prot · FX0914 · 1974-12-31 00:00:00 — Visst kundevi ha begärt att hela vår katalog över fri- och rättigheter skulleläggas till grund för riksdagsbeslutet just 1973, Men hade vi gjort det skullemajoriteten det sade man i varje fall sannolikt ha glidit tillbaka till singamla ståndpunkt att en utförlig paragraf över fri- och rättigheterna igrundlagen bara var tUl besvär. Vi valde därför att medverka till en förstaförbättring, mot löftet att arbetet skulle fortsätta till 1976, Den utredningsom vi har begärt skall vara klar . Jag hoppas vi då fårhjälp från alla dem utanför som är oroade, så att vi 1976 kankomplettera grundlagen med ett utbyggt kapitel om våra medborgerliga fri- ochrättigheter. Jag upprepar : Redan med det nu vilandegrundlagsförslaget kommer vi att skydda några av dessa fri- och rättigheterbättre än med alltjämt gällande grundlag. Den här situationen att debatten kommer så att säga ett årför sent visar en sak: hur viktigt det är att människorna får inblick i vadriksdagen håller på med, vad besluten betyder. Det finns en ny värdeskala imassmedia som vi inte kan göra mycket åt, där politiska pikanterier ochgissningar tar över upplysningar om vad som faktiskt händer i . Menvad vi kan göra någonting åt är själv. Vi kan också bekämpa den härnya värdeskalan i den offentliga debatten men inte på annat sätt. Vi har från försökt att verkhgen förmåriksdagen att ta itu med sig själv. Vi har drivit kravet på offentligautskottsut-friägningar. Det är viktigare nu . Här skulle ju vem somhelst t. ex. i näringsutskottet kunna följa resonemanget om dagens energikrisoch i , om den här rätten hade funnits, i detaljha kunnat följa de viktiga utfrågningarna av experter om hur man skulle klaraden svåra uppgiften att få in fri- och rättigheter i själva grundlagen. Jag skulle därför vilja sluta, herr talman, med en direktfråga till de socialdemokrater och centerpartister - undantagen,som på ett tidigt stadium visat insikt i vad det gäller som stoppat rättentill offentliga utskottsutfrågningar: Är ni beredda att tänka om? Gör det dåinte bara för den svenska skull utan för att våra väljare ochuppdragsgivare skall ha samma chans som vi ja bättre chans än vi hittillshaft i att i rätt ögonblick få rätta fakta, att ta del i debattenföre besluten och därmed förstärka den representativa demokratin. Det ärnärdemokrati, och det skulle vara en hjälp att motarbeta de krafter som medfalska förutsättningar och falska bevis går till kamp mot den representativademokratin. HerrHERMANSSON (vpk): var ettårsdagen avParisavtalen om . Dessa var en stor seger för folk.USA-imperialismen tvingades att avbryta sitt öppna krig i , att upphöramed sitt folkmord, utfört med den moderna teknikens och vetenskapens alladjävulska möjligheter. Många års terrorbombningar, krigföring med brinnandenapalm och gifter mot människor, djur och gröda lämnade ett sargat folk och ettförött land. Men en väg till fred hade öppnats och detta såg vietnameserna somdet väsentliga. På denna väg till fred har det emellertid visat sig finnasmånga hinder. Kriget i södra har fortsatt och skördat tiotusentals nyaoffer. Marionettregeringen i vägrar att följa bestämmelserna i stöd av har den fört en politik av provokationer och väpnade attacker,som innebär stor risk för att krigets flammor återigen slår upp över helaVietnam. I detta läge finns det tre viktiga uppgifter för vilkaslösning även den svenska och regeringen måste göra kraftfullainsatser. Den första är att i alla sammanhang driva kravet att ochSaigonjuntan måste respektera och följa Parisavtalen, Den andra är att kraftigtöka det materiella biståndet till återuppbyggnaden i och i debefriade områdena i söder. Det är beklämmande men avslöjande förmoderata samlingspartiets inställning - att moderata riksdagsmän i en motion nukräver att det svenska biståndet till skall upphöra. Tydligare kanman inte gå folkmordspolitikens ärenden! Jag tror inte, herr talman, att ÖstenUndén, som här hyllades, skulle ha gillat krav. Den tredjeuppgiften är