prot · FX09116 · 1974-12-31 00:00:00 — Denimponerande uppbyggnad av korrespondenlnälet som skedde under tidhåller på all brytas sönder under den nuvarande radiochefens ledning. korrespondent där har ett enormtarbetsområde. Det gäller bl. a. länder som , , , ochBangladesh. är basen för regelbundna rapporteringfrån nationer med ungefär halva jordens befolkning. Den tjänsten dras alltså nuin. I fortsättningen får radio och TV i enbart bygga på nyhetsbyråernastelegram och tillfälliga medarbetare. Intenog med del. Den nödvändiga sparsamhelen också omöjligt för dekorrespondenter som är kvar att resa lika mycket som . EftersomSveriges etermedier inte har råd all hålla journalister i alla länder, är manberoende av alt kunna sända ut journalister på uppdrag till områden där akutahändelser eller långsiktiga tendenser fordrar en särskild bevakningg. Också demöjligheterna minskar nu drastiskt. Man kan därför inte motivera indragningenav korrespondentljänster med att man i fortsättningen kommer alt bevaka olikaområden med utsända från t. ex. . Dels är det ytterstotillfredsställande all rapportera från de flesta håll i världen enbart medjournalister som är på tillfälligt besök. Dels kommer också dessa tillfälligabesök av allt alt döma att minska när resekontot måste bantas. Detär klart alt inte all nyhetsförmedling i sker genom . Destora tidningarnas rapportering står inte inför någon motsva- Menradio och TV är för miljoner människor i en utomordenligt viktig ochför många den helt dominerande källan för information om ullandshändelser. Närdén källan sinar är det därför en allvarlig sak för hela den utrikespolitiskadebatten och nyhetsförmedlingen i vårt samhälle. Någraexempel visar detta allvar. Kriget i fortsätter - bevakningen av det iradio-TV minskar. blir allt viktigare i världspolitiken - har avradio-TV bevakats från . Svältkatastrofen på blir alltvärre - ingen korrespondent följer den. Utvecklingen i efter t. ex. deportugisiska koloniernas frigörelse är dramatisk - ingen korrespondent i helavärldsdelen. ekonomiska utveckling skapar nya politiskaförutsättningar - ingen fast bevakning. I ser vi diktaturernabreda ut sig - är indragen. Härblir del alltså alltmer en återgång till kommentarer, gjorda i , tillde telegram som rasslar fram på leleprintrarna. Det kan -jag upprepar det -aldrig ersätta egna rapportörer på platsen. Den uppbyggnad avkorrespondenlnälet som började i slutet av 1950-lalet och fullföljdes håller nu på att raseras. Såkan det gå när ledning misslyckas med alt företräda sittföretags intressen och regeringen vägrar känna sitt ansvar för densituation som då uppstår. De som drabbas är inte bara journalister och andraanställda på . De främsta offren för den här politiken är densvenska allmänheten som blir avskuren från en viktig del av sin informationom världen omkring oss. I den debatt om skattesänkningar som pågår ges allmänheten ofta denuppfattningen alt staten verkligen minskar sina anspråk på den enskildesinkomster. Tyvärr är den skildringen ganska dis-kulabel. Värtnuvarande inkomslskaltesystem är ju så utformat att beskattningen automatisktskärpts genom inflationen. Egentligen innebär därför skatteomläggningarna efter1970 ingenting annat än att skatteutlaget vid den direkta beskattningen ioförändrat penningvärde ålerställes till nivå. Men vi skall dessutomuppmärksamma att en klar målsättning vid samtliga skatteomläggningar efter 1970har varit alt statens inkomster inte får minskas på grund av ändringar av denstatliga direkta inkomstbeskattningen. Med andra ord: staten sänker dendirekta skatten eller rättare sagt återställer skatteultaget till 1970 årsnivå, men den tar pä annat sätt in del högre totalbelopp som med oförändraderegler på grund av inflationer] skulle ha influtit. Vembetalar då denna del? Jo, det gör vi själva. Inte på exakt samma sätt somtidigare, men ulan tvivel får vi alla vara med och tillskjuta en del genomhögre priser och en indirekt beskattning. Visserligen heter det så vackert överflyttar