prot · FX0998 · 1974-12-31 00:00:00 — Fr. o. m. är ersättningen frånsjukförsäkringen m. m. icke längre skattefri. Av , somtidigare har varit skattefritt belopp, blir det 150 skattepliktiga kronor. utomordentligtbra reform, som man gärna kan tillstyrka. Den kommer att medföra kraftigt ökadekommunala skatteinkomster. De beräknas tUl 1,8 miljarder , och det vorenaturligtvis utomordentligt skönt för hårt pressade kommuner att få en sådaninkomstförstärkning. Men det är bara en liten hake, och det är den att herrSträng lägger beslag på den delen av kommunalskatten som rätteligen bordetUlkomma primärkommuner och landsting. Jag har förståelse för att vill ha de pengama för att kompensera sig för de ökade utgifter han fårgenom den här reformen. Men då borde han också i logikens namn ha förståelseför att kompensera kommunerna för de ökade kostnader och minskade intäkter somföljer på reformer, över vilka kommunerna inte har kunnat bestämma någonting. Mot bakgrund av det sagda förstår man att det på allanivåer inom den offentliga förvaltningen behöver sparas. Finansutskottetsmajoritet har tillstyrkt de motioner som krävt en offentligbesparingsutredning. En sådan besparingsutredning skulle också vara en mycketvälbehövlig påminnelse för landsting och primärkommuner att även där se om sitthus. Jag yrkar bifall till finansutskottetshemställan under punkten 9, som gäller tillsättandet av en parlamentariskbesparingsutredning. Den ekonomiska politiken, m. m. Under detta anförande övertog herr talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. i (s): Dagens debatt om den ekonomiska politiken hartill stor del grundats på överenskommelsen mellan socialdemokraterna ochfolkpartiet. Låt mig till den överenskommelsen och till den förda debatten fågöra några korta kommentarer utifrån fackliga synpunkter. Genom överenskommelsen mellan dessa två partierförverkligas flera viktiga förslag från löntagarnas fackliga organisationer.Det är avgjort en vinst att det kan ske som en hygglig grund harlagts för en klok ekonomisk politik. Att kraftfuUt ta itu med prisstegringarna,att sänka löntagarnas inkomstskatt för att röja vägen för en god avtalsuppgörelsei nästa lönerörelse, att genomföra en allmän sänkt och rörlig pensionsålder,att gripa in mot de orimliga övervinsterna inom vissa företag och att garanteraarbetare och tjänstemän en rättvisare del av bolagsvinsterna, det stämmer välöverens med löntagarorganisationernas önskemål. Det är ingen nackdel att även ett borgerligt parti haranslutit sig till huvudpunkterna för en resultatpolitik. Att i första handbryta den nuvarande inflationstrenden torde vara ett betydande egenvärde, ettbetydande egenvärde, en grund att bygga en realistisk inflationsbekämpning på. Jag betraktar den här uppgörelsen som ett uttryck för tvåpartiers gemensamma vilja att lösa vissa väsentliga frågor men också somuttryck för att ta ansvaret för deras finansiering. Att de båda partierna harenats om en resultatpolitik utesluter givetvis inte åsiktsskillnader i andrafrågor. Det skallheller inte förnekas att det inom socialdemokratin och inom 13 protokoll 1974. Den ekonomiska politiken, m. m. fackföreningsrörelsenfinns många mot överenskommelsen avvikande uppfattningar. Men betänkligheternagrundas mindre på överenskommelsens innebörd i vad den avser förutsättningarnaför att bryta dödläget i denna kammare än på en eventuell fortsättning avsamarbetet val. Socialdemokratin och fackföreningsrörelsen har i samvekanredovisat en rad betydande reformkrav, förslag som kräver beslut.Men även för kommande avtalsrörelse och uppgörelse direkt mellan arbetsmarknadensparter är beslut i viktiga frågor av stor betydelse. Även i detavseendet är den omdiskuterade överenskommelsen av värde. Majoritetsbeslut i stället för lottning vid dessa förlöntagarna så viktiga avgöranden är nu säkrat. Det är detta som varit avgörandeför löntagarorganisationernas positiva ställningstagande till tvåpartiuppgörelsen.Det är nämligen resultat som löntagarna helst önskar. Detta faktum tror jaginte på något sätt förändras av den syrliga kritik som både här och tidigareefter överenskommelsens träffande framförts frän , ochvänsterpartiet kommunisterna. Många är naturligtvis intresserade av frågan: Hur blir detefter utgången av ? Man bör först erinra om attöverenskommelsen är klart