prot · FX0993 · 1974-12-31 00:00:00 — Det gör att vi för vår del tror att sjukvårdshuvudmännenkommer att ta all hänsyn till detta i den verksamhet som de planerar. Sedan är det tydligt att i harrakt motsatt uppfattning mot . vill att abort iprincip inte skall beviljas efter tolfte havandeskapsveckan. Jag tycker attfröken i sitt anförande mycket bra angav skälet till att vi iutskottet har intagit den ståndpunkt vi gjort, nämligen att vi inte vill ha denstrikta gräns vid tolfte veckan som talar för. Vi kan nämligeninte bortse från att många kvinnor kommer att begära abort före den tolfteveckan, om de riskerar att i annat fall inte få någon abort. i (c) kort genmäle: säger att jag inte vill att abortskall beviljas efter tolfte veckan, men vad vi nu diskuterar är frågan om friabort, och då har jag flyttat ner gränsen från adertonde till tolfte havandeskapsveckan.Vidare sade att man i utskottet inte ville ha den strikta gräns somjag har satt i min reservation. Men, , den strikta gränsen går ju vidadertonde veckan! Slutligen är det riktigt som påpekade, att fruMarklund och jag har helt olika uppfattningar i denna fråga. Fröken (): Propositionen med förslag till ny abortlag har kommit till föratt råda bot på den ohållbara situation som vi nu befinner oss i. Jag avserdet faktum att rådande praxis i fråga om att bevilja abort på senare århar avsevärt förändrats i förhållande till lagstiftningen. 52 förändring av praxis har medförtatt antalet legala aborter ökat från omkring 1965 till 26 000 . Denna utveckling har medfört att antaletillegala aborter av allt att döma har minskat. Men därmed är väl det endapositiva sagt som kan sägas om den utvecklingen. Enligt justitieministern är de förändringar som skettsedan mitten av vid tillämpningen av den nuvarande lagstiftningenett uttryck för förskjutningar i det allmänna betraktelsesättet mot friareabortlagstiftning. Det är emellertid värt att lägga märke till att antaletaborter påtagligt ökade som direktiven gavs till abortutredningeni mitten av , de direktiv som varslade om det förslag till friareabortlagstiftning som behandlas. Är det riktigt att värderingsförskjutningarsedan dess har ägt rum, ligger det nära till hands att se dessa i varje falldelvis sorn en följd av den förändrade praxis som myndigheterna har visat vägentill. Även om detta exempel inte är till fyllest för bestämda slutsatser tordedet ändå förhålla sig så att lagar och förordningar som sanktionerats avmyndigheterna påverkar den enskilda människans värderingar. Varie gång som frågan om abort aktualiseras uppstår enkonflikt mellan det födda och det icke födda hvets krav på utrymme. Det är enkonflikt som rör båda föräldrarna och ofta även hänsynen till hela familjens möjlighetatt fungera på ett fullvärdigt sätt. För egen del ser jag det som en bjudandepUkt för samhället att ställa upp för att skydda båda parter, kvirman såväl somfostret, under hela graviditeten. I arvslagstiftningen betraktas fostret sombärare av liv och som arvskapa-belt, vilket jag också ser som naturligt. 1detta sammanhang går alltså samhället in för att skydda fostrets rättmätigakrav i fråga om materiella rillgångar. Någon anledning för samhället att integöra detsamma när det gäller att skydda dess värdefullaste tillgång, livetsjälvt, är svår att finna. För andra människor däremot ter det sig naturligt attkvinnan ensam skall ha avgörandet, när det gäller fostrets framtida öde. Honfår bära den tyngsta bördan, under graviditeten såväl som . Det är i hennes livsförhållanden det djupa ingreppet sker genombarnafödandet, och därför menar man att hon ensam äger att bestämma om honskall fullfölja graviditeten eller inte. Enligt förslaget till ny abortlag, som bygger på dennaprincipiella grundsyn, äger kvinnan rätt att ensam besluta om abort av graviditeten. Endast om kvinnan genom ingripandet riskerarsin hälsa kan läkaren förhindra aborten. Detta är onekUgen ett radikalt förslag, inte bara iförhållande till tidigare lagstiftning i vårt land utan också i