prot · FX0986 · 1974-12-31 00:00:00 — Skulle om någon timme genomlott eller misstag bifalla reservationen blir rimligen följden att i en situationdär ingen ekonomisk expertis förmår göra en prognos så skall regeringen ändåvara tvungen att lämna en sådan. Det är konsekvensen av reservationenI. , det organ som publicerar de internationellaekonomiska översikter som ligger till grund för analyseroch också för och dess finansutskotts arbete, anförde i december1973 följande. Det är klart att oljebristen kommer att ogynsamt påverkaproduktionen under årets första månader. Utöver detta, säger , är emeUertid varje prognos förden ekonomiska utvecklingen inom eller inom ett enskilt land --intemeningsfullare än de antaganden om tiUgången på olja på vilka de måste byggas. Sådana antaganden skulle vara helt godtyckliga och kräverlika mycket politiska bedömningar som ekonomiska, varför inte de gjorts här,anför . Men regeringen borde i alla fall enligt andra talare ha gjort en prognos. Skall det fattas ett beslut här som blirprioriterande för hur och regeringen skall agera framåt i tiden,måste ju tolkningen vara den, att om vi åter skulle få uppleva en situation dåvi exempelvis inte med säkerhet vet huruvida får tillräcklig införselav olja eller om över huvud taget strategiskt viktiga råvaror eller viktigahel- och halvfabrikat kan levereras in till landet som budgetengäller, så skall regeringen ändock göra en prognos och en bedömning avekonomins utveckling. För att uttrycka sig rakt och på enkel svenska skulle ettsådant beslut innebära om man alltså följer reservationen att man faktisktber regeringen att spela bluff med . Inget sakunderlag föreligger, menregeringen skall ändå komma med en bedömning! Jag tror inte att det är någonting som vare sig riksdagensoppositionspartier eller enskilda ledamöter skall önska sig. Jaghar den uppfattningen - och även utskottsmajoriteten ger uttryck för sammauppfattning i sin skrivning att regeringen helt riktigt bedömde situationennär den sade; I det här läget kan vi inte framlägga en prognos, men så fort defaktiska förhållandena blir sådana att det går att göra en framtidsbedömning,återkommer vi till med förslag om erforderliga åtgärder. Detta varrent spel med , och det skall vi önska att varje regering också ifortsättningen strävar efter. Av dessa skäl yrkar jag, herr talman, bifall till punkten5 i betänkande nr 22 i vad gäller regeringenspresentation av en finansplan utan någon preliminär nationalbudget. - Vi har nufått en definitiv nationalbudget i samband med den reviderade finansplanen. Den andra frågan gäller regeringens sätt att tillkännageproposition nr 25, som gäller särskilda konjunkturstimulerande åtgärder. på basis av nya bedömningar av ekonomins utveckling kunde presenteratroliga räkneexempel och när avtalsuppgörelsen var om inte formellt, så dockpraktiskt - i hamn valde regeringen att inför presenterasin syn på ekonomin. Regeringen hade kunnat välja att tiga still i denallmänpolitiska debattens början och tagit förslaget i en konselj och sedanlåtit och dess enskilda ledamöter få kännedom om innehållet genommassmedia. valde regeringen i stället att så fort det gick tillkännage sinpolitik inför . Det handlandet, herr talman, tycker jag ärefterföljansvärt, och jag yrkar därför bifall också i det avsnittet, nr 5, somgäller regeringens sätt att tillkännage förslaget till de konjunkturstimulerandeåtgärderna. Ja, , det förelåg en finansplan. Vivet ju alla att vi fick den med titeln . Men det var inte en sedvanlig finansplan. Den saknadesålunda de ekonomiska riktlinjerna för statsregleringen och budgetpolitiken -de riktlinjer som enligt gällande författning för utskotten skall föreligga, såatt finansutskottet kan börja arbeta . Naturligtvis var det en mycket svår situation förregeringen att bedöma utvecklingen under oljekrisen; det har jag heller aldrigbestridit, utan jag underströk det tvärtom. Om regeringen den 11 januari 1975skulle göra som den gjorde skulle absolut intekunna