avgränsad till innevarande valperiod. Att nudiskutera hur det blir efter nästa val saknar praktiskt värde. Densituation som då kommer att föreligga får diskuteras utifrån årsvalresultat. Ett väsentligt avsnitt i överenskommelsen är frågan om denrörliga pensionsåldern. Det är väl det avsnitt som har tagit den längstadebattiden här . Löntagarorganisationerna har naturligtvis mycket starka skälför kravet på erforderlig förhandlingstid för att på ett godtagbart sätt klarainte bara övergångsbestämmelserna utan även andra viktiga frågor om den rörligapensionsåldern. I överenskommelsen mellan socialdemokraterna och folkpartiethar man haft förståelse för detta. har emellertid klart deklarerat inte delar den uppfattningen och av den anledningen inte kunnat biträdaförslaget. föredrar konfrontation i stället för resultatpolitik. Det kan mot den bakgrunden ha sitt intresse att erinra omde deklarationer som den nuvarande ordföranden i anförde isamband med partiledarskiftet . Den nye partiledaren berömdeden gamle för hans resultatpolitik, och i "trontalet" vände sig dennyvalde direkt till sin företrädare med följande uppskattande ord:"Koalitionen varpå många sätt avgörande för den politiska utvecklingen istort liksom för del. Vi förstår att den måste ha plågats av att såatt säga likviditeten gick ner och irritationen i de egna leden växte. Allakänner det resultat den perioden gav: ökat inflytande på samhällsutvecklingenför centerpolitiken." Den nyvalde partiordföranden konstaterade vidare att dengamle "aldrig tvekade att medvetet ta påfrestningar eller iövermorgon" för en förnuftig resultatpolitik. Och den nyvalde avslutadetrontalet med ett löfte om att han skulle sätta in aU sin "kraft ochförmåga" för att föra resultatpolitiken vidare. hargått sedan det löftet gavs, och kan vi konstatera att löftetinte längre har aktualitet. säger sig företräda löntagarnas intressen.I praktiken verkar det förhålla sig tvärtom. Under den kommande höstriksdagen kommer en stor ochsocialt viktig fråga, nämligen en delvis ny bostadspolitik, att behandlas.Flera var för sig betydande bostadssociala avsnitt blir då aktuella. Bostadsdebatten har klart visat vilka förväntningar som ärknutna till en ny bostadspolitik. Låt mig bara erinra om att ökad jämlikhet iboendet och en hög och jämn sysselsättning för de anstäUda i byggnadsindustrinär frågor, som bör få en realistisk lösning. Vidare kan nämnas några huvudpunkter, som den nyabostadspolitiken bör innehålla: kostnadsneutralitet mellan olikaupplåtelseformer när det gäller bostäder, generella räntesubventioner ikombination med ett reviderat paritetslånesystem inom ramen för en statligtotalfinansiering för att sänka boendekostnaderna och öka det sociala inslageti bostadspolitiken. En sådan politik gynnar både bostadskonsumenterna ochbyggnadsarbetarna. Den leder till billigare bostäder, sysselsättningen ibyggbranschen tryggas och arbetskraftsplaneringen underlättas. Jag är fullt medveten om att partierna har skilda ståndpunkteri bostadspolitiken. Men det är ändock min förhoppning att vi skall slippalottning och nå enighet om ett socialt bostadspolitiskt program, då vi om någramånader har att behandla den frågan. Med detta, herr talman, ber jag att få instämma i det yrkandesom finansutskottets vice ordförande tidigare framställt. Den ekonomiska politiken, m. m. () kort genmäle: Jag vill bara säganågra ord tiU i . Jag kan tyvärr inte citera herrPalmes "trontal", men jag har ett minne av att det var fyllt avvisioner och således innehöll helt andra tongångar än dem vi hörde . Detvar minsann inte fråga om samförstånd, utan det handlade mera om att här läggervi ensamma vår politik. kan själv få avgöra skillnaden mellantrontal och politik. Först några kommentarer till anförande. Han sade bl. a. att vi från centerhåll gjort syrligakommentarer till den uppgörelse som ingåtts mellan socialdemokrater ochfolkpartister. Om man studerar vad som har sagts från centerhåll skall manfinna det vill jag slå fast - att vi förklarat att uppgörelsermellan två eller flera partier är en nödvändighet i en demokrati och att virespekterar de uppgörelser som träffas. Sedan kan man naturiigtvis diskuterainnehållet i dem. har med i spetsen under denna vårverkligen medverkat till resultatpolitik. Den som studerar de dokument som ligger på vårabänkar