Vad jag riktade min kritik mot var ensidiga angrepp på justden kategorin och hennes påstående om att det skulle vara så mycket bättrebland privata arbetsgivare. Jag är medveten om att det finns mycket motståndatt övervinna på båda dessa områden. Det är en av orsakerna tUl att vi inom detbrottsförebyggande rådet har en särskild arbetsgrupp som sysslar med detta. i (fp): Mycket av värde har redan anförts, och jagkan i långa stycken instämma i vad utskottets ordförande har sagt, inte minst ifråga om en ytteriigare satsning på frivård. Hennes uttalanden gladde mig. Detär inte alla gånger som vi från har mötts av förståelse när vi harhävdat att kraftfuUare åtgärder bör vidtas på det området. Likaså vUl jag särskilt understryka vikten av att denarkomaner och alkoholister som finns på våra anstalter får adekvat vård. Ocksådär vill jag gäma instämma i vad sade. "1 varje demokrati är respekten för lagen en grundvalför samvaron människoma emellan. Utan tryggliet till liv och lem är inget samhälle ett gott samhälle. Att skydda människor mot brott och mot brottets verkningar är centrala uppgifter för vårt rättsväsen." Så inleddes den motion som lämnades från i anslutning tUl propositionen 20 med förslag till ny lagstiftning om kriminalvård i anstalt. Men vi var angelägna att tillägga: "Men rättstryggheten handlar också om hur 30 människor behandlas av domstolaroch förvaltningsmyndigheter, vare sig de äråtalade eUer kommer i kontakt med sådana institutioner av andra Nr 54 Kriminalvård i anstalt m. tn. har länge krävt reformer i syfte attytteriigare förbättra -j anril 1974 rättstryggheten. Brottsförebyggande verksamhet, skydd för den som utsätts för brott, garantier för en opartisk behandling av den som misstänks för brott och återanpassning avden brottslige har varit och är alltjämt hörnpelare i det liberala arbetet förökad rättstrygghet. föreslog 1972 att en parlamentarisk beredningskulle tUlsättas för att få tUl stånd en genomgång, en totalbedömning ochförstärkning av samhällets brottsförebyggande åtgärder. Vi har kommit sålångt att vi fått ett brottsförebyggande råd med bl. a. uppgiften att samordnasamhällets insatser mot brott. Polisen har fått ökade resurser som innebär atlden preventiva verkan som risken för upptäckt utgör, blir större. En väsentliguppgift för den fortsatta kriminologiska forskningen måste vara att skapastörre klarhet rörande effektema av olika straffpåföljder Det saknasfortfarande tillfredsstäUande vetenskapliga belägg för den ena eUer andra teorinom allmänpreventionens existens och verkningar. Ändå är det en nyckelfråga föruppläggningen av kriminalvården. Det saknas också vetenskaplig uppföljning avpåföljdernas individualpreventiva effekter på . Det är därför enligtvår mening angeläget med ökade kriminologiska forskningsinsatser. Hithörande frågor har varit föremålför en livlig debatt. Kriminalvårdspolitiken har diskuterats på olika håU ochinför olika fora. Debatten har stundom varit mycket intensiv. Inom kriminalvårdsberedningenuppnåddes dock enighet rörande kriminalvårdens aUmänna inriktning, och dessriktlinjer godkändes av statsmakterna under föregående år. Genom denproposition som vi nu behandlar föreligger förslag tUl ny behandlingslag, ochdärmed skuUe det aktuella kriminalpolitiska reformarbetet vara avslutat. Frånfolkpartiets sida har vi inte helt kunnat acceptera propositionens förslag. Vihar dessutom aktualiserat en fortsättning av det kriminalpolitiskareformarbetet. Under remissbehandlingen av föreliggande förslag har bl.a. framförts att ett konsekvent fullföljande av den tanke på integration avanstaltsvård och frivård, som vi finner synnerligen viktig det vill jagkraftigt understryka - och som också kommer tUl uttryck i