prot · FX0989 · 1974-12-31 00:00:00 — I motsats till den gamlasambeskattningen av inkomster, som ju innebar både dubbelt ortsavdrag för makaroch en gynnsammare skatteskala vid beräkningen av den sammanlagda inkomsten, såtar ju beskattningen ingen som helst hänsyn till skatteförmågan vid beräkningav förmögenhetsskatt. Skatten på en viss förmögenhet är och avses förbli densamma vare sig förmögenheten innehas av en ensamstående eller av två äktamakar med eller utan barn. Kravet på likformighet och rättvisa vidbeskattningen blir därigenom inte tillgodosett. En rörelse kan vara värd . Är det två syskoneller två sammanboende som innehar den, så behöver ingen av dem erläggaförmögenhetsskatt. Men är det i stället två äkta makar som har denna rörelse,så har de att betala en förmögenhetsskatt på . Kapitalbeskattningen av familjeföretag, m. m. inte bararättviseskäl utan. också kravet på neutralitet från samhällets sida som talarför att även förmögenhetsbeskattningen så långt möjligt utformas så att maninte missgynnar äktenskapet. Utskottet anför att yrkandet i motionen 1835 av mig m.fl., som gick ut på att äkta makar skulle ha dubbelt så hög skattepliktsgränssom en ensamstående, inte är "av sådan karaktär att 1972 årsskatteutrednings pågående utredningsarbete med dessa frågor bör föregripas".Herr i och jag har dock i ett särskilt yttrande velatunderstryka vikten av att också den här frågan får en tillfredsställandelösning i samband med skatteutredningens pågående arbete. Utskottet har också haft att behandla en motion av fruSundberg m. fl., där det bl. a. yrkas att fosterbarn inte skall sambeskattasmed föräldrar i vad gäller förmögenhet. Om ett fosterbarn är mantalsskrivet hossina fosterföräldrar sker genom de införda reglerna en sambeskattningockså av eventuella förmögenheter. Jag skall bara nämna ett enda exempel på deorimliga konsekvenser som detta kan medföra. En pojke blev föräldralös genom en trafikolycka,och han placerades i fosterhem hos en jordbrukarfamilj som var avlägsnasläktingar tUl honom. Genom försäljning av de avlidna föräldrarnas egnahem,utfallande försäkringar osv. fick den här lUle grabben en förmögenhet påungefär . Detta medförde att fosterföräldrarnasförmögenhetsskatt för den gård de innehar steg med över I , och ävenpojken fick en förmögenhetsskatt på . Utskottet anför att även om utskottet är medvetet om atten sambeskattning med fosterbarn endast i sällsynta fall kan anses motiverad,så har motionärerna inte påvisat sådana olägenheter att denna begränsade frågabör specialregleras. Men jag hoppas, fru talman, att utskottets skrivning skaUmedföra att också den här frågan får en snabb och tUlfredsstäUande lösning. Internationellt sett har vi en gedigen kapitalbeskattning- de flesta andra länder ligger långt efter i rättvisa och effektivitet. Ändåbör vi fråga oss: Går det verkligen inte att utnyttja kapitalskatterna bättreför att åstadkomma ekonomisk och social utjämning? Rent tekniskt kan kapitalskatter bli knivskarpajämlikhetsinstrument, om man bara är beredd att begagna sig av derasverkningskraft. Jag vUl föra fram ett par exempel där jag tycker att vi låtitkapitalskatterna bli onödigt trubbiga och där det från rättvisesynpunkt vorerimligt med en skärpning. Det första exemplet gäller skattepliktsgränsen. Ar 1945var gränsen för skattepliktig förmögenhet . 1948 höjdes gränsentill 30 000, 1953 tUl 50 000, 1957 tUl 80 000, 1965 tiU 100 000 och 1970 tUl150 000, nu föreslås en höjning till . Detta är en tiodubblingsedan 1945. Det innebär att det skattefria beloppet för förmögenheterna ökatmer än så snabbt som konsumentpriserna. har vi haft en allmän tillväxt av de privata förmögenheterna,men trots detta har antalet skattepliktiga förmögenheter minskat. År 1945träffades 281 000 förmögenheter av förmögenhetsskatt. nåddes enhöjdpunkt på 330 000 skattepliktiga förmögenheter. Efter den nya uppräkningenav skattegränsen kommer antalet knappast att nå över 200 000. Det är kanske 10procent av landets inkomsttagare