prot · FX0938 · 1974-12-31 00:00:00 — Det är de som kallat förhandling och kompromiss för ettnarrspel som i själva verket bedriver sitt eget narrspel när de låtsas att detär de och inte vi som strider för att politiken skall tas på allvar. Endastunder en förutsättning kunde förhandlingarna ha gått över i något som med rättahade kunnat kaUas schackrande. Det hade varit om vi gått över gränsen för vadvi själva ansett sakligt riktigt. och angav i dengemensamma motionen klart och tydligt att en meningsfull momssänkning till 3procent är möjlig. Under den gränsen vägrade vi att gå, därför att vi klartsagt ut att det skulle ha betytt ett brott mot vår egen övertygelse. Det fula i svensk politik hände inte vid eller kringförhandlingsbordet . Det fula hände i de hycklandekommentarerna, i skvallret och förtalet. Man kan ha viss förståelse för att dehär i kammaren som står vid sidan av beslutet finner de här rönnbären sura. Menden sura rönnbärssmaken är i alla fall långt friskare än den unknalåtsasomsorgen om riksdagsarbetets anseende som förekommit i en del andrakommentarer. har länge arbetat för att få förståelse föratt momsen skall användas som finanspolitiskt instrument att den skall kunnasänkas, inte bara höjas. har vi fått förståelse för det. Det är vi gladaför. Vi ser det som en framgång för en central tanke i ekonomiskapolitik. I den begränsade meningen är den här dagen rent av litet historisk. Överenskommelsen i finansutskottet garanterar att ekonominfår sin stimulans . Utan uppgörelsen hade vihaft ett sämre utgångsläge för att angripa de långsiktiga sysselsättningsproblemen.Vi vet inte för hur många sysselsättningen säkras genom uppgörelsen, men atteffekterna av att ingenting göra hade blivit risk för ökad arbetslöshet detär också en självklarhet. I sin ekonomiska översikt säger t. ex. TCO att enökning av arbetslösheten med 15 000-20 000 skulle ha varitsannolik om inte stimuleringsåtgärder satts in. Vad vi nu enats om är en temporär åtgärd. Det finns inslagsom är avsedda för stadigvarande bruk. Jag tänker på bidrag till industrinför att ställa om till energisnålare processer. Men det är självklart att detär åtgärder av en helt annan typ som behövs för att klara den fullasysselsättningen för 1970- och 1980-talen. Det är med odelad glädje jag ser hurdet socialdemokratiska partiet nu engagerar sig i den här frågan. Vid ensärskUd konferens inbjuder man alla intresserade att lyssna tillden egna uppläggningen. Så sent som förnekade man att detfanns behov av att sätta i gång just det arbetet. Man avslog kravpä just en sådan sysselsättningsutredning. Man hade uppenbarligen inte heltblivit på det klara med hur djupgående sysselsättningsproblemen var. Från kommer vi att kasta oss in i det arbetetmed entusiasm men också med bestämda avsikter. Räddningen för den fullasysselsättningen ligger inte i mer centralstyrning och planhushållning. att klaraden fulla sysselsättningen måste vi ta till vara den initiativkraft och denuppfinningsrikedom som finns i svenskt näringsliv både bland företagare ochanställda. Den kraftkällan kan man aldrig flytta över tUl kanslihus ellerindustriverk. Därför måste beslutsfattandet ligga kvar ute i företagen. Därförär stödet till nyföretagandet så viktigt. Därför måste vi ha ettförtroendefullt samarbete mellan staten och näringslivet. Vi måste bryta denclinch som har rått här. Staten skall ha sin uppgift att dra uppramarna för verksamheten genom lagstiftning och skattesystem men inom dessaramar skall besluten kunna fattas självständigt, och i det beslutsfattandetskall de anställda i företagen ha sitt medbestämmande. Men det är just i sinegenskap av anställda, och då skall inte den beslutsrätten gå omvägen genomkanslihuset. Därför fäster vi stor vikt vid att frågan om de anställdas rättatt få del i företagens kapitaltillvä;rt kan lösas. Det är mycket viktigare urföretagsdemokra-tisk synvinkel än andra förslag som blåses upp och ges enfelaktig beskrivning, t. ex. aktieköpen med AP-pengar. Den fulla sysselsättningen