skattekostnaderna på företagen, men en stor del av företagenarbetar med så små marginaler alt en prishöjning är ofrånkomlig om förelagenskall kunna bestå. Dessutom innebär omläggningen att kommunerna, som tidigareinte erlagl skall till staten, nu plötsligt blir ålagda att genomarbetsgivaravgift till staten erlägga stora belopp. Kommunernas möjligheter atttäcka de nya utgifterna är i huvudsak att ta in medlen genom en höjdkommunalskatt. Cirkeln är sluten: staten sänker den direkta skatten, men mangör inte avkall på sina anspråk på sin andel av den enskildes inkomster totaltsett, och konsekvensen blir - och måsle bli - fortsatta prisstegringar medåtföljande högre indirekt skatt och med allt hårdare påfrestningar på vårakommuners ekonomi. Vi kommer att befinna oss i denna onda cirkel så länge viinte kan vidta skallesänkningar ulan att överflytta anspråken tillett annat område där de ändå til syvende og sidst drabbar den enskilde. Hurskall vi då komma ur denna besvärliga kretsgång? Jag skall villigt erkänna alldet reformarbete som pågått och pågår på olika områden har varit och är av storbetydelse. Besluten har också i stor utsträckning fattals i enighet. Men ävenom så skett finns del tendenser som tyder på att kravet på samhället ärstarkare än vad resursökningen tycks medge. Det är därför som vi ständigt måsteha uppmärksamheten riktad på var besparingar kan åstadkommas. Mankan aldrig komma ifrån sambandet mellan resurser och reformarbete. För såvällöntagare som företagare skulle det vara av stor betydelse om regeringen kundedämpa den starka pris- och lönekarusell som vi befinner oss i. För några årsedan såg vi en prisstegring på några procent som nödvändig och acceptabel, meni år kommer den väl att gå . Konsekvensen blir framförallt för låginkomsttagarna - oberoende av om de är företagare eller löntagare- att deras situation snarare försämras än förbättras. Starkare åtgärder bordevidtagas för att åstadkomma ett fastare penningvärde. Här fordras ett samarbetemellan alla parter- partierna, arbetsmarknadens parter, näringslivet ochservicegruppen. har påtalat detta vid olaliga tillfällen och bl. a.krävt att försök bör göras att få alla parter att inse detta. Kravet påslabiliseringskonferenser är väl motiverat men har i huvudsaknonchalerats av regeringen. Detaktuella skatteomläggningsförslaget kommer all diskuteras . Jag skall här med några ord endast beröra arbetsgivaravgiften.Höjningen av denna har en prisstegrande effekt och drabbar hårdast dearbelskraftsintensiva företagen. Därför kan jag inte acceptera en störrehöjning av dessa avgifter än vad reformkostnaderna kräver. Vid uttagande avarbetsgivaravgiften tas ingen hänsyn till företagens produktionsvolym och inteheller till vinstsituationen, utan avgiftens storlek bestäms endast av denutbetalade lönesumman. Servicesektorn som är särskilt arbeiskrävande drabbasdärför, liksom också småföretagen, särskilt hårt. Nog borde större hänsyn lagastill företagens bärkraft, vilket vi också starkt understrukit i centernsmotion. Detta utgör också motiv för de förslag som där framförts. Redanvid skatteomläggningsbeslut framfördes i samband med särbeskattningsbesluletkravet på att också de makar som båda arbetar i ett gemensamt företag skulle fåbeskattas var för sig. har fiera skalteomläggningsförslag framlagts,men inget av dessa berör beskattningen av denna grupp. Ett sådant förslagskulle kunna rätta till den orättvisa som jag anser alt denna grupp blir utsattför. Man blir förvånad, ja kritisk, när skalteomläggningsförslag för det storaflertalet inkomsttagare kan presenteras , medan ett förslagatt åstadkomma rättvisa åt äkta makar som arbetar i eget företag inte kan presenteraspå åratal. Här gäller det visserligen en relativt liten grupp, men det gällerockså att för en liten grupp åstadkomma rättvisa i beskattningen, och det ärdetta vi har krävt i motionen. Del kan inte vara försvarligt alt förelagsformenskall vara avgörande faktor vid beskattningen. Vi har också krävt altförslag