prot · FX0993 · 1974-12-31 00:00:00 — Vi är djupt oroade över vetskapen om, attom detta lagförslag går igenom kommer vi att mista många av våra skickligagynekologer likaväl som det menligt kommer att inverka på rekryteringen tUldenna alltmer betydelsefulla speciaUtet inom läkaryrket." Det har varit mycket intressant att följa debatten i dethär ärendet, dels här i huset bland politikerna, dels utanför det, bl. a. imassmedia. Utanför talas det om fri abort, frihet för kvinnan attsjälv bestämma, osv. Här bland politikerna har man stämt ned tonen, och härframställer man abort som en yttersta nödlösning och den får absolut inte bliett preventivmedel. Vi kan se det som en framgång att man har dämpat tonen ochklargjort detta. Jag skallcitera några rader ur min motion: "Förslaget till ny abortlag innebär enligt vår meningatt samhället visar en felaktig attityd i en väsentlig livsfråga. Skola ochmiljö fostrar inte på samma sätt som förr ungdomen till eget ansvarstagande.Pornografisk film och litteratur får fritt verka i nedrivande riktning. Skolanssexualundervisning, i sig välmenande och behövlig, synes ha försummat detväsentliga: kärleken, familjegemenskapen, ansvaret för ett barn som skallfödas. Därmed har samhället underlåtit att skapa de grundläggande Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. förutsättningarnaför ett barnvänligare samhälle. I detta läge väljer regeringen att erbjuda nära nog friabort i stället för att söka undanröja orsakerna tUl det ökande antaletaborter. Man har synbariigen helt bortsett från de allvarliga följder en abortkan få för kvinnan, inte minst den unga. Det är väl känt att många kvinnorångrar sig efter en abort och att de inte sällan drabbas av psykiska skador ochlidanden - men hur många är inte ens utrett. Samhällets uppgift bör enligt vår uppfattning iförsta hand vara icke att öppna vägen till fri abort utan att genom ökad information och förebyggande åtgärder ge hjälp för att undvika en situation där abort synes vara den enda utvägen, att genom förbättrat stöd motverka att kvinnor av sociala och ekonomiska skäl ser sig tvingade att söka abort, att genom grundlig utredning kartlägga de fysiska och psykiska skadeverk ningar som en abort kan vålla och, inte minst, att genom sin attityd klart utsäga att abort är en yttersta nödlösning ." Därför har vi i motionen hemställt att för detförsta avslår det föreliggande förslaget tUl abortlag, för det andra ger Kungl.Maj:t till känna vad i motionen anförts om behovet av ökad information iabortfrågan samt om bättre socialt och ekonomiskt stöd, och för det tredje hosKungl. Maj:t anhåller om utredning genom en allsidigt sammansatt kommitté meduppgift att framlägga förslag tiU ny abortlag, varvid abortfrågan skallallsidigt behandlas och frågan om de negativa effekterna av abort särskilt belysas. Jag blundar inte för de stora problem som finns i vårtsamhälle, och jag har haft kontakt med många som sökt hjälp. De vet alla attjag inte har någon dömande attityd. Men jag tror inte att vi löser problemen ivårt samhälle genom att forma lagstiftningen efter utvecklingen. Låt oss då fastslå att samhällets syn är att abort är ennödlösning och inte får användas som preventivmedel! Låt denna samhälletsattityd slå igenom i informationen på alla områden, inte minst i sexualundervisningeni våra skolor och informationen till de abortsökande! Samhället och kyrkanmåste ge kvinnan psykologiskt och ekonomiskt stöd så att hon kan föda sitt barnutan att bli dömd, isolerad och onödigt hindrad i sin utbildning och sinkarriär. Man har sagt i debatten att den starka reaktion som harframkommit snart lägger sig och att svenska folket finner sig i vad sombeslutats. Vem är det som tror att kyrkan och andra menar så litet med sinreaktion och sin aktion? Oavsett hur beslutet blir här kommer kampen attfortsätta, problemen att finnas kvar. Ingen må förmenas att i den kampen ha sinuppfattning om hur lag skall formas och problem skall lösas. Och tillslut ett litet