kan konstatera att vårriksdagen har varit en riksdag medresultatpolitik, och till detta har vi bidragit. Antalet situationer där detsocialistiska och det icke-socialistiska blocket stått emot varandra har i vårvarit betydligt Nr 98 färre än under tidigarevårriksdagar. Fredaeen den ' " '"'' '*''valt konfrontation framför resultatpolitik i 31 mai1974 '' frågor vi behandlar. Iuppgörelsen ingick kompromisser vi inte Den ekonomiska politiken, rn. Vi hade gått till val på pensionsfrågan i den utformning somredogjorts för . Vi kunde inte göra avkall på den punkten, ochdärför blev det den här gången ingen uppgörelse. Jag har inte kritiserat attandra träffat uppgörelse, och vi gör, liksom i ,den reflexionen att vi skall avvakta vad den uppgörelsen kommer att innebäraför framtiden; vi skall inte dra några förhastade slutsatser. Jagövergår därmed till mitt huvudanförande. Den hårdaste dom många människor kan tänka sig är att fåbeskedet att inte längre vara önskvärd på arbetsmarknaden att inte längrekunna få ett meningsfullt arbete. Jag tror att många har svårt att sätta sig ini vilken social påfrestning, förutom den ekonomiska, som drabbar dessamänniskor. Den ekonomiska politiken måste föras med kraft och inriktning på attge sysselsättning åt alla som vill ha ett jobb. Detta är en mycket viktiggrundtes i program. Sysselsättningsfrågorna får dock inte ensidigt bedömas medutgångspunkt i kortsiktiga ekonomiska resonemang. Naturligtvis är det riktigtatt fråga om vi har råd att låta människor gå arbetslösa människor som kanoch viU göra värdefulla insatser i samhället. Målsättningen att skapasysselsättning åt alla innehåUer emellertid också en mycket vid social aspekt. Det talas ofta om skiktning i samhället. Segregation är envanlig term, inte minst i bostadsdebatten. Den kanske allvarligasteskiktningen, eller grupperingen av människor, riskerar vi emellertid att få iarbetslivet om arbetsmarknaden utvecklas så, att den bara passar dem som intehar något handikapp, dem som är friska, dem som har en god utbildning och inteär för gamla. Vi har fortfarande i vårt samhälle kvar grupperingar päarbetsmarknaden där det endast finns män eller endast kvinnor. Det är mot denna bakgrund viktigt att lägga socialaaspekter på sysselsättningspolitiken. Arbetslivet måste utformas så att detfinns plats för alla, inte bara för en del. Även de som inte är till 100procent arbetsföra gör synnerligen värdefulla insatser i samhället. I dettasammanhang vill jag peka på att vi från sida bl. a. föreslagit attATP-avgift inte skall tas ut för äldre och handikappade. Därigenom kan deraskonkurrenskraft på arbetsmarknaden förbättras. De förändringar i arbetslivets villkor som i vårbeslutat om är viktiga insatser på vägen mot en tryggare arbetsmarknad. Deträcker dock inte att bara gå lagstiftningsvägen. Det gäUer även att skapa enbred opinion för en öppnare syn på arbetstagarens kvalifikationer. Jag har medglädje noterat att finansministern i den reviderade finansplanen har strukitunder frågan om arbetstagares villkor och möjligheter att komma In påarbetsmarknaden även om de inte är hundraprocentigt arbetsföra. Vi har väl alla med glädje noterat att, efter denkraftfulla ekonomiska politik som uppgörelsen mellan regering och mittenpartiertidigare i vår innebar, sysselsättningsutvecklingen har varit positiv. fortfarandeen tendens till att de svagare industrialiserade områdena inte hänger medi sysselsättningsutvecklingen. Högkonjunkturen kan därför komma att innebära enökad omflyttning av människor som inte önskar detta och en därav betingad ökadsocial utslagning. Det är därför, som framhålls i centerreservationen, nr 8 finansutskottets betänkande nr 25, nödvändigt att i högre grad söka avlänkaindustriexpansionen till områden där det finns outnyttjade arbetskraftsresursersamtidigt som man söker uppnå ett allsidigt näringsliv i aUa regioner. Jag vill betona att de regionala aspekterna påarbetsmarknaden hänger nära samman med frågor kring människornas trygghet i sinmiljö - kring frågorna om livskvalitet. Människan är en social varelse och harbehov av sociala kontakter. Bryter vi dessa kontakter genom en påtvingadomflyttning ställer vi stora krav på den enskilde individen. Under allmänna motionstiden aktualiserade vi icenterpartiet dessa frågor i en motion, där vi krävde