förslaget, borde haresulterat i en för anstalts- och frivård gemensam lagstiftning, avsedd attreglera allt kriminalvårdsarbete på verkställighetsplanet. Tanken på en sådankriminalvårdslag borde enligt vår mening utredas närmare. Visserligen kan motdenna tanke anföras och jag har fått höra det bl. a. i utskottet attbestämmelserna om kriminalvård i frihet har reformerats och atterfarenheterna av den lagstiftningen och av nu förestående reformer påanstaltsvårdens område bör avvaktas, innan man överväger en gemensamlagreglering av aUt kriminalvårdsarbete på verkstäUighetsplanet. Man bör dockinte enligt vär mening stanna vid de resultat som uppnåtts. Som utskottet anfört i sitt betänkande under avsnittetAndra samhällsorgans ansvar för kriminalvårdens klientel erfordras från Kungl. Maj:ts sida kraftfulla åtgärder för ernående av specieUa former för 31 den 3 aprU 1974 Kriminalvård i anstalt tn. kontaktoch samverkan meUan kriminalvården samt myndigheter och organ utanförkriminalvården. Där har ju också utskottet gjort ett särskilt uttalande, somjag vUl understryka. Däriämte krävs i linje med det som anförts i vår motionytteriig-are överväganden när det gäller samarbetet mellan skildakriminalvårdsorgan på anstaltssidan och frivårdssidan. Ett konsekventfuUföljande av huvudtanken bakom kriminalvårdsreformen fordrar därför enligtvår mening en övergripande lösning, som bäst kommer tUl uttryck i en för alltkriminalvårdsarbete på verkställighetsplanet gemensam lagstiftning. Vi föreslår därför att hos Kungl. Maj:t begärförslag tUl sådan lagstiftning, och jag yrkar i detta sammanhang bifall tUlreservationen 1. Det lagförslag som vi nu har att behandla är ett försökatt genom olika bestämmelser få ökade möjligheter att anpassa åtgärderna inomanstaltsvården efter den intagnes personliga förutsättningar. Det rådervisserligen mycket delade meningar om anstaltsbehandlingens värde, och den harpå senare tid blivit föremål för kritik från skilda håll, som föregående talareredan har påmint om. Frihetsförlusten, säger man, skapar oöverstigliga hinderför en meningsfull behandling. Men även om frivården bör utnyttjas i aU möjligutsträckning och det är det som vi anser vara angeläget finns behov avfrihetsberövande påföljd. Det kan man inte komma ifrån. Det gäller främstgrövre våldsbrott eller tUlgrepp och brott riktade mot samhällets väsentligafunktioner. Samma förhållande gäller den organiserade brottsligheten, isynnerhet om den har internationell anknytning, som t. ex. narkotikasmuggling.I vissa fall torde frihetsberövandet också behövas som ett uttryck församhäUets ogUlande av vissa beteenden. Men när detta är sagt vUl vi framhålla vikten avatt behandlingen på fångvårdens anstalter får ett mer meningsfullt innehåll.Möjligheterna tUl studier och yrkesutbildning måste förbättras för den somönskar sådan utbildning, och övergången till ett liv i frihet måste i samverkanmed den intagne planeras så tidigt och så effektivt som möjligt underanstaltsvistelsen. Åtgärder för att skaffa arbete och bostad till den intagnemåste tillmätas mycket stor betydelse, men för många intagna är det ocksåviktigt med ett personligt stöd efter anstaltsvistelsen.Samarbetet mellan kriminalvårdsmyndigheterna och andra myndigheter ochorganisationer är också av mycket stor vikt. Det föreliggande förslaget till lag innebär väsentligaförbättringar jämfört med tidigare lagstiftning. Viktigt är att målsättningenså klart formulerats: "Kriminalvärden i anstalt skall utformas så att denintagnes anpassning i samhället främjas och skadliga följder avfrihetsberövandet motverkas." Jag finner detta vara en portal över den lagstiftningdet här gäller. Olika åtgärder vid behandlingen måste underordnas denna