skall alltså medbibehållande av den svenska biandekonomiska modellen. Den behöver utvecklas ochförbättras, men den får inte gröpas ur. Det är det somsysselsättningsutredningen skall ha som en av sina förutsättningar. Då får inteavvägningen mellan jobben i olika branscher eller olika sektorer betraktas somnågot lagbundet därför att man kunnat dra vissa slutsatser om utvecklingentidigare här i landet och andra länder. Vi kan inte gå in i arbetet försysselsättningsplanen med sådana förutbestämda meningar. Det får inte finnasnågot ödesbestämt i förutsägelserna om hur många som skall kunna varasysselsatta på industrisidan. Det här är tvärtom i hög grad fråga om |)olitiskvilja. När vi skall skapa de hundratusentals nya arbetstillfällena, då måstemänniskornas klart redovisade behov vara en av de grundläggandeförutsättningarna. Dä kommer det av sig självt att bli en kraftig ökning påvård, omsorg och utbildning, men det är i och för sig inte något skenändamål,utan det är verkligen att gå behoven till mötes. De unga mäi-iniskorna villarbeta på de områdena. En dyster bakgrund till strävan från vår sida är denständigt högre arbetslöshetsnivån. Det fanns som alla minns en vissarbetslöshet även under de bästa åren . Även om vi tar osstillbaka till sysselsättning på den nivån, och det skall vi, kommer det alltidatt finnas behov av en grundtrygghet för den som inte får ett nyttjobb eller söker sitt första arbete. Det var med den mindrearbetslöshet som då rådde som började driva kravet på en allmänarbetslöshetsförsäkring. Det hade sin styrka redan då men det har ökat med deunga människornas erfarenhet från senare års svårigheter att få jobb. Det ärhelt oacceptabelt att i en arbetskraft på 4 miljoner ca 1,5 miljoner människorskall stå utanför den grundtryggheten. Alla människor skall ha rätt till sammasolidariska grundtrygghet vid arbetslöshet som man har när man är sjuk ellerblir gammal. Vi menar att detta brådskar. Jag tror t. ex. att de ungavärnpliktiga som rycker ut och som känner stor oro för den första tidenseventuella arbetslöshet inte kan acceptera ett dröjsmål. En islossning tycktesför vara på gång inom socialdemokratin, men så har dettydligen kärvat Ett beslut om en allmän arbetslöshetsförsäkring menar vi ifolkpartiet är så viktigt att vi satt det högst på vår reformlista för 1974.Men vi kan ändå konstatera att trots att det kärvat är uppslutningen kring vårtkrav om ett principbeslut så pass stort att väl bara här i kammarenser ut att kunna stoppa det. Om det nu skall vara den "lott" somsocialdemokraterna vill tilldela den här stora trygghetsfrågan. Vi lär inte få något nytt tillfälle att ikammaren ta upp sysselsättningen och arbetslösheten innan den stora utredningentillsatts och innan positionerna låsts i fråga om arbetslöshetsförsäkringen.Därför har jag nu velat betona hur avgörande för oss detta är medsysselsättning för alla och arbetslöshetsförsäkring för alla. Undantag,skenlösningar och reträtter måste te sig särskilt motbjudande för dem som i sinegen vardag har drabbats av hur svårt det är att få ett jobb och - när man intefår det saknar skydd i arbetslöshetsförsäkringen. i världen var det liksom en sport inomsocialdemokratin att håna för att vi inte skulle våga ta del ikampen mot arbetslösheten. Länge hängde man i träden lösryckta, förvanskade ochibland helt godtyckligt valda påståenden att vi skulle aktivt verka för en vissprocent arbetslösa. Den kampanjen har i stort sett upphört, men då och då dykersådana onda röster upp ur det förgångna. Det finns faktiskt även påregeringssidan goda röster från förr att lyssna till och som tål att höras år1974. Jag vill påminna om hur har beskrivit sin kamp förtrygghetsgarantierna. Felet med arbetslöshetsförsäkringen var, skrev han, attden inte omfattade alla. Och hans läromästare hade en ännustorslagnare syn; "-- den som säger att det är omöjligt att ge alla arbetsvilliga sysselsättning , den har i själva verket avgivit Är det för storslaget sagt för att kunna upprepasfrån