skulle framläggas till årets riksdag, men även tycks regeringennonchalera delta krav alt skapa likvärdiga beskattningsregler för denna gruppinkomsttagare. Enannan skattefråga som man med oro också ser fram emot är konsekvensernapå inkomst- och kapitalbeskattningen med anledning av den nu pågåendefastighetstaxeringen. Del kan inte vara rimligt alt den starka penningvärdeförsämringsom nu sker skall vara motiv för en väsentlig skärpning av beskattningen avfast egendom, delta vare sig det gäller inkomst- eller kapitalbeskattningen. Riksdagenbeslöt om vissa ändringar av kapitalbeskattningen. Beslutet skedde istor enighet med bl. a. kravet på fortsatt utredning beträffande de mindre ochmedelstora företagarnas svårigheter vid generationsväxlingar. Enligtde uttalanden som gjorts beträffande den pågående fastighetstaxeringen kommerdenna i många fall alt få konsekvenser som vida överstiger de lättnader i vissafall som beslutades om . Reellt sker inte några förändringar iinkomslhänseende för den enskilde på grund av höjda taxeringsvärden. Mednuvarande beskattningsregler skärps såväl inkomst- som kapitalbeskattningen.Inkomstbeskattningen skärps genom att värdet av bostadsförmån uppräknas, ochhär bör inför tillämpningen vid taxering av de kommande höjningarna en höjningav bostadsavdraget vid den statliga beskattningen verkligen ske. Likanödvändigt är det att en justering av kapitalbeskattningen vidtages med hänsyntill de konsekvenser som fastighetstaxeringen medför. Kapital bundet i fastegendom som exempelvis i jordbruk ger i regel en myckel låg förräntning. Höjdataxeringsvärden medför ingen förbättring i inkomslhänseende, men kan även förjordbruk medföra ökade kapitalskatter på flera lusentalskronor. Även om värdet vid avvecklingen blir högre genom inflationen, så inte vara rimligt all på grund av en allmän penningvärdeförsämring, genomkapitalbeskattningens nuvarande utformning, ålägga dessa ständigt ökadeutgifter. Det är därför jag redan nu vill fästa finansministerns ochregeringens uppmärksamhet på den oroman känner inför de konsekvenser som fastighetstaxeringen kan medföra. Vidde senaste fastighetstaxeringarna har regeringen föreslagit vissa justeringar ikapitalbeskattningen i anledning härav. Behovet tycks sanneriigen inte blimindre med anledning av nu pågående fastighetstaxering. Del är nödvändigt meden översyn av här berörda bestämmelser, och jag förväntar verkligen att förslaghärom kommer att framläggas inför nästa års riksdag. iStaffanstorp (m): Den kommunala ekonomin har på den senaste liden varit föremål för enberättigad uppmärksamhet mot bakgrunden av aviserade kraftiga skattehöjningar.Innan man ger sig in på ett försök att analysera problemen kan det varamotiverat att, utan alt för myckel fördjupa sig i siffror, göra entillbakablick. År1960 hade vi en sammanlagd kommunalskatt på perskattekrona, 1972 var den nästan . har vi sombekant haft ett frivilligt kommunall skatleslopp, och höjningen dessa år blevsammanlagt endast , varav föll på primärkommunerna och pålandslingen. Alla tycktes belåtna med skaltestoppet, vilket ger anledning tillden förmodan att människor i allmänhet föredrar oförändrad skatt framförutbyggd service. diskuterades ett förlängtskattestopp, något som dock finansministern vägrade medverka till. a.: "Då jag tycker mig finna ett mera tveksamt gehör för enomedelbar förlängning av skaltestoppet kan jag länka mig att man avvaktar ettår innan frågan blir aktuell på allvar. blir inkomstmässigl så pass braför kommunerna att man kan räkna med en mycket måttlig höjning avmedelutdebiteringen för riket." Jagtror knappast att finansministern , , vill upprepa denspådomen, när nu den kommunala utdebiteringshöjningen förefaller attbli och per skattekrona, varav beräknas falla päprimärkommunerna och på landstingen. Man kommer då ganska nära det svenskarekordet på och . Vadberor då dessa ständiga krav på skattehöjningar på? I det längre perspektivethar naturligtvis den förändrade samhällsstrukturen spelat en