som har förmögenhet av någon storleksordning,men förmögenhetsskatt utgår för av inkomsttagarna. Under har vi fått uppleva enkraftig tillväxt av den indirekta beskattningen och av kommunalskatten. Deflesta medborgarna har mött allt högre procentsatser i den statligainkomstskatten. Det har i och för sig funnits goda skäl för den utvecklingen.Men är det mot den bakgrunden rimligt att man har undantagit alltfler förmögenheter från beskattning? Hur stämmer det med principen om skattefter bärkraft? Och blir det några egentliga olägenheter om man behåller dennuvarande skattepliktsgränsen i stället för att höja den tUl ? Merskatten är högst , och då måste man haskattepliktiga tillgångar på netto. Ett annat exempel på att kapitalskatterna är onödigttrubbiga är underlaget för förmögenhetsbeskattningen. räknar man inte medstora kapitalförsäkringar och pensionsförsäkringar som tecknas på en halv mUjonkronor och däröver. Jag vill erinra om låginkomstutredningens bedömning atttUlgångarna i försäkringsfonder uppgick till drygt 17 mUjarder och att ettutelämnande av dessa tillgångar innebär en undervärdering av förmögenheternafrämst i hushåll i de högre förmögenhetsklasserna. Inte heller konstskattereller det värdefullaste privata lösöret räknas in i förmögenhetsskatten. Omdetta uttalade sig kapitalskatteberedningen 1971 på följande sätt: "Den gällande kapitalbeskattningen av inre lösöre kankritiseras från skUda utgångspunkter. Onekligen talar starka rättviseskäl föratt förmögenhet som är nedlagd i dylika föremål blir förmögenhetsbeskattad.Det är känt att många förmögenhetsägare nedlagt betydandebelopp på konst och dylikt, varvid ett verksamt motiv på många håll varit attnedbringa förmögenhetskatten. Spekulationsinslag har inte saknats; möjlighetenatt skattefritt hemföra vinster innehav har utnyttjats. Enligtvår mening är det stötande, att den som väsentligen med ledning av ekonomiskasynpunkter lägger ned sin förmögenhet i konst, antikviteter och dylikt skallundgå att betala förmögenhetsskatt, medan den som har förmögenheten placerad iproduktiva anläggningar skattar fullt ut för dessa." Med hänvisning till tekniska svårigheter vid beskattningenoch kontrollen avstod utredningen från att lägga fram förslag i den här frågan. Vad har då skatteutskottet att säga om detta problem? Jo,för det första att skatteintäkterna kanske inte står i rimlig proportion tillde administrativa och andra svårigheterna. För det andra att frågan inte är avsådan vikt att den behöver tas upp igen. Men får jag då börja med att erinra omatt kapitalskatteberedningen inte har gjort någon ingående utredning av dettaproblem. I slutbetänkandet på över 200 sidor redovisar man på två sidorgällande regler för förmögenhetsbeskattningen Kapitalbeskattningen av familjeföretag, m. m. Kapitalbeskattningen av familjeföretag, m. m. av inrelösöre, och så kommer det en sida med utredningens överväganden. Det avgavs också en reservation på denna punkt. LedamotenStig Alemyr anförde bl, a, följande; "Förvisso möter praktiska problem vid enförmögenhetsbeskattning av det inre lösöret. Praktiska svårigheter får dockinte lägga hinder i vägen för angelägna reformer. Det framstår som väsentligtatt man fångar in de fall där det inte är fråga om sedvanligt konstsamlande,utan där innehavet klart pekar på konstinvesteringar. Meningen är således ickeatt lägga förmögenhetsskatt på vanliga hem, inte ens de välutrustade. En förmögenhetsbeskattningmåste därför kompletteras med frikostigt tiUtagna grundavdrag, förslagsvis . Endast den som har konst, frimärken, antikviteter osv. med ett värdesom överstiger nämnda belopp, bör förmögenhetsbeskatfas för överskjutandevärde. Vidare bör det finnas möjligheter för Kungl. Maj;t, eventuelltriksskatteverket, att fritaga kulturhistoriskt värdefulla samlingar eUer andrafall där synnerliga skäl för skattefrihet kan föreligga. De praktiska kontrollsvårigheterna skall givetvis inteförringas, men de får inte heller överdrivas. Man bör ej förbise