att understödja den provisoriska revolutionära regeringens ansträngningarbl, a. genom att äntligen erkänner PRR, Det är komprometterande försvensk neutrahtetspolitik att detta inte skett för länge sedan. USA-imperiaUsmens krig i har inte varit någontillfällighet. Det är inte heller Nixonregeringens nuvarande sabotage avParisavtalen. De stora amerikanska trusternas och spionagebyrån CIA:s medverkani den fascistiska kuppen mot folkfrontsregeringen i var heller inte någontillfällighet. Imperialismen är ett system för ekonomiskt och politisktherravälde över andra länder och folk. Kapitalexport, erövring och uppköp avråvarukällor, kamp om marknader, kriget som en fortsättning med andra medel avden ekonomiska och politiska kampen är typiska för imperialismens system. I vad gäller har sambandet varit helt tydligtmellan angreppskrig och beslutsamhet att hålla underkuvat åena sidan och de rika oljetillgångarna i området å andra sidan. I utvecklingeni har sammanhanget mellan oljeresurserna ochde imperialistiska staternas politik varit påtagligt. Och just nu uppleversvenska folket, liksom en rad andra folk, hur de är utsatta för angrepp från destora imperialistiska oljetrusterna i ett ekonomiskt och politiskt krig. De stora oljebolagen, som domineras av amerikansktkapital, har lagt upp sin strategi mycket skickligt. De har fått en mycket godhjälp på det psykologiska planet av borgerliga massmedia och politiker. När dekapitalistiska oljebolagen skär ned leveranserna av olja och bensin tillSverige och kraftigt höjer sina priser och profiter, då kastar man skulden fördetta på de arabiska länderna. "Oljeschejkerna", som det heter, görstill de stora busarna i dramat, medan oljetrusterna och deras filialer iSverige låtsas arbeta oegennyttigt i folkförsörjningens tjänst. Detta är jubedrägeri och humbug! Alla experter som grundligt studerat oljefrågorna det måvara fransmannen , kanadensaren ellersvensken har kommit till samma slutsats; Det som kallasoljekris är en situation som de stora internationella oljebolagen själva harskapat för att driva upp priserna på oljan och därmed öka sina profiter ochinvesteringar. Oljebolagen har utnyttjat krisen i ocharabstaternas produktionsbegränsningar som en fasad för att skapa detnödvändiga psykologiska klimatet. Bolagens taktik i psykkriget och den bordevara mycket intressant att studera för i och andraansvariga för den psykologiska försvarsberedskapen i har varit attfå alla att acceptera och tro på ständiga prishöjningar, att driva upp en olje-och bensinhysteri. De som gjort de stora vinsterna pä denna är just deinternationella oljebolagen, , och BP och allt vad de heter, de därvilkas svenska filialer haft det så knackigt att de inte kunnat redovisa ettenda öre i vinst eller skatt. Ett av syftena med prishöjningspolitiken har enligtspecialisterna varit att driva upp priset på oljan från sådan nivå, att de stora fyndigheterna i och i trots högreutvinningskostnader skulle ge goda profiter. Och något längre bort iperspektivet ligger att energi ur kol, skiffer, kärnkraft osv. skall bliprismässigt konkurrenskraftig med energi ur olja, en sak som är särskilt viktignär oljetillgångar börjar att sina. De stora amerikanska oljebolagen har slagitunder sig huvudparten också av dessa nya energikällor. Det är alltså riktigare att tala om oljekriget än omoljekrisen. Och huvudfienden i oljekriget är de stora internationellaoljebolagen. Hur skall svenska folkets intressen kunna värnas mot denna fiende?Ja, inte går det genom det handlingssätt som regeringen och myndigheterna följtunder årtionden och som man nu fullföljer, nämligen att göra sig beroende avoljetrusterna i vad det gäller både försörjning och information omförsörjningen. får allmänheten sota för socialdemokraternas och deborgerliga partiernas vägran att gå med på kravet om att staten borde övertaden privata oljehanteringen. Detta förslag ställdes aven statlig utredning. har upprepade gånger haft frågan uppe tillbehandling genom kommunistiska motioner, men