regeringsbänken ? Under detta anförande övertog herrförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. HerrHERMANSSON (vpk): Vår debatt skall gälla ekonomiskpolitik, men man har ett intryck av att den hellre kan betecknas som politiskekonomi -detta uttryck då inte använt i den goda klassiska betydelsen. Vad jagavser är naturiigtvis att motiven för det majoritetsförslag som föreliggerfrän finansutskottet mera har varit politiska hänsynstaganden än ekonomiska.Nyckelorden är härvid vad som står att läsa i utskottets betänkande på s. 25: "Fördelarna med den här föreslagna kombinationen ayåtgärder är enligt finansutskottets sätt att se uppenbara. Härigenom möjliggörsen omedelbar och i tiden begränsad stimulans av den privata konsumtionen. Genomatt åtgärden är tidsbegränsad upprätthålls en hög handlingsberedskap inom denekonomiska politiken. Förslagen får en bred parlamentarisk förankring, somunderlättar deras genomförande." Jag avslöjar väl inga statshemligheter närjag berättar att i den första skrivningen i utskottets betänkande så anfördesdet politiska motivetfrämst bland skälen. Och där borde det ju i ärlighetens namn också stå. skriver att den här kombinationen avsocialdemokratiska och borgerliga förslag enligt utskottets sätt att se harfördelar som är uppenbara. Ordet uppenbar bör understrykas. Det betyder enligtordböckerna att en sak är så klar att meningen genast inses. Efter allt vad som föregått beslutet i finansutskottet citerade satsen en hög kvalitet av självironi. utspeladesden allmänpolitiska debatten här i . Finansminister utvecklade,vältalig som vanligt, regeringens syn på det ekonomiska läget och på denekonomiska politiken. Han berörde också de borgerliga partiernas förslag om entillfällig sänkning av mervärdeskatten på alla varor. Jag skall inte ,göranågra långa citat - den intresserade hänvisas till protokollet. Men en litensammanfattning kan vara nyttig som påminnelse, allra helst somfinansministerns åsikter i denna sak föreföll och fortfarande förefaUer mycket kloka. att en tillfällig nedsättning av momsen över hela fältetkräver en mycket utvecklad priskontroll, om åtgärden skulle resultera i någonsänkning av priserna över huvud taget, att en tillfällig momssänkning även om det inte blir någonprissänkning i första ledet - vilket finansministern alltså ifrågasatte gertill resultat en prishöjning i andra ledet: "för där fungerarprismekanismen, mina vänner, det kan jag garantera", att det ligger ett antisocialt inslag i kravet på entillfällig sänkning av mervärdeskatten över hela fältet: "Då får man densituationen att den som har pengar kan göra de inköpen, och den som saknarpengar i den utsträckningen att han i varje fall inte har några reserver blirsämre ställd i det sammanhanget", att det fordras ett ordentligt kurage för att återinföraen avvecklad moms, eftersom statsmakterna då ovanpå en prisstegringsvåg kommeratt lägga den ytterligare prisstegring som momsens återinförande innebär. Sådan var alltså regeringens bedömning -. Vad har inträffat ? Om vi börjar medpolitiken har det parlamentariska läget förändrats? Nej, i varje fallformellt är sammansättning densamma nu som . Vad har häntpå den ekonomiska fronten? Har där skett förändringar som motiverar att deborgerliga partiernas förslag skall läggas ovanpå regeringens förslag, vilketregeringen hårt kritiserade ? Vad som hänt är ju att läget när detgäller oljeförsörjningen blivit mindre besvärligt än det var förden allmänpolitiska debatten. Några avgörande skäl på det ekonomiska områdetsom kan motivera regeringens ändrade inställning är det svårt att finna. Jag vill öppet ställa frågan till finansministern; Är herrSträng verkligen tillfredsställd med det här innehållet i uppgörelsen med debåda borgerliga mittenpartierna? Är det enligt finansministerns mening hanbrukar ju säga den rakt ut här i kammaren en god ekonomisk politik som därutformas? Enligt vår mening har regeringens s, k, paket i propositionen 25 försämratsgenom att det kombinerats med det