prot · FX0965 · 1974-12-31 00:00:00 — §1 Justerades protokoUet för den 16 innevarande månad. § 2 Meddelande ang.plena torsdagen den 2 och Sammanträdenatorsdagen den 2 och blir arbetsplena som tar sin början kk12.00 respektive . § 3 Föredrogs och hänvisades Kungl. Maj:ts propositionernr 77 till inrikesutskottet, nr 98 tUl skatteutskottet samt nr 120 tillinrikesutskottet. § 4 Föredrogs och hänvisades motionerna nr 1775 tiUkultumtskottet, nr 1776 tUl civilutskottet samt nr 1777 och 1778 tUltrafikutskottet. §5 Föredrogs, men bordlades åter justitieutskottets betänkanden nr 9 och 12,socialutskottets betänkanden nr 12, 14, 16 och 17 samt inrikesutskottetsbetänkande nr 10. plena torsdagen den 2 och Föredrogs utrikesutskottets betänkande nr 3 ianledning av propositionen 1974:1 i vad avser anslag tiU InternationeUtutvecklingssamarbete, jämte motioner. (Redovisning av utskottsbetänkandet intages efteranförandena i ärendet.) Ifråga om detta betänkande hålles gemensam överläggning för samtliga punkter.Under den gemensamma överläggningen får yrkanden framställas beträffandesamtliga puiUcter i betänkandet. HerrTURESSON (m): uttalade jag i en u-lands-debatt i dengamla andra kammare att vär biståndspolitik borde betraktas som ettled i vår utrikespoUtik. Man borde därför anlägga en helhetssyn på vårt landsförbindelser med . Från moderatasamUngspartiets sida har därefter år en sådan helhetssynefterlysts i våra partimotioner Men hittUls har det varit förgäves. Denofficiella svenska attityden gentemot den tredje världen präglas i stäUetalltjämt i aUtför hög grad av ett välgörenhetstänkande som för att uttryckasig modernt och modest verkligen inte är riktigt i tiden. U-ländema själva blir synbarligen också allt mindretrakterade av att känna sig vara föremål för vad som kan uppfattas som ensidigvälgörenhet. I ett anförande i budgetutskott gavAlgeriets representant uttryck åt denna instäUning, när han motsatte sigfriviUiga bidrag tUl FN:s budget utöver de enligt den officiella bidragsskalanfastställda. Sådana friviUiga bidrag hade, ansåg han, ett inslag avvälgörenhet, som gav utrymme för "bUlig publicitet" åt givarländerna. Det är naturligtvis angeläget att det svenska biståndetinte stämplas på detta sätt. BiståndspoUtiken får inte heller dirigeras avnågot slags nykolonialistiskt storebrorstänkande. Vi måste låta vårt val avmottagarländer och av biståndsinsatser mera styras av behovet av bistånd än avideologiska och egna inrikespoUtiska värderingar Det är för att komma därhännödvändigt att anlägga en utrUcespoUtisk helhetssyn på våra förbindelser medu-länderna. I en sådan helhetssyn är det traditionella biståndet en ingrediens;industrieU utveckling och industrieUa investeringar, ömsesidigahandelsförbindelser och samordnad utvecklingsforskning är andra. I petitaskrivelsen tiU årets statsverksproposition harSIDA anslutit sig tiU dessa tankegångar Under rubriken framhåller SIDA bL a. att "börjat krävaatt indust-rUändernas regeringar tar hänsyn tiU aUa de länkar, som förbinderi-land och u-land, med andra ord att den rika delen av världen anlägger enhelhetssyn på u-landspoUtiken". SIDA fortsätter: "Ett ökat hänsynstagandetiU egna önskemål bör prägla biståndet . U-ländernavädjar om en målmedveten höjning av biståndets omfattning och om attresursöverföringen inte skall påverkas av olika inrikespolitiska hänsyn hosgivarna." Jag är helt förvissad om att SIDA:s uppfattning härvidlagär grundad på djup erfarenhet, solitt kunnande och ärlig övertygelse. Det äremellertid tyvärr alltför uppenbart att UD:s u-avdelning delvis har andra,mera politiskt betingade värderingar. Detta har beklagligtvis lett tillstörningar i relationerna mellan departementet och SIDA, Dessa störningar, sompå för svensk förvaltning ovanUgt sätt kommit till offentligt uttryck, ärägnade att skada den svenska biståndspolitikens anseende och minska de svenskaskattebetalarnas förtroende för verksamheten. har vid behandlingen av dessa frågorklart uttalat, att man bör fästa stor vikt