prot · FX0991 · 1974-12-31 00:00:00 — För det andra ärvagnomsättningen långsammare på NJA-sidan än på LKAB-sidan. Det beror sannoliktpå att lossningskapaciteten hos NJA är för Uten och att tågsätten alltså intekan tömmas tillräckUgt snabbt, varav följer en förlängd vagnomsättning medåtföljande kostnader. För det tredje är det utan tvivel så att är lägre på grund av att har verklig stordrift. Siffrornapå den mängd malm som transporteras säger rätt mycket; ungefär 30 miljoner tonfrån , under det att NJA inte befraktar mer än mellan 500 000 och 700 000ton. frakter går åt båda hållen från , både på Narviksbanan ochpå Luleåbanan, och den absolut övervägande delen går till . Där ärlönsamheten större än på Luleådelen. Men fraktavtalet bygger på en totalberäkning av hela ;s malmfrakter, och det är alltså ett genomsnittpris manarbetar med, detsamma per tonkilometer på båda bandelarna. Om man i ställetdifferentierade beräkningama och hade ett pris för Narviksdelen och ett annatpris för Luleådelen av banan skulle det senare priset bli högre. Då skulle denskillnad som åberopade mellan ;s och NJA;s fraktkostnaderbli betydligt mindre. Jag har velat säga detta därför att det är litet för oftaman får höra ensidiga klagomål på dessa avtal, där inte alla de faktorer sompåverkar kostnaderna redovisas. Finansiering av ett nytt stålverk i HerrDAHLBERG (s): Jag hade inte tänkt delta i den här debatten.1 sin historieskrivning ville emellertid göra gällande attjärnhanteringen i skulle vara ett kommunistiskt initiativ och attkommunisterna hade varit pådrivande i den verksamheten. Det är ju inte alls pådet sättet. Vi vet att järnhanteringen i har pågått ändasedan 1700-talet. Det fanns då man hämtade malm från ochbåtledes förde den upp till , Mellerstein och många andra brak. Det varbilUgare än att ta malm från med de dåvarande kommunikationerna. Denhistoriska sanningen är att malmhantering i enhgt äldre metoder harfunnits ända . Det är nu anlades. Detvar som lade fram den första propositionen om skulle åstadkomma tackjärn. hade justutbratit och avspärrning rådde. Det var alltså för att säkerställa Sverigestillgång på tackjärn som man beslöt förlägga detta järnverk till . Finansiering av ett nytt stålverk i I arkiv har jag studerat hur den fråganbehandlades . Nio ledamöter deltog i debatten, och bland dessa var ingenkommunist, trots att det fanns två Luleåbor i , och . Brädefors, samt i första kammaren . De hade inte motionerat ifrågan och inte heller deltagit i debatten om tillkomsten av det nuvarandeNorrbottens järnverk. Det ger väl ett belägg för att kommunisterna inte harnågot förflutet att åberopa när det gäller återupptagande av järnhantering iNorrbotten. Vid riksdagsbehandlingen , då ladefram ett förslag om att bygga ett valsverk i och utöka tackjärnstillverkningen,deltog i debatten, men han instämde i statsutskottets förslagoch hade inga egna motioner. Detta äralltså fakta när det gäller tillkomsten av NJA. I fråga om 80 är det väl på sin plats att tillprotokollet få anteckna att en person som bmksdisponenten bör nämnas. Detvar ju han som på en jag vill minnas det var i tog upp frågan om vidare järnförädling. TidningenMetallarbetaren behandlade i många artiklar fördelen av att i ökad omfattningförädla malmen. Det skulle också från valutasynpunkt vara bättre än att säljamalmen i oförädlat skick. Disponent elev, , som varforskningschef på när bruksdisponent var där,nappade på den idén. Det finns anledning att föra till protokollet att det ärdessa två som är de verkliga initiativtagarna till 80 tillsammans medstyrelsen för NJA, som medgett att förslaget fått utredas. När nu grunden till 80 läggs tror jag det på siktär till gagn för hela riket. Det är alltså inte enbart en Norrbottensfråga. Vivet att det kommer att ställas krav på vår valuta, och därför måste vi i ökadomfattning försöka förädla våra produkter. Har man då arbetskraft vUket manhar i - tror jag att det är en riktig satsning. Det är välingen här som kan uttala sig om lönsamheten. Men