prot · FX09114 · 1974-12-31 00:00:00 — Man frågade vad del var förnummer på blanketten, och när han nämnde numret sade man att det kvickt skulleordna sig. Och så kom det blanketter. Det var ju inte precis vad han hade väntat på. moralsades i programmet vara att man skall vara försiktig när man slår etttelefonnummer till en myndighet i , för Allmänna förlaget skickargeneröst blanketter till dem som föriaget tror behöver sådana. Jagmissunnar inte de bostadsbyggare som har fått eller får en momssänkning, men idetta sammanhang skulle vi i första hand ge ett kon-junkturpolitiskt stöd ätbyggnadssektorn. Vi hade härför andra förslag som jag tror hade varit väsentligtriktigare att anta. Med delta har jag bara velat tala om att del i varje fallinte var vi från oppositionen som lade fram det antagna förslaget till lösningoch som föranlett den kritik som redovisas i den åberopade tidningen. Jag vill också säga några ordom . Jagbeklagar livligt att hoppade av. Ända till sentpå natten före den slutgiltiga uppgörelsen syntes vara så heltöverens med representanterna för regeringspartiet och alt vi hadeanledning alt arbeta med ett därav föranlett gemensamt utlåtande ifinansutskottet. Att vi i därefter nådde en uppgörelse som i ännuhögre grad tillgodosåg sådana folkparliförslag som också borde ha uppskattatsav gör avhoppet så myckel mer oförklariigt. Medskärpa vänder jag mig också i delta sammanhang mot den o-sannfärdiga propagandasom framhåller medagerande som orsak till behovet av kommunalaskattehöjningar . Verkligheten är den alt uppgörelsen möjliggjort enlugnare avtalsrörelse utan sådana effekter som gång efter annan anförs från isynnerhet moderat håll men även i vissa fall från centerpartihåll. För en gynnsam utvecklingav den svenska ekonomin och för den enskilda människansvälståndsutveckling är det nu angeläget att vi kan fortsätta vår kamp motinflationen och upprätthålla en hög sysselsättning. Näringslivels möjlighetertill högt kapacitetsutnyttjande kan komma att hämmas av kredilreslriktioner,inte minst inom de mindre och medelstora förelagen. Det är ännu alltför osäkertatt bedöma nästa års konjunkturutveckling, men här är en ständigt vaksamuppmärksamhet från regeringens sida av stor betydelse. Vi vet alla vilkaproblem som exempelvis energifrågan har medfört i fråga om kostnadsökningar.Det är därför kolossalt viktigt att vi kan upprätthålla en betydande exportför att på det sättet få intäkter så alt vi klarar vår ekonomiska balans. Jagefteriyser därför ständig vaksamhet hos regeringen, och jag är övertygad om attom alla goda krafter är beredda all samverka kan vi klara även de kommandepåfrestningarna. HerrÅSLING (c) kort genmäle: En kort kommentar till historieskrivning beträffande dens. Delär ju ganska klart att i en förhandlingsprocess som den på kan mångahypotetiska förhandlingsresultat se dagens ljus. Det gjordes också utkast tillbetänkanden i finansutskottet - inte bara ett utan flera utkast gjordes i dessahektiska dagar i rent beredskapssyfle och som diskussionsunderiag. Jag tyckerinte att man skall dra några förhastade slutsatser av detta sätt att arbeta iett utskott och dess kansli. Historienfår väl visa vad kan komma att betyda. Vi vet att vi harfog för vår bedömning att från flera synpunkter inte fylldemåttet. a. har jag haft anledning all konstatera attHagauppgörelsen från konjunkturpolitisk synpunkt inte håller måttet - i varjefall inte med den sysselsällningspolitiska målsättning som har. () kortgenmäle: Jag ger naturligtvis och övriga centerpartister rätt allbestämma den lidpunkt vid vilken de vill hoppa av en förhandling, men nogföreföll det oss som var invigda i detaljerna något egendomligt all avhoppetskedde då vi hade bibringats den uppfattningen att vi varöverens och alt de hinder som tidigare förelegat för hadeundanröjts genom medverkan inte minst från sida. Det finnsgivetvis inte nu någon anledning att ytteriigare diskutera detta, eftersomcenterpartiet har full rätt att beskriva orsakerna till avhoppet