prot · FX0993 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag håller med om att principen omfostrets rätt till liv inte går att konsekvent hävda. Det är fråga om en etiskkonflikt konflikten mellan fostrets rätt till liv och kvinnans rätt att hävdasina anspråk. SkiUnaden mellan de två ståndpunkterna är emellertid den att visom talar mot propositionen menar att Förslag till abortlag, m. m. lagstiftningenskall spegla denna etiska konflikt med avseende på hela graviditeten och intebegränsa den konfliktsituationen enbart till tiden efter den adertondegraviditetsveckan. i (s) kort genmäle: Det är naturligtvis mycket svårt att veta vadsom kommer att hända efter det att den nya lagstiftningen har trätt i kraft.Men hela utgångspunkten för mitt ställningstagande i denna fråga är att manskall försöka minimera det totala antalet aborter, både de legala och deillegala. Det är självklart att jag för min del föredrar de legala aborternaoch vill få ned de illegala så långt det över huvud taget är möjligt. Jag troratt man inte klarar det på annat sätt än genom att försöka balansera mellan detvå ytterlighetsståndpunkter som gör sig gällande här. Vi vet alltså ingenting om framtiden. Jag tror att vikommer att få en ökning av antalet aborter internationella jämförelser pekaråt det hållet. Det är därför som jag är motståndare till den härlagstiftningen. Det enda, herr talman, som kan mota en sådan utveckling ärnaturligtvis att vi bygger upp de förebyggande åtgärderna, att vi sätter inpropaganda mot aborterna för preventiva åtgärder. Det är möjligt att vi på denvägen skall kunna klara av det här problemet. Jag hoppas det. Och det är enförhoppning som jag verkligen önskar skall gå i uppfyllelse. Jag vill inte baraför att få rätt se ett betydligt ökat antal aborter i det här landet. Men jagbefarar att vi får det. FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Jag håller med justitieministern i ettavseende, nämligen att om man har en mycket sträng abortlagstiftning kanalternativet för kvinnan i många fall vara illegal abort. Men jag villsamtidigt understryka att med det lagförslag som vi föreslår i moderatasamlingspartiets partimotion, där man klargör att i de fall det får ansesoskäligt betungande för en kvinna att fortsätta med havandeskapet, hon skall harätt att få abort, så kommer för övriga fall alternativet inte att bli illegalabort, utan alternativet kommer att bli att kvinnan fortsätter graviditeten.Det är ju det som är skillnaden mellan herr statsrådets beskrivning av vårtförslag och vad förslaget egentligen innebär. Sedan finns det anledning notera att herrjustitieministern inte med ett ord berörde de straffrättsliga frågorna och demycket svåra och som jag ser det delvis icke tillräckligt klarlagda problem somen övergång frän bestämmelser i tiU bestämmelserna i denföreslagna abortlagen kommer att innebära. Det finns många frågetecken ikanten. Jag kan inte ta upp tiden med alla. Bara en konkret fråga, herr justitieminister: Om man viden abortoperation, som har utförts i enlighet med gällande föreskrifter, ändåfår fram ett som är livsdugligt på vetenskapens nuvarande ståndpunkt,vilka åtgärder är läkaren då skyldig att vidta? Är han skyldig att sätta inalla resurser som han känner till för att hålla detta barn eller vad man skallkalla det för vid liv? Eller vad skall han göra? juridiskfråga som jag inte har kunnat få svar på. Jag skulle uppskatta om herrjustitieministern ville ge mig ett svar på den. i (c) kort genmäle: Justitieministern säger att det av etiskaskäl inte finns anledning att dra någon gräns vid . Jag tror dockatt det finns anledning att även av etiska skäl dra en sådan gräns. Jag hartidigare redovisat min uppfattning och hänvisat till de synpunkter som jaganför i reservationen 3 för större restriktivitet efter tolvveckorsgränsen.Många av dessa skäl har även framförts av remissorganen. Jag menar att dessasynpunkter starkt talar för ett bifall till reservationen 3. Förslag till abortlag, m. m. Jag är glad över att