prot · FX0989 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag har aldrig hört att någon exempelvis i den härstorstaden tänker på den globala energikrisen och avstår från att nyttja egenbil trots att här finns alla andra samfärdsmedel, både under och ovan jordoch uppe i luften. Nej, man använder den egna bilen i mycket stor utsträckning;då tänker man inte på den globala energikrisen, men människor uppe i Kirunaskall tänka på den och avstå från att använda sina fordon! , herr talman, skall jag något beröra samernasexistensmöjligheter och det som sagts om att det här intrånget inationalparken oförmånligt skuUe påverka deras existens. Knappast någonting kanvara bättre för samerna än en vägförbindelse, som ger dem större möjligheteratt nyttja avkastningen från sin näring; de får bättre möjligheter till dettagenom en vägförbindelse. Tyvärr har situationen varit den att de intekunnat saluföra sina produkter då det varit lämpligast därföratt de inte har haft någon tillfredsställande vägförbindelse. En väg måstegivetvis vara en tillgång för samerna och deras näring. HerrLARSSON i (c); Det kunde ligga nära till hands att göraantagandet att ju längre bort man befinner sig från den tänkta vägen genomAbisko, desto mer tvärsäker är man på att den inte behövs. Därför tar jag medviss tvekan till orda, belastad dels av att jag bor långt från den tänktavägen, dels av att jag inte har en dialekt som skorrar som den bör i Kiruna.Intrycket av att avståndet förändrar synen förstärks något när vi hör berättasom den internationella brevväxling som i har hafti ärendet. Utskottets nästan enhälliga betänkande har vältaligtmotiverats av så gott som samtliga talare som deltagit i debatten. Trots ensydsvensk dialekt har jag gjort vissa bedömningar som går i linje med utskottsmajoritetensbetänkande. Det rimmar inte riktigt med agerande i utskottetoch inte heller med vad reservationen innehåller när han här tar tillstorsläggan mot propositionen. Vi bör lägga märke till att han här med stortyngd och kraft vänder sig mot vad som har hänt när det gäller vattenregleringar men ärendet handlar ju inte om vattenregleringar. I reservationen stårdet dels att man inte nu är beredd att ta ställning till frågan, dels - i andrahand att alla de försiktighetsåtgärder bör beaktas liksom de omgärdandebestämmelser som redanhar skrivits in i betänkandet av utskottsmajoriteten. Det är Nr 89 detta somgör att jag tar mig friheten säga att betänkandet är nästan enhälligt. Låt mig här bara, herr talman, nämna något om hur vi harvägt dessa för- och nackdelar mot varandra. Jag viU gärna betyga att det intevarit så alldeles lätt att göra det. och i Holmgårdenredovisning av hur befolkningen i upplever det här ärendettycker jag är mycket rättvisande och korrekta beskrivningar, och jag tyckerdet finns anledning understryka det som nämnts om att de tekniska alternativsom är möjliga, exempelvis att bygga tunnel i stället för lavinavbärare,naturligtvis bör prövas innan projektet färdigställs, så att resultatet av denprövningen kan tas till vara. Utskottet har mycket noggrant handlagt detta ärende. Vihar lagt oss vinn om att lyssna tUl alla berörda parter. , samernas organisationer.Svenska m. fl. har vi fått mycket bestämda varningar,där det sagts att detta projekt inte bör komma till stånd. I stort sett har manmotiverat avslaget med det intrång som därigenom görs i naturen, en förändringsom enligt dessa organisationers mening inte borde komma till stånd. Mot detta har vi haft att väga först och främst intrångetskaraktär. Låt mig i det sammanhanget erinra om att den tänkta vägen förslageti dag rör ; men det gäller ju också vägen i fortsättningen, detskall gärna erkännas - kommer att löpa i omedelbar närhet av och parallellt medmalmbanan. Utskottet har lagt märke till att 28 malmtåg i vardera riktningenpasserar på . Området är således inte alldeles orört. Den nästan endabebyggelse som redan finns där är belägen i närheten av . Det är ettgott stycke fri natur till nästa väg - såsom