de övriga partierna har sagt nej.Ett statligt bolag för oljeimport och all oljehantering imom landet ikombination med långfristiga handelsavtal direkt med de oljeproducerandeländerna skulle ha gett ett mycket bättre läge. Det är också den linjeman måste slå in på för framtiden. Det- nu pågående oljekriget från de storatrusternas sida kommer inte att bli det sista. Mycket av vad som tilldragit sig bakom kulisserna under desenaste månadernas oljekrig är fortfarande okänt för den stora allmänheten. Detär viktigt att de stora internationella oljetrusternas spel och manipulationerordentligt kartlägges, sä att riktiga slutsatser kan dras. I har kongressensatt i gång sådana undersökningar genom sina utskott. Jag ställde en fråga till regeringenom den avsåg att göra en undersökning av oljebolagens manipulationer. Ett svarsägs komma först . Skall det verkligen behövas enmånad för att ta ställning till och ge ett svar på en sådan fråga? Att en sådanundersökning är nödvändig och berättigad framgår av att oljetrusternas svenskafilialer enligt uppgift inte fått den tilldelning av olja och bensin från sinamoderbolag som de vid en jämn fördelning borde ha erhållit. Kan statsministerneller handelsministern bekräfta denna uppgift, och vilka slutsatser drarregeringen av den? Finns det då enligt vår mening inga allmänna problem närdet gäller energiförsörjningen? Problemen är stora; man kan tala om enenergikris för att framhäva farorna. Men det handlar enligt vår mening intefrämst om tillgången på energi, utan om sättet att använda energin. Det handlarom en kris för det ekonomiska system vars grundval är misshushållning,utsugning och social orättvisa. En avgörande förutsättning för den kapitalistiskatillväxten, som drivs av jakten efter profit, har varit en ständigt ökadtillförsel och förbrukning av energi. Den skulle med sammatillväxt behöva fyrdubblas fram . Redan den hittillsvarandeutvecklingen har betytt rovdrift med viktiga energi- och råvarutillgångar,som det rådande ekonomiska systemet inneburit att inte folkets behovutan kapitalets profit varit avgörande för hur tillgångarna använts. Det hävdas ibland att levnadsstandarden för folkflertaletbara kan höjas genom en förbrukning av energi i ständigt växande takt. felaktigt.Slöseriet med energi är tvärtom ett hot mot sysselsättning och levnadsstandard.Bättre varor sparar energi och ger ändå ökad nytta. Produktion av ting utansocial nytta hindrar satsningen på många angelägna behov. Levnadsstandard ärlika mycket kvalitet som kvantitet. Man måste på allvar i hela samhället börjaväga olika sätt att använda arbete och materiella tillgångar mot varandra.Skall vi bygga mera daghemsplatser eller mera motorvägar? Är det bättre attsatsa på hälsovården än att kasta ut miljarder till ? Är detbättre med kortare arbetstid än med färgtelevision? Frågeställningarna kangöras många. Men det viktiga är följande: För att det över huvud tagetskall ha någon mening att diskutera sådana frågor måste vi skapaförutsättningarna för våra svar på dem, för att vårt val mellan olikaalternativ kan genomföras. Detta betyder att kapitalisternas och företagensprofit inte längre får vara avgörande för vad som skall produceras. Ty omprofiten får fortsätta att avgöra, hur skall vi då kunna stoppa slöseriet,rovdriften, misshushållningen? Det är nödvändigt att vi gemensamt planerarekonomin, gemensamt bestämmer hur arbetskraft och materiella tillgångar skallanvändas. Detta kräver planhushållning och socialism. Vi måste få en övergångtUl produktion för folkets behov. Det finns olika steg i denna övergång till störreplanmässighet i produktionen. Några borde vara möjliga att ta , andrakräver förändrade politiska maktförhållanden. Ett statligt oljebolag är inte.socialism. Sådana finns i flera kapitalistiska länder, t. ex. i ochFinland. Men ett statligt oljebolag i skulle betyda frigörelse frånberoendet av de stora, främst amerikanska oljetrusterna, något som enfolkmajoritet bör kunna vara anhängare av. En ökad satsning på