borgerliga förslaget om en tillfälligsänkning av mervärdeskatten över hela fältet. Regeringens förslag hade en klarinriktning på bestämda grupper och på bestämda områden, som gjorde att detkunde stödjas även om det enligt vår uppfattning inte var tillfredsställande.Kombinationen med de borgerliga partiernas förslag innebär att det hela får,som finansministern sade , ett antisocialt innehåll. De gruppersom har gott om pengar kan utnyttja det här realisationserbjudandet under femoch en halv månader för att köpa dyrbara varor till ett lägre pris än dessaannars skulle ha betingat, de som inte har större inkomster än som räcker tilllivets nödtorft kan inte dra samma fördel av regeringens och de borgerligapartiernas sammanslagna s. k. stimulanspaket. När regeringen fann att den ville öka på den summa somskulle fördelas till olika ändamål med hade det varitbättre att använda dessa pengar till en sänkning av livsmedelspriserna. Dethade på ett helt annat sätt varit till fördel för barnfamiljerna,folkpensionärerna, låginkomsttagarna i allmänhet. Det är svårt att förståvarför regeringen utifrån sina ståndpunkter inte kunde acceptera detta förslag,som ställdes av kommunisterna, utan i stället valde dentillfälliga sänkning av mervärdeskatten som de borgerliga partierna kräver. Ivarje fall kan valet inte ha bestämts av hänsyn till de sociala grupper somsocialdemokratin traditionellt vill representera. Regeringen valde ett samarbete med de borgerligamittenpartierna och i realiteten också med moderata samlingspartiet i ställetför en samverkan inom arbetarrörelsen. Den gjorde precis det somLandsorganisationens ordförande varnade den för att göra i detläge som uppstått efter valet. De borgerliga partierna är inte dummare än attde kommer att fortsätta sin utpressningspolitik. Aptiten växer som bekant medanman äter. De borgerliga partierna har lyckats när de första gången satte hårtmot hårt. Regeringen föll undan. Det har inte skapat någon entusiasm ute i denegna rörelsen. De många människor som i valet stödde detsocialdemokratiska partiet gjorde det knappast därför att de önskade enborgerlig politik. I så fall kunde de ju ha röstat direkt med de borgeriigapartierna. Men förklarar socialdemokraternas och de borgerliga mittenpartiernasrepresentanter i finansutskottet att de har precis samma uppfattning"beträffande den ekonomiska politiken samt omfattningen och utformningenav de ekonomisk-politiska åtgärderna". Och det är socialdemokraterna somgått med på de borgerligas krav om en tillfällig sänkning av mervärdeskatten,inte de borgerliga som gått med på socialdemokraternas krav att inte göra dennatillfälliga sänkning. En gemensam syn på den ekonomiska politiken det ärmycket det. Samverkan mellan socialdemokraterna och de borgerliga partierna harredan gått långt. Man kan ju jämföra dagens politiska konstellation ochekonomiska debatt med de finanspolitiska debatterna , 1972 och1973 för att se hur den politiska viljan förändrat inriktning. Även effektiviteten i socialdemokraternas och deborgerliga mittenpartiernas gemensamma förslag måste starkt ifrågasättas.Prisstegringen per kvartal beräknas komma att uppgå till ca 3 procent.Under det 5 protokoll 1974. närmastehalvåret kan man alltså befara en prisstegring . Trots sänkningenav momsen kommer således priserna att vara väsentligt högre änför närvarande. Och så kommer då prischocken , när momsen skallhöjas till sitt gamla läge. Det blir säkert inte roligt att heta vare sigFälldin, , eller Sträng . De åtgärder som föreslås av regeringen och.dessstödpartier jag ber om ursäkt, det är kanske fel uttryck, det kan varatvärtom kallas ibland stimulanspaket, ibland talar man om behovet avexpansiva åtgärder. Vpk har ingenting emot en höjning av barnbidragen ochfolkpensionerna. Tvärtom har vi länge krävt att folkpensioner och barnbidragskall kraftigt höjas för att ge pensionärerna och barnfamUjerna en bättrestandard. Vi är emellertid kritiska mot att regeringen bara vill ge tillfälligabidrag till dessa grupper. Vi