redan sagts tidigare här idebatten. Det är ett avstånd som jag vUl jämföra med avståndet mellan ochNorrköping; det är alltså en bra bit orörd natur som blir kvar där. Ett argument som jag gärna vUl erinra om är arbetarnas iKiruna, som sagt till oss i utskottet: Vi har byggt 35 mU vägar under jordytan,och det har man inte haft några särskUda invändningar mot, och det har haft enbetydande och positiv inverkan på vår handelsbalans. Skulle ni kunna tänka er,där nere i och i och på andra ställen i världen, att vi ocksåfick bygga en väg för att kunna färdas på under vår fritid? Vi kan inte helt gåförbi det argumentet, även om det är litet tillspetsat. Man kan inte bortsefrån betydelsen av vägförbindelsen ekonomiskt och socialt ochkanske också psykologiskt. Visserligen kan man skämta om den och som herrJohansson i Holmgården här var inne på tänka sig att det kommer kirunabor somanvänder sig av flyget via till Arianda och sedan tar bussen in tillStockholm. De tycker att det räcker som samfärdsmedel och kan för sin del hävdaatt några andra trafikmedel inte är nödvändiga för detta område. Det ärlandshövdingens i argument. Jag tycker det finns anledning attnågon gång fundera över hur man skulle känna sig om man bodde vid världensände. Det handlar alltså, i , inte bara om dearbetstUlfällen som skapas under vägbyggandet utan det handlar också om frågan,om unga människor är beredda att slå sig ned, arbeta, bo och verkai detta område och kunna göra det utan känslan av att bo vid en återvändsgränd. Samernas beroende av vägen är tvåsidigt, som herrJohansson i Holmgården har understrukit. De kommer också att ha stort gagn aven väg. Låt mig, herr talman, försöka mig på ett litet filosofisktresonemang det är inte vetenskapligt grundat, men jag tillåter mig påstå attdet är ganska mänskligt grundat. Personligen tror jag inte att vi i framtidenkan klara våra känsliga naturområden enbart genom förbud och genom att hållamänniskorna utanför dem. Vår gemensamma ambition för framtiden måste i ställetvara att lära oss själva och varandra att umgås med känsliga områden utan attstöra dem. Vi har därför i utskottet nämnt en lång rad bestämmelser med vilkavi anser att rättigheten att röra sig i detta område måste omgärdas. Det kanhandla om en skärpt bevakning av skotertrafiken, det kan handla om en lång radandra åtgärder som exemplifieras i betänkandet. Med mycket stor respekt för de vetenskapliga värden som viskall vara rädda om, vårda och ta hänsyn till har vi ändå i utskottet funnitstarka skäl tala för ett bifall till propositionen. Jag ber, herr talman, attfå yrka bifall till utskottets hemställan. HerrDAHLBERG (s); Förslaget om intrånget i nationalparkhar tillkommit för att möjliggöra ett vägbygge mellan och . Vi harinte mycket mellanriksvägar i norra . finns ingen väglängre norrut än den s. k. , och det är 65 mU kvar av väglöst landöver Kölen upp till finska gränsen. skall vi ta i anspråk den s. k.Graddisvägen. Den har, som sade, debatterats . Den nuaktuella vägen mellan och har varit föremål för utredningar,projekteringar och diskussioner i ett 50-tal år. Man har alltså all anledningfråga sig varför det skall vara så kärvt att få vägar över Kölen så här långt norrut. Historien upprepar sig alltid. Samma betänksamhet hysteman i vida kretsar när järnvägen mellan och skulle byggas. var då överens om att man skulle bygga enjärnväg i statlig regi men många var negativa, och anledningen till det varframförallt försvarsintressena. När statsminister lade fram sinproposition avstyrkte statsutskottet den, och först sedan statsminister hans civUminister hade ställt kabinettsfråga blev det möjligt att byggajärnvägen från till . Läget är inte detsamma , men det har alltid varitlånga diskussioner när det gällt kommunikationerna i detta område. Och hardock ända den verkliga nordismen på det ekonomiska områdettillämpats just mellan och . Sedan malmfyndig-heterna iKirunavaara-Luossavaara exploaterades vid seklets början har där brutits 500mUjoner ton malm. Av detta har