attarbetsmarknadspolitiken bättre skulle samordnas med de regionala,sysselsättningspohtiska och andra övergripande samhälleliga målsättningarna.Jag vill erinra om att inrikesutskottet behandlade denna motion mycketvälvilligt och förutsatte att de regionala aspekterna skuUe få ett stortutrymme i sysselsättningsutredningen. När man läser direktiven tillutredningen blir man inte lika optimistisk om att förslag kommer attfullföljas. Jag vill dock uttrycka en förhoppning om att riksdagensrepresentanter i utredningen är beredda att medverka till en sådan inriktningav utredningsarbetet som inrikesutskottet så starkt har betonat. Så någraord om skatten! Tar man med den aktuella skatteomläggningen har detgenomförts stora förändringar i skattesystemet tre årsskiften å rad. Att dethar behövts förändringar med så korta mellanrum visar med all tydlighet attallt inte är välbeställt med vårt skattesystem. Tyvärr har man inte heller meddessa tre omläggningar kommit så mycket närmare ett bättre skattesystem. Detstår tvärtom aUt klarare att det kommer att behövas ännu en reform påskatteområdet . De två senaste omläggningarna har getts direkt anknytningtill avtalsrörelserna. Borttagandet av egenavgifterna till folkpensioneringenoch till sjukförsäkringen har ingått som viktiga komponenter. Även i övrigt harsiktet i hög grad varit inställt på att minska marginalskatten i vanligainkomstlägen. har också i huvudsak gett sin anslutning till dessaomläggningar. Men man måste också ha med i bilden att andra reformkravpå skatteområdet därmed har blivit eftersatta. De speciella insatser förlåginkomsttagarna som vi efterlyste redan i samband med den mer genomgripandeomläggningen av skattesystemet 1970 har inte kommit till stånd. Problemet medden faktiska sambeskattningen för makar som båda arbetar i eget företag harinte heller blivit löst. När förslaget att lägga om folkpensionsavgiften fördesfram erkände också bl. a. LO-ordföranden utan omsvepatt det inte precis rörde sig om någon reform för låginkomsttagarna. Men detskulle, menade , rättas till i den påföljande lönerörelsen.Glädjande nog fick också avtalen en klar låginkomstprofil. Men den glädjen hardelvis grumlats av att löneglidningen under det här året i så Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. hög gradvarit koncentrerad till exportföretag och andra storföretag, dvs. till typiskahöglöneområden, och att låginkomstprägeln därmed delvis har suddats ut. Riskenär påtaglig för att vi skall få en upprepning av detta , omskattepolitiken inte på ett bättre sätt tar hänsyn till dessa förhållanden. Det är därför nödvändigt att den skattereformsom kan bU aktuell 1976 får en klar låginkomstprofil. Det är viktigt attlåglöneproblemen och inte minst kvinnornas lönesituation ges en framskjutenplats i avtalsförhandlingarna. Men det är minst lika viktigt attlåginkomstproblemen kommer med i skattediskussionen igen. Detta ansvar försolidariteten åligger oss som riksdagsmän. När skatteutredningens förslag blir genomfört innebär det att man är tillbaka vid i stort sett samma fördelning avden direkta statsskatten som man hade skattereform. Man haralltså handlat ungefär som om man hade haft en indexregleringav skattesystemet. Därför har jag kanske litet svårt att förståfinansministerns och andra socialdemokraters indignation över kravet på att fåden principen fastslagen i skattelagstiftningen. Skyddet för småspararna mot inflationsförluster har blivitsärskilt aktueUt inför riskerna för fortsatta stora prishöjningar. Det är braatt en uppräkning av sparavdraget nu kommer till stånd. Det bör enligt våruppfattning kunna utan några särskilda utredningar och sålunda kunnabeslutas . För att åstadkomma större rättvisa mellan inkomsttagarei olika inkomstlägen är det emellertid minst lika viktigt att göra om detnuvarande avdraget i deklarationen till ett avdrag på skatten, så som vi harföreslagit i reservationen 6 A. Nuvarande utformning av sparavdraget, vilkenmajoriteten i utskottet vUl konservera, bär minst av aUt någon jämlikhetensprägel. Jag ber att få yrka bifall tillreservationerna 2 A, 3 A, 6 A och 11 A vid finansutskottets betänkande nr 25. Det är nästan så att man frestas be om ursäktför att man går upp i talarstolen vid den här sena tidpunkten, när debatten harpågått . Men orsaken är ju den debattordning som finns