denkollektiva trafiken, en sänkning av SJ;s taxor som vårt parti föreslagit och en begränsning av privatbilismen i städerna skulle vara till fördel förmajoriteten av medborgarna. Sådant är heller inte socialism, men det kräveringripanden i samhällsekonomin som trampar starka kapitalintressen på tårna. Det finns i en bred och växande opinion som villslå vakt om miljön och hindra en fortsatt rovdrift med naturtillgångarna. Denopinionen måste dra politiska slutsatser av sitt ställningstagande. Den kaninte fortsätta att vara grön, om den vill nå resultat, den måste bli röd. Kravet på ökad planmässighet är också det enda logiskasvaret på den osäkerhet om utvecklingen inom den svenska ekonomin varom det nutalas så mycket. Man vet inte hur oljetillförseln skall bli, och därför är manännu osäkrare än vanligt om utvecklingen av produktion, sysselsättning ochpriser. Särskilt de borgerliga partierna klagar över denna osäkerhet. Men dåfaller det sig naturligt att säga till dem; Osäkerheten är ju i grunden enprodukt av det privatkapitalistiska system som ni försvarar med näbbar ochklor. Ni kan inte både försvara det system som skapar osäkerheten och samtidigtklaga över osäkerheten. Ni gör er skyldiga till dubbelspel. Genom regeringens finansplan går samma osäkerhet om utvecklingen.Det är en återspegling av socialdemokratins pohtiska huvudlinje under de 40 ården suttit vid regeringsmakten. Den har avstått från att söka styra Den har drivit en politik av anpassning tillkapitalismens lagbundna utveckhngstendenser och till de beslut som träffats avdem som har makten över ekononjin. Därför är man också beroende avrapporteringen och besluten från de internationella oljetrusterna. En stor del av de borgerliga partiledarnas anföranden häri dag har gått ut på att motivera behovet av stimulanser tUl näringslivet, somdet heter. Deras förslag och krav kan föranleda en rad reflexioner. För det första är det av intresse att konstatera detmedgivande om det kapitalistiska systemets oduglighet som ligger i förslagen omstimulanser. Kapitalismen har ju alltid förut från borgerligt håll ansettssjälvregle-rande. Staten skulle ingripa så litet som möjligt i dess verksamhet.Nu tvingas man medge att kapitalismens system inte kan utnyttja den befintligaproduktionskapaciteten, att det alstrar arbetslöshet och stora prisstegringarsamtidigt, att staten måste gripa in. Men de borgerliga partierna drar inte denenda rimliga slutsatsen av detta, nämhgen att kapitalismen är mogen att skrotasner och ersättas av ett bättre ekonomiskt system. För det andra är det viktigt att fastslå, att deborgerliga partierna inte heller drar några som helst slutsatser av det faktumatt den s. k. stimulanspolitik, som förts under , helt harmisslyckats. Dessa stimulanser har föreslagits av regeringen, men tacksamtanammats av de partier som med en något formell term kallar sigoppositionspartier. Kapitalägarna har ju fått bidrag underpraktiskt taget alla konton i sin bokföring. Bidrag utgår om de anställer äldrearbetskraft, om de anställer handikappade, om de anställer ungdomar, om deanställer kvinnor, om de utbildar arbetskraft, om de upphör att förstöramiljön, om de bygger upp sina lager, om de investerar inom vissa områden, om defortsätter drift som de tänker lägga ned. Kapitalägarna får skattebefrielse förvissa investeringar eller delar av dem, de kommer undan stora skattebeloppgenom att bygga upp investeringsfonder, de får stödbeställningar från staten.Kapitalägarna slipper betala en växande del av forsknings- ochutvecklingsarbetet det gör i stället staten. De slipper ta risker i vissaprojekt genom att staten går in som delägare eller medfinansiär. I sanning vilever i ett mycket utvecklat understödssamhälle. Men alla dessa understödeller stimulanser till kapitalet har inte förmått att hålla arbetslöshetennere"vid tidigare siffror. Den ökar tvärtom för varje konjunkturperiod. För det tredje är det intressant att konstatera vilketekonomiskt kvacksalveri de borgerliga partierna gör sig