prot · FX0943 · 1974-12-31 00:00:00 — Statsminister har enligt tidningsuppgifter hållitett tal, som innebar en stark lojalitetsförklaring till demokratin . Dettalet hölls vid en sammankomst med den socialistiska internationalen. Det harsåvitt jag kunnat se inte offentliggjorts i . Jag vill därför sluta medatt fråga den som tyvärr inte har någon representant närvarandei kammaren , men som kanske ändå lyssnar på debatten om man vili medverkatill ett offentliggörande av detta anförande av statsministern. I detta anförande, under vilket herr andre vice talmannenövertog ledningen av kammarens förhandlingar, instämde (). HerrSVENSSON i (vpk): "Om demokratin skall kunna hävda sig iEuropa, måste man ständigt stärka dess grundvalar." Så står det på ett ställei regeringsdeklarationen. Det kan vara motiverat att utveckla den tesen ensmula. Det är ju alltid lätt att skriva sådana allmänt hållna självklarheter.Det blir betydligt svårare när man sätter dem i relation till den samhälleligaverkligheten och den samhälleliga utvecklingen. Ty hur .stärker man demokratins grundvalar? Det går enpolitisk reaktion över den kapitalistiska världen, en reaktion som har likhetermed 1930-talets men som är försåtligare. Det är inte marscherande,stövelprydda frikårer som främst svarar för reaktionen. Den kommer väsentligeninifrån statsapparaterna själva. Den bär kravallpolisens hjälm och batong ellerden hemliga underrättelsetjänstens grå rock. Den gör sig bred i multinationellaföretags styrelserum. Dess bakgrund är den kris som kapitalismen råkat i, isitt högsta stadium. Kapitalism och imperialism fruktar mer och mer den öppnadebatten, den ökade aktiviteten, självständigheten och civilkuraget hos debreda lagren. Därur stiger behovet av agentverksamhet mot det egna folket, avstraff mot förtal av statschefer och ämbetsmän eller av elastiskt tolkadespionparagrafer, som ändras från tid till annan för att tillgodose behoven. Hur stärker man demokratin i ? Man stärker den integenom att utmåla som antidemokrater dem som med rätta kritiserar urholkningenav demokratins innehåll. Man är inte antidemokrat, därför att man kritiserarhemliga beslutsprocesser eller personregister. Det är de som i skydd av hemligabeslut spelar sitt eget spel eller som i strid med författningoch beslutade lagar upprättar sädana register som utgör ett hot mot demokratin.Lojaliteten mot demokratins innehåll är viktigare än en läpparnas bekännelsetiU en demokratis yttre former, där dessa former håller på att urholkas. Man stärker inte demokratin med allmänna deklarationer,som man låter svensk industri ta hem vinster av affärer ochinvesteringar i , , eller . Man stärker inte demokratin om man passivt finner sig iden kapitalistiska koncentrationen, i det ständigt ökade inflytandet frånpolitiserande multinationella företag, företag som spelar ut sin fackföreningsfientlighetoch som, när de har möjlighet och behov, också kan störta regeringar. Man stärker inte demokratin om man låter storbankerfusionera och belönar dem med skatteförmåner. Ett regeringsparti som envistvägrar att attackera den tilltagande ekonomiska maktkoncentrationen försvagar iverkligheten demokratins position mot dem som vill angripa den. Utvecklingen av ekonomin mot högre grad av koncentrationförändrar också statsapparaterna. De representativa organen tenderar attskjutas tillbaka, deras beslut blir alltmer allmänt hållna rambeslut. Enväxande del av de faktiska besluten kommer att fattas internt, på administrativoch byråkratisk väg. Detta stärker inte utan försvagar demokratins grundvalar.Däremot är det väl anpassat till storkapitalistiska intressen, som alltmeruppfattar de demokratiska rättigheterna som en fara, så snart folk börjar tadem på allvar. Det finns skäl att erinra om denna utveckling i ett lägedär slutit ett avtal, utifrån vilket ett närmare samarbete med EG iframtiden skall utvecklas. Ty demokratin börjar sitta trångt, inte bara iSpanien och . 