det kan heller inte varalönsamt att bara skeppa ut malm och därmed också arbetstillfällen och sedangenom arbetsmarknadsåtgärder och på många andra sätt försöka hålla folksysselsatta. Det är väl i alla fall genom att framställa färdiga produkter somman på lång sikt skall kunna åstadkomma en bättre levnadsstandard i dettaland. Detta är alltså i princip ingen ny sak, utan det är att fortsätta på denväg som har följt. Att försöka förädla våra råvaror så att vifår så bra betalt för dem som möjligt måste vara lönsamt. Det ger nck-nnya arbetstillfällen. Jag beratt få yrka bifall till vad utskottet hemställt. HerrLÖVENBORG (vpk) kort genmäle; har rätt i en sak, och det äratt bruksdisponent bör nämnas i sammanhanget. Han har spelat en storroll i debatten kring 80. Det är helt rättvist att hans namn kommer ini protokollet från denna debatt. När det sedan gäller stålförädlingens traditioner iNorrbotten så faller väl det resonemanget i någon mån utanför ramen för dennadebatt. Om vi går tillbaka till 1700- och 1800-talen finner vi att det hargjorts många försök påprivat väg. En hel del av dessa har ändat med att de privata intressenterna harlämnat både och människoma där i sticket. De försöken representerarkanske inte den ärorikaste delen av järnhanteringen i . Sedan är det också ett faktum att man från kommunistiskthåll har drivit en mycket konsekvent linje när det gällt järn- ochstålförädling. Vår målsättning har alltid varit att rikedomar skallförädlas inom det egna länet. Det återspeglas i så många motionsframstötar, iandra former, i uttalanden, i oUka slag av aktiviteter, att det står helt klartatt därvidlag har vårt parti alltid varit konsekvent. krävdes det ien kommunistisk riksdagsmotion anslag för försök med förädling av malm frånLKAB. Vi har väckt en rad motioner som tagit upp samma frågor. Det finnssålunda ett rikt dokumentariskt material att redovisa, om man så skulle vilja. Å andra sidan tror jag inte att många, i varje fall intefrån den socialdemokratiska grappen, vUl bestrida att man har satsathalvhjärtat och halvdant på NJA . Men det är också bra att mani dag bryter den tendensen, och det kan vi möjligen känna en gemensamtillfredsställelse över. Det är kanske det viktigaste i detta sammanhang ochinte att göra en historieskrivning. Vad som klart måste fastställas är dock attvårt parti har drivit en rak och konsekvent linje och att vi harutvecklat aktivitet när det gällt att öka järnföräd-Ungen i . () kort genmäle: Jag åberopade de tillfällen då frågan om NJAbehandlats här i . 80 utgör ju en fortsättning på NJA. Är1939, när den första propositionen lades, hade kommunistema ingen motion, ochde deltog inte i debatten. Jag har protokollen här. Han hade ingen egen motion utan yrkade bara bifall till densocialdemokratiska utskottsmajoritetens förslag. Detta kan inte tillbakavisas.Jag har gått igenom protokollen för båda dessa riksdagsdebatter. Jag vill med denna historieskrivning bara bevisa attförsöken att bearbeta råvarorna i är av gammalt datum. Det är ingenuppfinning som är ny för detta sekel. Därmed vill jag också bevisa att även våraförfäder hade en klar insikt om att skulle man kunna utnyttja råvarorna däruppe gällde det också att förädla dem. Det är bara en fortsättning på dentankegången som följer. (vpk) kort genmäle: hänvisade , men hanhade naturligtvis också kunnat nämna , då det förelåg en kommunistiskriksdagsmotion, där man krävde malmförädUng i av malm från . Den breda uppslutningen bakom förslaget attbygga ett nytt stålämnesverk i är tacknämUg. Ledningen för , som under ett par års tid varit hårt engagerad i utredningsarbe- Finansiering av ett nytt stålverk i 6 protokoll 1974. Finansiering av ett nytt stålverk i tet förämnesverket, har gjort ett bra arbete. Så långt det är möjligt har marknadensförutsättningar analyserats. Det är en svår uppgift att i den framtidaavsättningsbilden väga in en rad faktorer, såsom kostnader för produktion ochtransporter och det pris man i en marknad med mycket hård konkurrens kan