förhållandetill rättsordningen i andra länder. Av våra nordiska grannländer har fått sin nugällande abortlag så sent som . Enligt bestämmelserna där kan kvinnan ivissa fall få abort utan särskilt tillstånd. Detta gäller i första hand näraborten utföres före utgången av tolfte havandeskapsveckan. fick sin abortlag som . Av dennalag framgår att kvinna i vissa fall kan få abort utan särskilt tillstånd. Dettagäller kvinna som inte har fyllt 17 är och kvinna som har fyllt vid dentidpunkt då hon blivit havande samt kvinna som redan har fött fyra barn. Beslutom operation kan i dessa fall fattas av sjukhusläkaren ensam. Förslag till abortlag, m. m. Nr 93 har en abortlag ,som i princip tillåter abort endast den under speciella indikationer. 29 -j 1974 Inget av dessa länder har alltså enså radikal abortlagstiftning som den -------------------- i nu föreslagna. f rsiag 11aoor - bakgrunden av de nära kontaktermellan de nordiska länderna ag, m.m. numera är för handen, inte minst genom utbytet av arbetskraft, hade det varitnaturUgt att undvika alltför stora olikheter i lagstiftningen. Sådana kanju i varje fall inte bidra till att öka samförståndet de nordiska Skulle anta regeringens förslag tillabortlagstiftning kommer detta att få allvarliga och kanske rent av ödesdigrakonsekvenser. Låt mig först peka på det faktum att den i och för sigringa del av de abortsökande, som enligt nuvarande ordning vägras abort, tillstor del utgörs av sådana som sökt abort i förhoppning om att få avslag på sinansökan. De har från sin omgivning varit utsatta för påtryckning att begäraabort och har i den situationen velat få hjälp att förverkliga sin egeninnersta önskan att bära fram sitt barn. En konsekvens av det nya lagförslagetskulle vara, att det från samhällets sida är möjligt att ge ettsådant stöd. Skulle kvinnan mot t. ex. faderns önskan vägra att begäraabort, kan hon tvärtom utsättas för risken att få ta emot förebråelser för atthon inte utnyttjar den praktiska men ofta kortsiktiga lösning som samhälleterbjuder. Det har sagts, att av de kvinnor som genomgåttabort inte menar sig ha tagit skada av vad de gått igenom. Det råder emellertidinte enighet i läkarkretsar om tillförlitligheten av denna bedömning. I varjefall är det omöjligt att i förväg med bestämdhet avgöra vilka som kommer att fåpsykiska men av en genomgången abort. Från en del håll hävdas att det innebär ettomyndigförklarande av kvinnan att förmena henne rätten att ensam fatta beslut iabortfrågan. Den synen kan jag inte dela. Det handlar snarare om en fördelningav ett ansvar som är alltför tungt att bäras av en enda människa. Fröken yttrade att ingen kan avlyftaansvaret från kvinnan. Det vill jag instämma i, som jag vill säga attingen heller kan avlyfta ansvaret från samhället, vare sig i detta eller inågot annat sammanhang där Uv står på spel. Lagen är inte till enbart för destarka, som i en pressad situation ensamma orkar ta konsekvensen av sittbeslut, vare sig det leder till abort eller till fullföljande av graviditeten.Lagen är också till för sådana abortsökande som vill ha samhällets stöd försitt beslut. Det förefaller inte otroligt att den föreslagna lagenskulle medföra en ökning av aborternas antal i vårt land. Vilka svårigheterdetta kan leda till med avseende på sjukhusens kapacitet i fråga om vårdplatseroch rekrytering av läkare och annan personal är svårt att sia om.Proposi-rionens förhoppning om att en ökning av abortfrekvensen endast skullefå marginell betydelse för vårdresurserna rimmar dåligt med de farhågor somföreträdare för vårdanställda uttalar i brev som vi riksdagsledamöter har fåttoss tillsända. Den allvarligaste frågan hör emellertid ihop med deytterligare förskjutningar som kan ske i det allmänna rättsmedvetandet. överspridningfrån abortlagstiftningens område till andra, närliggande lagrum faller inomramen för tänkbara konsekvenser. Sedan gammalt har svensk lag, i enlighet medallmän rättsuppfattning, hävdat respekten för livets helgd. Förslaget till nyabortlag tillgodoser