kräver en bestående höjning och enstandardsäkring genom att barnbidragen indexregleras. Detta krav ställdes ävenav de bägge mittenpartierna, men de har sprungit ifrån det. Vpk har heller ingenting emot att matpriserna hålls nere.Tvärtom har detta varit ett av våra politiska huvudkrav under de senaste åren.Vad som gjorts i denna riktning betraktar vi som en delseger för våra kravoch för den starka folkopinion som stöder dem. Men man måste gå vidare ochgenomföra den åtgärd som radikalt sänker matpriserna, nämligen helt slopa momspå maten. Denna skatte- och prissänkning för folkflertalet bör finansierasgenom skärpta skatter på stora förmögenheter och arv, bolagsvinster,spekulationsvinster m. m. Kampen måste alltid föras för en förbättring av deeftersatta folkgruppernas villkor. Den gäller högre löner och folkpensioner,den gäller lägre priser, den gäller en demokratisk skattepolitik, den gällerförbättringar av olika sociala bidrag. Men det är falskt när man söker inbillamänniskorna att åtgärder av det slag som finns med i de s. k.Stimulanspaketen skulle kunna lösa de djupgående problem och motsättningar sompräglar våra dagars kapitalistiska samhällen. Jag skall stanna vid tre viktiga ekonomiska problem somblivit alltmer framträdande under de senaste tio, femton åren. Det första ärden växande arbetslösheten, det andra den tilltagande prisstegringen ochinflationen och det tredje den avtagande ekonomiska tillväxten i vårt land. Jag ber, herr talman, att få illustrera mina synpunktermed ett par diagram på TV-skärmen. Det första gäller den växandearbetslösheten. Under de år som förflutit av har arbetslöshetenlegat avsevärt mycket högre än . Arbetslöshetenförsvinner inte under de s. k. högkonjunkturerna. Den ligger kvar och blir förvarje konjunkturcykel allt högre. Den långsiktiga trenden är alltså ökning avarbetslösheten. Diagrammet visar januariarbetslösheten enligt AMS:s rapporter ifemårsmedeltal , 1965-1969 och 19701974. Man ser där denstarka ökning som framträder från femårsperiod till femårsperiod. Det andra problemet framgår av det andra diagrammet. Detgäller den tilltagande prisstegringen och inflationen. 1970 steg priserna med7,5 procent,varav kunde hänföras till höjningen av indirekta skatter. uppgick prisstegringarna tiU . I årberäknas de komma att bli 10 . Diagrammet visar de årligaförändringarna i konsumentprisindex; det rör sig också här om femårsmedeltalförsamma perioder. följs den prognos som harberäknat. Vi ser också här den starka ökningen i prisstegringen frånfemårsperiod till femårsperiod. Det tredje problemet - som illustreras av det tredjediagrammet gäUer den avtagande ekonomiska tillväxten. Den växandearbetslösheten och den tilltagande prisstegringstakten motsvaras av enavtagande tillväxttakt i ekonomin. Det enda mått som finns är bruttonationalprodukten,BNP - ett mått som ur många andra synpunkter kan kritiseras. Men det tordeåterge vad makthavarna betraktar som ekonomisk tillväxt. Diagrammet visar denprocentuella förändringen av BNP till fasta marknadspriser, alltså volymen avBNP. Det visar också femårs-genomsnirt , 1965-1969 och1970-1974. Siffran är skattad enligt konjunkturinstitutetsberäkningar. Den kurvan går åt det andra hållet jämfört med arbetslösheten ochprisstegringarna. Där har vi en minskad tiUväxttakt för varje femårsperiod. Dessa djupa, långsiktiga problem löser maninte med några s. k. stimulanspaket som ger en liten påspädning av köpkraftenunder en begränsad tid. Man löser dem heller inte med den politik av allt flergåvor och subventioner till storkapitalet som regeringen i samförstånd med deborgerliga partierna bedrivit . Man löser dem över huvudtaget inte med en politik av anpassning tUl kapitalismen och dess existenskrav. Enligt vårt partis mening måste den ekonomiska politikenutformas efter följande riktlinjer. Dels krävs åtgärder som begränsarstorkapitalets makt och syftar till en medveten och planerad styming av ekonominefter samhälleliga mål, dels krävs åtgärder som stärker de arbetandes