få utför tillverkade varor. Erfarenhet, bistånd av utredningsinstitut och direktakontakter med presumtiva kunder har medverkat till att ge den beskrivning avmöjUgheterna som presenterats. Ingen bestrider att det är en till kostnad och omfattningstor investering vi nu diskuterar. Det är fråga om ett långtgående åtagandefrån statens sida för en vidareutveckUng av en del av vårt lands näringsliv,som det är en allvarlig ansträngning för att mera påtagligt än vadsom varit möjligt lösa ett regionalpolitiskt problem, nämUgen attmedverka till att klara sysselsättningen i en landsända som under årtiondenhaft svårigheter. I och för sig är det inget nytt grepp - i det har herrDahlberg rätt att söka med utgångspunkt i befintliga naturtUlgångar bygga uppen produktion som ger arbete och utkomst. Men vi må väl erkänna att dennorrländska malmens historia mera har handlat om inkomster till landet i desshelhet än om garanti för arbete och utkomst åt en behövande befolkning i norr.NJA har varit ett lovvärt försök från sin start i början av 1940-talet.Historiken om NJA kan göras mycket kort. NJA startade sin verksamhet inledning. Dåuppgick produktionen till ca tackjärn . I mitten av 1950-talethade produktionen stigit till ca valsade produkter och till ca tackjärn för avsalu. Under de följande fem å sex åren gav företagettillfredsställande resultat. gjordes förhållandevis småinvesteringar vid NJA, i huvudsak reinvesteringar och vi får erkänna det -knappast ens sådana i full utsträckning. Är 1970 genomgick NJA en finansiell rekonstruktion efter1960-talets förlustår, och ett produktprogram baserat på ingående marknadsundersökningaroch lönsamhetsbedömningar fastställdes. Det var inledningen till en ny period iNJA;s historia. Investeringsprogram 70 innebär en kraftfull upprustning ochmodernisering av NJA. Om moderniseringen inte kommit till stånd, skulle NJAsannolikt ha tvingats att inskränka verksamheten med en minskad sysselsättningsom följd. beviljade medel för statlig finansiellmedverkan till ett koksverk i , ett arbete som pågår och beräknas varaklart . Inom ramen för en normal finansiering, dvs. viss självfinansiering,egen upplåning och lokaliseringsstöd, planerar NJA att fortsätta den linje maninledde med Investeringsprogram 70. Genom rekonstruktionen 1970, koksverket och den utbyggnadav produktionskapaciteten som pågår inom ramen för investeringsprogrammet harNJA, från att ha varit ett problemföretag, fått förutsättningar förkonkurrenskraft och utveckling i nivå med jämförbara företag. Viljan atttillvarata dessa förutsättningar är påfallande hos företagets personal. är ju det är bekant sedan gammalt en avvärldens viktigaste exportörer av järnmalm. Naturligtvis skulle det kunna varaav intresse att redovisa den historiska utvecklingen, men jag skall inte göradet på annat sätt än genom att citera en man som har nämntshär, nämligen f. d. bruksdisponenten , som i den23 intervjuades om NJA. "Utbyggt NJA fin affär - bara 'nytt ' kan varalika bra", löd artikelns rubrik. a. i denna artikel: "Vidslutet av svarade för av världskonsumtionen avjärn, jämfört med mindre än en procent . Självtillräcklighet är enegenskap som varit ödesdiger för företagsledare och som minst avallt befrämjar utvecklingen vare sig på det tekniska eller kommersiellaområdet. När det nu gäller en ämnestillverkning i så ser jagingenting som talar för att det inte skulle vara en riktig investering." "Och varför just NJA?" frågar ,och svarar: "Staten äger malmen och det är naturligt attstaten också svarar för den tänkta vidareförädlingen. Dessutom är det eninvestering av sådan storleksordning att något enskilt företag knappast kanklara det." Det är riktigt. Men erinrar om en utredning somJernkonto-ret gjort inför sitt yttrande i samband med den fysiskariksplaneringen, där man förutsatte att "det skullefinnas skäl att anlägga ett helt nytt stålverk med en årskapacitet på två mUjonerton ämnen. Det skulle lokaliseras till väst- eller östkusten." Jag skall inte fortsätta det historiska