endast den ena partens krav i detta hänseende. Ett bifalltill propositionens principiella del skulle innebära ett samtycke tillvärderingar med avseende på fostrets rätt till liv som inte är iöverensstämmelse med denna grundläggande syn. I detta sammanhang är det värt att notera attpropositionen Uka litet som utskottsbetänkandet tar någon hänsyn till denkompakta kristna opinion som kommit till uttryck i ärkebiskopens yttrande överabortutredningens betänkande ett yttrande som fått instämmande från deflesta övriga trossamfund. De värderingar som ligger till grund för dettayttrande har för övrigt också varit vägledande för oss i sommotionerat om avslag på propositionen. Att biskop i abortfråganföreträder en liten minoritet av den kristna opinionen torde vara bekant ävenför utskottsordföranden. Om det nu Hggande förslaget till abortlag antas,föreligger en avsevärd risk för ytterligare förskjutningar i det allmännabetraktelsesättet mot en friare abortlagstiftning. Måhända får det följder förskyddet av livet också i andra sammanhang. Det Ugger nära till hands att här befaraföljdverkningar t. ex. när det gäller eutanasi, dvs. barmhärtighetsdödande.Enligt min uppfattning är ett samhälles livskraft, dess förmåga att fungera,beroende av dess vilja att upprätthålla respekten för livet oavsett status.Lagen måste då också ge uttryck för denna viljeriktning när det gäller såvälkvinnans som fostrets Uv under hela graviditeten. Att överlåta till denenskilda människan att fatta ett beslut om abort är för samhället ett alltförlättvindigt sätt att klara av sitt sociala ansvar i sammanhanget. På många sätt försöker samhället hjälpa de svaga tiUrätta, ge dem en utbildning och en meningsfull sysselsättning. Detta gör vibåde för att hjälpa individen att förverkliga sig själv och för att det på siktär tiU fördel för samhället. Varje människa i en krissituation upplever entillfällig svaghet. Vi har alla mött svårigheter och prövningar som vi behövthjälp för att komma ur. har hjälpen bestått i att orsaken tillsvårigheten undanröjts. Men det har också hänt att vi fått uppleva den djuparetillfredsställelsen att bli hjälpta att bära svårigheten och bortom den finnaett vidare perspektiv på tillvaron och ökad styrka i livskampen. Den hjälpentill självhjälp bör samhället också sträva efter att ge. Ökade resurser förekonomiskt och socialt stöd åt abortsökande kvinnor kommer, om lagförslaget gårigenom, att bh mer angelägna . Ökad information om vilkaabortförebyggande åtgärder som står till buds är också nödvändig. Här har tidigare refererats tiU brev som skickats tilloss, och jag tillåter mig i detta sammanhang att citera ur ett brev frånbarnmorskor och sjuksköterskor, som sett strömmen av abortsökande tonåringar:"Vi vill poängtera, att unga människor behöver en saklig information om deverkliga konsekvenserna för individen och samhället, när det gäller sexualliv,familjebildning och föräldraskap. Om vi inte tar samlevnadsproblemen och desociala orsakerna på allvar, så att de som arbetar med abortpatienterna fårresurser att lösa grundproblemen, kommer abort- Förslag till abortlag, m.m. Förslag till abortlag, m. tn. problematikenatt bestå för individen, oavsett hur lagen kommer att utformas." En kraftigare satsning än är ofränkomUg när detgäller att undanröja ekonomiska och sociala hinder för kvinnan att orka födasitt barn. Om lagförslaget går igenom kommer varje kvinna som upptäcker att honär gravid att ställas inför frågan, om hon skall föda eller inte föda. I denoerhört allvarUga konfliktsituation som många då förs in i är kravet attkvinnan ensam skall bära det juridiska ansvaret för beslutet en orimlighet.Båda parter måste ges stöd i form av en objektiv bedömning från samhälletssida, byggd på lagfästa indikationer. Detta ställningstagande i abortfrågan kan man komma framtill utifrån en rent humanistisk livssyn lika väl som från en . För egendel grundar jag det ställningstagandet på den människosyn som dominerarevangeliernas värld: "Vadhelst 1 haven