skyldiga till när de nusäger sig vilja "stimulera ekonomin" och minska arbetslösheten. Sinlogiska höjdpunkt når detta kvacksalveri i ett par folkpartiriksdagsmänsförslag att man skall dela ut checker till hela svenska folket för attstimulera köpkraften och hålla hjulen i gång. Ingen har väl i och för sig någotemot att få en check på posten, och den sammanlagda köpkraften ökar utan tvivelgenom en sådan operation. Det kan man inte förneka. Problemet är bara att någonantagligen skall betala checkerna, och då minskar köpkraften precis likamycket. Folkpartiriksdagsmännens privata förslag är ändå rättvisare än det huvudförslagför att "stimulera ekonomin" som de borgerliga partiledningarna enatsig om. Senast de lade fram det förslaget här i var motivet attuppmuntra julhandeln, och det syftet hade säkert åstadkommits om förslaget dåblivit verkUghet. Men någon nämnvärd betydelse för sysselsättningen lär detinte få, om man först sänker momsen och sedan höjer den igen efter låt osssäga . Detta förslag gynnar dem som har höga inkomster och pengarpå banken. De kan under de borgerliga partiernas halvårslånga realisation köpadyra grejor billigare. De som har låga inkomster får naturligtvisockså under den tiden köpa varor billigare, men deras tillgångar räcker tillavsevärt mindre inköp. De borgerligas förslag är alltså fördelningspolitisktoriktigt, eftersom det gynnar de feta bankkontona. Och det har ringa elleringen sysselsättningseffekt. Och de 4 miljarder som det kostar skall ocksåbetalas av någon. De borgeriiga partierna har liksom regeringen en oriktiguppfattning om orsakerna tUl arbetslösheten och prisstegringarna. De ser bådaarbetslösheten som väsentligen ett konjunkturproblem, som en tillfälligföreteelse. Verkligheten är ju i stället att arbetslösheten blivit ettvaraktigt sår, en kronisk sjukdom hos kapitalismen. Inflationen och denfortgående försämringen av valutorna har också blivit en ständig följeslagaretill det kapitalistiska systemet under dess monopolistiska period, somsamtidigt är en period av nedgång och förfall. Arbetslösheten och dess orsaker avskaffar man inte medutdelning av checker eller tillfäUighetserbjudanden om lägre priser på sammasätt som en matvaruaffär kör med lockpriser. Nej, det krävs helt andra ochgenomgripande åtgärder för att lösa dessa stora problem. Den ekonomiska politiken måste ha som grundläggandemålsättning att bereda väg för en samhällsomvandHng till socialistiskplanhushållning. Det kräver politisk kamp för bestämda krav i , krav somstärker de arbetandes ställning på kapitalets bekostnad. Vpk föreslår treviktiga led i en sådan politik: Långsiktigaåtgärder för ökad sysselsättning genom planmässiga beslut. En planering somsäkrar 750 000 nya jobb . Etableringskontroll som ettmedel bl. a. för en bättre regional fördelning av industrier ochsysselsättning. Statliga industrier för medel ur AP-fonderna. Förstatligande avaffärsbankerna och energitillgångarna. Ökat varaktigt bostadsbyggande. Skärptrestriktivitet mot kapitalexport. Priskontroll på alla dagligvaror. Avveckling av subventionerna tillstorkapitalet. En demokratiskskattepolitik som minskar belastningen på de lägre inkomsttagarna genomslopande av mervärdeskatten på livsmedel och skärpt beskattning av storaförmögenheter, bolagsvinster, börsspekulation m. m. Inkomstminskningen förstatskassan genom slopandet av matmomsen - - täcks heltav de föreslagna skatteskärpningarna på kapitalet. Omedelbaraåtgärder för ekonomisk utjämning och ökad sysselsättning, såsom vi harföreslagit i våra motioner under den allmänna motionstiden. Höjda folkpensioner- i tillägg från i stället för . avbasbeloppet, motsvarande . Slopande av arbetsgivaravgiftenför kommuner och landsting för att hjälpa dem att hålla nere skattetrycket ochändå få medel över för viktiga utgifter. Särskilda bidrag till kommunerna förförbättring av boendemiljön, varigenom också en rad nya arbetstillfäUen skapasför byggnadsarbetar-kåren, som kämpar mot en växande arbetslöshet. Vår motivering för detta