resonemanget. HerrHaglund uttalar emellertid i den här intervjun att det finns anledning tillviss kritik mot företagsledare som enligt hans mening "inte förvaltat sittpund särskilt väl lopp". I det sammanhanget skuUe jagvilja göra den stillsamma relfexionen, att när vi nu i den offentliga debattenomkring stålverket har mött åtskilligt av kritik från industriledarkretsarfinns det väl för dem anledning till eftertanke, inte minst beträffande detförhållandet att det inte finns något parti här i som vågarsätta sina förhoppningar till det privata näringslivet när det gäller att klarasysselsättningsproblemen i . Vi kan vara överens om att uppgiften inte är så enkel ochatt det enbart är genom samverkan av alla goda krafter som vi kan finnalösningar. Men då får vi heller inte gå tiU uppgiften med förbundna ögon ochmed principer kring ägarproblemen som är dogmatiska och förlegade. Det finnsutrymme för såväl statliga som kooperativa och privata företag inombiandekonomins ram. En strävan att åstadkomma resultat i fråga om arbete ochutkomst åt människor är det viktiga, och om det som i detta fall leder tillökat statligt engagemang, då må så ske. Politikerna får ta på sig ansvaret, men och jag tillägger att det är ett betydelsefullt men - rådgivare vidförberedelserna för den proposition som vi nu avhandlar har varitföretagsledare med insikter i hithörande frågor och med en annan uppfattning änden kritiska. Det är det som har fört fram till förslaget att vi skallförädla en större del av vår malm inom landet. Den väntade framtidautvecklingen av stålbehovet och stålproduktionen skapar utrymme för en väsentligtökad stålämnesproduktion. HerrRegnéll tog upp den i och för sig mycket viktiga frågan om Finansiering av ett nytt stålverk i Finansiering av ett nytt stålverk i Det är klart att det första man måste göra är attbedöma marknadens möjligheter. Jag vill gärna erinra om att när regeringen sommar fick del av de första rapporterna från NJA-ledningen kring Stålverk80, ställde vi oss frågan: Är marknadsanalyserna tillräckliga? Har vi etttillräckUgt grepp om möjUgheterna att sälja de produkter som eventuelltskall framställas? I det läget skrev jag på regeringens vägnar ett brev tillStatsföretag. I detta brev, som är daterat , säger jag bl. a.;"De preliminära underlag som har framtagits tyder på enföretagsekonomisk lönsamhet i projektet. De marknadsanalyser som gjorts av NJAoch även de som utarbetats på industridepartementets initiativ tyder påtillräckliga avsättningsmöjligheter. Mera detaljerade undersökningar avprojektet är emellertid nödvändiga för ett slutgiltigt ställningstagande. "I samband med detta säger jag att vi i kontakter med direktör i NJA hargett till känna "önskan om en mera detaljerad marknadsanalys genomförd ikontakt med sådana stålverk som kan vara potentiella kunder till ämnen ifrånNJA". Det uppdraget har fullföljts av NJA-ledningen, som i sinredovisning, vilken är presenterad för , har kunnat notera att detfinns ett betydande behov av stålämnen. De direkta kontakterna med en framtidakundkrets ger ett klart belägg för att vi bör ha alla utsikter att sälja denproduktion som här är tilltänkt. säger att utveckUngen av stålbehovet ochstålproduktionen också kan te sig annorlunda med hänsyn till de s. k.oljeländernas - skall vi säga mera nyvaknade intresse. Ja, jag kan i mångastycken dela uppfattning att det är nödvändigt att väga inutveckUngsländernas och i sammanhanget inte minst oljeländernas konsumtionoch produktion för framtiden. Men då är det rätt intressant att iaktta att vihar haft en årUg tillväxt av världskonsumtionen av stål på - år 1973var den . Om man ser tillvar huvudparten av konsumtionenligger, finner man att de fyra största konsumtionsländerna ,, och tillsammans svarade för inte mindre än 59procent av världskonsumtionen . Om man sedan ser till andra områden ochkontinenter, så kan man notera att konsumerade , Iprocent och - exklusive och . Det är alltså enmycket låg konsumtion i förhållande till industrinationernas. Ser