gjort mot en av dessamina "Också fostret är bärare av liv med ett unikt värde. Uvet ärdet samhällets uppgift att skydda! Flera skäl talar alltså mot det förslag tillny abortlag som regeringen har avgivit och som utskottet i princip tillstyrkt.Jag har särskilt hänvisat till: fostretsrätt till samhällets skydd under hela graviditeten, risken för en förskjutning i det allmänna rättsmedvetandeti fråga om respekten för livet, samt behovet avsamordning med de nordiska ländernas lagstiftning. Jag yrkarhärmed bifall till reservationen 1 vid utskottets betänkande. I detta anförande instämde herrarWirtén, Hyltander, i , , i , iLjusdal, , i och , samt herrar Ekinge,och (samtliga fp). i (s) kort genmäle: Det är bara ett par små detaljer i frökenHörléns tal som jag vill bemöta. Hon säger att utskottet inte har tagit hänsyntill, som hon uttryckte det, den kompakta kristna opinionen. Vidare säger honatt biskop endast representerar en liten minoritet bland de kristna. Jagskulle vilja fråga: Hur kan fröken mäta den opinionen? Det finns mångakristna som omfattar detta lagförslag men som inte uttalar det på gator ochtorg. Sedan är det väl uppenbart att man, när man går attbehandla en sådan fråga som denna, bör ta hänsyn till de oUka värderingar somfinns. Jag åberopar vad jag sade förut, att bortåt av svenska folketvid en opinionsundersökning har uttalat sig för en lagstiftning sådan som densom nu föreslås. Det finns följaktligen en mycket stark opinion i landet som ärför det förslag som här föreligger. FrökenHÖRLÉN (fp) kort genmäle: Frånsett vilka möjligheter iHuskvarna har att mäta den allmänna opinionens uppfattning skulle jag viljahänvisa till de mångasom har ställt sig bakom det uttalande som ärkebiskopen har skrivit. Där bakomstår samfunden i en mycket stark och gedigen uppslutning, och det tar jag somett uttryck för en överväldigande majoritet av den kristna opinionen. Det kanske kan vara naturligt för den som harvarit ledamot av abortkommitté att försöka göra någon jämförelsemellan vad utredningsmajoriteten föreslog och vad som föreslås i propositionen. Jag vill gärna konstatera att propositionen i vissaavseenden är bättre. I propositionen uttalas mer i klartext det somabortutredningen egentligen menade men inte vågade säga ut expressivt, nämUgenatt kvinnan själv skall få bestämma om hon vill ha abort eller inte. Det är braatt man i klartext säger ut vad man egentligen menar. Det oaktat tycker jag nogatt propositionen inte är riktigt klar på den punkten. Man försöker säga attden fria aborten begränsas till , medan man i realitetenföreslår fri abort till adertonde havandeskapsveckan. Detta litetmotsägelsefyllda tycker jag åskådliggörs tydligt i utskottsbetänkandet, där manpä s. I 7 säger: "Enligt den föreslagna abortlagen avgörs frågan om abortföre utgången av 12:e havandeskapsveckan av kvinnan själv." Men på s. 27heter det: "Det i propositionen framlagda förslaget till abortlag innebäratt frågan om abort i princip skall få avgöras av kvinnan själv om åtgärden kanutföras före utgången av 18:e havandeskapsveckan, Förslag till abortlag, m. m. \ ett annat avseende vill jag också gärna säga attpropositionen innebär en förbättring i förhållande till kommitténs förslag: mananger en ridsgräns efter vilken ingrepp skall få ske endast om det föreliggersynnerliga skäl, låt vara att jag samridigt måste konstatera att detstraffrättsliga skyddet också för det livsdugliga fostret lämnar en del övrigtatt önska i lagförslaget. Slutligen anser jag att propositionen innebärförbättringar också så till vida som man föreslår förebyggande åtgärder. I dethänseendet delar jag emeUertid i uppfattning att deförebyggande åtgärderna borde ha kunnat föreslås . Det hadeverkligen inte varit nödvändigt att vänta med dem och koppla ihop dem medförslaget till abortlag. Men jag kan väl förstå att det från psykologisksynpunkt kunde anses lämpligt. Emellertid, herr talman, vidlåder samma brist såvälabortkommitténs majoritetsförslag som propositionen. Man undviker att