vid det samråd mellan departementoch verk som är ett nödvändigt led i utarbetandet av en håUfast svensk biståndspolitik, RUcsdagen och svenska folket har verkligen rätt att krävaatt ett sådant konstruktivt och förtroendefullt samråd fungerartiUfredsställande. Det är ett ovedersägligt faktum att i aUmänhetsöker dra till sig investeringar från i-länderna för att.kunna genomföra sinautvecklingsplaner. Genom investeringar får de tUlgång till både kapital ochkun- nande.Utvecklingen av industri, jordbmk och handel ger ökad sysselsättning ochbidrar tiU förbättrad försörjning. Dessutom ökar exportkapacitetoch därmed deras möjligheter att dra nytta av världshandeln. Naturligtvis kan investeringar genomföras på ett mer eUermindre utvecklingsfrämjande sätt. Allt tyder dock på att de flesta u-ländernumera har de instrument som behövs för att se tiU att utländska investeringargenomförs på ett sätt som motsvarar intentionerna i egnautvecklingsplaner. Vid samtal med ansvariga u-landspoUtiker möter man då ochdå frågan om inte det svenska näringslivet skuUe kunna göra en större insats ivederbörande u-land. Det är ett faktum att många önskar att detetableras konkurrens mellan utländska företag som vUl engagera sig i derasindustriella utveckling. Onekligen har också svenska företag och svenskaprodukter över lag ett gott namn i den tredje världen. Olika hinder ligger dock i vägen för en ökning av detsvenska näringsUvets engagemang i . De har att göra med de svenskaexportaffärernas traditioneUa imiktning, obenägenheten att ge sig in på okändaoch riskfyllda marknader och farhågor för ekonomiska förluster på grund avinstabila ekonomiska och poUtiska förhållanden i de tilltänkta verksamhetsländerna.Ett allvarligt hinder utgöres inte minst av den starka konkurrens som desvenska företagen möter av andra staters företag. Än har de gamlakolonialmakternas firmor förbindelser och marknadskännedom som ger dem ensärställning. I andra faU fär företag starkt stöd från sina egna myndighetersom med offentliga medel bekostar nödvändiga förundersökningar ochinvesteringar i infrastruktur den 24 aprU 1974 I råder en mycket strängboskUlnad meUan bistånd och kommersiell aktivitet. Det är riktigt och klokt på det sättet skiUer meUan begreppen och inte sätter etiketten"bistånd" på en verksamhet som också avses kunna ge förmåner åt i-landet.Därmed är emeUertid inte sagt att våra statUga myndigheter skaU varaförhindrade att stimulera de ekonomiska förbindelser mellan ochu-länderna som även kan ge fördelar. är inte allsintresserade av att alltid vara den mottagande parten. De eftersträvar somflertalet andra stater ett mera intensivt deltagande i ekonomiskt samarbete medomvärlden. Det diskussionen nu rör sig om är hur den tredje världens vUlkorför deltagande i detta samarbete i fortsättiungen skall kunna förbättras. Som det sägs i utskottets betänkande kommer en radinternationella konferenser och förhandUngar att ägarum. Därigenom kommer de internationella ekonomiska relationerna i alla sinaaspekter att utsättas för en ingående granskning. Det är inte osannolikt attdenna process kommer att leda fram tiU påtagliga förändringar av synen påu-ländernas krav och utveckUngsmöjUgheter. "Dessa förhållanden kan ävenmedföra ändrade förutsättningar för och nya krav på poUtik gentemotu-länderna", säger utrikesutskottet. Det borde vara en självklarhet att vi nu börjar se påu-länderna inte som understödstagare utan som partner i ett ekonomisktsamarbete, som måste utformas på ett ändamålsenUgt sätt ändamålsenligt förbåda Vibör systematiskt granska våra förbindelser med den tredje världens länder föratt se var det finns förutsättningar för mera intensiva ekonomiskaförbindelser. De problem som Ugger i vägen måste analyseras fuUständigtfördomsfritt. I det utredningsarbete som är ofrånkomligt bör naturUgtvisstatsmakterna och näringslivet samarbeta. Alla goda krafter måste samverka isträvandena att söka ge våra relationer med u-ländema ett nytt och konstruktivtinnehåU. Det kan