säga att det var konstitutionellt otadligt. Då tvingas regeringen läggafram finansplan och nationalbudget. Det är alltså egendomligt attutskottsmajoriteten accepterar ett avsteg från den praxis som klarareuttrycks i vår grundlagstext. Men jag håller också fast vid att den gamlagrundlagen har samma krav när det i 58 § regeringsformen står; "Konungenlate för uppvisa statsverkets tillstånd i alla dess delar,till inkomster och utgifter, fordringar och skulder." Hur skall dettakunna göras utan att det sker ungefär på det sätt som är vanligt genomekonomiska riktlinjer i en sedvanlig finansplan? Jag har sagt att vi intekan föreskriva några speciella former för regeringens presentation av sinaförslag - det kan naturligtvis göras på olika sätt. Men vad jag reagerar mot ärom det skulle bli en praxis att regeringsförslagen presenteras påpresskonferenser eller kanske under riksdagsdebatter i konkreta linjer, innande i vederbörlig ordning är beslutade av regeringen. Och, , om en regeringskulle ta till vana eller låt mig säga ovana att regelmässigt presenterasina propositioner på t. ex. presskonferenser innan de lämnas tillriksdagen, skulle då finna det vara i sin fulla konstitutionellaordning? Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Tillkännagivande t av särskilda konjunkturstimulerandeåtgärder Jag bara konstaterar att nusäger att det fanns en finansplan. Men i reservationen som harskrivit under står det att det inte fanns någon finansplan. Det är i alla fallett resultat som vi har uppnått med vårt meningsutbyte. Så tillfrågan om hur vi skulle ställa oss om samma sak skulle upprepas Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Tillkännagivandet av särskilda konjunkturstimulerandeåtgärder den 11januari 1975. Jag utgår från att den regering som då sitter håller fast vid denteknik som regeringen visade upp, nämligen att inte spela poker medSveriges riksdag. Så fort den har en möjlighet att med ett faktiskt underlagredogöra för vilken politik den önskar föra skall den göra det, inte tidigare. Som kommentar till frågan om sättet att tillkännagepropositionen 25 vill jag säga följande. valde att i talarstolen iSveriges riksdag redogöra för regeringsförslaget så fort det förelåg.Alternativet hade varit att inte säga någonting under den allmänpolitiskadebatten och ta beslutet i konselj . Då hade riksdagensledamöter fått kännedom om den propositionen via pressen. hade riksdagensledamöter kännedom om den så fort den förelåg. Det anser jag faktisktpersonligen vara ett föredömligt handlande i den rådande situationen. Om det var en finansplan eller inte kan mandiskutera -den var i varje fall ofullbordad. Om den var så ofullbordad att denkanske inte förtjänade namnet finansplan är svårt att bedöma. Den kan ocksåanses vara så bristfällig att den inte är värd namnet. Inte ens underkrigstiden torde det ha förekommit att så bristfälliga finansplaner lades frami . är måttlös i sina överdrifter. Varje underlagskulle saknas för en finansplan till följd av oljekrisen, säger han. Det är etthelt orimligt resonemang. Vi är lyckligtvis inte till den grad beroende av oljai det här landet att hela vår finansplan skulle falla på en bedömning avoljekrisen med några tiotal procent upp eller ner i fråga om konsumtion. säger också att vi inte hade fått siffrorna frånOECD. Det är riktigt, men vi är inte så beroende av siffror att vifördenskull inte kan göra en egen finansplan. Majoritetens uttalande att det är självklart attregeringen alltid skall ha rätt att avgöra i vilket sammanhang den viU redovisasin politik är rätt uppseendeväckande. Regeringen har dock att följakonstitutionen, och den konstitution som gäller anvisar för beslut konselj.När det gäller så stora ärenden som detta hade konselj bort hållas innanärendet presenterades för . Det är inte så som säger att manhar att välja mellan att först gå till konselj och sedan till pressen eller attgå till direkt. Man kan ha en konselj före behandling. Detbehöver inte bli någon