stor roll. Under1960-talel ökade antalet invånare i tätorterna med ca en miljon med allt vaddel medför av bostadsbyggande och all annan samhällsservice. Kommunerna harköpt in mark för en miljard , vilket, i den mån marken inte återförsålts till bosiadskonsumenterna, ofta i onödan belastat den kommunalaekonomin. Kravetpå sjukvård har ständigt stigit på grund av både,positiva och negativafaktorer. Bland de positiva kan nämnas den högre medelåldern och denförbättrade levnadsstandarden som gjort del möjligt för människor alt på etthell annat sätt vara frånvarande från sina arbetsuppgifter för att vårda sin hälsa.Till de negativa faktorerna hör betydligt fler ira-fikskador, narkotikamissbruksamt ett ökat antal hjärl- och kärlsjukdomar. Underdet har det skett en fortlöpande kraftig övervältring avuppgifter frän stat till kommuner och landsting utan alt tillräckligkompensation i form av statsbidrag lämnats. Jag behöver bara som exempel nämnagymnasieskolan, mentalsjukvården och läkarutbildningen. AMS-bidragoch tillfälliga, tidsbegränsade höjningar av vissa statsbidrag, s. k.stimulansbidrag, har också medverkat till ökade kommunala kostnader för driftav igångsatta anläggningar och andra åtaganden. Den absolut tyngsta posten iutgiflsexpansionen är dock personalkostnaderna. beräknas kommunernaslönekostnader springa och landstingens till 9,2eller sammanlagt 25,7 miljarder. Varie procents ökning av exempelvisarbetsgivaravgiften medför alltså en ökad kostnad för kommuner och landsting påmer än . Dehär närnnda lönekostnaderna är utomordentligt svåra att bemästra då man inomvård- och utbildningsseklorn inte, som inom industrin, nämnvärt kan ökaproduktionen genom rationaliseringar och mekaniseringar. En sjuksköterska kanexempelvis inte vårda mer än ett visst antal patienter och en lärare inteundervisa mer än ett begränsat antal elever.- Hurkunde då finansministern spå så fel om kommunalskatten i Örebroför sedan? Del har talats om Ha-gaövérenskommelsen som boven idramat, men dess verkningar kommer först senare eftersom långsammaredirektlönestegring inte återspeglas i kommunala budgetar förrän 1977.Skaltestoppet 1973 och 1974 har naturligtvis medfört ett uppdämt behov, somkommunalmännen inte ytterligare kunnat skjuta framför sig, i synnerhet som mannästa år, med val i sikte, kan vänta sig ett nytt skattestopp.Osäkerheten om kommunerna kan påräkna kompensation för skalleomläggningen i1977 års och följande års budgetar har säkert också medverkat till allkommunalpolitikerna velat vara garderade. I detta sammanhang kan man med fogfråga sig om det över huvud tagel är någon mening för kommuner och landstingatt lägga ner så mycket tid på långlidsbudgetarbete, då regeringens ständigaskatteprovisorier kullkastar alla kalkyler. Denivåprocenliga diskonlohöjningen, varav en procent var känd vid Örebrokongressenoch den andra anad, har betytt en del. Kommuner och landsting har en stor långfristigupplåning. lånades mer än en miljard, sombanktillgodohavandena tenderar att minska och därmed också ränteinkomsterna. Inflationensskadeverkningar har tidigare påpekats. Kommunerna får sinaskattemedel av staten med fördröjning och då med pengar som på grund avpenningvärdeförsämringen är betydligt mindre värda. Den kommunal-ekonomiskautredningen, som lill- sattes trotssocialdemokratiskt motstånd, har sannerligen uppgifter att ta sig an. Dehöga kostnadsstegringarna har medfört alt man tvingats minska påinvesteringarna. Enligt SCB:s auguslienkät till kommuner och landsting visasen volymmässig invesieringsminskning både för 1974 och 1975.Att mot bakgrund av detta tala om 400 000 nya jobb inom den offentliga sektornler sig mindre realistiskt i all synnerhet som erforderlig väsentligt ökadstatlig kompensation knappast kan påräknas. Kommunernamåsle också på ett helt annat sätt än staten upprätthålla balans mellanutgifter och inkomster och undvika underbalansering av budgeten. Del kan nämnasatt kommunerna 1972 skaltefinansierade sina investeringar lill 39 procenl ochlandslingen till . Mankan fråga sig om lagen om arbelsmiljöfonder och förslaget lill lag ominvesteringsfonder för all kapa de s. k. övervinsterna kommer alt berörakommunernas ekonomi. Finansministern angav i debatten i går all så inte skullevara fallel. Helt utan verkningar blir det naturligtvis inte. Om enligtberäkningarna 3,5 miljarder steriliseras i fonderna så betyder ju del attkommunalskatt först kommeratt utgå när beloppen åler-ultages från fonderingen.