citat ur ett brev: "Vad vi behöver är en saklig upplysning ochundervisning om hur hela människan fungerar. Det första steget för att vårungdom skall få en fast grund att bygga på. Ingen abortlag i världen kan hjälpaoss tUl harmoniska människor och endast välkomna barn. Vi måste själva varavilliga tUl försakelser, känna ansvar för våra familjer och medmänniskor." Jag beratt få yrka bifall till reservationen 1. Förslag till abortlag, m. m. att anslag utfärdats om Nr 93 Herr andre vice talmannen tillkännagavsammanträdets fortsättande . i (s) kort genmäle: På direkta fråga, vadjag menar med fascistiska metoder i propagandan mot dem som stöder lagförslaget,vUl jag svara att jag i radions morgoneko talade om en skrämmande bUd avett , vilken sänts anonymt tiU oss. Men efter det att vi fått den bUdenhar det kommit ytterligare ett papper, nu undertecknat, med samma bild på. "Med bilden härovanför av mig sådan jag verkligen varviU jag vädja till alla ledamöter av att inte legalisera det fria massdödandet av människofoster på våra sjukvårdsinrättningar utan avslå regeringens barbariska förslag--- ." Det är,, ett exempel på fascistiska metoder. "Regeringen tillåter att cirka 30 000 levandemänniskofoster mördas ! " Så skriver Operation . Jag skulle kunna fortsätta att redogöra för vad som finnsav det här slaget. säger att i den tidning som jagrepresenterar, nämUgen , skulle man bl. a. ha tagit upp fråganom aborter. Jag skaU kort redovisa vad tidningen innehöll: Vi hade intervjuermed fyra fruar som hade gått igenom abort, där de redogjorde för sinaupplevelser. Jag har väldigt svårt att inse, , att det skullevara att bidra tiU osakkunnighet i abortfrågan. Vidare gjorde gällande att anonymatidningsinsändare skulle vara ungefär likvärdiga med den där anonymafosterbUden vi fick. Det är helt orimligt det också, därför att när det gällertidningsinsändare får redaktionen meddelande om vem som står bakom insändaren.Det är skillnaden. Ytteriigare en sak, ! I samband med de intervjuersom vi gjorde med kvinnor som genomgått abort uttalade en läkare att hon hadevarit emot de aborter som förekommit, men sedan hon hade lyssnat på kvinnor somville göra abort hade hon helt ändrat ståndpunkt. Hon hade fått respekt förderas situation, hon hade insett att abort var den enda lösningen. Det är vad jag vill svara på den direktafråga som Ni ställde till mig. Under detta anförande övertog frutredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. i Skärstad (c) kort genmäle: Jag kan inte förstå som sägeratt det är en skrämmande bild av ett . Jag tycker det är intressant attveta hur man ser ut när man är . Jag har inte alls haft någraobehagliga känslor inför det där kortet. Men det kanske är så att det harirriterat en hel del som är medvetna om att det är just för sådana somman utsläcker livet. Förslag till abortlag, m. m. Det kanske hade varit befogat att vi, när vi anslagit såmycket tid till denna debatt, också hade läst upp de här breven, så attTV-tittarna ute i landet kunnat bedöma om det är riktigt som , att fascistiska metoder förekommit. Jag sade inte att jag jämfördeanonyma insändare med den här bilden. Jag sade att det förekommer anonymainsändare lika väl som det kommer anonyma brev tiU oss riksdagsmän. i (s) kort genmäle: Jag vUl för min del deklarera att denpropaganda inför ett riksdagsavgörande, som denna fosterbild innebär, finnerjag mycket obehaglig. Det är orimligt att en sådan propaganda bedrivs! Sedan vill jag ställa denna fråga till iSkärstad: Anser att de kvinnor som genomgått abort har mördatsina ? Det är en fråga som jag kräver svar på. i Skärstad (c) kort genmäle: Jag tycker att demokratin fungerar väl, närsvenska folket får skriva till riksdagsmännen. Den demokratin vill jaguppmuntra och slå vakt om. Jag tackar alla som har skrivit och hoppas att dekommer att göra likadant i andra frågor. Sedan viU jag säga tiU i att jaginte har använt ordet mord. Jag har inte använt något nedsättande uttalande omdem som har andra