prot · FX09124 · 1974-12-31 00:00:00 — Del är skrämmande siffror, och jagvill begagna detta tillfälle alt efterhöra arbetsmarknadsministerns bedömningav orsakerna till denna kraftiga ökning av antalet yrkesskador och vad mansnabbi kan göra för att motverka denna tendens. Sätill svar på mina frågor. Den första gällde om regeringenavser au skärpa tillämpningen av lagen om hälso- och miljöfariiga produkter såatt arbeisköparna måste bevisa att såväl gamla som nya ämnen är ofarliga, innande får användas pä arbetsplatserna. Arbetsmarknadsministern svarar attarbelarskyddsmyndigheterna kan meddela andra och strängare regler när delbehövs för alt uppfylla arbetarskyddets krav. Jag tvingas tyvärr att tolkadella svar så att regeringen för sin del inte tänker la något initiativ för attskärpa tillämpningen av lagstiftningen. I sä fall beklagar jag i hög graddelta. En sådan skärpning liksom ökade resurser till produktkontrollnämndensverksamhet skulle vara elt bra slöd lill fackföreningsfolkels kamp för enriskfri arbetsmiljö. Den vikliga frågan om bevisbördan för en produktsofariighel går helt förbi. Jag menar alt det måste vara eltoavvisligt krav all arbetsköparen bevisar all ett ämne är ofarligt -naturiigtvis med den begränsning vetenskapen i del aktuella lägel har - innandet får användas på arbetsplatsen. Närdel gäller frågan om de hygieniska gränsvärdena har kommunisternaunder en lång följd av år krävt här i och på annat sätt, att så lågahygieniska gränsvärden skulle fastställas att ingen skada pä arbetarenuppkommer under ett helt yrkesverksamt liv. Den nya listan som givits ul avarbetarskyddssiyrelsen är ell framsteg jämfört med tidigare gällanderekommendationer. Men den avgörande frågan är ju om de värden som anges på dennya listan verkligen är sä låga som hänsynen till arbetarnas hälsa kräver. Påvilka grunder har de nya gränsvärdena fastställts? Har man enbart tagit hänsynlill medicinska faktorer eller har man också gjort avvägningar med hänsyn lillekonomiska skäl? Experter har offentligt ställt dessa frågor, men det har integivits några tillfredsställande svar. Jag vill erinra om att iflera länder har man betydligt lägre gränsvärden för olika ämnen än de somfastställts även i den nya listan från arbetarskyddssiyrelsen. Jag har i minhand, för alt ta ell exempel, en förteckning över gränsvärden enligt de reglersom gäller i för ell riugolal ämnen. Jag skall peka på någraexempel från listan för all visa de skillnader som föreligger. Vadbeträffar aceton låg gränsvärdet i tidigare vid per kubikmeterluft. Gränsvärdet har sänkts till hälften eller I . 1 Sovjetunionenhar man gränsvärdet , alltså bara en sjättedel av del svenska. Vadbeträffar metanol har man i den nya listan inte gjort någon förändring avgränsvärdet, som är . I har man bara eller ungefär enfemtedel av del svenska värdet. Förbutanol hade man tidigare ett gränsvärde på . Pä den nya listan ärgränsvärdet eller hälften av del tidigare. I har man ellgränsvärde på bara eller en femiondel av det svenska värdet. Vadgäller irikloretylen har man inte gjort någon förändring jämfört med dentidigare listan. 1 har man ett gränsvärde på . I ärgränsvärdet bara eller en sextondel av det svenska. Förelylacelal hade man tidigare i gränsvärdet . Man har sänktdet till . I har man ell gränsvärde på bara ellermindre än en femtedel av det nya svenska gränsvärdet. Alladessa värden ligger betydligt lägre än de nya svenska värdena, och jag måstedärför ställa frågan: Vilken är förklaringen till denna skillnad? Imålsättningen för det sovjetiska systemet med hygieniska gränsvärden säger mannämligen ungefär samma sak som arbetsmarknadsministern här framhållit i sittanförande. Jag citerar ur den ryska texten, som översatts och publicerats i nr11 av tidningen detta är: "Arbetaren ska kunna arbeta helasill aktiva liv ulan att fä sjukdomar eller avvikelser från del normalatillståndet, vilka kan upptäckas med sådana medicinska metoder som finnstillgängliga. Skador ska varken kunna uppstå under den lid