vi till konsumtionen per person, finner vi att i ettstort antal industriländer förbrukningen understeg per invånare, underdet att konsumtionen i de utvecklade industrUänderna genomsnittligt låg över400 kg per person. tillhör de fem länder som har den högstapercapitakonsumtionen, och här översteg denna konsumtion . Det är alltsåett kolossalt avstånd meUan de underutvecklade ländernas konsumtion av järn-och stålvaror och de utvecklade industriländernas. Vad kan man förvänta sig i fråga om oljeländerna? Det ärsäkerligen riktigt, som var inne på, att man också där harintresse för en produktion av stål och stålämnen. Men vad man inte minst ärintresserad av är ju en varuproduktion som kräver järn och stål. Vi har haftanledning att ta del av vissa planer för några av oljeländerna, där man i samtligafall har ett program som innefattar uppbyggnad avindustrier för vilka järn och stål är den viktigaste råvaran: tUlverkning avbilar, maskiner och utrustning av allt slag. Det är också intressant att iakttaatt man från dessa länders sida vid överläggningar med representanter förSverige förklarat sig intresserad av en samverkan med vårt land i fråga omstålproduktion och import av stålvaror, då även stålämnen för en framtidastålindustri. Det är klart att allt det här och den växande konsumtionsom man kan se framför sig har aktualiserat tankarna på en förädling av malmeni och en utbyggnad i större skala. Valet av för en sådanindustri motiveras främst av behov av sysselsättning och basindustri men ocksåav relativa fördelar genom närheten till malmen och en lokal tradition inomjärnhanteringen. Jag skall inte återge ytterligare data kringpropositionens beskrivning av produktionsvolym och sysselsättningseffekt m.m. -det finns ju att läsa. Jag skall bara uppehålla mig vid ett par kritiskasynpunkter som anförts mot projektet. En grupp med anknytning till har somnämnts tidigare - presenterat en utredning som går ut på att 80 intebör komma till stånd. Projektet skulle enUgt gruppen totalt sett leda tillminskad sysselsättning och minskad investering samt trassla till vårutrikeshandel. Utredarna säger att sysselsättningseffekten av 80skulle bli ringa eller rent av negativ jämfört med vad som skulle haåstadkommits om investeringen per anställd varit lägre och om generella medelanvänts för att stimulera sysselsättningen. Då har vi anledning framhålla - dethar också gjorts i flera inlägg - att det finns redan nu generellt verkandestatliga medel för att stimulera sysselsättningen inom stödområdena:lokaliseringsstöd, transportstöd och utbildningsbidrag, för att nu nämna någraexempel. Trots dessa generellt verkande medel har etableringstakten inomstödområdena inte varit tillräcklig. Det gäller inte minst i , därStatsföretagsgruppen ensam svarat för 75 ä av investeringarna undersenare år. Investeringen per anställd är hög inom stålindustrinliksom inom exempelvis skogsindustrin. Men ingen kan väl komma på idén att viskulle ge de anställda sämre och mindre effektiv utrustning för att den vägenskapa fler jobb! Jag tror att behöver satsningar på basindustrinsom ger bättre förutsättningar för näringslivets utveckling. kan dettage en gynnsammare befolkningsutveckling och en bättre sysselsättningsnivå. När Industrtförbundets utredningsgrupp säger att Stålverk80 skulle innebära en minskning av industriinvesteringarna utgår man från attdet finansiella utrymmet skulle minska genom stålverkets tillkomst, samtidigtsom man förutsätter att denna investering skulle vara mindre angelägen än deandra som genom kapitalbrist inte skulle kunna realiseras. Det kan då, herrtalman, finnas anledning erinra om att investeringskostnaderna fram t. o. m.