1 ser man till att valsystemet ger dengaullistiska minoriteten parlamentsmajoritet och vänstermajoriteten en hopplösminoritet. Konfrontationerna mellan gaullistregeringens polis och de arbetandesom kräver sin rätt är legio. I dånar bombexplosionerna. Defascistiska ligornas attacker trappas upp. Polisskandalerna duggar tätt.Ryktena om planer på en militär statskupp har sedan I 964 gång på gång dyktupp. I stiger en alltmer markerad reaktionär vågmot den halvhjärtade och svaga socialdemokratiska regeringen, som står infördilemmat att inte stöta sig med den tyska storindustrin och som därför måstekonfrontera sig med fackföreningsrörelsen. Allt vad reaktionära och auktoritärafördomar heter mobiliseras nu ur djup. I det landet behövs ingenGlistrup. Där är hatet mot allt progressivt, hatet mot fackföreningsrörelsen,och den besinningslösa anti-intellektualismen kvar sedan Hitlertiden. Och SPDvarken kan eller vill effektivt rida spärr mot utvecklingen. är räddareför sitt eget ungdomsförbund än han är för den politiska reaktionen. Vårt parti har inte sällan skäl att kritisera de tendensertill byråkratism och bristande frihet som uppträder i de socialistiska länderna.Vi brukar vara ganska öppna i vår kritik. Men vi kan ändå inte undgå att se hurdet trots allt i det längre perspektivet arbetar sig fram en ökad öppenhet i de Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt länderna,en demokratisering på det breda planet, på arbetsplatserna, viakvinnofrigörelsen - områden där mänga av dessa länder nätt längre idemokratisering och faktiskt folkinflytande än gjort. Vad som är frapperande är hur det trots allt i dessaländer går åt rätt håll, allmänt och i stort sett, medan det i Västeuropagenerellt och i stort sett håller på att gå åt fel håll, detta trots devanligen starka historiska traditioner som demokratin där har. Och detta är avintresse för utrikespolitik i ett läge där folkinflytandet och dedemokratiska fri- och rättigheterna står under diskussion också här. Det är nämligenrelationerna tUl de länder där reaktionen nu marscherar fram som iframtiden skall bygga ut. Det är med de länderna vi skall diskutera utvidgadhandel, gemensam valutapolitik, u-landspolitik. Det är till de länderna som del av den svenska kapitalexporten sker. Det råder bred enighet om den svenska utrikespolitiken,säger . Att det råder enighet mellan moderater och socialdemokraterom sökarregister och terroristlagar är väl känt, och det är en förtjusandekombination till demokratins försvar. Men att det råder enighet om EG-politikenvar intressant att höra. För det är de borgerliga som genom alla år har hävdatatt vi politiskt och ideologiskt hör samman med gaullismen i och medreaktionen i . Det är de borgerliga som i fråga efter fråga på detinrikespolitiska planet hävdat samma konservativa värden som i så hög graddominerar EG-staternas lagstiftning. Och man frågar sig: Vad händer i om landet knytsnärmare detta allt instabilare EG? Hur kommer den svenska lagstiftningen attpåverkas om vi, som de borgerliga i punkt efter punkt vill, eftersträvar enanpassning till EG-lagstiftningen? Hur blir det med de arbetandes möjligheter iSverige att hävda sina rättigheter om de multinationella företagen släpps in iSverige eller om EG:s ekonomisk-politiska principer tilltvingar sig inflytandeockså över ? Hur blir det om går samman med EG omen gemensam valutapolitik? Hur kommer svensk biståndspolitik och utrikespolitikatt se ut gentemot om den får motiv att lägga sig närmare denfranska och den västtyska? VUken social utveckling kommer att ske i omde sociologiska och mänskliga värderingar slår igenom här som utmärkerlivsmönstret i socialt vida mer auktoritärt präglade länder? Skulle ha rätt i att det råderenighet i om en anknytning med sådana följder tiU - då ärdet sannerligen inget som stärker demokratin vare sig i eller i Europai övrigt. Självständighet och oberoende kräver ansträngningar ochibland strid mot dem som söker undergräva dessa värden. Man kan inte iframtiden knyta närmare