uppfattningar än jag själv. Men jag kan upplysa om, att omGöran vill gå några nummer tUlbaka i , så skall handär finna ett uttalande av broderskaparna i , där de har använtordet mord. Fru tredje vice talmannen anmälde att iHuskvarna anhållit att tiU protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. HerrÅKERLIND (m): Abortlagstiftningen är kanske den viktigastefråga vi har att ta ställning tUl vid detta års riksdag. Det är ingendetaljfråga. Det är en fråga som bokstavligen gäUer liv eller död och som kanfå prejudicerande konsekvenser på andra områden när det gäller att samhälletskall besluta sig för om man skall skydda eller utsläcka liv. Nuvarande abortlagstiftning är från många synpunkterolycklig. Den tUlämpning den fått visar att den nuvarandelagstiftningen bara har blivit ett innehållslöst skal, som i praktiken medgerabort i nästan samtliga fall. Anledningen härtill är huvudsakligen den diffusasocialmedicinska indikation som tagits till intäkt för att medge abort på grundav förutsedd svaghet som det heter i av de aborter somutförts . Det är alltså inte sakligt grundade skäl i de förtillfället rådande förhållandena som alltid har varit avgörande utan ettantagande av vad som skulle kunna hända kvinnan, om hennes graviditet fickfortsätta. På dessa lösa grunder utförs de allra flesta aborter. Dessaförhållanden har givetvis upprört stora grupper av vårt folk, och det hardärför begärts en ändrad abortlag. Men även från helt motsatt håll, nämligenfrån de grupper som vill släppa loss ett ännu mer ansvarslöst sexuaUiv och somi många fall ser aborten som ett alternativt preventivmedel, har krav på s. k.fri abort förts fram. Många har alltså från olika utgångspunkter under flera årväntat ett propositionsförslag om en ny abortlagstiftning. Men när nu ettlagstiftningsförslag framläggs för sker det på ett egendomligt sätt.Det sker utan att frågan har tagits upp i den propositionsförteckning sompresenterats , vilket har varit tUl klar nackdel för riksdagsarbetet.Vidare tyder hela handläggningen av ärendet på att regeringen inte har velatmedverka till att ge riksdagsledamöterna bästa möjliga förutsättningar attförbereda sig för att kunna ta ställning till alla de delfrågor som detta storaförslag innehåller. Mycket egendomligt är också att regeringen inte har funnitskäl att underställa lagrådet föreliggande lagförslag. I det avseendetinstämmer jag med vad tidigare anfört. Regeringens handläggning av denna fråga är enligt minmening klandervärd. I propositionen föreslås att kvinnan alltid skall få abortföre utgången av tolfte havandeskapsveckan, om hon själv begär det. Mellantolfte och adertonde havandeskapsveckan föreslås abort efter kurators utredningoch i stort sett enligt nuvarande tillämpning av lagen. Förslaget innebäralltså att abort skall få utföras praktiskt taget utan begränsningar fram tUlungefär halva havandeskapstiden. Man säger ofta att lagstiftningen skall vara förankrad irättsmedvetandet, men varför tillämpas det inte i det här sammanhanget, närdet ändå gäller liv eller död? Det förslag som framlagts och som bifallitsav utskottets majoritet är enligt min mening definitivt inte förankrat i folksrättsmedvetande. Även de som vUl ha s. k. fri abort är i de flesta fall självamedvetna om att det är ett orätt ställningstagande orätt mot fostret sommänniska. De försöker att blunda för fakta. De vägrar i många fall attdiskutera och ta stäUning tUl det faktum att livet börjar vid befruktningen. Demenar ibland att ett på ett tidigt stadium inte har något egenvärde ochatt en tidig abort inte skulle vara så mycket annorlunda än enblindtarmsoperation. Men när en läkare under ett TV-program vill visaTV-tittarna hur ett sådant ser ut genom att förevisa ett prepareratfoster, då blir dessa förespråkare för s. k. fri abort skrämda och uppskärrade.De är alltså rädda för att själva få se och för att andra skaU få se sanningenbakom talet om fri abort. Föregående talare berörde ett uttalande som utskottetsordförande, i , gjorde i radioom att det till riksdagsledamöterna har skickats bilder av . sade enligt den utskrift jag har: "Det kom ett brev med bara enbild av ett , och nog tycker jag att det liknar nära nog fascistiskainslag i propagandan." har dokumenterat sininställning ytterligare i repliken tUl i Skärstad och tillfogatatt han finner kortet obehagligt. Jag tror att man alltid, och särskilt i detta fall, öppetoch äriigt skall se sanningen så naken som den är och inte försöka bedra sigsjälv eller andra. Det ofödda barnets människovärde måste hävdas. Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. Grundläggande för att kunna ta ställning i frågan, närabort skaU få utföras, är att bestämma sig för, när livet börjar och frånvilken tidpunkt detta liv med alla medel skall skyddas. Först när man har tagitklar ställning tUl detta kan man, med utgångspunkt från dettastäUningsta-gande, fatta beslut i frågan, om och i vilka fall abort skall fåutföras. I propositionen har inte klar ställning tagits till dettagrundläggande problem, och det är klart att har man inte lagt en ordentliggrund för sitt resonemang, så kommer mycket att hänga i luften av det sonisedan sägs, och det är just vad som sker också. Departementschefen nöjer sig med att på s. 60 ipropositionen redovisa det tidigare synsättet på frågan, och vad olikaåsiktsriktningar sedan ansett. Det redovisas att det i förarbetena till 1938års lag angavs att lagstiftningen hade sin grund i synsättet att fostret avhänsyn tUl livets helgd skall skyddas under alla stadier av graviditeten. Detsägs också att den motsatta ståndpunkten är att fostret är en del av kvinnanskropp, över vilken hon själv skall få råda. Som en mellanståndpunkt anges attfostret bör ha ett visst skydd men att detta inte skall vara detsamma underhela graviditeten utan förstärkas allteftersom havandeskapet fortskrider. Utanatt på något sätt ange skäl tUl sitt ställningstagande i grundfrågan hardepartementschefen intagit ytterligare en mellanståndpunkt, nämligen den attkvinnan av havandeskapet skall ha oinskränkt rättatt själv bestämma abort och att fostret under den tiden alltså skall betraktassom en del av moderns kropp, över vilken hon själv skall bestämma. Mellantolfte och adertonde veckan föreslås en utredning liknande de nuvarande rättmeningslösa. Men säger departementschefen, utan att klargöra hur hankommit fram tUl det, att fostret under graviditeten successivt utvecklas livsduglig varelse vars rätt tUl liv måste respekteras. Utskottets betänkande är, som jag ser det, ett upprepandeav departementschefens ställningstagande och går inte alls in på någon analysav varför utskottet upprepar vad departementschefen sagt i denna fråga. Därförkvarstår frågorna obesvarade: Varför har departementschefen och utskottet intagit enannan ståndpunkt till fostrets rättsskydd än vad som gjorts i den tidigarelagen? Från vilken tidpunkt skall enligt det nya synsätt somregeringen och utskottet här har infört det växande barnet ha fullt rättsskydd? Dessa frågor är hittUls obesvarade genom vad som står iproposition och utskottsbetänkande. Jag har inte kunnat finna svaren. sägerjustitieministern att valet står mellan legal och illegal abort. Menar dåjustitieministern att man skall legalisera brott därför att det annars begåsbrott? Det är i så fall ett allvarligt principiellt stäUningstagande. I motionen 1742 har vi gjort en definition av hur vi serpå den här frågan om livets början och fostrets rättsskydd. Vi skriver imotionen: "Livet börjar därmed att ägget blir befruktat. Mendet är också orimligt att säga att det befruktade ägget (livet) skall skyddasfrån den tidpunkten. Fostret kan inte tillförsäkras rättsskydd förrän man vetatt fostret existerar. Men från den tidpunkt detta med säkerhet kan konstaterasmåste också fostret ha fullt rättsskydd. Utifrån denna grundläggandeuppfattning måste sedan ställning tas tiU i vilka fall man kan ansesha rätt att göra avsteg från principen om fullt rättsskydd och aUtså tUlåtaabort. SamhäUets