problematiken kringvalet mellan illegal abort och legal abort konimit upp, och jag vill gärna ännuen gång beröra den. Jag är tillräckligt gammal för att ha upplevt situationenföre lag. Det har för övrigt i en avhandling lagts framuppgifter om det dåvarande läget. Jag försökte i mitt anförande att definitivthålla mig på den säkra sidan när jag nämnde att man räknade medatt antalet illegala aborter var minst 10 000. I den aktuella avhandlingen haremellertid sagts att antalet illegala aborter växlar mellan 10 000 och 100 000per år. Detta avser alltså tiden . Det framhålls också att 2 000 till5 000 kvinnor blev sterila varie år och att omkring 50 kvinnor dog vid abortingrepp. Mot bakgrunden av vad vi vet om tidigare förhållanden kanvi inte komma förbi frågan genom att hänvisa tUl de etiska synpunkterna. Vi kaninte heller klara situationen genom det som kallar förlagstiftningens normbildande verksamhet. Såvitt jag vet måste man, om man genomlagstiftning vill tvinga människor att följa vissa regler, också kompletteranormerna med straff. Är det en sådan ordning som önskar även iabortlagstiftningen? Jag vill inte tro det, men måste, om hontänker närmare efter, förstå att vi måste skapa en lagstiftning med kännbarastraff om vi tror på att vi genom den av henne angivna vägen skall kunna minskaantalet aborter. Jag trodde att de flesta hade kommit förbi dettasynsätt. Vi är alla överens om att vi skall försöka skydda liv, ochdärvid även tänka på fostrets liv, men den grundläggande skillnaden i vårauppfattningar ligger däri att medan tydligen menar att man kannå det resultatet genom förbud tror vi, att man måste försöka förebygga attsådana situationer uppstår där en kvinna vill ha abort. På många andrasamhällsområden har vi ju tillägnat oss det synsättet, att förändringar imänniskornas sätt att vara och verka åstadkommer vi inte med förbud men kanskegenom förebyggande verksamhet. Det är den vägen som vi markerar att vi vill gåi denna proposition. När var inne på normbildningen hade jagkanske litet svårt att hänga med, men en konkret fråga ställde hon i alla fall.Den gällde en situation då vid en abort ett har kommit fram och det av Nr 93 läkaren kan ifrågasättas, ommöjlighet finns att med alla tillgängliga Onsdaeen den medicinska resurser få fostret att fortleva. Hur skall man juridisktse på 29 j1974 den situationen? Jag förstår inte annat än att -------------------- läkaren här som i andra situationer måste göra vadsom står i hans makt medicinska resurser som han har. lag, m. m. () kort genmäle: Vare sig vi var födda då eller inte villingen av oss ha tillbaka den tid som justitieministern talar om denverklighet som innebar ett mycket stort antal illegala aborter och ett benhårtmoraliserande mot ensamma mödrar. Om det är vi helt överens. Vi är också heltöverens om att på alla sätt försöka förebygga en sådan utveckling av antaletaborter som vi tyvärr har bevittnat . Men herr justitieministern har inte dragit konsekvensen avsina egna principer, och det är det vi angriper. Skall abort vara ennödfallsåtgärd, bör också lagstiftningen ge uttryck för det genom att vara enundantagslagstiftning. Skall abort få ske efter moget övervägande, bör viockså ha garantier för att det mogna övervägandet är med i bilden och attkvinnan inte tvingas begå abort mot sin innersta vilja. Abort får inte vara ett preventivmedel, sägs det vidare.Man kan, herr justitieminister, inte gärna helt och hållet avmoralisera abortenoch fortsätta att moralisera över abort som preventivmedel. Justitieministern säger också att man löser inga problemmed förbud. Ändå är det även i justitieministerns eget lagförslag förbud motabort inte bara när fostret är viabelt. När fostret har passerat adertondeveckan är det förbud mot abort. Då behövs de indikationer som vi vill ha redanfrån första stund. Jag hoppas inneriigt att justitieministern inte menar attdessa förbud i hans eget förslag bara är slag i tomma luften. Slutligen trodde jag att justitieministern hade läst vårreservation, där det klart