program för arbete och ekonomiskutjämning är inte att som de borgerliga säger allmänt "stimuleraekonomin". Vi kräver ökade insatser för att bekämpa arbetslösheten och föratt förbättra läget för stora eftersatta grupper pensionärer,låglöne-arbetare, barnfamiljer. Får jag här kommentera de nya förslag som regeringen i daghar offentliggjort. Jag skall inte gå in på de former, under vilka de harframlagts, och partiernas begränsade möjligheter att före debatten i dagstudera dem. Det hela påminner i någon mån om hur man ställs inför s. k.revolverjournalister i TV och skall svara på invecklade frågor.Kommentarerna får bli mera utförliga när propositionen har lagts fram. Mendessa problem för partierna och partiledarna är jii underordnade. , Detväsentliga är innehållet i regeringens förslag. Några större överraskningar erbjuder förslagen inte, utansnarast var de precis vad man kunde vänta. Alla partierna har varit inne isamma terräng. Regeringen vill höja barnbidragen något mer änmittenpartierna men mindre än vad vpk föreslagit. När det gällerfolkpensionärerna föreslår regeringen samma höjning som vpk, eller ytterligare243 kronor. Men det finns en viktig skillnad när det gäller både barnbidrag ochfolkpensioner. Regeringen föreslår tillfälliga tillägg, engångsbidrag. Vpkkräver en bestående höjning av både folkpensioner och barnbidrag. Folkpensionernabör höjas enligt en plan som ger pensionärerna i tillskott istället för som . Vpk vill höja barnbidragen och värdesäkra demgenom en fast anknytning till det s. k. basbeloppet. Folkpensionärernasstandard och barnbidragens storlek skall inte avgöras av tillfälligasvängningar i den ekonomiska eller politiska konjunkturen. Att höjningen av matpriserna måste stoppas och matprisernai stället sänkas har länge varit ett krav kommunisterna.Den bästa metoden är att helt slopa moms på livsmedel. Den starka opinionen motde höga matpriserna har tvingat regeringen till vissa åtgärder för att motverkaprisstegringen. De är otillräckliga men självklart bättre än ingenting. Kravetatt slopa moms på mat kvarstår emellertid även efter de nya åtgärderna. Den största svagheten i regeringens paket finns när detgäller bostads-och hyresområdet. De föreslagna åtgärderna är heltotillräckliga. De håller tillbaka bara en liten del av de hyreshöjningar sommed den nuvarande prispolitiken kommer under det närmaste året, och de tar intebort något av de hyresstegringar som redan inträtt. Det är också här fråga omen tillfällig åtgärd om vad man på Stockholmsslang brukar kalla för ettnödklipp. Kravet på hyresstopp kvarstår. Det bör gälla till dess ensådan förändring av bostadspolitiken skett att bostadskostnader och hyror kan sänkas.Bränslekostnaderna i alla oljeeldade hus stiger nu kraftigt genom de nyaprisstegrmgar på oljan som regeringen släpper igenom. Det blir en belastning påhyresgäster och småhusägare som är oacceptabel. Dessa grupper måste på någotsätt få kompensation för höjningen av oljepriserna. De stora kapitalistiskaoljebolagen har lyckats med sin utpressningspolitik. Olje- och bensinprisernahar kraftigt höjts. Detta är följden av att oljeförsörjning gjortsberoende av de stora oljetrusterna. bibehåller man ransoneringen förbostäderna och för industrin men slopar den för privatbilismen. Man motiverardetta med tillgången på olja respektive bensin. Detta skapar orimligaförhållanden. Bostadsuppvärmning och sysselsättning är dock viktigare änprivatbilism. Är regeringen beredd att sätta in all kraft för att säkraen ökad tillförsel av olja till landet? Kravet på planhushållning och socialismbemöts ibland med påståendet att en sådan utveckling måste leda till ofrihet.Socialister godkänner inte det argumentet som korrekt, men jag måste erkännaatt vi under vissa tider tagit alltför lätt på det. Det har funnits en tendensatt stillatigande acceptera frihetsinskränkningar, ja, t. o. m. terror isocialistiska stater, med en hänvisning till den historiska utvecklingen ochklasskampens hårdhet under en revolutionär process.