arbetaren jobbareller efter del han slulat exponeras genom att t. ex. byta jobb." Jagskulle tro att kan godkänna denna allmänna målsättning för dehygieniska gränsvärdena, eftersom den ligger nära del han själv sade i sittinterpellationssvar. Men varpå beror då den stora skillnaden i många fallmellan de sovjetiska och de svenska gränsvärdena. Är de sovjetiska värdenaalldeles på lok för låga? Är de svenska värdena fortfarande för höga? Del är juden viktiga frågan för de arbetare som utsätts för de ämnen det gäller. Jaghar också frågat om arbetsmarknadsministern vill ta initiativ för allgränsvärdena skall få sådan juridisk status all de är ovillkorligen bindande.Herr svarar alt om yrkesinspektionen förelägger en arbetsgivare altvidta ålgärder för all sänka halten av luftföroreningar, blir gränsvärdetjuridiskt bindande för arbetsgivaren. Om denne inte rättar Omåtgärder för att minska hälsoriskerna i produktionen Omåtgärder för att minska hälsoriskerna i produktionen sig efter föreläggandelkan vite eller straffpåföljd komma i fråga. Jag menar alt man måste gå längre.Gränsvärdena skall inte vara juridiskt bindande först sedan yrkesinspektionensagt sitt. Arbeisköparna skall vara skyldiga all se till alt de inteöverskrider de satta gränsvärdena. Skyddsombuden t. ex. skall kunna hävda attgränsvärdena skall vara bindande och kontrollera delta. Närdet gäller de anställdas infiytande över användningen av arbetsmiljöfondernafår skyddskommittén eller förelagsnämnden nu endast godta eller förkastaförslag till användning. Vi menar att de anställdas fackliga organisationerskall ha en ovillkoriig rätt all bestämma över fondmedlens användning. Om deväcker ett förslag och det finns en majoritet för det i skyddskommittén ellerföretagsnämnden, sä skall det genomföras. Detta är någonting annat, och förstdå kan man garantera att pengarna verkligen kommer lill rätt användning. Minfråga om arbetsmarknadsministern anser "att företagshälsovården börunderställas landstingens huvudmannaskap och med kontroll av de arbetande överföretagshälsovårdens utformning" vill inte besvara.Della är ett viktigt krav, men del är inte särskilt nytt. Del har upprepadegånger framförts av vårt parti här i , i landstingen och i de fackligaorganisationerna. Många fackliga organisationer har ställt sig bakom kravet.Och della vikliga krav har förstärkts av del sätt pä vilkel en delförelagsläkare har handlagt frågor om liv eller död för arbetarna. Lösningen avdella problem måste påskyndas, så alt företagsläkarna får en ställning som ärhelt oberoende av företagen. Slutligenvill jag, herr lalman, kraftigt understryka del krav som reses av allt fierfackliga organisationer och som formulerades bl. a. av Målareförbundetskongress , nämligen att det måste skapas ett självständigt ochoberoende fackligt arbetsmiljöinslilut som drivs av fackföreningsrörelsen ochsom stöder arbetarnas kamp för en tillfredsställande arbetsmiljö.Fackföreningsfolkel måste - del visar erfarenheten - ha en egen, oberoendeexpertis pä olika områden för all utveckla det kunskapsunderlag som behövs ochöver huvud tagel öka möjligheterna all hårdare föra kampen för en braarbetsmiljö. Till ett sådani oberoende arbetsmiljöinslilut borde statsmakternaenligt vår mening kunna ge väsentliga ekonomiska bidrag. Au skulle godkänna mina svar på hans frågor var intemin tro. Jag skall ytterligare kommentera del svar jag har lämnathonom, men först vill jag ta upp ell resonemang som han förde, nämligen all delhär med arbetsmiljö inte är någon teknisk fråga utan har med den kapitalistiskaproduktionsprocessen att göra. Vore det sä enkelt att klara miljöproblemen,förslår jag inte varför har haft en delegation hos oss för all sluderamiljöfrågor och varför en rad andra länder har skickat hit folk för att se hurvi tekniskt löser våra miljöproblem. Jaganser alltså all frågan om arbetsmiljön är en myckel viktig teknisk fråga, somoftast har tekniska lösningar. Närdel gäller del ökade antalet yrkesskador enligt statistiken vill jagerkänna