framgår att vi vill ha bort det s. k. straffhotetmot kvinnan. Det är alla i den här kammaren helt överens om, tror jag. Däremotmenar vi att det är stötande att ta bort varje form av straff för dem somanstiftar abort eller påverkar kvinnan till att själv begå abort. Där vill viha kvar en strafflagstiftning. () kort genmäle: Det är ju inte alldeles nödvändigt, herrjustitieminister, att en lagstiftning förknippas med straffsanktioner för attden skall vara normbildande. Jag tackar emellertid för justitieministerns svar på minfråga. Jag uppfattade svaret så att om man vid ett abortingrepp, som alltså syftar till att döda fostret, får fram ett som är sådant att man på vetenskapens nuvarande ståndpunkt normalt sett kan bedöma att man klarar det med vissa insatta resurser, så har man skyldighet att sätta in de åtgärderna för att klara livet på detta . Om jag får uppfatta svaret på det sättet, skulle jag e contrario vilja fråga: Vad händer då med den läkare som inte uppfyller den skyldigheten? Efter vad jag förstår av den 78 lagstiftning som kvarstår, måstehan väl dömas för mord. Det är naturligtvis mycket svårt att göra ettbestämt uttalande i en utomordentligt sällan förekommande situation. Det harutförligt diskuterats i utredningsarbetet och kan det välbättre än jag det går att tänka sig att ett kanbli livsdugligt. Därför vill jag bara svara här att såvitt jagförstår är det över huvud taget mycket svårt att tänka sig att en sådansituation skulle kunna inträffa som här har talat om. Jag harändå försökt svara på frågan vad som skall göras om den skulle inträffa. Menvad som skulle hända om en läkare i en sådan situation -om den nu inträffar inte skulle göra någonting, det vill jag inte göra något uttalande om här . Förslag till abort lag, m. m. Herr andre vice talmannen anmälde att ochfru anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätttill ytterUgare repliker. Debatten här om abortfråganunderstryker en stor enighet om de förebyggande åtgärdernas betydelse. Det harbetonats såväl i den nu föreliggande propositionen som i utskottsbetänkandet,och det har kommit till uttryck på många olika sätt. Grundtanken i propositionen är att det i första handgäller att se till att kvinnan inte skall behöva komma i en abortsituation. Ipropositionen har föreslagits att kraftigt ökade förebyggande åtgärder sätts inpå tre områden för det första rådgivning, för det andra åtgärder för attminska den enskildes kostnader för preventivmedel och för det tredjeinformationsinsatser. Därtill kommer de omfattande insatser inom familje- ochsocialpolitiken som fortlöpande görs för barnfamiljerna och som är av storbetydelse i detta sammanhang. Som exempel vill jag peka på denföräldraförsäkring som trädde i kraft och den angelägnautbyggnaden av daghems- och förskoleverksamheten. hade i sitt betänkande starkt understrukitbehovet av en utbyggnad av de förebyggande åtgärderna. Man tillmätte med allrätt den frågan stor betydelse. Men det saknades ett konkret underlag för heladenna viktiga fråga om de förebyggande åtgärdernas utformning och materiellainnehåll. Det var den frågan vi ställdes inför när det gällde att ta ställningtill propositionens utformande, och det var framför allt den frågan som leddetill att den särskilda arbetsgruppen tillsattes. Det var nödvändigt attarbetsgruppen fick ta upp till grundlig behandling hur och på vUket sätt deförebyggande åtgärderna skulle utformas. Det stod klart att överläggningar ochförhandlingar med sjukvårdshuvudmännen också var nödvändiga. När det gälldekostnadssidan framstod det även som en nödvändig sak att undersöka på vilketsätt de förebyggande åtgärderna kunde infogas i socialförsäkringen. Detta var några av de angelägna frågor arbetsgruppen hadeatt överväga. Resultatet av arbetet förelåg i böqan av innevarande år, och detär på grundval av detta viktiga utredningsarbete som det är möjligt att fatta beslut om en kraftig ökning av de förebyggande insatserna Förslag till abortlag, m. m. samtidigtmed att beslutet om den nya