övergripandemålsättning. Detta galler inte minst användningen av isoleringsstraffet. Utskottet är också, som vi hört ordföranden säga, somhelhet i princip negativt inställt till isolering och framhåller, att innan denåtgärden tUlgrips bör man i största möjliga utsträckning på andra vägar sökakomma till rätta med de missförhållanden som kan aktualisera en isolering.Utskottsmajoriteten har dock nöjt sig med en mindre ändring i 19 § och i övrigtgodkänt lagförslaget på denna punkt. Däremot tUlstyrker utskottetmotionsyrkanden i bl. a. vår motion om en skyndsam utredning avkonsekvenserna av avskildhet och möjligheterna att ersätta denna åtgärd medandra. Detta hälsar vi givetvis med stor tUlfredsstäUelse. Vianser emellertid inte att lagförslaget när det gäUer bestämmelserna omisolering och avskildhet kan godtas i sin nuvarande utformning. Olika undersökningartyder på att isoleringen kan medföra allvarliga skador på den isoleradesfysiska och psykiska hälsa, och det är därför nödvändigt att dess användningnedbringas tUl ett absolut minimum. Med hänsyn tUl detta föreslår vi att isolering somdisciplinär bestraffning avskaffas . De i 47 § i övrigt upptagnabestraffningarna, varning och förordnande att inte skaU inräknas iverkställighetstiden, torde vara till fyllest som disciplinära kontrollmedel.Disciplinära förseelser bör för övrigt i första hand sättas in i ettterapeutiskt sammanhang och mötas av åtgärder utan tvångsinslag. Vi föreslårsåledes att isolering enligt 47 och 50 §§ utgår ur lagförslaget. Jag yrkarhär bifall tUl reservationerna 7, 9, 11, 15 och 19. Vi kan dock inte i nuvarande läge motsätta oss att man imycket aUvariiga fall använder isolering. Vi hävdar att isolering enligt 20 §får tUlgripas endast om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet ellerom det föreligger överhängande fara för egen eUer annans säkerhet tUl liv ellerhälsa, för sabotagehandlingar eUer för andra allvariiga ordningsstörningarGenom denna precisering utmönstras det enligt vår mening alltför vaga uttrycket"menligt inflytande på andra intagna". Det anser vi över huvud tagetvara en mycket olycklig formulering, som kan tolkas på väldigt många olikasätt. Därför bör den, som vi ser det, inte finnas med i lagstiftningen. Menäven med den utformning som vi föreslår bör lagrummet tUlämpas med storrestriktivitet och endast när det bedöms vara oundgängligen nödvändigt. Jagupprepar mitt yrkande om bifall till reservationerna 9 och 11. I ett stort antal faU används i lagförslaget uttryck som"om det lämpligen kan ske" och "i den utsträckning det kanske". Vi har för vår del i motionen föreslagit en rad preciseringar, som ivissa fall även lett till ändringar i utskottets förslag tUl lagtext. Var ochen som studerar utskottsbetänkandet kan konstatera att så är faUet. I övrigthar utskottet hänvisat tUl att det här är fråga om en ramlagstiftning och attnärmare tUlämpningsföreskrifter skall ges i administrativ ordning i likhet medvad som är praxis i liknande lagstiftningssammanhang. Utskottet framhållervikten av att erforderliga preciseringar vidtas vid utarbetandet avtUlämpningsföreskriftema. Med vad utskottet här har sagt har även vi beträffande deförslag till ändringar som ej vunnit utskottets gillande tills vidare låtit ossnöja. Det är emellertid särskUt två fall, där utskottet följtvåra motionsyrkanden, som jag vill något kommentera. Det första gäller en förde intagna så betydelsefuU aktivitet som fysisk träning och utomhusvistelse. Omdessa ting föreskrivs i förslagets 13 §, att intagen såvitt det är möjligtskall beredas tillfälle tUl fysisk träning som är lämplig med hänsyn tUl Kriminalvård i anstalt m. m. 3 protokoll 1974. Kriminalvård i anstalt m. m. hans ålderoch hälsotUlstånd samt