knappast vara progressivt att betraktautformningen av våra ekonomiska förbindelser med den tredje världen som enfunktion av vårt utvecklingsbistånd. Därför måste vårt bistånd dvs. alla våradirekta överföringar i offentlig regi av resurser och kunnande betraktas somen ingrediens i våra ekonomiska förbindelser med den tredje världen, eningrediens som är nödvändig och självklar tills ifrågavarande länder kanutveckla sig av egen kraft och uppnå rimliga villkor för sin medverkan ivärldsekonomin. Det är mot denna bakgrund verkligen beklagligt, att depraktiska och konstruktiva förslag rörande ett utvecklat system förinvesteringsgarantier, upprättandet av ett utvecklingsbolag och inrättandet aven kreditgarantifond som lagts fram i moderata samUngspartiets partimotion tillårets riksdag avstyrkts av utskottet. Det ankommer självfallet på Kungl. Maj:t att göraavvägningen mellan bUateralt och multilateralt svenskt bistånd. Men naturligtviskan och bör också ha åsikter om denna avvägning. För att däskaU kunna bedöma regeringens förslag är det nödvändigt att får godinformation i dessa hänseenden. Utskottet välkomnar att UD numera ger riksdagenökad redovisning av de internationella biståndsprogranimen, men det är givetvisviktigt att denna information är saklig och objektiv och att relevantauppgifter inte undanhålls eller glöms bort. I det sammanhanget har man anledning ställa sig någotfrågande till det som sägs om och i det senaste numret avUD:s informationshäften om de multUaterala organisationerna, vUket nyligenkommit utskottsledamöterna tUl hända. Där ges en mycket koncentreradbeskrivning av mellanhavande med . Såvitt jag kan finna ärdenna beskrivning inte tUlräckligt nyanserad. Det talas om att banken hade enklart negativ inställning till Allenderegeringen. Det sägs vidare att bankenkommit tiU denna instäUning efter en bedömning av ChUes ekonomiska situation.Vidare antyds att banken eventuellt inte varit opåverkad av tvisten meUan USAoch rörande ersättning för nationaliserad amerikansk egendom. Det man saknar i redogörelsen är ett konstaterande av detfaktum att banken från början ställde sig klart positiv tiU politik.Orsaken tiU att inga lån beviljades var däremot att inte uppfyllde dekriterier som gäUer för lån från banken. Dessa kriterier har godkäntsav bl. a. och de övriga nordiska länderna. I detta sammanhang kunde manockså ha erinrat om att i flera fall har givit lån till stater somvarit inbegripna i internationella tvister på gmnd av sinnationaliseringspoUtik. Sådana lån är de som på den nuvarande Världsbankschefensrekommendation, trots invändningar av en eller flera av stormakternasrepresentanter i bankens styrelse, utgivits tiU , och . Det synes mig därför inte vara alldeles vederhäftigt attantyda ett samband meUan de utebUvna banklånen under Allendetiden och ChUesnationaliseringstvist med . Av UD:s skrift framgår inte heUer att det lån, som kommittUl stånd detta år på grundval av förhandUngar som påbörjades redanunder tid, godkändes av bankens styrelse utan att någon röstade emot.De nordiska länderna och ItaUen lade visserUgen ner sina röster, men alla andramedlemmar av styrelsen, däribland representanter, röstade förlånet. Jag har velat göra dessa randanmärkningar tiUUD-skriften för att visa hur viktigt det är att information av det här slagettill är klart och korrekt utformad. 1 annat faU kan mottagarenriksdagenvilseledas och bibringas en snedvriden uppfattning om sanningen ochverkligheten. Jag utgår självfaUet från att detta inte har varit författarensavsikt. Låt mig tiU sist något uppehålla mig vid ett konkretbiståndsprojekt i vardande, som på grund av sin art och omfattning intar ensärstäUning. Jag avser det kombinerade skogsindustriprojektet i Demokratiskarepubliken . Detta projekt omfattar en integrerad massa- och pappersfabrikmed en beräknad årsproduktion av 5 skriv- och tryckpapper i förstaetappen, skogsodUngsåtgärder för att trygga behovet av råvara samtinvesteringar i kraftverk, vägar och bostäder. Projektet