som enenhetlig linje från sida. Vi övriga har naturligtvis också rättall ha en något avvikande uppfattning i detta fall. Jaghoppas alt man har hållit mig räkning för all jag inte tidigare deltagit i enoffentlig debatt härom, vilket hade varit myckel frestande alt göra. Därmed ärväl nog sagt i denna sak. Under större delen av efterkrigstiden har vi i industriländerna haften ensiffrig inflation. Skillnaderna mellan länderna har inte varit särskiltstora men tillräckliga för att framkalla en del växelkursförändringar. Undersenare år har vi fått en tvåsiffrig inflation med betydligt större skillnaderländerna emellan. har, om man tar hänsyn till olika subventionsinslag iprisbildningen, befunnit sig internationellt sett någonstans i mitten av dennainflations utveckling vilket av olika skäl, som jag skall återkomma till, inteär en godtagbar prestation. Karakteristisktför utvecklingen har varit all råvarupriserna var stabila medan de under de senaste årens tvåsiffrigainflation varit starkt stigande. Den tvåsiffriga inflationen har gått hand ihand med stagnerande ekonomier på mänga håll. Slagfla-tionen, detta tvähövdademonster, är inte längre bara en hotbild. Sverigeklarade sig under 1970-talels första år, som vi alla vet, förhållandevisdåligt. har vi till slut inom en del viktigasektorer fått del av den konjunkturuppgång som finansministern förutsett i desenaste tre fyra årens finansplaner. Destarka oljeprishöjningarna har, om man ser dem i ett litet längre perspektiv,inte inneburit någon helt ny utveckling, men de har på ett dramatiskt sättställt utvecklingen på sin spets. Internationellt sett har denna utvecklinginneburit obalans inom fiera olika områden. I handels-och bytesbalansen haruppstått stora överskott respektive underskott. Industriländernasvalutareserver uppgår till ca och är i dagmyckel ojämnt fördelade. Oljeländernas överskott ökas från 30 till kanskebortåt . Industriländerna har fått ett tillflöde av kapitalnågoriunda motsvarande oljeländernas pengar men också detta är mycket ojämntfördelat. har fått det mesta, och - kanske en smula överraskande -en del, har fält något och har försökt skärma av tillflödet. Deflesta andra länder har inte fått någonting. Detta innebär extra svårigheterför de länder som inte får del av återflödet. Därtill leder del, vilket kanskeinte är tillräckligt observerat, till minskade investeringar i . Betalningenav de högre oljepriserna sker av miljontals konsumenter via bolagen ochproduktionsländerna till vissa internationella banker -kanske ett tjog. Detsker en koncentration inte bara till vissa länder och banker utan också i höggrad till korta placeringar. Detta betyder alt den internationellakapitalmarknaden är ganska illa åtgången och växelkurserna ökat inslabila. Dehär problemen har skapat osäkerhet i framtidsbedömningarna väriden över. Detär, lindrigt talat, stor spridning på experternas prognoser, allt ifråndomedagsprofelior till ganska optimistisk tillförsikt. Ytterst handlar helaproblemet naturligtvis inte om något gåtfullt ekonomiskt förlopp utan omregeringarnas förmåga alt ta ansvar under de år som gått och derashandlingskraft . Det är min bestämda uppfattning att borde kunna klarade närmaste åren bra. Det gäller naturligtvis i första hand sysselsättningenoch priserna. Förutsättningen är dä en god och framsynt ekonomisk politik. Vihar goda råvarutillgångar som bl. a. skapar förutsättningarna för att vi börkunna klara oss hyggligt. Osäkerheten kräver emellertid handlingsberedskap. Enfråga som måste ställas är denna: Vilken är regeringenshandlingsberedskap? Föratt säkerställa en tillräcklig samhällsekonomisk handlingsfrihet, borde vi t.ex. ta ett större utländskt lån. var inne på delta tidigare ,och jag delar hans uppfattning. Vi är i så fall sent ute. Att behöva bibehållaen hög räntenivå för att förmå förelagen att låna utomlands är inte en särskiltönskvärd situation. Vi borde redan nu ha en beredskap för ett utbyggt stöd förlagerproduktion, och vi skulle behöva åtgärder