reallöneroch höjer levnadsstandarden, särskilt för de eftersatta grupperna. Vi kräver därför; en långsiktig plan för att ökasysselsättningen, etableringskontroll när det gäller företagen, statligaindustrier för medel ur AP-fonderna, förstatligande av affärsbankerna och avden privata energiproduktionen, ökat bostadsbyggande och en politik för lägreboendekostnader, skärpta åtgärder mot kapitalexport och mot det utländska kapitaleti . Alla dessa åtgärder är nödvändiga, men naturligtvis intetillräckliga steg för att bryta storkapitalets välde. I detaktuella läget har vi ställt följande tio krav: I stället förtillfällig sänkning av mervärdeskatten på alla varor börmotsvarande belopp, , användas för att sänkalivsmedelspriserna. Prisstopp påalla dagligvaror. Slopande avmervärdeskatten på livsmedel. Ökadbeskattning av kapitalägarna. Störreoch värdebeständiga barnbidrag. Slopad arbetsgivaravgift för kommuner och landsting föratt förbättra kommunernas svåra läge. Särskildabidrag till kommunerna för bättre boendemiljöer. Lågräntepolitik,bl. a. för att sänka hyrorna. Avveckling av stödet till storkapitalet. Det är ett program, fast förankrat i de arbetandesdagliga verklighet och i deras ständigt pågående kamp för bättre förhållanden. Jag står väl i en något ovanligsituation. då jag haft möjligheter att mönstra oppositionensförslag såsom ett alternativ till regeringsförslagen, har jag densituationen att den politiska oppositionen till två tredjedelar i varie fall- helt och fullt har biträtt regeringens proposition. Under utskottetsbehandling har man ansett att en ytterligare stimulans om en dryg miljard idagsläget var lämplig, och regeringen har för sin del godtagit den bedömningenunder den tidsmässigt tämligen utdragna diskussionen i finansutskottet. Detskulle således vara frid och fröjd över hela situationen, och därmed skulleockså i det väsentliga en lång debatt vara relativt onödig. har emellertid herrar och partierbrutit sig ur den här samlingen. När jag satt och lyssnade på jag ett klart intryck av att han här har fått något slags uppgiftatt spela gossen roll i den s. k. borgeriiga alliansen. Jag läste naturligtvis mycket noggrant moderatasamlingspartiets reservation och jag lyssnade självfallet lika noggrant tillbåde och . På nytt fick jag upprepad den därbastanta efterklokheten som ju alltid kommer till tals när man i lugn och roskall bedöma vad som har skett. Här slår man nu fast att det egentligen var helt möjligtför regeringen att redan i årets finansplan lägga fram välövervägda och som godtagbara bedömda förslag om erforderliga stimulansåtgärder.Jag sade i ett televisionsframträdande som jag enligt sedvanan gjorde i sambandmed statsverkspropsitionens framläggande, att är det så att det behövs enstimulans kommer regeringen att vara beredd att medverka till att det blir ensådan; skulle det längre fram behövas motsatta åtgärder kan regeringen inteavsvära sig tvånget att även tillgripa sådana. Det var således ett inlägg därjag klart ville understryka osäkerheten i läget. Jag redovisar ingen nyhet om jag säger attstatsverkspropositionen får sin slutjustering under för att det över huvud taget skall vara möjligt och det får manacceptera - att lägga statsverkspropositionen på bord den 1 Ijanuari. Hur var då läget när det gälldemöjligheterna att med någorlunda .säkerhet bedöma utvecklingen ? Ja, i enallvarlig debatt och en debatt bör ju helst vara allvarlig - måste mandefinitivt svara: Nej, det fanns inga sådana möjligheter. Jag har repetitionsläst den offentliga diskussionennationellt och internationellt som gick av stapeln vid det här tillfället iavseende på de ekonomiska prognoser som man hastigt och lustigt var beredd attförfatta, dvs. har inteutvecklingen förlöpt i de banor som alla de sakförståndiga räknade med när denhär frågan skulle preciseras i en proposition till . Det är annorlundai dag. Jag kan erinra om att de kalkyler som man rörde sigmed för det här klotets ekonomiskt ledande land, dvs. , pekade på ennolltillväxt .