tidspillan om den goda viljan finns, ! HerrJONNERGÅRD (c): Jag måste tyvärr göra besviken närdet gäller att han skulle ha upplyst mig om att det fanns en finansplan. Redani mitt första anförande innan hade sagt någonting klargjorde jag attdet fanns en sådan. Debatten har dragit långt ut . Men jag är intenöjd med det svar jag inte har fått från . Beträffande terminologidiskussionen om begreppetfinansplan kan läsa i reservationen vad vi menar med finansplan. specificeratdär: "--- dvs. en sammanfattande redogörelse för budget förslaget och analys av det ekonomiska läget ". redogörelseoch analys lämnades inte. Det besked vUl ha, finner han alltså ireservationen om han bara läser den. För vill jag bara än en gångupprepa att den internationella ekonomiska expertisen gjorde den bedömningenatt det inte gick att förutsäga hur ekonomin skulle utvecklas. därmed att det var möjligt. Om båda dessa påståenden är sanna skulle detinnebära en rekommendation till regeringen att när inte kan göra prognoserskall regeringen gå tUl . Det är kanske onödigt att ge regeringennågot råd i denna fråga, men jag vill i protokoll ändå få infört attdet är bäst att hålla sig till . sade att han redan före mitt inlägg vissteatt det förelåg en finansplan. Då var det synd att inte visstedet mnan han skrev på reservationen. Det är en viss skiUnad på att göra enfinansplan för och för . Det är inte helt sammanfallande områden,. Jag har svårt att se kombinationen. Så beroende av är vifaktiskt inte . Jag vill tiUägga att i motioner från redanunder hösten bad vi regeringen att framlägga en plan rörande oljekrisen ochdess verkningar. Sedan de under avsnittet Tillkännagivandet av särskildakonjunkturstimulerande åtgärder anmälda talarna nu haft ordet övergår kammarentill att debattera Befrielse från aktievinstbeskattning. Frågan om befrielse frånaktievinstbeskattning har diskuterat både i dechargesammanhangoch i andra sammanhang. Den gäller ju skattebestämmelser som ger regeringenrätt att efter särskild ansökan ge fusionerande företag befrielse frånskyldigheten att erlägga realisationsvinstskatt för försålda aktier. Det är enbetydande förmån som på det viset ligger i regeringens hand att ge åt enskildaaktieägare, och det är naturligt att det finns ett allmänt intresse för att sehur regeringen använder denna maktbefogenhet. Dessvärre är både ansökningshandlingarna omskattebefrielse och det diarium i vilket handlingarna förs hemliga. Jag harsvårt att förstå mig på detta hemligstämplande, och jag har också Utet svårtatt lista ut på vilka grunder en del får skattebefrielse och andra inte fårdet. Det har idessa diskussioner varit en stående fråga till finansministern Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Granskning av statsrådens ämbetsutövning rn. vad det ärför en praxis som tillämpas. I och för sig hade det varit värdefullt att fåfinansministerns synpunkter på det här området, om han hade varit intresseradav att ge oss dem. Denna fråga hänger ju samman med hela problemet om offentligredovisning av aktieaffärer. Bankinspektionens påpekande till företagsledarnaom de nackdelar som är förenade med s. k. insidespekulation kunde ju hakompletterats med en begäran om insyn i de aktieaffärer som görs även ifinansdepartementet. Också där finns ju motsvarande möjligheter tillinsidespekulation. Jag har emellertid, herr talman, en känsla av attinställningen i sakfrågan är på väg att ändras. Man blir i mer ochmer tveksam till att finansministern skall ha den här rätten att skönsmässigtpröva om aktieägarna skall få befrielse från realisationsvinstskatt eller ej.Eftersom jag tror att själva sakfrågan snart kommer att fä en lösning, sominnebär att dessa ärenden inte längre kommer att ligga i finansministerns hand,tycker jag att det är tiUräckligt med det korta påpekande som finns ireservationen J. Mot denbakgrunden har jag nu inte heller något yrkande. HerrBERGQVIST (s): Har aldrig funderat över att detkan ligga en motsättning i att å ena sidan ge regeringen