Även om man från de 3,5 miljarderna skall draga vad som normalt skulle haavsatts lill de vanliga investeringsfonderna för rörelse - 1972 var det 1,2miljarder - så blir del ändå avsevärda belopp för vilka beskattningkommer alt utlagas först . Den1 januari gjordes ersättningen från sjukförsäkringen skattepliktig. Avtidigare maximalt skattefrill har det nu blivit 150 kronorskattepliktigt. Reformen som sådan är utmärkt, och den beräknas öka dekommunala skatteintäkterna med 1,8 miljarder. Jag påpekade fråndenna talarstol det myckel egendomliga i att denna synnerligen välkomnainkomstförstärkning inte tillfaller kommuner och landsting ulan behålls avstaten. Förutom det principiellt säregna måste del också medföra administrativasvårigheter. Dessa 1,8 miljarder intjänas och skulle för kommuner ochlandsting budget ha medfört ett väsentligt gynnsammare utgångsläge.Som jämförelse kan noteras all den tidigare här nämnda beräknade skattehöjningennästa år på 1:28 inbringar ca 1,5 miljarder i ökade kommunala skatteintäkter.Må man tillålas uttrycka den förhoppningen all finansministern kommer att visastörre generositet än tidigare vid de stundande överiäggningarna , överiäggningar som för övrigt tjuvsiariaderedan i tisdags. Kommunalskattenär som bekant till skillnad från statsskatten proportionell och drabbar därmedde lägre inkomstlagarna förhållandevis hårdare. För inkomsttagare med inkomsterupp lill 65 000 å är kommunalskallen kännbarare än statsskatten.Man kan då fråga sig om del ur regeringens synpunkt är klok politik all vällraöver skattetrycket från stal till kommun och landsting. Anser man alt den urjäm- likhelssynpunkt påtagliganackdelen av ett sådant förfarande uppvägs av att våra landsting och kommuner,som lill är borgeriigt styrda, nu i stor utsträckningtvingas till den negativa handling som en skattehöjning innebär, medanregeringen alltså skulle kunna la åt sig äran av sänkningen av statsskatten.Kommer finansministern att säga all kommuner och landsting inte käntsitt ansvar och alt regeringen därför måste införa ett nytt skatleslopp?Hugskottet för någon tid sedan att slopa den kommunala beskattningsrättenkanske rent av varit i säck innan den kom i påse?Som väl är står beskattningsrätten inskriven i grundlagen och kan alltså inteändras i en handvändning. Vad delta land behöver är inte en massa provisoriskaskalleomläggningar utan en rejäl långsiktig skattereform som bl. a. skulle göradet möjligt för kommuner och landsting att i lugn och ro planera för framtidenutan för många obekanta faktorer i kalkylerna. Det diskuterades såmyckel i går om den kommunala demokratin. Därför må del vara mig tillåtet attavslutningsvis kommentera länsberedningens förslag till nytt valsätt förlänsstyrelsernas lek-mannastyrelser. har lekmannaslyrelsen beställ avtio ledamöter plus landshövdingen. Fem av dessa har utsetts av landslingen ochde resterande fem av regeringen. På så sätt har man kunnat se till alt även länmed borgerlig majoritet fält lekmannasiyrelser med sosseöverviki. Detta har urdemokratisk synpunkt varit illa nog, men det nya förslaget äran värre.Länsberedningens socialdemokratiska majoritet har föreslagit all den lill tolvledamöter utökade lekmannaslyrelsen helt skall utses av regeringen men alt fyraav ledamöterna vardera skall nomineras av kommunförbundets länsavdelningar ochlandstingen. Om detta förslag går igenom är det uppenbart all s-majoritetenkommer all kunna bibehållas i alla län. Efter förra årets landstingsval är detannars borgeriig majoritet i elva län