detprincipiellt riktiga och värdefulla i en uttrycklig lagregel om skatteplikt.Den som ej uppger exempelvis ett betydande konstinnehav kan då komma attstraffas enligt reglerna i skattebrottslagen. En någorlunda tillfredsställandekontroll kan även ske via försäkringsbolagen, vUka i lämplig omfattning kanåläggas uppgiftsplikt beträffande särskUda försäkringar för värdefullt lösöre.En tänkbar åtgärd är likaså att i begränsad omfattning föreskriva uppgiftsskyldighetvid försäljning av mycket värdefulla objekt. Även andra åtgärder kantänkas." Det finns inget ordentligt underlag för påståendet attskatteintäkterna inte skulle komma att stå i rimlig proportion tUl deadministrativa svårigheterna och eventuellt andra olägenheter. Skatteutskottetsmedlemmar är tydligen medvetna om osäkerheten i det här påståendet för de skriveratt de ökade skatteintäkterna "torde inte antas stå i rimlig proportion".Vill man ange osäkerhet brukar man använda antingen "torde" eller"antas". har i det här fallet gjort endubbelgardering genom att använda båda uttrycken på samma gång. Det kan varaklokt med en tvåfaldig gardering. Om man tar hänsyn till att enförmögenhetsbeskattning på det här området kan effektivisera realisationsvinstbeskattningentror jag att det bör stå klart att dessa skatte-mtäkter kommer att stå i rimligproportion till de administrativa svårigheterna. Jag tycker att det vore värtatt göra den utredning som vi ändå får erkänna att kapitalskåtteberedningeninte hann med eftersom de hade många problem att syssla med. De sysslade meddetta problem på ett mycket begränsat sätt eftersom deras uppgifter spände överstora områden. Ser vi på de senaste kapitalskattereformerna finner vi imotiven att skatten helst inte bör vara större än att avkastningen räcker tillatt betala skatt och vidmakthålla realvärdet på förmögenheten. Men det innebärnaturiigtvis också att man i beskattningssystemet byggt in en princip som sägeratt beskattningen inte får leda till någon egentlig förmögenhets- utjämning.Därmed är vi inne på de negativa verkningar som man ofta brukar förbinda med envingklippning av de stora förmögenheterna. Man talar om nedgång i sparande ochkapitalbUdning, produktionsstörningar, lägre effektivitet, kapitalflykt osv.Att det vid en långtgående och snabb utjämning kan uppstå negativa verkningarav det här slaget bör understryka att just den starka kopplingen mellanpersonliga förmögenhetsinnehav och fuUgörandet av betydelsefulla funktioner iekonomin utgör ett hinder för utjämning. TUl stor del förutsätter enframgångsrik förmögenhetsutjämning att man försvagar sambandet meUan de storaprivatförmögenheterna och utövandet av viktiga samhällsfunktioner. Hur långtkapitalbeskattningen kan drivas beror på hur vi lyckas mednäringspolitiken, med demokratiseringen av det ekonomiska livet och meduppbyggandet av det koUektiva sparandet. Jag ber att få yrka bifaU tiU motionen 1837. Jag hade faktiskt inte för avsikt att gå in idebatten; jag tycker att skatteutskottets ordförande klarade ut problemen såutförligt som man kan begära. Jag skulle ändå vilja göra några reflexioner. Det här förslaget om förändringar iförmögenhetsbeskattningen och realisationsvinstbeskattningen medhuvudinriktning på småföretagen innebär faktiskt en djupt gående revision av degamla beskattningsreglerna. Det är i och för sig inte nytt för dagen att vihar velat göra en Uberalisering; vi har försökt göra det , då detgjordes ett ingrepp som siktade på att dela upp kapitalet i vad vi kalladepassivt och arbetande kapital. Då godtogs själva principen att det finns skälför att göra vissa liberaliseringar i förmögenhets- och arvsbeskattningen förde företagare vilkas förmögenhet och tillgångar ligger i deras maskiner ochannan utrustning, deras industrier och företag. Det har sagts . Vi misslyckades - det kan jag gott erkänna. Det blev enkomplicerad lagstiftning, som mer blev medgivande på papperet och som inte fickden effekt i praktiken som man skulle ha önskat. Det nuvarande förslaget