analyseraoch förklara det helt nya ställningstagande som man gör till de etiskavärderingarna. Utredningen nämnde över huvud taget inte att de hittillsvarandelagbestämmelserna bygger på det ofödda barnets rättsskydd. Det nuvaranderättsläget beskrev utredningen på följande sätt: "Skyldigheten för kvinnanatt underordna sig fortplantningen sedan mannen befruktat henne har för övrigtsedan länge upprätthållits med strafflagstiftningens hjälp." Det var denskildring av de etiska värderingarna som utredningen gav. Utredningensslutsats blev att förbudet mot abort på väsentliga punkter bygger påtänkesätt som är Nr 93 övergivna. Och skulle jag viljafråga: Är de övergivna? Och hur vet man den i så fall det? 29 1974 Departementschefen redovisar i propositionen den betydande kritik -------------------- somremissinstanserna har anfört just mot att kommittén inte tillräckligt torslagtill abort- j analyserat den intressekollision som föreligger mellan åena sidan lag, m. m. fostrets rätt till skydd för sittliv och kvinnans rätt att bestämma över Men departementschefens slutsats av remisskritiken bUr attinvändningarna mot kommittébetänkandet "är av allvarlig karaktär och börmana till försiktighet när det gäller att lägga utredningen till grund för nylagstiftning". Jag har för min del haft svårt att i lagförslaget se vilkakonkreta uttryck den här försiktigheten, som justitieministern menar att manskall visa i lagstiftningsfrågan, verkligen har tagit sig. I stället är det så,som jag inledningsvis sade, att den dimridå som abortutredningen försökte läggaöver sitt förslag för att dölja att det i realiteten var fråga om en helt friabort nu genom propositionen delvis har skingrats. Departementschefen själv gerinte uttryck för några som helst betänkligheter när det gäller att bryta medhittills rådande etiska värderingar. I stället säger departementschefen attkritiken i vissa avseenden är alltför onyanserad. Som skäl för att inte själv analysera de etiska problemenanger statsrådet att dessa tidigare varit föremål för utredningar och attremissyttrandena över abortkommitténs förslag ägnat de etiska problemen stortutrymme. Men detta, herr talman, får givetvis inte tas tiU intäkt för attdepartementschefen underlåter att själv i propositionen redovisa skälen tillatt han nu överger den för lagstiftarna grundläggande uppfattningenatt respekten för hvet måste upprätthållas. Man kan inte gömma sig bakomridigare utredningar och bakom en remissopinion; man måste själv klargöravarför man har kommit fram till den här så radikalt ändrade inställningen. sådan analys finns alltså inte redovisad. Det enda skäl som departementschefen anger för att frångåden här grundläggande principen är de sedan 1938 års lag genomfördes successivtvidgade möjligheterna för kvinnan att få abort. Denna liberalare praxis, menardepartementschefen, skulle vara ett klart uttryck för de förskjutningar i detallmänna betraktelsesättet som ägt rum . Flera talare hartidigare kommenterat den här utvecklingen av praxis. Jag vill för egen del sägaatt det kanske inte är egendomUgt att läkare som vid upprepade tillfällenförsökt handla i överensstämmelse med lagens intentioner gång på gång finnersig bli desavuerade av den socialpsykiatriska nämnden och därefter ändrarpraxis i enlighet med nämndens intentioner. Men det är inte ett uttryck för enallmänt ändrad uppfattning i frågan, utan det är snarare uttryck för denstyrning i dessa avseenden som den socialpsykiatriska nämnden enligt min meninghar utövat. Många anser och jag tycker med fog att nuvarande praxis fjärmatsig från lagstiftarnas intentioner på ett sätt som inte är acceptabelt. Man kan fråga sig om inte situationen hade varitannorlunda om den socialpsykiatriska nämnden till sig haft knuten en lagfarendomare med känsla för lagstiftningens innehall. har man över huvud tagetinte haft någonlagfaren domare i nämnden. Det har från många håll framförts kritik över attpropositionen har dröjt så . Jag förstår den kritiken. Dels tycker jag det måste jag