för stöd till finansiering av ensådan aktivitet. Propositionen 177 innehåller en antydan om sådana tankegångar,men nettoeffekten torde med den metoden bli mycket obetydlig. Jagsade, herr talman, inledningsvis att regeringens misslyckande när det gällerförsvaret av penningvärdet är större än vad som kanske framgår av den placeringi mittfältet som internationell statistik ger oss. Det avgörande är nämligensjälvklart hur det ser ut ur de enskilda familjernas synpunkt. En svensk familjkan inte bära en 10-procentig inflation med låt oss säga motsvarande löneökningpå samma sätt som en familj i ett annat industriland eftersom hos oss normalltvå tredjedelar och ofta mer av en inkomstökning går bort i skatt. En sådanlönehöjningsbeskattning är internationellt sett helt unik. Det betyder iklartext att med dagens svenska skattetryck inflationen drabbar de svenskaskattebetalarna hårdare än andra länders. Det betyder naturiigtvis också altvi måste ställa myckel högre krav på försvaret av penningvärdet. Vigår mot prisstegringar på , kanske mer. ökade priserna med , och då har hänsyn inte tagits tillden ökade skattefinansieringen av livsmedlen. Det innebär med vårt skattetryckreallönesänkning, efter skatt, för miljontals människor. Del räcker nu inte,som gjorts i debatten, för de ansvariga att hänvisa tillimportpriserna. Importprishöjningarna, inklusive eldningsolja och bensin,ingår i leverantörsprishöjningarna . Det räcker inteheller med att hänvisa till att regeringen tillgripit priskontroll.Priskonlrollen har här, och i än högre grad utomlands, visat sig varaverkningslös. I själva verket leder den normalt pä sikt till ökad infiation. Uppgiftenär - jag tror del är rikligt att bestämma den på det sättet ~ att kontrolleraett i viktiga avseenden nytt slag av inflation, och för det krävs nya metoder.Hur ser nu regeringens program mot inflationen ut? Ett sådant program måstenaturligtvis finnas - något annat vore otänkbart - men det har intepresenterats. Jagskall gärna erkänna att uppgiften inte är lätt. Men det är regeringen som hardet primära ansvaret. De traditionella metoderna för att stabilisera prisernaoch kontrollera penningvärdet fungerar inte längre, i varje fall inte på sammasätt i de skyhöga skatternas och den stora offentliga sektorns tid. Metodernablir dessutom alltmer obrukbara allteftersom olika kompensationsmekanismerträder i funktion och fortsatt inflation allmänt förväntas. En del av vad ettnytt slags program mot inflationen bör innehålla står dock klart: strängsparsamhel med offentliga utgifter, sänkta skatter - inte höjda - stimulans avinvesteringar i varuproduktion. Här har också talats omrundabordskon-ferenser, stabiliseringspolitiska överläggningar och andravälbekanta inslag i en sådan politik. Sådana ting hör naturligtvis också hit. Dennäringspolitiska debatten - för att något beröra den - handlade som alla minns,när den nya socialdemokratiska näringspolitiken presenterades för några årsedan, främst om del enskilda näringslivets oförmåga att klara den väldigastrukturomvandling som förestod och de väldiga satsningar på enstaka projektsom skulle komma att krävas. har vi upplevt Tjorven och mycketannat. Näringspolitiken handlar nu i stället om hur vi skall klarasysselsättningen. Ledmotivet är dock från socialdemokratiskt håll på ettvälbekant sätt detsamma: näringslivet kan inte klara sysselsättningen, utan detkrävs en stark ökning av den offentliga sektorn. Debattenhar nu under höstens lopp nyktrat till en del. Till det har bl. a. bidragitlänsstyrelsernas sysselsättningsprognoser för 1970- och 1980-talen, vilka haroffentliggjorts . Länsstyrelserna räknar med en ökning av antaletsysselsättningstillfällen fram med ca 70 000. Mot det står en såliten ökning av utbudet på arbetskraft all ökningen i antalet jobb är större änökningen i antalet arbetssökande. Del innebär ett behov av import avarbetskraft. En nettoimport i storleksordningen 50 000-60 000 människor skullevara nödvändig . Delär i detta sammanhang uppenbart