att jag först också blev skakad av den statistiska ökningen. Vi hållerpå att undersöka hur denna ökning kommer sig, men vi har länge velat all denstatistik över yrkesskador som redovisas i själva verket bara är loppen av ettisberg. Många människor anmäler nämligen inte sina sjukdomar som yrkesskador,eftersom det inte påverkar ersättningen. Vi har länge talat om att del ärväldigt viktigt all skadan, även om den blir kortvarig, anmäls såsom yrkesskadai sjukstalistiken. Men vi håller på alt undersöka den frågan, och när vi ärfärdiga med dessa uppgifter får vi se om del här kanske inte är ett tecken påalt yrkesskadorna ökar ulan ett tecken på att statistiken har förbättrats. Jagvet alltså inte med bestämdhet hur det ligger till med den frågan. Närdel gäller bevisbördan vid bedömningen av om elt ämne är fariigt eller intefariigt, innebär ju produktkontrollagen att när man pä goda grunder misstänkeralt ett ämne är farligt, äger myndigheterna rätt all förbjuda ämnet ellerföreskriva stränga bestämmelser för hur ämnet skall hanleras. Om producentenvill framställa ämnet, ligger hela bevisbördan pä honom. Dä är det han som haralt bevisa all misstanken är ogrundad. Jag fäster på att när vi tog lagen här i , reserverade sig centernoch moderalerna mot delta och ansåg att del var alt gå för långt. Nuerkänner jag att vi ännu inte effektivt har byggt ul apparaten kring dennalagstiftning. Men det är alldeles klart alt vi undan för undan skall skärpa osshär, så alt syftet med lagstiftningen uppnäs perfekt. Närdel gäller sänkningen av de hygieniska gränsvärdena noterar jag med glädje allherr såväl i sin interpellation som i sitt inlägg här har anförtdetta såsom ett framsteg. talade i sitt anförande om att man i andra länder harlägre gränsvärden. Som exempel anförde han , och han frågade omvärdena där är på tok för låga eller om våra värden är på lok för höga. Jag harnaturligtvis i mitt umgänge med ministerkolleger från och andraöststater diskuterat dessa ting, och vi har försökt undersöka vad skillnadenberor på. kan man naturligtvis mäta gränsvärdena på olika sätt. Del är intealls säkert, , att man i mäter likadant som vi göri . Om vi säger att gränsvärdena skall vara så och så många ppm iinha-lationsområdet, så är del ett helt annat gränsvärde än om della värde fårförekomma i hela arbetslokalen, som fallet är i . Inlernalionellajämförelser mellan gränsvärden är alltså rätt ointressanta om man intesamtidigt redovisar hur mätningen sker, och jag vågar påslå att de gränsvärdenvi har kommit fram till hävdar sig gott mot de gränsvärden som finns iSovjetunionen och andra stater. 1fråga om juridisk status på dessa gränsvärden svarade jag i min interpellation,, att det här har skett en ändring från en Omåtgärder för att minska hälsoriskerna i produktionen Omåtgärder för att minska hälsoriskerna i produktionen Om man säger att gränsvärdet skall vara så och så, harskyddsombudet självfallet rätt au påtala att man inte håller gränsvärdet, ochså blir del ett ingripande. Det ligger i sakens natur, när bestämmelser omgränsvärdena har fält den här utformningen. Jagtror all de fackliga organisalionernas företrädare dä det gäller ar-belsmiljöfondernaser lill att dessa fonder kommer all användas på ett rikligt sätt. Allarapporter vi får tyder pä alt det är de anställda som genom sina representanteri företagsnämnden föreslår vilka ålgärder man skall vidta. Delsista kravet som ställer är all företagshälsovården skall kommaunder landstingels huvudmannaskap. Jag är inte beredd all la ställning till denfrågan, men eftersom ändå menar all fackföreningsrörelsen påalla punkter bör ha ell avgörande inflytande, så får vi lyssna pä vad man sägerdär. Man är från fackföreningsrörelsens sida inte alls tilltalad av att låtalandstinget bli huvudman för förelagshälsovården. Det innebär inte att maninte vill ha inflytande över företagshälsovården. Men man kan exempelvis myckelväl länka sig alt skyddskommittén blir huvudman för förelagshälsovården och allde anställda har sådant