abortlagen fattas. Vad gäller de i propositionen föreslagna direktabortförebyggande åtgärderna räknar jag med att preventivmedelsrådgivningensnabbt skall kunna byggas ut genom att sjukvårdshuvudmännen eller annan sommeddelar sådan rådgivning ersätts med per besök frånsjukförsäkringen. Vid 500 000 besök , som jag anser det realistiskt atträkna med under ett inledningsskede, innebär förslaget att sjukvårdshuvudmännentillförs i ersättning förpreventivmedelsrådgivningen. Detta kan jämföras med det statsbidrag på ungefär1 miljon kronor som utgår till sjukvårdshuvudmännen för abortförebyggandeverksamhet. Enligt min mening kommer de i propositionen framlagda förslagenatt skapa goda förutsättningar för att preventivmedelsrådgivningen skall kunnabyggas ut i önskvärd omfattning och motsvara den alltmer ökade efterfrågan påsådan rådgivning. Jag vill understryka att jag anser det utomordentligtangeläget med en omedelbar och kraftig upprustning av den individuellapreventivmedelsrådgivningen. Det föreslagna ersättningssystemet underlättar förhuvudmännen att förverkliga denna målsättning. I propositionen har vidareförutsatts att särskilda insatser görs för personer och grupper som i dettasammanhang har ett markant behov av rådgivning och hjälp, t. ex. ungdom,kvinnor som fått abort och invandrare. Jag anser det mycket viktigt att dessa intentionerfullföljs. En viktig princip som slås fast i propositionen ochutskottets betänkande är att preventivmedelsrådgivningen skall vara kostnadsfriför den enskilde. Därutöver föreslås i propositionen även andra åtgärder föratt minska den enskildes kostnader för preventivmedel. harframhållit att den enskildes kostnader för födelsekontroll inte är obetydligaoch att utgifterna är kännbarare ju lägre vederbörandes inkomst är. Det ärbakgrunden till att bestämmelserna om prisnedsätt-ning för läkemedel föreslåsgälla för p-piller även då de förskrivs enbart i födelsekontrollerande syfte.Detta medför att ingen skall behöva betala mer än vid varje inköp avp-piller. Vad gäller övriga preventivmedel finns det anledning att i viss utsträckningtillhandahålla sådana utan kostnad i samband med preventivmedelsrådgivningen,och detta har beaktats vid beräkningen av ersättningen till sjukvårdshuvudmännenför preventivmedelsrådgivningen. Det tredje området för de viktiga förebyggande åtgärdersom tas upp i propositionen är preventivmedelsinformationen. Allmänpreventivmedelsinformation kan lämnas dels som information om olikapreventivmetoder, dels som upplysning om existerande individuellpreventivmedelsrådgivning. Vid sidan om skolan är det i huvudsaksocialstyrelsens som har till uppgift att bedrivapreventivmedelsinformation. I den informationsverksamhet som nämnden redansatt i gång på preventivmedelsområdet har tyngdpunkten lagts vidungdomsgrupperna. kommer även ifortsättningen att ha en central ställning när det gällerinformationsverksamheten på detta område. I propositionen har därförföreslagits att nämnden får ytterligare resurser för att kunna genomföra en långsiktigpreventivmedelsinformation i hela landet. Särskilt angeläget är det enligt minmening attinformationen når ut.till ungdomen, såväl den förvärvsarbetande som Nr 93 Här kan ungdoms- och kvinnoorganisationer liksom /-> j j andraorganisationer göra värdefulla insatser; jag viU här också erinra om _ . ,q-, zy m aj i y / t* verksamhet. Genom kommer särskilda medel---------- attställas till förfogande för olika organisationer som är villiga att delta i rorslag till abort- Härutöver tillkommer de medel som jag 'S, tn. föreslagitför information genom massmedia i samband med att den nya abortlagstiftningenträder i kraft. Jag viU också understryka betydelsen av den lokaltbedrivna informationsverksamhet som sjukvårdshuvudmännen haransvaret för och som har beaktats vid beräkningen av den ersättning som skallutgå till dem för preventivmedelsrådgivningen. I denna debatt om abortfrågan känner jag också ett behovav att framhålla betydelsen av det utomordentligt viktiga forskningsarbete