vidsträcktadispensbefogenheter och ä andra sidan kräva, som man gör i reservationen, enhelt enhetlig praxis vid regeringens prövning? Det är uppenbarligen så att omdet går att reglera skattebefrielse efter helt enhetliga principer behövs detinte någon dispensgivning, utan då kan man i stället utforma lagen så att manslipper ge dispens. När den här nya lagen togs 1966 framhöllbevillningsutskottet att det är svårt att i en författningstext ange de falldär en aktieförsäljning bör undantas från beskattning. Därför fick regeringenockså rätt att befria från skatt, om skatten kan antas hindra strukturrationaliseringsom är önskvärd från allmän synpunkt. Jag vill här konstatera att regeringen inte på något sätthar överträtt de befogenheter som har lämnat den. Det har skett enförändring i regeringens praxis , som konstitutionsutskottetredovisade . Det är helt i sin ordning. 1966 sadebevillningsutskottet att prövningen av dispensfallen borde vara så liberal sommöjligt. 1972 hade skatteutskottet en skrivning om att stor restriktivitet böriakttas i de fall där aktierna betalas kontant. Det har skett en skärpning avpraxis, och de principer som vägleder regeringens prövning har redovisats ikonstitutionsutskottets betänkande. Är det så att inte är nöjd medde principerna eller vill ha ytterligare preciseringar, står olika möjlighetertill buds. Man kan naturligtvis interpellera finansministern om man vill hapreciseringar på vilka principer som vägleder. Man kan väcka en motion somlämnas till skatteutskottet. Det har gjort i är, och även om denmotionen avslagits av så är detta den konstruktiva metoden attpåverka dispensgivningen knappast de metoder som används i reservationen. Jag är väl medveten om att det är svårt attförena den vidsträckta befogenheten för finansministern på det här området meden enhetlig praxis för insyn. Det var därför jag sade att mina förhoppningar nustår till att man skall göra en ändring i lagstiftningen. Jag läste skatteutskottetsbetänkande över den centermotion, som just nämnde, på det visetatt skatteutskottet också menade att tiden var mogen att se över den härbestämmelsen. I avvaktan på den översynen har jag inte några ytterligare krav , men skulle den leda till att finansministern får behålla sin diskretionärabefogenhet skall jag verkligen ta vara på förslag att frågafinansministern direkt. Jag upplever det litet så att harhamnat i fel forum när man aktualiserat den här frågan ikonstitutionsutskottet. TiU att börja med, ansåg man uppenbarligen frånliberalt håll, var praxis på tok för Uberal. Sedan skärptes praxis och sägerman någonting i reservationen om att familjeföretagen har fått minskademöjligheter. Jag tycker mig där skymta att man beklagar att departementet tagitintryck av skatteutskottets önskan 1972. Det är egentligeninställningen i sakfrågan som ligger bakom agerande.Därför tycker jag det hade varit riktigare att man gått direkt på sakfrågan,som faktiskt har gjort. Vår utgångspunkt har varit att detta är ettområde där finansministern har ett stort inflytande och där allmänhetens insynär mycket begränsad. Vår utgångspunkt var att vi vUle ha en bättreinsyn i handläggning av de här frågorna. Detta är ändåmycket känsliga avgöranden, som påverkar aktiekurserna i mycket betydandeutsträckning. Om denna befogenhet skall ligga kvar hos finansministern, vilketjag hoppas den inte skall göra, tycker jag att det är ett minimikrav att manskall få en förbättrad insyn. Då kan jag skicka tUlbaka frågan till JanBergqvist: Om den här befogenheten skall ligga kvar hos finansministern, ärherr då beredd att ge en förbättrad insyn för allmänheten i dessaavgöranden i ? Det är uppenbarligen så att den heltenhetliga praxis som efterlyser icke är möjlig att genomföra inomramen för dispensgivningen. Själva tanken med dispensgivning är att man skaU tahänsyn till de mycket starkt skiftande omständigheterna från faU till fall. Devarierar från region tiU region, från bransch tUl bransch, från företag tillföretag och det går alltså inte att driva kravet på helt enhetlig praxis myckethårt som man är viUig att ge dispens från den. Den motsättningen kanman inte lösa upp på det sätt som har aktualiserats från konservativt-liberalthåll i utan det måste bli en sakdiskussion. DärförvidhåUer jag att man här har agerat i onödan i konstitutioneUa sammanhang i enfråga som man upplever som besvärande från saksynpunkt. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. 6 protokoll 1974. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Sedan samtliga under avsnittet Befrielse frånaktievinstbeskattning anmälda talare nu haft ordet övergår kammaren till attdebattera Remisser till lagrådet. I den här frågan finns ingen reservation utanendast ett särskilt yttrande, och jag skall fördenskull fatta mig kort. Syftet med lagrådsgranskningen har varit och är i denmån den fortfarande förekommer att de lagförslag som framställs i propositionerskall ha varit särskilt granskade av ett från regeringen fristående organ medhög juridisk expertis. Granskningen skall vara en extra garanti för att detlagförslag som kommer tiU är ett från rättslig och formeU synpunktfullödigt aktstycke. De bestämmelser som tidigare stadgade obligatorisklagrådsgranskning för samtliga lagstiftningsområden avskaffades 1971.Motiveringen var närmast att de gällande reglerna dels var aUtför rigorösa,eftersom de stadgade att alla lagändringar hur obetydliga de än var inom deangivna områdena skulle underställas lagrådet, dels lämnade betydelsefullalagstiftningsområden utanför den obligatoriska lagrådsgranskningen. Tanken var att lagrådet skulle kunna användas merflexibelt. Granskningen skulle kunna gälla betydelsefulla och omfattandelagförslag, oavsett inom vilket område de föll, medan mindre ingripande förslagkunde gå tiU direkt utan omgång över lagrådet. Det kunde förefallasom en i och för sig vettig och smidig ordning. Erfarenhetema, sådana de redovisasi betänkanden år , visar dock att dennagrundtanke inte upprätthållits i praktiken. Antalet remisser har sjunkit mycketkraftigt. 1973 gick endast 13 lagförslag till lagrådet; granskningen tyckssåledes närmast vara på väg att avskaffas. Urvalet av de förslag som går tilllagrådet tycks heller inte följa några fasta kriterier. Det är tydligentillfäUigheter eller den brådska med vilken lagförslaget bedöms böra behandlassom avgör om förslaget skall granskas eller ej. Eftersom lagrådsgranskningen är värdefull dels urrättsliga aspekter, dels för ställningstagande tiU lagförslagen, ärden angivna utvecklingen enligt min mening olycklig. Vi föreslog redan vidbehandlingen av grundlagsförslaget 1973 att lagrådsgranskningen igen skullegöras i huvudsak obligatorisk. De erfarenheter som därefter vunnitsunderstryker ytteriigare att detta var en rUctig ståndpunkt som det finnsanledning att vidhålla när det åter blir möjligt att aktualisera frågan, dvs.när den nya regeringsformen träder i kraft. Maj:t att bestämma frånfall tiU fall om ett lagförslag skall sändas till lagrådet på remiss. Dennafakultativa lagrådsgranskning regleras i nu gäUande RF 21 §, där det står attlagrådet skall yttra sig över de förslag tiU stiftanden, upphävanden, ändringeller förklaring av lagar eller författningar beträffande vilka Kungl. Maj:themställer om yttranden. har granskat omfattningen ochinriktningen av lagrådsremisserna. Med hänvisning till två motioner angåendeutvidgning av lagrädsgranskningen har inte velatföregripa höstens behandling av motionerna och därför underlåtit att kommenteraredovisningen av praxis. Jag har i detta fall en annan mening, och jaghar gått upp i talarstolen därför att jag anser det befogat att fästa kammarensuppmärksamhet på denna praxis. Enligt RF 21 § skall såsom ledamöter i ett lagrådtjänstgöra tre justitieråd och ett regeringsråd. Lagrådet består av vår högstajuridiska expertis, vilken förutsätts stå fri från politiska hänsynstaganden.Dess sakkunskap och politiska oberoende garanterar rättssäkerheten i lagstiftningsarbetet. Vad har då granskning av 1973 årslagrådsremisser visat? 