detsom jag hoppas att nu snart kommer att fatta beslut om innebär ettdjärvare och riktigare grepp. Den alldeles påfallande tystnad i den offentliga debattensom detta förslag har resulterat i gör att man också kan dra sina speciellaslutsatser. Småföretagarnas skattediskussion är någonting som man annars intesätter under ena skäppo utan gärna för till torgs, och framför allt de härfrågorna har varit de ständigt återkommande debattämnena. Sedan propositionenlades på bord har det varit förvånansvärt tyst. Ingenting har sagtsom den i pressen, och småföretagarna har också varit mycket tystlåtna. Jag tardet som en accept, ett godkännande, en välsignelse av det förslag som lagtsfram. Det manifesterar sig ytterligare i att skatteutskottet enhälligt kunnat accepterahuvuddelen av förslaget och ansett det vara riktigt och dessutom rätt avvägt.Vi kan gä till ett beslut i en gammal kontroversiell skattefråga i den allrastörsta enighet, och det kan man välkomna. Jag villgöra en annan liten reflexion, och den gäUer kungahusets Kapitalbeskattningen av familjeföretag, tn. Kapitalbeskattningen av familjeföretag, m. m. beskattning.Det har växlats några repliker meUan i och huruvida regeringen hade att uppfatta den föregående höstriksdagensdiskussion som en bestäUning i den här riktningen eller inte. Jag vUl för gärna erkänna att jag betraktade det såsom en beställning och att det härförslaget följaktligen är ett effektuerande av den beställningen. Om gör sig besväret att läsa igenomprotokollet från riksdagsdebatten, som då i rätt långa stycken fördes mellanherr och utskottets dåvarande ordförande, , skaU han finnaatt vUle ha ett beslut i den här riktningen. HerrBrandt avvärjde den önskan genom att utlova ett förslag från regeringens sida,och jag sticker inte under stol med att det löftet hade föregåtts av ettresonemang mellan och mig. var följaktligen i princip enig om att detskulle läggas fram ett förslag. Diskussionen gäUde huruvida skullefatta ett beslut eller lugna sig tUl dess regeringen fått tillfälleatt i vederbörlig ordning se på frågan och därefter lägga fram sitt förslag.Jag fattade det som en klar beställning; när nu också utskottsmajoritetenrepresenterar en mycket bred enighet på denna punkt endast med undantag avmoderata samUngspartiets representanter och förmodligen kommer attfölja sina representanter i utskottet, talar väl också det mesta för att dennamin uppfattning var den riktiga. Vad den här kommer att tycka när viom skall rösta blir nog ändå i stort sett vad tyckte dåfrågan diskuterades föregående höst. Jag ville klara ut detta och göra denbekännelsen för min egen del. Jag har sagt i propositionen, och utskottet harunderstrukit detta, att statschefen självfallet har vissa representativaförpliktelser som kostar pengar, och att han då i vederbörlig ordning skallsoulageras för detta i fråga om tUlmätningen av apanage, apanagets storlek ochbedömningen därav. Detta är saker och ting som i vederbörlig ordning kommeratt få ta ställning tUl, vilket ju också har understrukit. - Nogsagt om defta. Jag vill också - eftersom jag emot min egen uppfattningändå har rest mig upp här i bänken för att säga några ord - kommentera herrBergqvists inlägg, där han gör gällande att det vore önskvärt att man även gickin och beskattade konst, antikviteter och privata samlingar av ett visst värde.Det fanns i kapitalskatteberedningens betänkande en reservation på den punkten en reservation som emellertid har vunnit mycken liten förståelse under denremissbehandling som följde på utredningens betänkande och som dessutom harrönt föga förståelse vid behandlingen i skatteutskottet. Jag förstår detsynnerligen väl. Det finns ju någonting som heter hemmets helgd, och vi är iallmänhet inte tilltalade av att ha fiskalerna innanför vår köksdörr ellerrumsdörr för att värdera vad som hänger på väggarna eller som står på golvet iform av antika möbler. Dessutom är detta i praktiken en omöjlig uppgift - jaghar i varje faU kommit fram tUl den slutsatsen