sompågår om preventivmedel och familjeplanering. Flera talare har här i debattenockså framhållit betydelsen av forskningens insatser. () har på svenskt initiativ startats ettomfattande program rörande forskning, utveckling och utbildning inomfamiljeplaneringens område. För detta har man byggt upp fyra forsknings-ochutbildningscentra i olika delar av världen, och det första av dessa harförlagts till i . Ändamålet med programmet äratt utveckla och förbättra möjligheterna till familjeplanering. Arbetet bedrivsi form av ett flertal internationella arbetsgrupper, tiU vUka bl. a. mångaframstående svenska experter är knutna. är också den ekonomiskt settstörste bidragsgivaren till detta viktiga program på familjeplaneringensområde. Jag vill med detta inlägg i debattenunderstryka betydelsen av att vi efter noggranna förberedelser där bl. a.Sveriges läkarförbund har gjort en betydelsefull insats nu kan genomföra entidsenlig abortlag och att beslutet om abortlagen kan kombineras med kraftigtökade insatser i fråga om preventivmedelsrådgivning och andra förebyggandeåtgärder. Det är enligt min mening följdriktigt att beslutet om de ökadeförebyggande insatserna nu kan fattas med beslutet om den nyaabortlagen. Detta synsätt har också kommit till klart Uttryck i socialutskottetsbetänkande och även präglat debatten här . Jag är övertygad om att vihärigenom skapar de rätta utgångspunkterna för en riktig lösning av debetydelsefulla frågor som den pågående debatten handlar om. Få lagfrågor har som abortlagstiftningensplittrat folkmeningen i västerlandets kulturnationer. TUl synes heltoförenliga principer bryter sig mot varandra, hos oss liksom på andra håll. Vår debatt om det ofödda barnets rätt till liv, liksom omden åldrande och sjuka människans anspråk på att hålla en flämtande livslåga brinnande, har alltmer präglats av ett slags relativistisk syn. Den erkänner inte att även en blivande människa - fostret - har samma rätt som andra mänskliga varelser att få sitt liv garanterat. Rätten till liv vägs emot andra faktorer: kvinnans nödsituation, hennes oberoen de och likställdhet, den sjukes Udanden, påfrestningarna för nära i 6 protokoll 1974. Förslag till abortlag, m. m. anförvanterunder deras långa väntan på det oundvikliga slutet. Livets egenvärdeifrågasätts av levande människor, vilkas yttersta uppgift det är att föra livetvidare. Författaren har i en liten diktbok,, hävdat en annan grundsyn då det gällerlivets slut. Men den kan lika gärna gälla livets uppkomst, därför att det hantalar för är livets eget värde. Hans dikt är personlig och djupt gripande. Denär präglad av diktarens egna upplevelser, av en fars outtröttliga vakande undersin åttaåriga dotters plågsamma dödskamp. Dikten talar för sig själv och kanskeockså till många ledamöter av denna kammare: "Vemkan bestämma värdet som lysermed värme i mörkret av matthetoch smärta? Vem gervem rätten att slutgiltigt söva ett livtill det smärtfria töcken som ärporten till döden? Ditt livär ditt enda. skall duäga din levnad. Mångafinns som lider med, som ömkar sig och önskar det går snabbt. De menarväl, men har så trubbig insikt. De har noginte rätt förstått att tidennärmast före döden är en delav livet självt. börjat först när livet tagit slut." Ingen i dennakammare lär förneka att den humanistiska grundsyn som de västerländskakulturnationerna ansluter sig till bygger på respekten för liv och på detsociala ansvaret för dem som har det svårt, för de svaga och framför allt fördem som inte med egen kraft kan hävda sina intressen. Ju svårare dessa de mångasvaga har det och ju svagare de är, desto större är våra dvs. samhällets förpliktelser att garantera skydd. Respekten för det mänskliga livet har en starktförpliktande innebörd för både lagstiftare och lagtillämpare. Människans skyddtill livet är en så grundläggande princip för moralbildning ochrättstillämpning i vårt svenska samhälle att det inte i något sammanhanghittills ansetts böra ifrågasättas. Vår nya grundlag stadgar förbud motdödsstraff. Inte