levererats via . Det ärdetta ekonomiska samarbete på malmens område som har gjort det möjligt förmänniskorna att bygga och bo både i Narvikoch i . Banbyggandet mellan och är, vågar jag säga,den mest lönsamma av investeringar som över huvud taget beviljats av svenskariksdagen. Det är ju också, som alla vet, den högst belastade järnvägen i helaEuropa i vad gäller tonantal, och malm trafiken har alltid varit en godinkomstkälla för SJ. Där har alltså malmen alltid haft företräde framförpersontransporterna. Efter den tillbakablicken skall jag gå över tillsakfrågan. Som utskottsordföranden sade skaU man ta i anspråk avnationalparken på en sträcka av . Den planerade vägen skall gå sånära den befintliga järnvägen som det är tekniskt möjligt för att intrångetskall bli så litet som möjligt. Det innebär också att den i stort sett kommeratt följa den s. k. materialvägen som byggdes . Somalla vet kom järnvägen tUl före . kom till 1909och järnvägen var färdig 1902. Intrånget hade alltså redan skett närnationalparksområdet avsattes. Men det är också bebyggelse av annat slag där uppe, det äringalunda ett orört område det här är fråga om. Intill finnsinte bara den turistanläggning som har utan ävenBjörk-lidens anläggning som de SJ-anställda har och som bedriver en betydandeturistverksamhet inom området. Vidare finns den fasta bebyggelsen i ianknytning till järnvägsdriften och forskning.sverksamheten. Enligt uppgifterför 1971 har 22 000 gäster övernattat vid turiststation, vilket tyder påen hög beläggning under både vinter- och sommarhalvåren. Sedan några ord om samerna. Jag tror att ur betessynpunktkommer det inte att medföra något bortfall, därför att det är fråga om enstenig och blockrik terräng aUdeles inpå järnvägen. Det kan naturligtvis blistörningar, men dessa finns ju redan i och med järnvägen. Men vi vet också atten väg för sameverksamheten är av betydelse. Den s. k. Uppsalagruppen, som äventillskrivit utskottet, har som alternativ föreslagit att man skulle bygga vägartill andra samebyar, på andra sidan . Det ger väl också en bUd avatt en väg även är till nytta för renskötseln. Jag tror ingalunda att samerna,framför allt efter den rennäringslag som tog ,behöver riskera att bli klämda. De har en mycket stark ställning rentjuridiskt. Jag framställde en interpellation när ettelljusspår skulle byggas i . Samerna ställde då villkor, trots attplatsen låg långt in på gruvområdet, att de skulle få ersättning. Jag äralldeles övertygad om att de nu kommer att få ersättning också för den härbyggda vägen. Rennäringslagen ger i alla fall ett gott stöd för detta. Men det är framför allt för människorna som bygger och borpå dessa breddgrader som vägen skall komma till stånd. Det är ju miljardvärdensom tas ut ur de norriändska malmfyndigheterna, och människornaarbetar under svåra förhållanden; ofta är all drift underjorden. Det är därförönskvärt att dessa människor kan få möjlighet att tillbringa sin fritid genomatt resa till andra orter och genom att få komma ut i skog och mark. Alla vetju också att den stora, stora rekreationskällan för alla kirunabor är att kommaut på jakt och fiske. i är väl världens störstaorganisation på det här området. alltsåvUket intresse kirunaborna har att komma ut i skog och mark. Därför måste detockså finnas möjligheter för dem att få använda sina bilar och andra fordon föratt komma ut tiU de norska fiordarna. Kanske inte alla gånger harså rikligt med fisk. Man behöver få utlopp för den energi och den frUuftsandasom råder. Jag tror inte att det behövs fler utredningar och uppskovi det här ärendet. Alla har ju fått yttra sig. Vi kan därför lugnt säga attutskottet, med de förbehåll som gjorts här, för att det här ingreppetkommer att bli det minsta möjliga. Det ger ändå möjlighet för oss att få en vägmellan de centra som och utgör. Invånarna i dessa båda städer harsedan 75 år tUlbaka haft ett stort ekonomiskt utbyte, men sällan haftmöjligheter att träffas därför att ett 20-tal mU väglöst land ligger emellan.Malmtågen lägger