1970 remitterades ett 60-tal propositioner tiUlagrådet, 1971 ett 30-tal, 1972 femton och 1973, det nuvarande granskningsåret,endast tretton propositioner. Ser man lagrådsgranskningen som en kvalitets- ochrättssäkerhetsgaranti måste man reagera mot denna kraftiga nedgång av antaletlagrådsremisser. Det ligger i farans riktning att en nedskärning av lagrådetsarbete leder till en kvalitetsförsämring av vår lagstiftning. Vad beror nedgången av antalet remisser på? Hur motsvararpraxis vid remitteringen syftet med införandet av en fakultativlagrådsgranskning? Har regeringen följt upp uttalanden i förarbeten och iriksdagsdebatter? Med en fakultativ lagrådsgranskning viUe man åstadkommabåde en minskning och en vidgning av remissverksamheten. Bakgrunden tillminskningen är följande: Den obligatoriska lagrådsgranskningen innebaratt alla lagförslag inom vissa angivna områden skulle remitteras. Det gälldeexempelvis allmän civil- och kriminallag, kriminallag för krigsmakten, kyrkolagoch lag om svenskt medborgarskap. Genom denna ordning kom även rätt obetydligalagändringar inom de angivna områdena att belasta lagrådets verksamhet. Genomatt gä över till fakultativ lagrådsgranskning ville man ge regeringen möjlighetatt inte remittera mindre viktiga lagförslag och ändringar. En praxis i linjehärmed kan ha givit utslag i statistiken med färre antal ärenden. Denvidgning man avsåg var följande: Av förarbetena framgår klart att man ville vidga områdetför lagrådets verksamhet till förut oprövade områden. och remissyttrandena över utredningens förslag sommajoriteten av ledamöter rUcsdagsdebatt om författningsförslagetbetonade värdet av att utsträcka lagrådsgranskningen utanför det obligatoriskaområdet. En praxis i linje härmed borde ha givit utslag i statistiken med ettstörre antal ärenden. Då man nu gått in för den fakultativa lagrådsgranskningenoch tagit bort begränsningen till vissa områden, uppstår ett behov av ettkriterium för att avgöra vUka ärenden som bör remitteras. Ett sådant kriteriumger sig av sig självt. Avgörande för lagrådsremittering bör vara om ett förslaginnehåller juridiskt komplicerade frågor, vilket också framhållits av Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. konstitutionsutskotteti dess betänkande nr 1970. Hur ser nu redovisning avlagrådsremisserna ut? Enligt min mening är den ofullständig från en synpunkt.På s. 239 i betänkande finns en tabeU över de trettongranskade ärendena. Det kan nämnas att enligt en notis nederst på s. 239 har isamtliga fall lagrådets yttrande föranlett ändringar i de ursprungligaförslagen. På s. 240 finns det en tabell över ärenden, som enligt de gamlareglerna om obligatorisk lagrådsgranskning skulle ha remitterats. Men detsaknas någonting: nämUgen en förteckning över ärenden utanför det tidigareobligatoriska området, ärenden som angått juridiska frågor och Hkväl interemitterats. Det gäller alltså vad man kallat de förat oprövade områden där denfakultativa granskningen nu skulle ge anledning till lagrådsgranskning. Detlåga totala antalet granskade ärenden , tretton stycken, geranledning anta att det funnits tveksamma fall inom de tidigare oprövadeområdena som fallit utanför. Men det har vi ingen uppgift på i tabellerna på s.239 och 240. Jag vill därför poängtera att tabellen på s. 240 - ibilaga 9 till betänkandet inte ger en fullständig och uttömmande bild avärenden som kunnat bli men inte blivit remitterade tUl lagrådet av regeringen.Jag har inte tUl gjort några egna forskningar för att få fram de av migefterlysta lagstiftningsärendena, och svårigheter av praktisk art finns säkert,om man vill kartlägga dessa. Därför kan jag inte här bestämt påstå attdet funnits lagstiftningsärenden utanför det tidigare obligatoriskaområdet som borde ha remitterats till lagrådet. Jag kan bara med anledning avdet låga antalet lagrådsremisser peka på en oroväckande tendens att minskalagrådets inflytande över lagstiftningsarbetet.