inflytande där att man tillfredsställer derasönskemål. Därvidlag menar jag emellertid alt vi skall avvakta vad som händervid de förhandlingar som pågår mellan LO och SAF och dessutom se vad som blirresultatet av arbetsmiljöutredningen. Medanledning av inlägg vill jag göra några kommentarer. Jaghar redan svarat när det gäller företagshälsovården, och jaghar samma svar alt ge : håller på med denhär frågan. Närdet gäller konkreta åtgärder som måste vidtas undan för undan, så är det klartau arbetsgivarens ansvar är mycket stort. Men genom skyddsombudens nya statusenligt arbelarskyddslagen har skyddsombuden fält större möjligheter att setill att arbetsgivaren följer bestämmelserna och också all se lill all delblir effektiv information lill de anställda. Vadbeträffar lagen om hälsofarliga varor och den lagens förhållande tillarbetarskyddslagen så har ju arbetsmiljöulredningen all se på denna fråga. Vibedömer detta såsom mycket angelägel, och jordbruksministern och jag kommerinom den närmaste framliden att ha överläggningar med berörda myndigheter -arbetarskyddssiyrelsen, och produktkontrollnämnden - för attfå fram vad man ytteriigare kan göra i syfte att effektivisera övervakningenoch efterievnaden av denna ulom-ordenlligi vikliga lag. HerrHenrikson log också upp frågan om fiygbränslet. Där sker ju ett väldigt pådragmed utredningar för att se vad som skett, och del är alldeles klart alt syftetär att ge oss information och kunskaper, så all vi genom fortsatta åtgärder kankomma lill rätta med problemet. Ifråga om skyddsutrustningar harjag faktiski i mill interpellationssvar givit besked om att det ärarbetsgivaren som har skyldighet att tillhandahålla skyddsutrustning, i defall där man måste ha sådan. Jag håller helt med om alt del kommerall finnas fall då man måste ha skyddsutrustning. Arbetarskyddssiyrelsenforskar rörande della på olika områden för att skyddsutrustningarna skall kunnabli så behagliga som möjligt för dem som tvingas bära dem, men det är klart alldet är arbetsgivaren som skall finansiera skyddsutrustningen. Därmedtror jag att jag har besvarat de frågor som ställde. Omåtgärder för att minska hälsoriskerna i produktionen Hen (): Med anledning av de kommentarer lill mina frågor som herrarbetsmarknadsminisiern gjorde vill jag säga alt jag är medveten om attskyddsombuden nu har fått nya och väsentligt utvidgade befogenheter. a.har de möjlighet att stoppa en arbetsprocess om de finner all processen innebärrisker för dem som arbetar i processen. Men även om del förhåller sig på deltasätt är inte beslutet att stoppa processen i och för sig den lösning som mankan förlila sig på, ulan det är endast en temporär åtgärd som måste följas avnågot mera konstruktivt. Jag menar nalurliglvis all skyddsombuden skall användasig av denna sin möjlighet, men man måste ändå gå vidare. På den punkten är välalla överens. Arbetsmarknadsministernpåpekar all arbetsmiljöulredningen - som det för övrigt slår i svarel - arbetarmed fiera, för att inte säga alla de frågor som jag berört i interpellationen.Vad jag velat förvissa mig om är emellertid all del förhåller sig på detsättet, och jag är alltså lill freds med del besked som lämnats på den punkten. Närdet gäller MC 77 och dess verkningar finner jag alt vi även på den punkten äreniga om att den utredning som sker syftar lill att ålgärder skall vidtas. Låtmig slutligen, herr lalman, eftersom jag inte berörde det tidigare, säga någraord om handläggningen av dessa frågor fortsättningsvis. Jag har ju ifrågasattom man ändå inte borde överväga alt behandla vissa av frågorna med förtur. Jagär även på den punkten lill freds med och har förståelse för de synpunkter somhar lämnats i interpellationssvaret. Jag delar uppfattningen att dessa frågorom möjligt bör behandlas och lösas i elt sammanhang. Inte minsl med hänsyn lillden remissomgång som nämns i svaret finns det anledning all arbeta utifrån deförulsällningarna. Avslutningsvis vill jag uttrycka förhoppningen all den omständighetenatt vi nu får