att intagen skaU ha möjlighet att vistasutomhus , om inte hinder möter. Där har utskottet fötitmotionsyrkandet och givit lagrummet en annan avfattning, som innebär attintagen skaU beredas tiUfäUe till fysisk träning som är lämplig med hänsyn tillhans ålder och hälsotillstånd. Man har alltså helt enkelt tagit bort"såvitt det är möjligt". Vederbörande skall alltså ha tiUfäUe tiUfysisk träning som är lämplig med hänsyn tUl hans ålder och hälsotUlstånd. Dessutom skall intagen ha möjlighet att vistasutomhus . Här är det en väsentlig skärpning. Det skall varautomordentligt svårt att ordna det, om vederbörande inte skall ha möjlighetatt vistas utomhus . Genom denna formulering undgår manju också tvångsinslaget i sammanhanget. Uttrycket "såvitt det ärmöjligt" har strukits, och i stäUet för "hinder" har införts"synnerligt hinder". Det andrafallet jag vUle nämna är placeringen av unga lagöverträdare. 1 lagförslagets 8 § sägs: "Vid placering av intagensom ej fyllt skall särskUt beaktas att han såvitt möjligt Uålles åtskUdfrån sådana intagna som kan inverka menligt på hans anpassning isamhället." I vår motion föreslog vi att sådan åtskillnad skaU göras såvidainte aUdeles specieUa skäl föranleder annat. För att man skall gå ifrån dettakrav skall det alltså vara alldeles speciella skäl gäUa en bättre behandling. Utskottet säger sig dela motionärernas uppfattning att detföreligger ett betydande intresse av att unga lagöverträdare placeras på sådantsätt att de inte utsätts för olämplig påverkan av andra, mera grovt kriminelltbelastade intagna, och anser att detta synsätt tydligare bör komma tUl uttrycki lagtexten. I enlighet härmed föreslår utskottet den ändringen av paragrafenatt orden "såvitt möjligt" utbyts mot "om ej särskilda skälföranleder annat" alltså en anslutning tUl vårt förslag. Jag är övertygad om att den ändringen är betydelsefuU, ochjag anser för min del att detta är en viktig sak. I samtal med en erfarenvårdare har jag blivit påmind om hur angeläget det är att dessa ungdomar, somkanske är dömda, inte sammanförs med ett grovt belastatklientel. Jag vill även erinra om att utskottet med anledning avmotionsyrkanden om ökad insyn i anstaltsverksamheten och förslag om utredningrörande medverkan av lekmän vid användning av isoleringsåtgärder gör detuttalandet, att en ökad insyn i enlighet med motionärernas önskemål skulle varaav stort värde inte enbart för de intagna utan även för anstaltspersonalen.Utskottet finner en närmare undersökning av här berörda frågor väl motiveradoch föreslår att vad utskottet i anledning av motionerna anfört om utredningrörande ökad insyn i anstaltsverksamheten skall ges Kungl. Maj:t till känna.Även det är en åtgärd som jag tror kan visa sig få stor betydelse. Slutligen, herr talman, vill jag erinra om hur viktigt vifunnit det vara att verksamheten inom anstalten redan från börian inriktas pååtgärder som förbereder den intagne för tUlvaron utanför anstalten. Frigivningoch överförande tUl vård utom anstalt skaU förberedas , och olikaåtgärder skaU syfta tUl att underiätta övergången tUl ett liv i frihet. HerrLÖVENBORG (vpk): behandlar nu förslaget tiUlagstiftning om kriminalvård i anstalt, och det är som så mycket annat ömsomvin och ömsom vatten. Det finns vissa förbättringar, men detta kan enligt vårmening inte undanskymma att man också på viktiga punkter konserverar uppenbaramissförhållanden. Det har ju i det här landet förts enintensiv kriminalvårdsdebatt. Den debatten har bl. a. inneburit tillsättandetav ett antal utredningar. 