också hinder i vägen för en omfattande reseverksamhettågledes, och därför är en vägförbindelse ett stort önskemål. Jag ber därför, herr talman, att få yrka bifall tillutskottets hemställan. HerrSUNDMAN (c); Frågan om intrånget i nationalpark ärett intrikat spörsmål. TUl icke ringa del är det också ett akademiskt spörsmål. Vi diskuterar om det skall få dras en långväg över en nationalparks område. Det är ju detta som kräver riksdagensmedgivande. Men det är också i hög grad en skendiskussion. Vad saken ytterstgäller är om det bör dras en landsväg genom Torneträskområdet. Detta påpekarockså utskottet i sitt betänkande. Men den frågan den egentliga frågan äralltså inte en angelägenhet för kammaren, i varje fall inte . En lång rad skäl talar för vägens tillkomst.En läng rad skäl talar mot vägens byggande. Argumenten är av sådan art att det är omöjligt att mednågon som helst grad av objektivitet hävda att den ena gmppens argument vägertyngre i vågskålen än den andra. Det slutliga ställningstagandet måste för varoch en bli mycket subjektivt, ett tyckande, en produkt av hur man värderarytterligare mänskliga ingrepp i denna nationalpark och i detta fjällområde. Desom tagit ställning för byggandet bedömer intrånget i och övrigaskadeverkningar som små i jämförelse med nyttan. De som tagit ställning motvägen bedömer skadeverkningarna såsom alltför stora. Jag tiUhör den sistnämndagruppen. Så här idebattens slutfas jag tror att jag är den siste anmälde talaren finnsdet inget skäl att på nytt upprepa, dissekera och Ulustrera argumenten. Vad som sett i ett större sammanhang är betänkligt är det bräckliga skydd för nationalparkerna som den nuvarande lagstiftningen ger. Avsiktei\ med våra nationalparker vai ju att för framtiden bevara vissa områden intakta där skulle "naturen förunnas lefva sitt ursprungliga lif", som andra kammarens tillfälliga utskott formulerade sig . Lagstiftningen fungerade bra så länge man inte fann skälatt göra intrång i de avsatta nationalparkerna. Men så fort ekonomiska krafterav skildaslag ställer anspråk på dispens har dispens medgivits. I varjesituation där lagens skydd verkligen har behövts har satt lagen urfunktion. Det som hänt på det här området saknar icke komiska, eUer snararetragikomiska, inslag. Jag ber att få yrka bifall tUl den vidutskottsbetänkandet fogade reservationen. I detta anförande instämde , (samtliga c). i (m): sade att mUitären nog hade fåttgöra sina synpunkter hörda och att det därför inte fanns någon anledning attblanda in den i debatten längre. Det är möjligt att det har skett vid tidigaretUlfällen, men i det här sammanhanget har mUitärens yttrande inte infordrats.Inga mUitära myndigheter finns nämnda i propositionen bland de tillfrågade. Vi reservanter sätter oss inte emot vägen som sådan. Menkirunaborna måste ju ha klart för sig att i och med att vägen kommer tUl blirde inte längre ensamma om sitt favoritfritidsområde, det mellan ochStordalen. Det området kommer de att få dela med en massa turisterfrån aUa möjliga håU. Nej, det är vägen genom vi sätter oss emot,framför allt av den anledningen att det finns möjligheter att klara problemetatt låta kirunaborna få anknytning med det nordnorska vägnätet på ett annatsätt. Det bUr dyrare och det kan bU besvärligare, men det är någonting som manfår ta, menar vi, därför att i är unik. Den kan intejämställas med några amerikanska nationalparker, eftersom vi här rör oss med ennationalpark i ett subarktiskt område och med fullkomUgt unika biologiskaförhållanden. Det är möjligt att vi någonstans kan hitta en motsvarighet tillAbisko nationalpark, men i vilket fall som helst blir alla deundersökningsserier som man hållit på med sedan seklets början värdelösa ellerkan i vart fall inte fortsättas i och med att vi får blyavgaser och alltmöjligt annat i . Man får börja om igen, och arbete gårföriorat. Det är kanske också något att tänka på. För att fortsätta med de amerikanska nationalparkerna villjag nämna att man där har ångrat att man släppte in vägar i