ens de mest bestialiska ogärningar, terrordåd och hämningslösaflygplanskap-ningar har ansetts berättiga avsteg från grundsatsen om detmänskliga livets okränkbarhet. Samhällets omtanke tar sig uttryck i skyddslagarav det mest skiftande och ingripande slag. Vi lagstiftar t. o. m. om bilbältenför att tvinga människan att vara mer aktsam om sitt eget liv. Den medicinska vetenskapen, vår social- och sjukvård ärhelt inriktade på att bevara liv, även efter det att alla yttringar av viljaoch tänkande har slocknat. Detta vårt gemensamma ansvar för de svaga, de gamlasoch sjukas rätt till förtroende för sina vårdare och deras medvetande om att liv hurflämtande livslågan än brinner har ett egenvärde och anspråk Nr 93 på skydd, allt detta har, hittiUs, motstått merrelativistiska, och i det OncHaeen Hen enskildafallet kanske rent av ibland mer humana bedömningar av rätten ~ri _ im,i attavkorta ett liv som är "levande" eller aldrig blivit det.---------------- Många menar att principen om livets helgd inte rimligenkan drivas hur rorslag till aöort-långt som helst. Alltför hårt förfäktadskulle den principen rent av kunna "S' '' ' åberopas mot användning avpreventivmedel. Det är först någonstans efter befruktningen som livsgränsenmåste dras - menar dessa människor. Och deras slutsats är att någotsjälvständigt individuellt liv - någon livsduglighet inte föreligger förränefter de i lagförslaget angivna tidsgränserna för fri abort. Sammameningsriktning gör också gällande, att ingen företrädare för samhället kanbättre än kvinnan själv lösa den svåra själskonflikt i vilken hon kan befinnasig och bedöma om hennes motiv för att inte föda sitt barn är starkare änsamhällets krav på rättsskydd för detta ofödda barn. Om det förhåller sig så att värt gemensammapostulat är livets okränkbarhet, kan dessa argument inte godtas. Från denna utgångspunkt - fostrets, den blivande människansrätt till sitt eget liv har det biologiska begreppet"livsduglighet" ingen betydelse. Det ofödda barnet saknar ju inte etteget liv, även om det inte är "livsdugligt" i den meningen att det ärhelt oberoende av modern. Om inget avbrott sker, leder utvecklingsprocessensjälv fram till en ny människa. Inte heller det nyfödda barnet är i denmeningen livsdugligt, att det kan leva ett eget liv utan omhändertagande. Detär i själva verket mera oskyddat efter födelsen än det var . Samhällets ansvar för människans liv kan inte rimligeninträda först efter den svårbestämda och med fortgående medicinsk utvecklingallt tidigare tidpunkt, då barnet kan leva ett från modern frigjort liv.Samhällets ansvar måste finnas även . Däremot kan havandeskapetsframskridande ha betydelse vid avgörandet av konflikten mellan moderns ochbarnets anspråk. Det blivande barnets utvecklingsgrad påverkar alltså inte detprincipiella betraktelsesättet - skyddet till liv , däremot själva avvägningenmellan de intressen som här står mot varandra, mellan de konflikter som kanuppkomma. Att kvinnan själv har större möjligheter än utomståendeatt avgöra styrkan av motiven för att avbryta det egna havandeskapet skall generellt sett ingalunda förnekas. Inte heller att det kan upplevas som förödmju kande att utomstående personer skall söka lösa så djupt personliga och ömtåliga konflikter som det här är fråga om. Det kan likväl inte utgöra motiv för "fri abort", för så vitt man inte underkänner grundsatsenom samhällets ansvar för det mänskliga livet. Erkänner man detta samhällets ansvar, då följer också därav att det måste åvila samhällets företrädare att pröva om principen skall brytas i en konfliktsituation. Svensk lagstiftning godtager i intet fall att den enskilde medborgaren själv löser de motsättningar som kan uppkomma mellan skilda, mot varandra stående grundprinciper. Inte i något rättssamhälle och det är bl. a. detta som ger innehåll åt begreppet rättssamhälle - tolereras att den enskilde medborgaren själv tager sig rätt. Det är samhällets organ som har att pröva och besluta. Annars skulle konsekvenserna bli orimliga för 3