avvakta arbelsmiljöulredningens samlade förslag inte kommer attinnebära att det blir ett alltför långt dröjsmål innan vi kan se en lösning påde frågor som enligt milt förmenande ännu inte är lösta. Omåtgärder för att minska hälsoriskerna i produktionen Hen (vpk): Jag skall inte kommentera det avsnitt i arbetsmarknadsministernsanförande där han sade att han inte hade väntat sig att jag skulle godkännahans svar. Jag tror att det mycket väl skulle vara möjligt för skriva ett interpellationssvar i dessa frågor som jag kan godkänna. Jag haralltså inte framställt interpellationen därför alt jag väntat mig eltoacceptabelt svar, utan naturligtvis har jag gjort del för att få ett positivtsvar som jag - och jag tror också de som jobbar med farliga ämnen och i fariigasituationer - kan anse tillfredsställande. Men detta är en bagatell. Närdet gäller vad som är det avgörande för möjligheterna att lösa dessa problemsade jag att det inte i främsta rummet eller i första hand är en fråga omteknik och vetenskap. Vi har på en rad områden en sä utvecklad teknik och en såframstående vetenskap att det bara handlar om att tillämpa kunskaperna. Nej,det avgörande är, menar jag, att man ser dessa problem sådana som de verkligenär, nämligen som maktfrågor ute på arbetsplatserna. Och jag viH frågaarbetsmarknadsministern om inte han också i grund och botten har denuppfattningen att frågan om en bättre arbetsmiljö är en maktfråga. Jag tror måste ha den utgångspunkten, om man realistiskt skall gripa sig an medproblemen. Beträffandeden nya lagen om miljöfariiga ämnen sade sedan att vi skallskärpa oss undan för undan. Det var just en sådan skärpning som jag efleriyste,och jag får väl ta detta senare uttalande som elt mera positivt besked än detsom lämnades i det ursprungliga interpellationssvaret. Men jag vill peka på demånga problem som finns där och belysa dem med två citat, som jag också tog medi min in-terpellationslext. Det första är ett uttalande av ingenjör , LO-specialist på arbetarskyddsfrågor. Han säger så här i anslutningtill de tragiska händelser som inträffat på olika arbetsplatser: "Detfinns enormt många fier och allvariigare kemiska risker på arbetsplatserna än de som kommit fram,- Påmånga håll arbetas det fortfarande med för höga doser av ämnen vivet är skadliga," Menom så är förhållandet måste man ju dra den slutsatsen att vår nuvarandelagstiftning antingen inte tillämpas på ett riktigt sätt eller också inte ärtillräckligt långtgående - eller möjligen att det saknas resurser för atteffektivt tillämpa lagstiftningen och dess normer. Detandra uttalandet är av generaldirektör , chef för arbetarskyddsstyrelsen. Han säger så här: "Vi får tyvärr räkna med fier yrkesskador orsakade av kemiska ämnen. Det är en följd av att sam hället inte kan klara sig utan dessa ämnen, men också en följd av forsk ningens framsteg. Att testa varje nytt ämne ur alla synpunkter är dock en praktiskomöjlighet, eftersom det rör sig om 1 000-tals ämnen som växer fram efterhand." Deltasynes mig vara en mera pessimistisk uppfattning än den somarbetsmarknadsministern här har givit uttryck för. Men å andra sidan vill jagsäga att jag vilt inte godkänna den filosofi, om jag får kalla den sä, som finns uttryckt idessa satser ur en intervju med generaldirektören för arbetarskyddssiyrelsen.Jag tycker icke att man kan acceptera tankegängen att vi måste räkna med flerayrkesskador orsakade av kemiska ämnen. Man måste i stället ha målsättningen attstoppa och förhindra en sådan utveckling. Såtill diskussionen om de hygieniska gränsvärdena i olika länder! till sitt umgänge med ministerpresidenter och andra. Fackligadelegationer, nu senast från TCO, som varit i och besöktarbetsplatserna där har uttalat sin tillfredsställelse över det strikta sätt påvilket man där tillämpar normerna för hygieniska gränsvärden. Jag är inte ensådan specialist på dessa frågor att jag vare sig kan dementera eller bekräftaarbetsmarknadsministerns påstående att man där inte mäter på samma sätt. Mennog