självaparkerna. Vägar fram till gräns må så vara, men innanförgränsen hade det inte bort byggas några vägar. Visst har vi fått stora arealer avsatta tillnationalparker, men det är inte bara fråga om arealernas storlek, utan det ärockså fråga om kvaliteten. Därvidlag är, som jag sade, nationalparkunik. Den har varit föremål för ingrepp förut, det är alldeles riktigt betänkliga ingrepp, men ingrepp som märkvärdigt nog har kunnat tålas. Detingrepp som det nu är fråga om är av ett helt annat slag, låt vara att det bararör en liten bit. och jag har huvuden, och huvudet är en fasligtliten bit på kroppen. Om gärna ser mitt huvud borta, så kan jagkanske förstå det, men jag tycker i alla fall att det skulle bli mycketobehagligt, om man tog bort den lilla bit på kroppen som huvudet utgör. Det ärlikadant i fråga om . Det är en högst väsentlig del avnationalparken som berörs av det här ingreppet. Det är den gamla kända lagen om alltings inneboende eländesom gör sig gällande även här. Det är därför som ingreppet är så betänkligt.Och det blir inte mycket bättre av att man drar vägen i huvudsak utefterjärnvägen. Jag kan nämligen upplysa om fortfarande under åberopande av lagensom jag nämnde att detta kommer att medföra att den sista växtlokalenför lappyxnet, Platanthera oligantha, försvinner. Vi kan hitta den på ettställe i , men sedan får vi fara ända bort till Jenisej i för atthitta den blomman. Jag är inte säker på att våra efterkommande kommer att dömaoss så mUt, när vi för att vinna ett par tiotals minuter i väg tillrekreationsområdet i offrar en sådan blomma, som helt säkert har sinmycket väsentliga roll att spela, om inte i dagens ekologi så i varje fall närdet gäller att klarlägga de ekologiska sammanhangen en gång . Vi kangöra atomfarkoster utan större svårigheter, men vi kan inte fabricera den allraminsta lilla vitsippa. Än mindre kan vi göra en sådan blomma som lappyxnet. Ärdet någon som tror att skickliga växtförädlare skall kunna korsa maskrosor ochblåsippor och få fram en ny orkidéart tror jag det finns skäl attsnabbt ta vederbörande ur den villfarelsen. Det är, som sade, fråga_om hur man subjektivtvärderar det hela. Eftersom jag är botanist sätter jag en sådan här unikbotanisk skapelse före allting annat. I varje fall före ett par minuterstidsvinst, vUket är vad man kan uppnå då man inte vill göra sig besväret attbygga mötesspår och att ta sina bUar på tåg förbi de känsliga områdena. Jaghoppas att våra efterkommande också skall ha den känslan för de oersättliganaturvärden jag åsyftar. Jag tror att vi kommer att dra på oss en hård dom idetta fall. fanns tUl och var redan gammal när detta områdeavsattes till nationalpark. Därför har inte den betytt någon olägenhet förnationalparken. Det är tvärtom, som i Holmgården sade, banansförtjänst att blivit så bekant i internationella kretsar. Den harmöjliggjort för folk att med all sin besvärliga utrustning komma direkt framtill naturvetenskapliga stationen och där påbörja sina arbeten. Det föreföU som om i Holmgården tyckte från naturvårdens sida bara var intresserad av de områden som lågtillräckligt långt borta, områden som låg här i t. ex. brydde mansig inte så mycket om, där fick det minsann grisas till ordentligt. Varför slogman inte vakt om dessa områden? Jag kan försäkra att vi inom naturvårdenverkligen slår vakt om dem. Men det är inte naturvårdare som grisar till härnere, lika litet som det är naturvårdare som grisar till utmed . Dennedgrisningen kommer från helt andra människor. Jag tyckte mig skönja någon liten pekpinne från herrJohanssons sida: Ni sörlänningar skall inte lägga er i vad vi har för oss uppei . Jag vUl bara påpeka att själv häromkvällenlade sig i sina sydsvenska koUegers rätt att disponera över sina egnatillgångar när det gäller bokskogen. Inte är det så värst mycket längre frånsödra upp tUl än det är från till . Åtminstonetycker jag med min bristfälliga matematiska utbildning att det är lika långt.Därför är det inte riktigt att säga att detta är en uteslutande