1967 tUlsattes kommittén för anstaltsbehandling inomkriminalvården, och sedan kom kriminalvårdsberedningen. Vi har fåttbrottsförebyggande rådet som ännu är ett oskrivet blad. Och det har, sist meninte minst, blivit ett engagemang och en opinionsbildning både inom och utomfängelsemurarna. Innan jag övergår till att behandla propositionen,betänkandet och de reservationer som fogats till handlingarna vill jag framföranågra principiella synpunkter. Det är bl. a. föUande. Vi menar att det finns all anledning att lägga ner kraft,energi och intresse på den viktiga uppgiften att försöka göra tillvaron inomfängelsemurarna människovärdigare, humanare och lättare att uthärda för deolyckliga som är berövade något av det mest omistliga för en mänsklig varelse,nämUgen friheten. Men fängelsetillvaron förändras ju inte med så enkla ting somatt man talar om "vård" eller "behandling" eUer genom företar så enkla reformer som att döpa om det kristallklara begreppet"isolering" till "enmmsbehandling". Ordlekar av det slagetär ungefär lika meningsfuUa som när man döper om "arbetslösa" tiU"friställda" eller kallar kapitalets hänsynslösaföretagsnedläggningar för strukturomvandling. Med förskönande omskrivningar kanman inför tänkande människor inte trolla bort allvarliga problem och missförhåUanden.Och när det gäUer just dem som närmast berörs av den här lagstiftningen handlardet i stor utsträckning om vad jag vill lägga in i begreppet tänkandemänniskor, trots att de av skilda anledningar sitter bakom lås och bom, som detbrukar heta. Vi skall självfallet göra vad som göras kan för attförbättra situationen inom fängelsets murar. Det är en viktig uppgift, även omjag i det här sammanhanget inte kan undgå att säga att det allra viktigastemåste vara att forma den yttre miUön, det samhäUe vi lever i, tiU att bli människovänligareoch uthärdUgare, mindre präglat av profitiakt och kommersialisering och mera avmänsklig gemenskap och likaberättigande. Detta är trots allt det helt primära idessa sammanhang. Och även om vi skulle leka med tanken pä att vi i skullekunna skapa världens bästa och humanaste fängelser kommer brottslighet och högåterfalls-procent att vara ett både stort och växande problem om man inte kanskapa trygghet när det gäller så triviala men viktiga ting som arbete ochbostad. Och det kan man inte . Hur kan man tro att man effektivt skaU kunna bekämpabrottslighet och asociaUtet när man inte ens garanterar den primära rätten tillarbete efter avslutad skolgång, när hetsen på arbetsplatserna är så hård attfler och fler människor tidigare och tidigare kastas ut som förbrukat materialdärför att de inte kan hänga med? den 3 aprU 1974 Kriminalvård i anstalt m. m. den 3 aprU 1974 Kriminalvård i anstalt m. m. Vi har ett genomkommersialiSerat samhäUe, ett samhälle därpornografi och våld i stor utsträckning förhärligas. Vi behöver inte gå långtfrån det här huset för att se hur och andra superhjältar sprättarupp magen på sina fiender med samma självklarhet som de sveper sin . Ochatt det i aUmänhet är skumma, ofta snedögda kommunister de tar livet av görknappast bUden smakligare. Men multinationella företag, filmbolag ochimportörer tjänar pengar på den typen av giftspridning. Inte skapar man på det sättet avsky för våld ochbrottslighet, för det är ju de brottsliga handlingarna som förhärligas, även ombrottslingen camoufleras som Unsets riddarvakt. Vi har bostadsområden som verkar så hårda, så onaturligaatt det åtminstone för en grabb som växte upp på landet förefaller varanästintiU det outhärdliga. Inte är det folket som har stått för denbostadsplaneringen. Den har i stor utsträckning styrts äv arkitekter somsjälva bor i en annan miUö samt av kapitalintressen som bara har haft vinstensom rättesnöre. Som alla vet har vi också stora ekonomiska och sociala klyftori vårt land. AUa dessa faktorer, ofta i kombination med varandra, utgörgrogrunden för brottslighet och asociaUtet.