när jag tänkt igenom det. Värdetpå en konstprodukt kan variera från tid tUl annan: det kan vara betingat av hurmänniskorna uppfattar inflationen i framtidsperspektivet och av deras önskanatt söka sig tUl värden som de tror är realvärden - men som kanske kanvara mycket tUlfälliga. Det är svårt att bygga upp en skattepoUtik på någontingsom värdemässigt skiftar så starkt som en konstsamUng kan göra. Dessutom är deti praktiken omöjligt för de fiskala tjänstemännen att besitta den rimligasakkunskap som ger en rimlig objektivitet vid sådana värderingar. Jag tror inteheller att man i besvärsärenden hittar den sakkunskapen och den objektiviteteni skattedomstolarna, inte ens om man går aUra högst upp i kammarrätt ochregeringsriitt. Sedan är det en sak tiU; Så länge den antika möbeln stårvid väggen eller tavlan hänger på väggen ger den ju ingen annan avkastning änden värdestegring den representerar för den händelse att det är en äkta antikmöbel som står där och gedigen konst som hänger på väggen. När dennakonstprodukt sedermera försäljes eUer realiseras och omsätts i pengar får manju ett annat och mera sakligt uttryck för om den har representerat en förmögenheteller inte. Och blir ju de pengarna förmögenhets-beskattade i vanlig ordning såvida de inte omsätts i en "ny" tavla eller en "ny"antik möbel som hängs på väggen eller stäUs i rummet utan att ge någon annanavkastning än den personliga tUlfredsställelsen för vederbörande ägare att hangår omkring och tror sig ha en förmögenhet som stiger . Det är annorlunda med andra förmögenhetsvärden: aktier, kontanter eUer vad detvara må. - Och när denna förmögenhetsmassa i möbler eller konst försäljs ochomsätts i pengar blir den ju beskattad i sedvanlig ordning. Det är funderingar av det här slaget som har gjort att jagbetraktar en sådan beskattning som oförenlig med hur svenska folket i allmänhetser på denna fråga. Man vUl ha litet av hemmets helgd bevarad. Hur skulle defiskala representanterna betraktas för den händelse de skulle börja värdera vadsom finns i hemmen, om det understiger det belopp som skall förmögenhetstaxeraseller om det överstiger det belopp som är fritt? Två tre skulle ha gått in under beloppet menligger över beloppet enligt de senaste konstauktionerna de kan naturligtvisligga under beloppet längre fram igen. Det här är ett för osäkert underlag för att bygga en skattepolitikpå. Ett försök att beskatta dessa varor tror jag dessutom står i dåligöverensstämmelse med hur folk i allmänhet uppfattar att förmögenhetsskattenskall hanteras. Jag lockades att göra dessa små erinringar närjag lyssnade på debatten. Kapitalbeskattningen av familjeföretag, m. m. HerrMAGNUSSON i (m) kort genmäle: När finansministern försöker göra enhistoriebeskrivning om motiven för att han har lagt den här propositionengriper han efter ett halmstrå. Jag förstår honom; naturligtvis är det inte lättatt erkänna det verkliga motivet tUl förslaget om skatteplikt för Konungen. I utskottets betänkande , som stöddes avsamtliga partier, finns inte ett uns av bestäUning av ett sådant förslag.Finansministern är skicklig och hänvisar tUl den debatt som fördes i kammarenme}lan och . Finansministern må utläsa vad han vUl avden debatten, men ur det betänkande som förelåg finns det inga sonri helst Kapitalbeskattningen av familjeföretag, m. m. möjligheteratt få fram ett motiv för den här propositionen. Men jag förstår att det integår att ange det verkliga motivet. () kort genmäle: Kapitalskatteberedningen lyckades inte läggafram ett förslag som den var nöjd med, och det berodde bl. a. på att den inteanvände särskUt mycket utredningsresurser för att försöka lösa problemet ombeskattning av konstsamUngar o. d. Men vid en diskussion om denna fråga tyckerjag det är rimligt att dra fram vilken utgångspunkt kapitalskatteberedningenhade. Den säger att onekligen talar starka rättviseskäl för att förmögenhet somär nedlagd i konstsamlingar o. d. blir förmögenhetsbeskattad och att det ärstötande att den som väsentligen