norrländskangelägenhet, utan det är i högsta grad en angelägenhet för hela landet och förvåra efterkommande. Den här frågan är tyvärr bara en fortsättning på sammautveckling som vi märker på alla områden. Vi skall exploatera alltingtill förmån för oss själva, för att göra det tUlräckligt bekvämt för oss. Omvåra efterkommande får uppleva någon relativt orörd natur intresserar inte oss,huvudsaken är att vi har det bra. Det är detta jag tycker är beklagligt. (vpk) kort genmäle: Det som i anförom att kirunaborna, efter vägens tillkomst, inte längre skulle vara ensamma omett omtyckt fritidsområde skall jag gärna i fortsättningen använda somytterligare ett argument för vägen. Får vi kirunabor själva dessa tillfällenatt lättare ta oss ut i fjällområdena och till den norska kusten skall vi med vanliggästfrihet gärna se andra där och hälsa även välkommen dit. Ingrepp behöver inte nödvändigtvis betyda att någontingtas bort, de kan också tillföra värden. Kanske i framtidenläkarvetenskapen nått så långt att den t. o. m. kan tillföra herrWachtmeisters och mitt huvud vissa värden, det får vi väl se. Gruvarbetarna iKiruna tillförs otvivelaktigt värden i och med denna vägs tillkomst. Detta plusdet faktum att det ju faktiskt inte handlar om ingrepp i någon orörd natur har vägttyngst för mig och kamraterna i min grupp när vi har ansett oss kunna tUlstyrkadetta intrång i nationalpark. i (m) kort genmäle: Herrtalman! Jag vUl för femtioelfte gången här framhålla att vi inte motsätteross vägbygget som sådant. Det är ingreppet i vi motsätter oss,ett ingrepp som kommer att medföra att blyångorna kommer dit genom den mycketlivliga motortrafik som blir följden av vägen. Vi menar att man i stället kandra vägen till punkter öster och väster om och att det på denkänsligaste sträckan finns möjlighet att lösa transportfrågan på annat sätt.Vad vi opponerar mot är att man inte tillvaratar de möjligheterna. Intrång i A bisko nationalpark Utskottets talesmän har ju så utomordentligtargumenterat för utskottets ställningstagande att jag egentligen begär ordetbara för att få kommentera ett par synpunkter som framförts i de inlägg somgjorts i denna fråga och möjligen rätta till något missförstånd. Meninledningsvis ändå några synpunkter på frågan som sådan. Jag vUl naturUgtvis understryka att regeringen har denuppfattningen 'att det skall vara ytterst tungt vägande skäl som måste anföras,om intrång i en nationalpark skall medges. Det är i det här som i liknandesammanhang mycket svära avvägningsproblem som man ställs inför. Här haromvittnats från många talare hur en mycket stark opinion i sedanmånga år tillbaka har krävt att få denna vägförbindelse. Det är 48 mU mellan de två närmaste vägförbindelserna över gränsen i detta område. I mina kontakter med befolkningen där uppe har jag möttbåde förvåning och besvikelse över att människor från andra delar av landet ochäven från andra länder ofta, såsom man ser det, lättfärdigt och utan någon somhelst lokal kännedom kategoriskt tagit ställning mot vägen. Denna förvåningberor inte på, som jag upplevt det, att norrbottningarna skulle ha mindre sinneför behovet av att skydda värdefull natur, utan tvärtom är man uppe iNorrbotten väl medveten om att det är fråga om ett område av riksintresse ochav stort värde från alla de synpunkter vi här har diskuterat. Kommunerna ochlänsstyrelsen har också tidigare, som här anförts, dokumenterat sin förståelseför att vi måste avsätta områden av den här typen för naturvårdsändamål. Dethar i debatten hänvisats tiU att vi avsatte närmare 1miljon hektar tUl riksintressenas förfogande när komtUl och när raketskjutfält tillskapades. Kommunerna och länsstyrelsenhar med tiUfredsställelse hälsat att genom riktlinjerna för denfysiska riksplaneringen infört ytterligare säkerhet mot en kommersialiseringav fjällområdet och likaså att utvecklingen genom tillkomsten avmiljöskyddslag, naturvårdslag, byggnadslag och andra författningar ochbestämmelser hålls under kontroll. TUl allt detta har man i varitpositiv.