själv säga att utredningen tog onödigt på sig, delstycker jag att departementet har legat onödigt länge på det här förslaget.Samtidigt kan man konstatera att i den propositionsförteckning som vi fick ibörjan av det här året fanns inte abortpropositionen över huvud taget aviserad.Inte heller i den reviderade propositionsförteckning som vi fick i början avmars fanns den omnämnd, trots att den senare efter bara ytterligare någon ellernågra veckor presenterades . Det tycker jag är en nonchalans motriksdagen. Det var beklämmande att höra socialutskottets ordförande härklargöra att man i utskottet hade tagit preUminär ställning till denna bådekomplicerade och omfattande fråga vid ett enda sammanträde. Kan det vararimligt? Jag anklagar inte socialutskottet för den handläggningen det villjag betona , men den är en konsekvens av att en proposition i ett så viktigtärende kommer på bord vid då är överhopad med mångaandra frågor som också är svåra. Men detta dröjsmål från regeringens sida tyder på att mani departementet har ansett att abortlagen är en ömtålig fråga, och det tyderegentligen på att departementschefen har varit rädd för opinionen. Dröjsmåletstrider också mot en slutsats som departementschefen själv drar, nämligen attdet skulle ha förekommit betydande förskjutningar och förändringar i denallmänna opinionen. Om så varit fallet, varför hade man då behövt vara såförsiktig och så rädd, innan man lade fram förslaget? Varken förespråkarna förfri abort eller motståndarna till en sådan kan i och för sig bevisaopinionsläget. Av de många brev att döma som vi får i är opinionenmot fri abort möjligen starkare än man kunde ha trott. Det är givet att man måste hysa respekt för oUktänkande.Jag opponerar mig mot socialutskottets ordförande, när han påstår att vi somkämpar mot förslaget gör det av partitaktiska skäl. Han sade också attmajoriteten i utskottet handlat utan partitaktik. Jag vill framhålla attabortfrågan lämpar sig ovanligt litet för partitaktik. Det är en otroligtpersonlig fråga, som var och en avgör efter sin personliga bedömning. Socialdemokraterna har i en proposition föreslagit friabort. Man får väl ta det som ett uttryck för att majoriteten inom detsocialdemokratiska partiet ställer sig bakom en sådan uppfattning. Vimoderater har i en partimotion gått emot propositionen och hävdatnödvändigheten av ett rättsskydd för det ofödda barnet. Detta är ett uttryckför att majoriteten av står bakom vårt förslag. Att säga att dettaär partitaktik, herr talman, är något oerhört. Som jag ser det kan man inte förmena någon att anse attdet ofödda barnet inte behöver ha något lagUgt skydd. Men vad man kan kräva äratt de som anser detta klart skall kunna redovisa skälen för sin uppfattning.Departementschefens enda kommentar är att den kritik remissinstanserna anförtbeträffande frånvaron av synpunkter på de etiska värderna har varit obefogad.Ändå är det ett biologiskt faktum att ett redan från början har ett eget liv. Om det får utvecklas normalt blir det en Förslag till abortlag, m. m. Nr 93 människa. Det är alltså inte viabiUtetensom grundar kravet på rätts- Onsdaeenden skydd, utan rättsskydd krävs överhuvud taget under hela havandeskaps- 29 mai1974 tiden. Om man noggrant studerarlagförslaget i propositionen, finner man ------ ;--------- attdepartementschefen inte ens ger det Uvsdugliga fostret ett rättsskydd i * ordets egentliga mening. Destraffbestämmelser som föreslås avser ju inte °' abortingreppet som sådant Utanåtgärder som åsidosätter vissa administra- Departementschefen motiverar varför tiden är inne attavskaffa straffansvaret för kvinnan. Jag delar personligen den uppfattningenatt man kan avstå från straffansvar för kvinnan, även om jag tycker att det ärett uttryck för kvinnans rättskapabilitet att säga att också kvinnan skall omfattasav straffansvar. Från praktisk synpunkt kan det emellertid tas bort. Men manunderlåter att motivera varför rättsskyddet för fostret över huvud taget hartagits bort. Den diskussionen glömmer man.