med ledning av ekonomiska synpunkter läggerned en förmögenhet i konst, antikviteter o. d. skaU undgå att betalaförmögenhetsskatt medan den som har förmögenheten placerad i produktivatUlgångar skattar fuUt ut för denna. Det är uppenbart att värderingsproblemen är svåra, men manfår arbeta med schabloner. Om man har så generöst tilltagna bottenbelopp somhär har nämnts, , bör det ovanpå det beloppet vara möjligt medvissa schablonmässiga uppskattningar. Mot bakgrund av att man har detta vältiUtagna bottenbelopp tycker jag inte man kan komma till slutsatsen att någraenskUda människor behöver känna sig trampade på tårna. Egentligen var argument ett argument mot ettinslag som vi redan har i vår beskattning, nämligen att smycken skall räknassom förmögenhetstillgäng, vUket sker om de överstiger ett värde av 1 000kronor. Är det så att invändningarna mot beskattningen av konst är viktiga attföra fram bör också slutsatsen bli att detsamma gäller vid värdering ochbeskattning av smycken. Då är frågan om man inte borde ha en ordentligttUltagen schablon som är långt . Egentligen borde det ske enutredning där man tar med både smycken, som är beskattade , och konst ochandra dyrbarheter som inte är beskattade. Jag är för min del övertygad om att ifall man bara arbetarigenom det hela tekniskt med ordentliga generösa gränser i botten skulle mankunna få fram ett användbart och godtagbart förslag. () kort genmäle; När finansministern säger att debatten hartystnat bland småföretagarna då det gäller kapitalbeskattningsfrågoma, och dettatas som ett tecken på att man skulle vara tillfredsstäUd, vill jag endast härsäga att man uppfattar propositionen som ett förslag i rätt riktning. Attdebatten något har dämpats anser jag också bero på att vi tolkat det som omsocialdemokratema och därmed regeringen är beredda att gå vidare på deninslagna vägen. Vi har på två väsentliga punkter i utskottet enat oss omatt gä ett steg längre än propositionens förslag och det gällergåvobeskattningen och den fortsatta utredningen om familjeföretagens kapitalskatteproblem.Enligt propositionen åstadkoms i vissa fall rätt betydande lättnader, men förde grupperdär kapitalet är bundet till byggnader och mark blir det ingen nämnvärdlättnad. Det enhälliga uttalandet från utskottet tyder emellertidpå att man kommer att ha en positiv inställning till dessa frågor också iframtiden och att man är beredd att åstadkomma ytterligare lättnader ikapitalbeskattningen för nämnda grupper vid generationsväxling. Jag anser attdetta har bidragit till att debatten just nu något har dämpats. Jag är litet överraskad över rojalistiska indignation när vi talar om kungahusets beskattning.Men hela frågan huruvida jag eller tolkade höstriksdagen riktigtlöser sig ju om 15 eller , för då kommer ju kammaren att votera pådenna punkt. Jag tror inte kammaren nu reagerar annorlunda än underbehandlingen föregående höst, då det inte blev någon votering. Hert HOVHAMMAR (m); Vi har från de tre icke socialistiskapartierna väckt en motion nr 1840 som jag själv har undertecknat. I anledningdärav skulle jag vilja lägga några synpunkter på de problem vi nu diskuteraroch som berör många människor i det här landet. Vi vet att familjeföretagens speciella problemuppmärksammats av , och det har också under dessa årskrivits ett stort antal motioner i ämnet. Orsakerna tUl detta är många. De svenska arvs- och förmögenhetsskatterna har längeframstått som bland de högsta i världen, och det har lett tiU en mycket starkoro bland landets familjeföretagare. Trycket på regeringen att verkUgen göranågot åt detta har ökat undan för undan, inte minst därför att familjeföretagenspelar en viktig roll i vår sysselsättning. räknar man med att intemindre än av samtliga löneanställda i vårt land arbetar ifamiljeföretag. Det finns också 140 000 jordbruk i landet. Problemet för famUjeföretagen med de höga arvs- ochförmögenhets-skattema har också lett till en stigande oro bland de anställdaoch bland de aktiva kommunalmännen.