till EG utan att ge upp möjligheten att drivademokratiseringen här i landet vidare. Man kan inte låta de stora EG-kapitalenoch den inhemska storfinansen framföras i frihet, om man vill stärkafolkflertalets maktpositioner och driva på demokratiseringen. Man kan intebefrämja en progressiv utveckling av sociala förhållanden och värderingar, omman väljer reaktionära socialsyn och lagstiftning som mönster. Man måste i stället vara i stånd att välja en alternativväg. Och den vägen leder till strid mot den internationella reaktionen, mot denständiga ekonomiska maktkoncentrationen och mot auktoritära sociala krafter,utom och inom landet. Men det är den enda vägen för dem som vUl främjademokratin och skapa ett samhälle, där makten över produktionen ligger i dearbetandes händer och demokratin i fullt mått realiseras i statsapparat, påarbetsplatser, i hemmen och i människornas tänkande. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Herrförste vice talmannen (); Ett av de viktigaste beslut som fattats iFörenta nationerna var när organisationen antog konventionernaom de mänskliga rättigheterna och det därtill fogade protokollet om enskildklagorätt och den därefter följande behandlingen av sådana klagomål. Det är ioch för sig något förvånande och inte desto mindre mycket glädjande att såmånga länder som är representerade i och som har så olikareligioner, kulturer och uppfattningar kunde enas om vissa mänskligarättigheter som bör komma varje människa till del oavsett var vederbörandefinns på vår jord. I regeringsdeklarationen har man sagt att för Sverigeliksom för andra demokratier är det ett intresse att mänskliga rättigheter ochdemokratiska friheter vinner allt starkare förankring i vår världsdel. Detgäller alltså , men jag vet att regeringen har uppfattningen att det börgälla hela världen. Det har under denna debatt talats om demänskliga rättigheterna, och de har åberopats i olika sammanhang. Man kanundra: Var finns dessa frågor nu? Var finns konventionerna? De har som bekantinte trätt i kraft, och jag tänkte ägna några ord under första delen av mittanförande just åt de mänskliga rättigheterna. Efter det att deklarationen om de mänskliga rättigheternaantagits påbörjades arbetet på konventionerna, och det varförst arbete som konventionerna och protokollet slutligen kundeantagas. Under arbetets gäng kunde det mycket väl förmärkas att vissa länderinte hade någon större entusiasm för att få de mänskliga rättigheternanedskrivna i konventioner, förmodligen därför att handlingssättet i dessaländer i många avseenden inte motsvarade vad som stod i konventionerna. Det kanockså påtalas som ett försök att hindra konventionernas ikraftträdande att manbeslöt att inte mindre än 35 länder skulle ha undertecknat och ratificeratkonventionerna innan de kunde träda i kraft. Detta var ett mycket högre tal änvad som vanligen brukade tillämpas för liknande handlingar. De länder som i viss mån önskade sabotera konventionernasikraftträdande har verkligen lyckats, eftersom konventionerna ännu inte trätti kraft trots att det är i det närmaste de var öppna försignerande. önskade att ett lägre signaturtal skulle ha gällt förUcraftträdandet, och därefter har vid många tillfällen varit med påresolutioner som uppmanat länderna att fullfölja sin anslutning tillkonventionerna och protokollet. Jag vill uttala det önskemålet tiUutrikesministern och till regeringen att vid alla tUlfällen arbetar Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt föranslutning, så att konventionerna kan träda i kraft. 