är det största, det mest kompUcerade ochtroligen också det mest riskfyUda som svensk biståndsverksamhet någonsinengagerat sig i. Den svenska andelen av investeringskostnaden beräknas tillomkring penningvärde. Detta belopp kan komma attstiga avsevärt på grund av oförutsedda svårigheter under uppbyggnadsskedet ochrisken för driftstörningar . De erfarenheter ett par avde större svenska skogsföretagen gjort i samband med Uknande investeringar ibl. a. , under förhållanden som är mycket mera lika svenska förhållandenän vad som är fallet i , är värda att uppmärksammas. Jag känner mig helt övertygad om att den projektering somSIDA nu leder är mycket ambitiös. Den konsultfirma verket anUtar har också ettmycket gott InternationeUt anseende. Men ändå kommer säkert många problem att uppstå, om dettaprojekt skall genomföras. Innan slutgUtigt avtal träffas får man därförförutsätta att SIDA och regeringen lyckas försäkra sig om långtgående garantierför att resultatet inte skall äventyras av förhållanden och företeelser somprojektledningen inte har möjlighet att behärska. Om man inte kan få sådana garantier,vore det lättsinnigt att starta företaget, eftersom ett misslyckande skuUekunna skada hela den svenska u-hjälpen. Men även från rent ekonomiska bedömningar kan naturligtvisderma investering ifrågasättas. Investeringskostnaderna för projektet beräknasbli per årston, dvs. fyra å fem gånger mera än vad maninom branschen räknar med . Med för avskrivning ochförräntning av det investerade kapitalet betyder detta en årlig kapitalkostnadav per ton. Kapitalkostnaden Ugger alltså mycket nära totalprisetför varan. Eftersom man normalt räknar den 24 aprU 1974 med attkapitalkostnaden uppgår tiU av den totala tiUverk-ningskostnadenblir det sannerligen inte något bUligt papper som denna fabrik kommer attproducera. kan man visserligen säga att biståndspengarna äravsedda att vara en gåva och att ränte- och avskrivningskostnaderna därför kanförsummas. Men om man vUl ha ut största möjliga nytta av våra biståndsmiljarderär ett sådant synsätt inte bara diskutabelt, det är direkt felaktigt. Vi har från moderata samlingspartiets sida iutrikesutskottet gjort denna inte anmärkning men anteckning till utskottetsbetänkande för att varna för att det här projektet sätts i gång innantUlräckliga garantier för dess lyckliga genomförande erhållits. Andra ledamöter av moderata samUngspartietsriksdagsgrupp kommer att belysa de övriga frågor där och jagreserverat oss i utskottet. Jag inskränker mig därför nu till att yrka bifalltiU reservationerna 3, 4, 5, 6, 8, 11, 12, 13 och 14. går tiU val. 171 platser iparlamentet i skall besättas. Det är bara de vita som får rösta. Desom är svarta, de som är indier eUer de som inte är tUlräckligt vita anförtrosinte rätten att få vara med och bestämma i sitt eget land. De 4 miljonerna vitaanser sig ha oinskränkt moralisk rätt att förtrycka 18 miljoner landsmän därföratt dessa har en annan hudfärg. som detta valspektakel äger rum i Sydafrikaskall riksdag anslå pengar tUl de rörelser som bekämpar förtrycket.Det är ett bra besked om hur vi i vårt land ser på de afrikanska ministrarnasvalparoller om det . De förtryckta massornas egen beslutsamhet att bekämpa sinaherrar kommer att visa att detta experiment i poUtiskt system, byggt påöversitteri och rasfördomar, är lika bräckligt som sin europeiska förebUd. Mende är värda och behöver vårt stöd. På samma sätt som när det gäUer rasförtryckets offer iSydafrika har vi så gott som eniga FN-resolutioner bakom oss, när vi anslårpengar för humanitära ändamål tUl de befriade områdena i afrikanskabesittningar Det är bra att det stödet nu kommer att öka. Det är också bra attden politiskt omotiverade diskrimineringen av en av de rörelser som arbetar iAngola, FNLA, i och med dagens riksdagsbeslut kommer att vara undanröjd. För vår del anser vi att regeringen också hade kunnatkosta på sig den politiska gesten att diplomatiskt erkänna den folkliga regimsom nu behärskar större delen av den