övergripande målsättning måste vara attnedbringa antalet aborter tiU ett minimum, det gäller såväl legala somillegala. Lagstiftningen måste utgå från principen om fostrets egenvärde ochatt fostrets liv skall skyddas. Därav följer att abort även i fortsättningen iprincip skall vara förbjuden. Abort skall endast kunna medges på grundval avindikationer." Jag menar att det grundläggande för vidareställningstaganden till aborter måste vara detta: att livet börjar vidbefruktningen och att livet skall skyddas på allt sätt från den tidpunkt närman kan konstatera att detta nya liv finns till. Ingen har ännu lyckatsförebringa någon bevisning för varför inte dessa grundtankar skall gälla. Fråndenna principiella grund kan man sedan ta ställning till i vilka fall man kantillåta avsteg från grundprincipen, alltså vilka indikationer som skall få gäUaför abort. För att abort skall tUlåtas fordras attnågon av de fem nuvarande abortindikationerna är uppfylld. Havandeskap fåravbrytas när på grund av sjukdom, kroppsfel eller svaghet hos kvinnan barnetstUlkomst skulle medföra allvarlig fara för hennes liv eller hälsa - denmedicinska indikationen. Det får vidare avbrytas när det med hänsyn tillkvinnans levnadsförhållanden och omständigheterna i övrigt kan antas att henneskroppsliga eller själsliga krafter skulle allvariigt nedsättas genom barnetstillkomst eller vården av barnet - den socialmedicinska indikationen. Den humanitäraindikationen är när kvinnan blivit havande genom våldtäkt eller annan brottsliggärning. Vidare medges abort när det med skäl kan antas att kvinnan eller detväntade barnet på grund av skada under fosterstadiet kommer att lida avsvårartad sjukdom eller svårt lyte ~ fosterskadeindikationen. Av dessa indikationer har den socialmedicinskaindikationen tillämpats som en rent social indikation. Mer äntre fjärdedelar av aborterna har utförts av sociala skäl under rubrikenFörutsedd svaghet. När vi utgår frän principen att livet skall skyddas frånden tidpunkt då man först känner tUl dess existens, gäller det att begränsa delegala skälen för abort så mycket som möjligt. En ny lagstiftning måste enligtmin mening självfallet utgå från principen att abort är förbjuden och attöverträdelse skall beivras. Rätt tUl abort skall dock föreligga i vissa fall. Detfinns givetvis många fall där det är fråga om antingen kvinnans eller barnetsliv och kvinnans liv måste sättas framför fostrets. Det gäller vidare vid fallav våldtäkt, där av humanitära skäl abort bör få förekomma. Det gäller ocksånär man med visshet kan säga att barnet kommer att lida av svår sjukdom ellersinnesslöhet. Jag har kommit fram till att de nuvarandeabortindikationerna skall fortsätta att gälla och tillämpas strikt, medundantag för den socialmedicinska indUcationen, som bör utgå eller i varjefall omarbetas. Om svaghet eller förutsedd svaghet över huvud taget skall varaskäl för abort, bör det bedömas med utgångspunkt i den medicinska indUcationenom fara för kvinnans hälsa. Jag medgeratt även övriga indikationer är i viss mån tveksamma och Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. kan behövaskärpas när det gäUer tillämpningen, men jag har ändå kommit fram tiU attriktlinjen för en ny abortlagstiftning bör vara: abort är i princip förbjudenmen får utföras enligt nuvarande abortindikationer, utom den socialmedicinska,och indikationerna skall tiUämpas strikt och restriktivt. Med detta synsätt ärsamhällets ansvar gentemot dem som trots en väl fungerandepreventivmedelsrådgivning blir gravida också så mycket större. Samhället måste vara berett att på olika sätt bistå dekvinnor som har en besvärlig situation och som blir gravida, att kunna klaraupp denna situation. Den hjälpen måste ta sig många uttryck. Det gällermöjligheter att adoptera bort barn. Det gäller möjligheterna för modern attsjälv ta hand om sitt barn, om hon vill det. Det gäller stödet tUl familjen somgrundcell i samhället. Men den grundläggande hjälpen måste komma ännu tidigare.En