all prognoserna beträffande sysselsättningeninom jordbruket måste anses orealistiska. En omprövning av jordbrukspolitikenkommer att bli nödvändig under 1970-talel. a. solidariteten med världenssvällande folk kommer att kräva ökade produktionsinsatser inom vårt jordbruk.Väridsmarknaden kommer alt behöva de produkter vi själva ej förbrukar.Regionalpolitiken behöver slödel av en levande landsbygd. De hittillsvarandeprognoserna - och det är de som finns med i långtidsutredningen eller ilänsstyrelsernas prognoser - bygger på en förutsatt nedgång i antaletjordbruksenheter med . Målsättningen bör vara alt nedgångenkan begränsas till . Det får konsekvenser på sysselsättningen istorleksordningen 50 000 ä 100 000 jobb. Självklartkan dock kraven på sysselsättningstillfällen bli större än vad prognosernaanger. De prognoser och fakta som jag hänvisat till visar att svårigheternainte behöver bli överväldigande. Efterfrågan på arbete från kvinnor ochungdomar kan bli större än vad t. ex. länsstyrelserna har räknat med. Likasåkan en önskvärd utjämning av de regionala skillnaderna i yrkesverksamhetsgradställa krav på en ökning av del totala antalet arbetstillfällen.Inte heller en högre ambitionsnivå beträffande sysselsättningen behöver erbjudasvårigheter under förutsättning att det förs en vettig näringspolitik. Delfinns ett samband mellan ekonomisk tillväxt och sysselsättning. höstrapporl, som kommit, framgår att produktionstillväxtenför blivit sä dålig som . Den siffranavser perioden från närmast föregående konjunkturlopp, alltså hela dennakonjunkturcykel. Del betyder all tillväxten i den svenska ekonomin gått nedtill hälften i jämförelse med . Del är också ungefär hälftenav vad jämförbara industriländer har klarat . Om tillväxten ivår ekonomi under resterande år av 1970-talel skulle bli densamma som under1960-talet, innan vår ekonomi började stagnera, skulle detta innebära attantalet sysselsatta grovt räknat ökade med ytteriigare omkring 120 000personer. Delär hell uppenbart alt vi inte slår inför någon långsiktig, strukturelltbetingad sysselsättningskris . Däremot kan vi fä svårigheterpå grund av oklok regeringspolitik och naturiigtvis till följd avkonjunkturutvecklingen, men det är en helt annan sak. Talet om alt vi av någotslags inbyggd nödvändighet måste öka den offentliga sektorn för att klarasysselsättningen saknar grund. Det är medborgarnas efterfrågan som skall varaavgörande för hur den offentliga sektorn skall utvecklas, t. ex. hurmedborgarna värderar varor i förhållande till service och hur de värderaroffentliga behov i förhållande till enskilda. Allutgå ifrån att den offentliga sektorn totalt och allmänt skall växa för alt viskall klara sysselsättningen är förtjänt av att kallas ett slags dårskap, somdessutom kan bli självuppfyllande. De skattehöjningar som krävs för altfinansiera statens och kommunernas tillväxt måste bäras av de enskildamänniskorna. Vi måste konsumera mindre och sysselsättningen försvagas, vilketmed samma resonemang leder till nya krav från stat och kommun, osv. Nej, en godsysselsättning är resultatet av - och kan endast skapas av - framgångsrikekonomisk politik och en likaledes framgångsrik näringspolitik. Värdetav ekonomisk tillväxt ifrågasätts från olika håll. Noll-tillväxlsamhälletframställs allt oftare som ett ideal. En särskild livskvalitet skulle följa avsig själv. Men arbetslöshet och standardsänkning skapar inte livskvalitet.Strävanden efter ökande immateriella värden är nog en självklar del avutvecklingen och står knappast heller i motsatsställning till kraven påmateriell tillväxt och ökad produktivitet. Vi måste sätta mera rättvisande prispå miljö, medinflytande och valfrihet, men dagens och morgondagens problem kanvi inte lösa genom att återgå till gårdagens samhälle. Om vi kan klarauppgiften att hålla en god tillväxt i ekonomin kan arbetslösheten hållas vidett minimum, nya reformer finansieras och skatterna sänkas. Näringspolitikensviktigaste uppgift är därför att skapa tillväxt