54 länder har skrivit på konventionerna, men det ärendast 23 som har ratificerat, och därmed återstår ännu ett stycke innan mankan räkna med att dessa viktiga dokument verkligen kommer att träda i kraft ochtillämpas mer eller mindre. Det är nämligen med största beklagande män nödgaskonstatera att medan 54 länder skrivit på konventionerna så är det endast 19som skrivit på det fakultativa protokoUet. Vid behandlingen av frågan villeSverige och 38 ändra länder att enskilda människor som ansåg att de inte blivitbehandlade i överensstämmelse med konventionerna skulle kunna klaga hos eninternationell kommitté och att vissa åtgärder därefter skulle vidtagas. Åtskilliga länder, främst , var emellertidemot att någon form av kontroll skulle kunna ske om de mänskliga rättigheternasefterlevnad, och förslaget om kontrollens inskrivande i själva konventionernafälldes med 41 röster mot 39. Ett protokoll upprättades emellertid som ocksåkan underskrivas och där kontroll accepteras. Det bör därför nogsamt observerasvilka länder som godkänner protokoUet. Länder som inte skriver underprotokollet undandrar sig kontroll, och då kan man starkt misstänka att dessaländer inte följer konventionernas bestämmelser. Även om konventionerna om de mänskliga rättigheterna ännuinte trätt i kraft borde det finnas en moralisk förpliktelse att följabestämmelserna och även att ta hänsyn till deklarationen av år I 948. förenta stater har tyvärr inte anslutit sig tillkonventionerna. Det är att beklaga från många synpunkter, inte minst med hänsyntill värdet av att ännu en av stormakterna skulle ge sin anslutning till dessaviktiga konventioner. Av säkerhetsrådets medlemmar, stormakterna som vi brukarkalla dem, är det bara och som har anslutit sig,medan de tre andra. , och inte har anslutit sigtill konventionerna. Det kan ha sitt intresse att se vad som innehålles ikonventionerna och hur man eventuellt följer detta i en del länder. I konventionen om ekonomiska, sociala och kulturellarättigheter står det i artikel 2, 2 §, att konventionsstaterna förpliktar sigatt garantera, att i denna konvention inskrivna rättigheter får utövas utanåtskillnad av något slag på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion,politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, förmögenheteller ställning i övrigt. Hur är det egentligen med ras och hudfärg? Hur mångamänniskor förföljs på grund av ras eller hudfärg i och i ? ISovjetunionen förföljs judarna, i andra länder förföljs andra minoritetsgrupper- på många platser i världen bryts det grovt mot den första regeln somuppställs. Man får inte förfölja någon på grund av politisk ellerannan åskådning. Men hur är det med fallet Soizjenitsyn i ? HarSovjetunionen följt de mänsikliga rättighetskonventionerna när hans böckerförbjöds och han utvisades från sitt land? Visserligen röstade inte fördeklarationen utan avstod från att rösta, men vi trodde ju att man ivåra dagar skulle ha kommit till en annan insikt, när man nu har skrivit på ochratificerat konventionerna. Hur blir det med konventionens frihet förförfattare, vetenskapsmän och andra i när konventionen verkligenhar undertecknats av de 35 länderna och således har trätt i kraft? I artikel 8 står det om rätten för fackföreningar attbilda nationella förbund och rätten för dessa att bilda eller ansluta sig tillinternationella fackföreningsorganisationer. Det står om rätten förfackföreningar att fritt utöva sin verksamhet och om rätten att strejka.Tillämpas detta av länder som har anslutit sig till konventionerna? Det skullenog i åtskilliga länder behövas en självprövning av frågan om det finns någonfri strejkrätt och någon frihet för fackföreningar att arbeta, inte minst iländer som den förre talaren, , vUle förhärliga som någontingsom skulle representera friheten. Man kan fortsätta paragraf efter paragraf och undra hur endel länder följer bestämmelserna. Går man vidare till konventionen om medborgerligaoch politiska rättigheter får man anledning att sätta ännu flera frågetecken. Idenna konvention står det att varie människa har en inneboende rätt till livet,att ingen må nödgas att utföra tvångsarbete eUer annat honom påtvingat arbete.I vissa länder sänds ungdomar obligatoriskt till vistelse i läger under visstid. Överensstämmer detta med konventionerna om att man inte får användatvångsarbete? Det finns massor med exempel som skulle kunna tas fram. Jag skallbara välja några få. 1 artikel 12, 2 §, står det: "äger frihet attlämna vilket land som helst, däribland sitt eget." Vidare i 4 §:"Ingen må godtyckligt förvägras rätten att inresa i sitt eget land. "Hur är det med Soizjenitsyn och andra landsförvisade personer? Har ,när man nu t. o. m. ratificerat konventionen, börjat riva ner ? Förden kan ju omöjligen stå i överensstämmelse med att man har rätt att lämnavUket land som helst, även sitt eget, och att man fritt skall kunna resa in iett land. Artikel 18 är mycket intressant. 