portugisiska kolonin . Vianser ocksä att det är motiverat att öka stödet tUl , som genom sittgeografiska läge får ta på sig en extra stor börda i kampen mot denkvardröjande kolonialismen i denna del av världen. AUtför ofta tycker sig de fattiga länderna se hur de rikaagerar på ett motsägelsefuUt sätt. Med den ena handen ger man allmosor, med denandra stöder man massornas förtryckare. I södra , i , iLatinamerika har människorna årtionde efter årtionde upplevt denna "dedubbla ansiktenas poUtik", mest tydUgt demonstrerad av de storaindustristaterna. Men inte heUer vi själva kan svära oss fria från densortens dubbelhet i våra relationer tiU de fattiga länderna. Med biståndstimulerar vi exportindustrier, eftersom vi vet att dessa länder -precis som vi själva - måste ha något att sälja till utlandet om de skall haråd att förbättra människornas sociala och ekonomiska vUlkor Men när u-ländernaså småningom lyckats med detta, när de har någonting att sälja, då möter dehöga tuUmurar som de rika länderna har rest runt sina gränser för att skydda deegna industrierna. På intemationeUa konferenser hör de oss tala varmt förprincipen att de fattiga länderna skall få använda de pengar de får från ossför inköp där de hittar de bästa och billigaste varorna. Det är det vi menarmed obundet bistånd. sade så sent som ioktober 1972 att det svenska vambiståndet skuUe komma att "utgöra enpåtagligt minskad andel av det totala biståndet". Tre månader senarebestämde man sig för att öka andelen av bundet bistånd från 2 till 13 procent.Det är den sortens dubbelhet - som med än större styrka präglar andra ochstörre givarländer än som gör att nu vill attindustriländerna börjar bedriva en u-landspoUtik som hänger ihop. Det är enrimlig begäran, som också har fått stöd i SIDA:s kommentarer till sinaanslagsframställningar men som tycks möta ganska litet gensvar i regeringensproposition. Det som vi kaUar för biståndspoUtik mäter vi oftasti anslagssummor Det vi bör mena med en u-landspolitik måste handla omnågonting mycket mera. Det masta handla om att beakta våra relationer på allaområden, när det gäller valutapolitik, näringspolitik, handelspolitik,jordbrukspolitik, energipoUtik etc. Vi måste också på de områdena låta vårtagerande präglas av kravet på rättvisa mellan rika och fattiga länder Det är lätt att förstå att det kravet hävdas med särskildstyrka just , när man ser vilka katastrofala verkningar som förändringar ivärldsekonomin får för del. Det är också detta som har föranlettden extra session med som pågår just nu och som sysslarmed frågan hur skall klara den kris de hamnat i genom de stiganderåvarupriserna och priserna på energk Bakgrunden borde stämma även den som är ganska Uumtinställd tUl svensk u-hjälp till eftertanke. Omkring en miUard människorsvälter eller får för litet av viktiga näringsämnen. I mänga dör 2025procent av de barn som föds, innan de hinner bli . Fattigvärldensmänniskor har en genomsnittslivslängd som är en tredjedel kortare än vår. Varieår tUlkommer 65 miljoner människor i u-världen att mätta och sysselsätta. Varfjärde u-landsinvånare är arbetslös eller undersysselsatt. Analfabeterna,alltså de som inte kan läsa eUer skriva, bUr några tiotal miljoner fler varjeår Så ser alltså bakgrunden ut, och det är från detutgångsläget som situationen har allvarligt försämrats.Särskilt allvarlig är givetvis bristen på livsmedel. räcktelagren tUl en månads världskonsumtion, vilket man då bedömde vara fariigtlitet. är lagren bara Uälften så stora, som stora delar av Afrikaoch drabbas av svåra torkkatastrofer. Bristen på gödningsämnen upp- den 24 aprU 1974 den 24 aprU 1974 levs somdet största problemet. Experterna uppskattar den tUl 3,5 mUjoner ton. Det tartid att öka kapaciteten, och underskottet leder tiU att priserna stiger tiUnivåer som har svårt att klara. Detsamma gäUer naturligtvisspannmålspriserna. har vetepriserna stigit , priset påmajs , priset på soja osv. Det är aUtså på det sättet världsmarknaden ser ut, däru-länderna i ökad