iekonomin. Jagskall inte, herr talman, ta upp tid med den långa lista av krav som framförtsfrån moderata samlingspartiets sida, endast understryka ett, all den viktigasteuppgiften för en ny och i verklig mening aktiv näringspolitik är att satsa påde mindre förelagen. Vibör kunna hjälpa de mindre företagen att utveckla export. De behöver också fåbättre möjligheter till resultalutjämning. Deras möjligheter att skaffariskvilligt kapital måste ökas. Deras möjligheter att få del av AP-fondenslånegivning måste också ökas. Konjunkturinstitutetkarakteriserar i sin rapport sin bedömning som behärskat optimistisk. Jag villdå tillägga att hur vi klarar beror i ovanligt hög grad på denpolitik vi själva väljer att föra. Såtill vad sade, herr talman, - ett tillbakavisande avkonstateranden från häll att lett till ökadekostnader för kommunerna. Jag tror inte att vi skall ta det tillbakavisandet såallvarligt, för inte kan väl förneka att ledertill ökade kostnader för kommunerna. Slutligen,herr talman, vill jag säga något i anledning av den kom-munaldemokraliskadebatt som en liten smula överraskande kom till stånd tidigare . Vihar i vårt land i fråga om den kommunala demokratin en på många sätt unik ochvärdefull tradition. har emellertid i många hänseendeninneburit en försvagning av den kommunala självstyrelsen. Det finns fieraorsaker till det. Statsmakternas ökade benägenhet att styra även lokal ochregional samhällsverksamhet har fält till följd begränsningar i den kommunalasjälvbestämmanderätten. Det förtjänar att nämnas alt den statliga regleringenav skolpolitik eller kommunernas hantering av mark- ochbostadspolitiken har lett till en långt driven centralisering. Därtill,och det är kanske det viktigaste på det här området, har kommunsammanläggningarnainneburit totalt förändrade förutsättningar för lokalt politiskt arbete. Densocialdemokratiska regeringen har handlagt dessa omfattande sammanslagningar påett okänsligt och för den kommunala demokratin otillfredsställande sätt. Denpolitiska oppositionen har i koncentrationsprocessens olika faser och delarmarkerat uppfattningen att sammanläggning av kommuner bör ske endast när ochom berörda kommuner så önskar och i former som kommunerna själva har beslutat.Vi i moderata samlingspartiet har motsatt oss vissa sammanläggningar. Mångamänniskor känner främlingskap inför politiken och dess resultat. Vi kannaturligtvis inte slå passiva inför en sådan utveckling, och frän vår sida harframförts många olika krav. Vi har begärt en snabb utredning och utvärdering avkommunsammanslagningarnas effekter. Vi har begärt besked av kommunministern omatt ytterligare nya samman-läggningsfrägor inte kommer alt aktualiseras. Vi harmånga gånger -sedan ganska länge - tagit upp frågan om kommundelsråd. Vi harfört fram frågan om den kommunala nämndorganisationen, där ett första steg hartagits genom möjligheten att inom sociala centralnämndens ram inrättadistriktsnämnder. Denkommunala demokratins funktionssätt är naturligtvis ett mycket viktigtspörsmål. Det är värdefullt alt det finns en så pass god enighet inomoppositionen som det finns på detta område, och det är, herr talman,naturligtvis också både viktigt och värdefullt alt frågan kom upp tillbehandling i den allmänpolitiska debatten. HerrLÖFGREN (fp) kort genmäle: Jag finner det angeläget att i varje fall kommentera herr af Ugglasuppgifter. Han ville inte ta mina bestämda avståndstaganden på allvar, därföralt han menar all jag inte kan bestrida att innebär ökadekostnader för kommunerna. Ja, det har vi fått höra i alla möjliga olikasammanhang. Men i synnerhet glömmer alltid att tala om attHagauppgörelsen innebär att vi har fått en utfästelse frånlöntagarorganisationernas sida att de är beredda alt avräkna de socialakostnader som vi på detta sätt påför såväl privata arbetsgivare som kommunervid avtalsförhandlingarna. och övriga moderater hellre vill räkna med en högre löneökning iden kommunala budgeten -en summa som alltså är obekant - än att redan i förvägfå en