1 den står det:"skall äga rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet.Denna rätt innefattar frihet att bekänna sig till eller antaga en religioneller tro efter eget val och frihet att ensam eller i gemenskap med andra,offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst,iakttagande av religiösa sedvänjor, andaktsövningar och undervisning." Isamma artikel 4 § står det att konventionsstaterna förpliktar sig attrespektera föräldrars och, i förekommande fall, förmyndares frihet atttillförsäkra sina barn den religiösa och moraliska uppfostran, som står iöverensstämmelse med deras egen övertygelse. Den sista delen bör beaktas avvissa svenskar som attackerar att barnen under första delen av sitt liv kommeratt tillhöra samma religiösa sammanslutning som föräldrarna. har rUcsdagen diskuterat fackföreningarskollektivanslutning till socialdemokratiska partiet, men hur överensstämmerkollektivanslutning med artikel 22 där det står; "Everyone shall have theright to freedom ofassociation with others- "? Jag citerar på engelska för att få dendirekta ordalydelsen från ett av originalspråken. Överensstämmer verkligenkollektivanslutningen med de mänskliga rättigheterna på denna punkt om att varoch en.har rätt att ansluta sig till föreningar? Slutligenbör alla andra länder med enpartisystem begrunda artikel 25, Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt och det gäller för övrigt en del svenskar som ständigt förhärligardUctaturstater i olika delar av världen. Artikel 25 lyder: "Varje medborgare skall äga rätt och möjlighet attutan någon av de åtskillnader, som angetts i artikel 2, och utan oskäligainskränkningar; a. deltaga i handhavandet av allmänna angelägenheter,direkt eller genom fritt valda ombud; b. välja och bli vald, vid periodiska och hederliga val,förrättade på grundval av allmän och lika rösträtt och hemlig röstning, varigenom garanteras att väljarnas vilja kommer fritt till uttryck; c. fåtiUtiäde på lika villkor till allmän tjänst i sitt land." Denna artikel är ju en fullständig anslutning till ettdemokratiskt styrelseskick, och hur kan länder med diktatur över huvud tagetpåstå att de följer de mänskliga rättighetskonventionerna? Hur kan länder medenpartisystem över huvud taget tala om att de skall kunna följa denna paragraf,där det sägs att man skaU välja och bli vald vid periodiska och hederliga val?Kan ett land med enpartisystem verkligen säga att det kan ansluta sig till demänskliga rättighetskonventionerna? När mänskliga rättigheter trampasunder fötterna i olika delar av vår värld har jag ansett att en erinran om demänskliga rättighetskonventioner som antogs skall kommatiU uttryck i en svensk utrikesdebatt. Det är glädjande att man i en utrikesdebatt kan ägna någraminuter åt en så betydelsefull men endast på lång sikt genomförbar fråga som demänskliga rättigheterna och inte behöver direkt tala om internationella problemsom är så brännande att de fordrar en omedelbar lösning. Det torde råda enighetom - och det har framkommit också i dagens debatt att en viss avspänning ägtrum i den internationella politiken . 