förvånar det mig något, eftersom skillnaderna i hygieniska gränsvärden ärså stora; de svenska gränsvärdena för vissa ämnen är 5-15 gånger högre än desovjetiska. Detta kan väl knappast bara ha att göra med själva mättekniken utanmåste säkert bero på andra fenomen. Jagskulle vilja vädja till arbetsmarknadsministern - som har de tekniskamöjligheterna till det - att undersöka de differenser som finns när det gällerhygieniska gränsvärden. Jag tror alt del skulle vara välgörande om vi fick enklargörande jämförelse mellan principerna för att bestämma de hygieniskagränsvärdena i och de principer man tillämpar i andra länder. Manbehöver inte bara ta de bägge länder som jag anförde som exempel. Det finnsexperter -jag vill hänvisa exempelvis till uttalanden av docent vidkarolinska institutet - som hävdar att de gränsvärden som har fastställts iSverige inte uteslutande bygger på medicinska och hygieniska värderingar utanalt de är "ekonomiskt hygieniska", som jag tror att han uttrycktedet. Det vore mycket värdefullt alt också få den frågan belyst, om man gör ensådan här undersökning av principerna för hygieniska gränsvärden i olikaländer. Påen punkt vill jag konkret säga att den nya listan inte är tillfredsställande.Det finns en rad ämnen upptagna, om vilka man säger att användningen av dem ärförenad med cancerrisk men för vilka gränsvärdet fortfarande inte är nere vidnoll. Jag tycker att detta är en åtgärd som man snabbt kunde vidta. När detgäller ämnen som är cancerframkallande borde det vara rimligt att man inteaccepterar någol annat gränsvärde än just noll. Tillsist bara några ord om företagsläkarnas ställning. säger att manskall lyssna på fackföreningsrörelsens uppfattning i frågan. Det tycker jagockså att man skall göra. Jag har sett en rad uttalanden och hört en radsynpunkter från lokala fackföreningar som varit mycket kritiska mot detnuvarande systemet. Jag har för min del inga invändningar, om man kan finna enannan huvudman än landstingen. Men det är så att landstingen samordnarsjukvården ute i länet, och det kunde därför vara praktiskt att de står somhuvudmän. Vi menar att de anställdas fackliga organisationer måste haett avgörande inflytande över Omåtgärder för att minska hälsoriskerna iproduktionen Omåtgärder för att minska hälsoriskerna i produktionen Jagär däremot inte beredd att förorda den lösning som arbetsmarknadsministern nämnde,nämligen att skyddskommittéerna skulle stå som huvudmän. De är samarbelsorganmellan arbetsköpare och arbetare, och de har inga beslutande funktioner.Rimligare är i stället att de fackliga organisationerna på arbetsplatsen,fackföreningar eller fackklubbar, står som huvudmän och har den avgörandebeslutanderätten när del gäller företagsläkarnas arbete. Men det helt avgörandeär all man snabbt flnner en metod för alt flytta läkaren ut ur den, skall vikalla det stabsfunktion som han har i företagsledningen och istället göra honom till en specialist som arbetar på uppdrag av de anställdaoch i deras intresse. Del är ju de som skall ha nytta av företagsläkarensarbete. Då har vi ändå kommit en bil på väg mol alt bli överens.Fackföreningsrörelsen är bestämd motståndare till att ta in hälsosjukvår-den ilandstinget, utan man vill ha den kvar pä de stora arbetsplatserna, där manförutom allt annat som finns på arbetsplatserna har tillgång till läkare,tekniker, ergonomer och sjuksköterskor, som kan leva sig in i de anställdasproblem. Det är ju arbetsmitjöproblemen man vill komma åt, och därför ärlandstinget inte den lämpliga huvudmannen. - är den synpunkt som förtsfram från fackligt håll. Jagskall inte här diskutera läkarens ställning eller om han får sin avlöning perpostgiro från eller från förelaget - det spelar mindre roll. Ävenom tandstinget blir huvudman är det ju fråga om en och samma läkare, och är hanopålitlig, blir inte förhällandet annoriunda genom att huvudmannaskapetändras. Det viktigaste är emellertid att hela företagshälsovården knyts lillarbetsplatsen, eftersom det är där den skall göra nytta.