skolpsykolog har i en tidningsartikel sagt följande:"Sexualundervisningen så som den är upplagd i våra skolor är alldeles förbiologisk och preventivmedelsinriktad. Den kan inte leda tUl något annat änaborter. Den etiska sidan får för litet plats. Det talas alldeles för litet omtrygghet, trohet, ömhet, kärlek och respekt för varandra. Nuvarandeundervisning tjänar mest till att grundlägga ett sexualliv." Så långt vaddenna skolpsykolog uttalade. Jag tror att det är alldeles riktigt. Man blir beklämd när man i pressen ser hur en 15-årigflicka skriver om hur obehagligt det var att ha samlag första gången, därföratt hon inte ville ha samlag, men hon hade ju blivit och var"lovlig", och därför tyckte hon att hon måste ha samlag för att intede andra flickorna skulle se ner på henne. En annan flicka skrev i en tidningoch frågade, om hon var för liten för att ha kille när hon var . Enskolsköterska talade om hur en av flickorna kom tUl henne alldelesslutkörd rent fysiskt. Skolsköterskan fick fram att det berodde påatt det var "hennes månad". En av flickorna i klassen fick utp-piller, och sedan delade flickorna på dem och använde en månad var. Pojkarnai klassen fick reda på vems "månad" det var, så att alla kunde hasamlag med just den flickan. När man får höra sådana här saker frågar man sig hur långtdet skall gå i förförelse och förstörelse av vår fina svenska ungdom innanskolöverstyrelsen och vaknar upp beträffande de härallvarliga problemen. Redan på det här stadiet måste alltså samhällets stöd tillde unga kvinnorna komma in. Och de kvinnor som själva vill behålla sitt barnmåste få en aktiv samhällshjälp när det gäller bostad, barntillsyn, ekonomiosv. Det skulle väl vara ett dåligt välfärdssamhälle om vi inte skulle kunna geden hjälpen. Det skulle vara ett erkännande av samhällets misslyckande. Vi måste också uppmärksamma att en del kvinnor av olikaanledningar behöver stöd och råd efter det att en abort har skett. Den fråganförbigås i propositionen. Rådgivning i abortärenden bör byggas ut så att en välfungerande eftervård kan ges tUl dem som av olika skäl ångrar en abort ellerbehöver hjälp på annat sätt. Antingen regeringens förslag går igenom eller denlagstiftning som jag här talar för vinner bifall är det viktigt att uppmärksammadetta med att kvinnan skall kunna prata ut om sina problemefter en abort och få råd och stöd. Om regeringsförslaget går igenom är dettasärskilt nödvändigt, därför att hela ansvaret då läggs på kvinnorna även imycket unga åldrar. Och det är ju omvittnat att det främst ärbland de allra yngsta flickorna som depressionerna och ångerkänslorna uppträdernär de böriar tänka efter vad de har gjort. Ändå är det så att de kan avlasta ansvaretpä någon annan. Men går propositionens förslag igenom måste de ta hela ansvaretsjälva. Är det inte att lägga ett orimligt tungt ansvar på en ung flicka?Propositionens förslag innebär att också den omyndiga flickan skall få beslutaom sitt eget barns liv eller död. En annan viktig orsak tUl att inte läggadetta ansvar på kvinnan ensam är att hon inte är i psykisk balans i det skedetav graviditeten. Jag viU här instämma i vad min partiledare, ,har sagt i denna fråga. Min mening är att ett abortbeslut är enavvägning mellan två liv och att beslutet under inga förhållanden bör fattas avkvinnan ensam. Det finns också en tredje part som tycks ha blivitbortglömd i sammanhanget, nämligen fadern. Jag menar att varje abort skall föregåsav ett samråd mellan den abortsökande, läkare och kurator. Och vid det samrådetskall faderns mening om möjligt efterhöras. Om det gäller omyndiga kvinnorskall även föräldrars eller förmyndares mening inhämtas. Eftersom det ärhuvudsakligen medicinska skäl som skall vara avgörande är det läkaren som skallfatta beslutet om abort skall företas eller inte. Det bör också kunna övervägasom inte lagstiftningen bör utformas så att två läkare i samråd skallunderteckna skriftligt beslut om abort. Givetvis bör abort inte få företas motkvinnans önskan.