utsträckning måste gå ut och köpa jordbruksprodukterför att hålla svälten från dörren. TUl det kommer de stigande oljepriserna. De somsjälva producerar olja är ännu färre än de som själva kan försörja sig medlivsmedel. För u-landsvärlden som helhet innebär detta en mycketdyster ekvation, en ekvation som helt enkelt inte går Uiop, om vi inte ärberedda att hjälpa. De fattiga ländernas totala kostnad för Uvsmedelsimportunder 1974 kommer att öka med 6-7 miljarder doUar Det beror dels på attsjälvförsörjningsgraden till föUd av felslagna skördar sjunker drastiskt imånga länder, dels på de höjda priserna. Om vill importerakonstgödsel i samma mängd som kommer det att kosta dem 1miljard doUar mer. De som inte har någon egen olja måste 1974 betala910 miljarder dollar mer för samma mängd som de importerade 1973. Den siffranmotsvarar det totala intemationeUa biståndet tiU . TiU detta kommeratt de fattiga länderna är skyldiga oss rika biståndgivare ungefär 9 mUjarderdoUar i räntor och amorteringar på tidigare biståndkrediter. Det här var fyra växande kostnadsposter för de fattigaländerna. Till det kommer kanske också en krympande inkomstpost: minskatbistånd från de rika länderna till följd av deras ekonomiska problem i energikrisensspår Att de flesta inte exporterar olja har vi nu lärtoss. Men även andra råvaror stiger ju i pris, genmäler kanske någon. BomuUenhar t. ex. gått upp , kopparn , fosfatprisernahar tredubblats, jute har också blivit dyrare. Måste vi inte ta med också dessaplusposter i vår ekvation, om bilden skall bli fuUständig? Jo, det måste vi.Det är riktigt att priserna på dessa varor stigit och att dessa varorproduceras i . Men det är bara få som har den här sortensvaror att sälja. , som säljer fosfat, klarar sig givetvis litet bättreän de andra , som säljer koppar får kompensation för destigande oUepriserna så att det hela går jämnt upp, som säljer juteligger också litet bättre till. Men de stora förlorarna är just de länder som redan hyserden värsta massfattigdomen. Dit hör länder som , , Sri Länka f.d. - och det stora flertalet länder i och . De fårinte bara betala mer för livsmedel och oUa, de får också betala mer för deindustriprodukter de köper från den rika delen av världen, som naturligtvisvet att kompensera sig för de dyrare råvarorna och den dyrare oljan. Vi kan ta som exempel. Där bor 530 miljonermänniskor Var sjunde människa i världen är indier Situationen ärjämförbar med en naturkatastrof, sade landets utrikesminister i sitt tal vidden FN- sessionjag tidigare nämnde. Det var knappast någon överdrift. Siffror är torra, men idet här faUet kanske de ändå hjälper tUl att förklara de problem det handlarom: Bara för oljeimporten ökar utgifter under detta årmed 3,5 miljarder doUar, vilket motsvarar en tredjedel av totala export-mkomsterLivsmedelsimporten kostar dubbelt så mycket som förta året.Kvävegödningsmedel, som behöver mycket av, kostade landet dubbelt såmycket 1973 som 1972, och priset kommer att fördubblas under dettaår Förmodligen kommer man inte att ha råd att köpa så mycketkonstgödsel som man skulle behöva för att hålla produktionen uppe. Man måstealltså i stäUet räkna med att sänka importen och därmed också begränsaproduktionen. Man räknar med att behöva minska importen med ca 1 mUjon tonkvävegödningsmedel, vilket sänker produktionen med 10 mUjoner ton Uvsmedel vilket i sin tur betyder bortfall av mat för 50 miljoner människor Det är enganska kuslig social verklighet som döljer sig bakom den här serien av torrasiffror Men låt mig nämna ytterUgare några sådana besvärandesiffror, kanske mest besvärande för dem som tiU äventyrs tycker att vi borde tadet litet lugnare med u-hjälpen. har i samarbete med den indiskaregeringen räknat ut att landet skulle behövabistånd utifrån med 52 mUjarder kronor. Om skall ta sin del av ansvaretför att 1974/75 tUlförsäkras oförändrad importkapacitet krävs en ökningav det svenska biståndet tUl med 52 mUjoner kronor utöver vad somföreslås i statsverkspropositionen.