1 synnerhet gäller dettamellan de två supermakterna och . Däremot torde den nästanoförsonliga attityden mellan och inte ha avtagit, utan spänningenbestår i denna del av världen. Det kan också noteras att efter många års Koreadebatt hardenna fråga gått in i ett något lugnare skede. Tillvitelserna från respektivehåll om brytandet av överenskommelser och andra påstådda oförrätter är docklika starka. Jag har tidigare uttalat mitt tvivel om att Nord- och Sydkoreanågonsin blir förenade med fredliga medel och jag gör det fortfarande. Detta ären princip som jag tror gäller i alla sådana sammanhang. Den oförsonliga ochfanatiska kommunistlinjen gör varje sammanslagning med länder med andrastyrelseskick omöjlig. Därför tror jag inte på sammanslagning av vare sig de bådatyska delarna av ursprungligen samma land eller på sammanslagning av Koreaeller . Det vore mycket bättre att i dessa fall utgå frän att det ärfråga om två länder på respektive platser som kommer att så förbli undernuvarande förhållanden. Det borde också vara möjligt att på samma sätt som medde två tyska staterna bevilja medlemskap i såväl för Nord-och somför Nord- och . Det skulle dock vara en fördel om dessa fyra de factoexisterande stater också blev medlemmar i . har alltid arbetat föruniversaliteten i FN och ju större del av världens länder som är medlemmar i större möjligheter finns det attorganisationen skall kunna fullfölja sin strävan tUl fred och säkerhet ivärlden. Det är i högsta grad förkastligt att det har sagts fleragånger i debatten fortsätter att bedriva kolonialvälde i och därigenomhindrar länder i denna världsdel att som självständiga stater deltaga i FN:sarbete. Avspänningspolitiken har t. o. m. i någon män gjort siggällande i , fastän dock utgången av detta stora drama ännu ärsynnerligen oviss. Vad som kan sägas från svensk synpunkt är i varje fall attoljan som vapen i en storpolitisk konflikt inte är vare sig lämplig eUereffektiv. Just har de oljeproducerande länderna avslutatoljeblockaden mot , och man torde kunna säga att den inte alls ledde tUlavsett resultat, om den nu ledde till något resultat alls. Först och främstsvarar oljan endast för av energibehovet i , avvilket åtskilligt produceras inom landet och av länder som inte tillhörarabsidan. Dessutom bör bemärkas att av oljekonsumtionen i förbrukasdrygt hälften inom samfärdselsektorn, som är den enklaste att göra besparingarpå om man så önskar. har ju olja själv och drabbas inte så hårtav oljerestriktioner. De båda supermakterna är således för dagen inte särskiltsårbara när det gäller olja, även om deras situation torde blimycket besvärlig. Däremot har andra länder som , , m.fl. drabbats hårt av energikrisen. Jag tror inte alls att arabländerna avsågatt ställa till med svårigheter för dessa länder, men på grund av åtgärdernasgenerella natur blev ändå resultatet till viss del vad man inte avsett.Oljetillförseln synes sålunda vara ett ganska olämpligt instrament som politisktpåtryckningsmedel. En annan sak är de ekonomiska vinster som deoljeproducerande länderna gjort och det förhållandet att man hos vissa länderkunnat få större gehör för vissa synpunkter. Vad som inträffat på energiområdet var dock en skarp ochvälbehövlig varning för många länder inklusive att utnyttja egnaenergikällor och att disponera de tillgångar som finns på bästa möjliga sätt.Oljan har aUtid spelat en viktig roll i världen, och den kommer säkerligen attha en oerhört stor betydelse under den närmast överskådliga tiden. Men nyaoljefyndigheter tillkommer ständigt och därför kan de gamla oljeländernapåräkna en alltmer hårdnande konkurrens, som också kan leda tUl att man måstesänka oljepriserna. Vad som finns på de stora djupen under havsytan vet vi intemycket om, men en intensiv forskning och ett intensivt utvecklingsarbete pågår,som leder till att allt större havsdjup kan bemästras och därvidnaturrikedomar, främst olja, kan utvinnas. Det stora problemet om vem som ägerrätten att exploatera havsdjupen har dock ännu inte blivit löst genom denFN-kommission som arbetar med dessa problem. I regeringskommunikén framhålles att under trycket av devalutasvårigheter som energikrisen medfört har strävandena tiU valutapolitisksolidaritet försvagats inom den europeiska gemenskapen. I kommunikén ägnas medrätta flera sidor åt svårigheterna med valutasystemet.