och socialdemokratisk i elva, medan detväger jämnt i län. På , som inte har landsting, är del ocksåborgerlig majoritet. Vad som ur demokratisksynpunkt är minst lika allvarligt med del socialdemokratiska förslaget som det nämnda nya valsystemet är att det skulle medföra en helt och hållet felaktig fördelning mellan par tierna. Eftersom ett så litet antal som fyra ledamöter skall nomineras av de båda lokala organen, länsförbund och landsting, betyder det att nästan enbart kandidater från de båda största partierna kommer att bli valda. Sker dessa val enligt proportionella regler skulle resultatet bli när mast skrämmande. För hela landet skulle de lokall utsedda fördelas på följande sätt: Socialdemokraterna ca 100 = ca 15 = ca 8 procenl ca 2 = ca 1 procenl Debåda största partierna skulle alltså lägga beslag på 91 procenl av mandalen,skulle bara få 15 mandal, vilket motsvarar , folkpartietskulle få 2 mandal eller blott en procent och kommunisterna högst 1 mandat -vilket är så litet att det inte kan mätas i procentenheter. Därtill kommer attresterande fyra ledamöter per län skulle utses direkt av regeringen. Detsocialdemokratiska förslaget visar hur man nonchalerar de mest elementärakraven på demokrati. Motiveringen, att lekmannastyrelserna på delta sätt får enbredare förankring, är givetvis bara ett svepskäl för att klamra sig fast vidmaklen. Den borgerliga reservationen innebär något ganska självklart, nämligenalt landslingen skall utse alla tolv ledamöterna. Ett sådant system skulle blirättvisare, och styrelserna skulle återspegla den politiska strukturen i länen.Vinner denna reservation bifall och vi sedan också får ett lika rättvisandevalsystem med utjämningsmandat i landstingen har vi tagit ett stort steg emoten bättre länsdemokrati. Underdetta anförande övertog herr förste vice talmannen ledningen av kamn-iarensförhandlingar. Fröken (): Den breddning av undervisningen som beslutet om grundskolansgenomförande innebar i vårt land företogs understark uppslutning från samtligapolitiska partiers sida. Man var ense om att skolan genom denna breddningskulle bidra till större rättvisa i fråga om bild-ningsutbudei och ge elevermed sämre socialt utgångsläge bättre möjligheter att hävda sig i konkurrensenmed sina kamrater. Sålångt var allt gott och väl. - Under de år som varit i funktion harvi emellertid fåll erfara alt den ingalunda är problemfri. Den kritik somriktats mot den har framför allt gällt dess svårighet alt hjälpa lill rätta des. k. svagpreslerande eleverna. Trots att stora ekonomiska resurser salsats påatt ge specialundervisning åt olika kategorier har man inte kunnat förhindra enforlsali social snedrekrytering i den gymnasiala och poslgymnasialautbildningen. Disciplinära svårigheter i skolan, framför allt på högstadiet,har också vållat oro inte bara bland lärare och välanpassade elever utan ocksåbland föräldrar och skilda grupper av samhällsansvariga. Att sådanasvårigheter hör samman med bl. a. bristande studiemotivation står också klart.En bristande studiemotivation kan naturligtvis ha orsakals av flera faktorer.I detta avseende torde bl. a. skiftande förhållanden i hemmen spela en avsevärdroll. I vilken utsträckning skolan kan kompensera eleverna för bristfälligheteri fråga om stödet från hemmet är naturligtvis ovisst, men alla torde vara enseom att åtgärder i den riktningen bör främjas. Färdighetsträningen i skolan harockså varit föremål för kritik, särskilt i fråga om undervisningen i språk ochmatematik. Rader av motioner , som avsett åtgärder för attkomma till rätta med bl. a. här påtalade förhål- landen, har hänvisats lillden utredning om skolans inre arbete som vanligen kallas ochsom för ungefär en månad sedan lade fram sill slutbetänkande. Ulanatt på något sätt vilja göra anspråk pä att ge en uttömmande analys av allaförslag i betänkandet vill jag ändå, herr talman, här knyta några reflexionertill detsamma. En huvuduppgift för utredningen har varit alt finna former fören problemslyrd resursanvändning.