sådan här utfästelse är det givetvis obelaget all göradelta. Men en realistisk bedömning säger att del är hell likgiltigt om mankallar en kostnad som man har för lönlagarna för avlöning, arvode, ersättning ellersocial avgift. En hell annan sak är om man i efterhand, sedanavtalsförhandlingarna slutförts, påför arbetsgivarna en avgift som går tillhell annat ändamål i statens budget än till det här avsedda. Skulle del varitfallet skulle jag kunnat förslå resonemanget, men något sådant har vi vägrat gåmed på enligt Hagaöverenskommelsen. HerrAF () kort genmäle: Det ena vet vi, det andra återstår att se. Vi vet att Hagauppgörelsenlett till höjda kostnader för kommunerna, något som redan kommit alt spela roll under kommunernas budgetarbete . Att den också skall ledatill en sådan dämpning av de kommunala kostnaderna som hoppas ärnaturiigtvis en förhoppning som vi alla kan dela, men det är ju ändå en skillnadmellan det vi vet och det vi ännu så länge får hoppas på. HerrLÖFGREN (fp) kort genmäle: prutade något på sin säkerhet. Men påstårändå att löftet från lönlagarhåll tydligen i realiteten inte är av någonbetydelse. Jag förslår inte all man i propagandan från arbetsgivarhåll infören kommande uppgörelse på detta sätt avsäger sig denna utfästelse. Det ärdetsamma som att säga till löntagarna att de visserligen har lovatsocialdemokraterna och alt avräkna de avgifier det gäller vid dekommande löneförhandlingarna men alt lovar att de inte behövergöra detta. Nikan ju försöka övertyga svenska folket om alt ni på delta sätt medverkar lugn avtalsuppgörelse och till en kamp mot inflationen. För mig är det docken gåta hur ni kan göra detta. I verkligheten kommer det givelvis alt framståmer och mer klart hur falskt ni framställer . HerrAF () kort genmäle: Går inte nu ändå kanske litet långt i sin försäkran atttvå politiska partier i en uppgörelse kan binda arbetsmarknadens parter?Rikligt den innebörden och karaktären har inte uppgörelsen bland vingadefiärilar på . Herr förste vice talmannen anmälde all att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytteriigare replik. i (s): Denna allmänpolitiska debatt har i mycket handlat om energi och omekonomi och övervinster. I går lade regeringen fram förslag om ytterligareåtgärder med anledning av vinstutvecklingen . Detta år kommer altvara ett mycket gynnsamt år för det svenska näringslivet. Industriproduktionenligger stort nivå. Prisutvecklingen för svenska exportvaror harvarit mycket gynnsam. har kostnadsutvecklingen i varitförmånligare än i flertalet andra länder. Denna utveckling har inneburitavsevärda ökningar av vinsterna för i stort sett hela det svenska näringslivet. Motbakgrund av den allmänna prisdebatten om företagsvinsterna och av debatten häri dag finns det anledning att påminna om de delade meningar som fanns förraåret mellan socialdemokratin och de borgerliga om den ekonomiska politiken.Förra året var som bekant också valår. Men just del förhållandet att vi i daghar diskuterat näringslivels höga vinster gör att politiska ambitioner ochansatser alt framställa dessa vinster som ännu högre bör plockas fram för ettomnämnande, om jag så litet försiktigt får uttrycka saken. Socialdemokratinhävdade under hela att den svenska industrin kunde räkna med godautsikter och resultat under såväl 1973 som 1974. Vi talade om för människornaall hade en i grunden god ekonomi. Deborgerliga hävdade motsatsen. Den svenska ekonomin är dålig, och den kommer attbli ännu sämre om socialdemokratin sitter kvar i regeringsställning - det varden samlade borgerlighetens uppfattning i valrörelsen för nu något mer än ettår sedan. Denborgeriiga kritiken mot regeringens ekonomiska politik gällde nämligen i storutsträckning vad man på borgeriigt håll kallade den låga lönsamheten inäringslivet. Från socialdemokratiskt häll pekade vi på konjunkturförbättringenoch uppgången av lönsamheten. Men de borgeriiga och näringslivetsorganisationer fortsatte att föra fram sina en- sidiga krav på lättnaderför företagen.