ämnesstadiet i ett nytt elektrostålverk får uppskattas till ca perton producerat material. Om de svenska verken köper ämnen fränStålverk 80 uppstår en investeringsbesparing på flera hundra miljoner. Vi har aktuella siffror, genom kontakter från Finansiering av ett nytt stålverk i Finansiering av ett nytt stålverk i NJA:s sidamed svenska järn- och stålverk, som visar att vi bör kunna få en kvantitet tiUavsalu inom landet på minst I mUjon ton. Det betyder att de stålverk som härköper ämnen kan göra besparingar för andra investeringsändamål på upp till 500miljoner kronor. Jag tror att det är utomordentligt angeläget att framhålladetta, inte minst för dem som har nappat på de kritiska synpunkter som förtsfram. Den kritik som vanligtvis framförs mot regeringen från kretsar som stårutredningens uppdragsgivare nära har gått ut på att investeringsbenägenheten ilandet inte har legat i nivå med de finansiella möjligheterna att investerasamt att detta skulle bero på sviktande framtidstro. Äv allt att döma anserutredarna nu att tiUtron till landets framtid ökar och att endast bristen påpengar kan hålla tiUbaka den industriella expansionen. , som jag hoppas att om skallfatta beslut om, skall byggas upp . Sammanlagtcirka kommer att lånas upp för stålverket här i Sverigeoch i utlandet. En del av denna upplåning sker i form av leverantörskrediter.Jag tror inte att det finns någon anledning befara att det finansieUa utrymmetpå grund av stålverket skall minska möjligheterna för andra projekt. Dettagäller också projekt inom stödområdena, där staten även i forsättningen måstevara beredd på stora satsningar. Jag säger detta främst till aUa de talare frånNorrbotten och på Norrlandsbänken här i kammaren som talat om nödvändighetenav fortsatta ansträngningar för att klara problemen norröver. Regeringen kommeratt vara beredd att pröva alla seriösa förslag som läggs fram. Sedan vUl jag inte nöja mig med påståendet att 80inte utgör ett hinder för andra investeringar för industriexpansion, utan jagvill direkt påstå att stålverket skapar bättre förutsättningar förstålindustrin i övrigt. Stålindustrin i har i större utsträckning änandra länder byggt sin stålförsörjning på smältning av skrot. harskrotpriserna på grund av bristsituationen skjutit kraftigt i höjden ochtvingat flera stålverk att lägga om sin försörjning. Genom 80kommer svenska handelsstålverk att kunna säkra sin ämnesförsörjning ochkoncentrera sina investeringsresurser på de områden där deras främsta styrkaligger, nämligen i valsnings- och manufaktureringsledet. Jag har velat sägadetta inte minst till i . Som jag nämnde har NJA hittillsenbart från svenska företag fått förfrågningar på framtida ämnesleveransermotsvarande mer än en fjärdedel av den produktion som förutsätts. I propositionen föreslås att 80 bör kunna räkna med konkurrens från andra stålverk med sammaproduktionsinriktning. När kritikerna pekar på att andra stålverk har planer ilinje med NJA finner jag detta på intet sätt förvånande eller nedslående. Undernågra år bör 80 få en relativt gynnsam marknadsställning. Närhetentill malm och till köpare kommer att bli en konkurrensfördel när utbudet blirstörre. Valsverken kan i sin planering utgå från extern ämnesförsörjning, ommarknaden är tillräckligt stor, och på så sätt koncentrera sina investeringarpå valsning och vidareförädling. Intresset för ämnesköp från NJA har som sagttagit sig uttryck i leveransförfrågningar som betydligt överstiger stålverketskapacitet. Två andra frågor som har varit uppe i debatten om Stålverk80 är transporterna, speciellt vintersjöfarten, och malmleveransen. Låt migbeträffande vintersjöfarten säga att genom att ytterligare en isbrytarebeställts kommer tillräckUg isbrytarkapacitet att kunna avsättas förBottenvikens och därmed också för NJA:s behov. På den punkten är vi inomregeringen beredda att lägga ut de beställningar som är nödvändiga. Beträffande sjötransporterna vUl jag också säga till herrRosqvist att vi inom departementet har gjort vissa undersökningar om engemensam transportorganisation mellan och för transport av malmoch stål till mottagarlandet , kanske också tiU andra länder, och förtransport av kol i den andra riktningen. Resultatet kan ännu inte presenteras.Jag har bara velat framhålla att frågan om transporterna och starkare statligtengagemang inte har lämnats obeaktad.