med de trebetänkandena från finansutskottet och skatteutskottet. Tillsammans med har jag fogat sjureservationer och ett särskilt yttrande vid finansutskottets betänkande. Detär reservationen 2 B som gäller allmänna riktlinjer för den ekonomiskapolitiken, reservationen 3 B beträffande stabiliseringspolitiska konferenser,reservationen 4 beträffande alternativa konjunkturprognoser, reservationen 6 Bbeträffande skydd för småspararna mot inflationen, reservationen 7 angåendeframflyttning av tidpunkten för momsens höjning, reservationen 8 beträffande deregionalpolitiska medlen och reservationen 9 beträffande en parlamentariskbesparingsutredning. Om jag nu avstår från att föra fram alla de fina argumentsom finns för de här reservationerna hoppas jag att det kommer mig till godofrån kammarens ledamöters sida. Många argument har ju tidigare under debattenframförts av både och . nöjer migdärför, herr talman, med att yrka bifall till samtliga dessa reservationer. Låt mig sedan bara beträffande det särskUda yttrandet, somgäUer utbyggnaden av det svenska utvecklingsbiståndets finansiering, framhållavårt principiella uttalande att det helt beror på den fortsatta ekonomiskautvecklingen i vårt land hur vi skall klara finansieringen. Därför anser viinte att det just nu behövs någon utfästelse från sida på denpunkten. Det är detta som vi har velat markera med det yttrandet. Även denpunkten har i förbigående nämnts förut i debatten. Den ekonomiska politiken, m. m. HerrJONSSON i (fp): Några synpunkter i anslutning till punkten 13i finansutskottets betänkande nr 25. Motionärer från , och moderatasamlingspartiet har föreslagit att postverket skulle erhåUa rätt att fr. o. /74 bilda en portoutjämningsfond i avsikt att fördröja en nyportohöjning. Frågan är inte ny. Både postverkets ledning och desspersonalorganisationer har visat intresse för en sådan uppläggning. I anslutning till kompletteringspropositionväcktes två flerpartimotioner i vilka hemställdes att skuUe medgepostverket den rätt man begärt att till nästföljande budgetår balansera dendel av verkets överskott för budgetåren 1972/73 och 1973/74 som inteerfordrades för att inleverera normal avkastning på det i postverketinvesterade statskapitalet. Vi hävdade att det låg i det allmännas intresse attverkets syfte med överbalanseringarna uppnåddes. Detta syfte var att förskjutaen annars nödvändig portohöjning tiU andra halvåret1975. För allmänheten och näringslivet var en sådan stabilisering av portonivånangelägen. För postverket och postservicen skulle stabiliseringen ha det godamed sig att poströrelsen tillbakagång kunde återvinnatillväxttakten på 3 å . Härigenomskulle sådana för samhället inte önskvärda försämringar i postverkets service,som en krympande rörelse kunde befaras leda till, kunna förebyggas. uttalade förståelse för postverketsframställning och för de motiv som motionärerna hade anfört men avstyrktemotionen, främst för att inte genom bifall skuUe föregripa densamlade bedömning av frågan som affärsverkskommitténs och budgetutredningensöverväganden skulle ge anledning till. När beslutade att fusionera Postbankenoch restes invändningar mot att ersättningsfrågorna då ännu varolösta. Betänkligheter framkom även mot att de lönsamma delarna -bl. a.sparrörelsen och de räntebärande postgirokontona lyftes över i den nya bankenmedan den ekonomiskt svaga poströrelsen stannade kvar. Dessa betänkligheterkvarstår och har närmast förstärkts beroende på förloppet av förhandlingarnamellan postverket och i de olika ersättningsfrågorna. Dessaförhandhngar tycks inte ha lett till ett för postverket acceptabelt resultat.Tvärtom finns det anledning att förmoda att den av postverkets ledning och personalorganisationer befarade Den ekonomiska politiken, m. m. negativapåverkan på postverkets framtida ekonomi blir realitet, med negativa följderför den postala servicen och för personalens trygghet i anställningen. Som framgår av Bilaga 4 riksrevisionsverketsinkomstberäkning till årets kompletteringsproposition B har postverket avgetten förnyad framställning om att få utnyttja överavkastningen under budgetåren1972/73 och 1973/74 i sådan ordning att nästa aUmänna portohöjning skulle kunnauppskjutas till /76. Denna postverkets framstäUning går ut påatt en portoutjämningsfond inrättas och att saldot mellan överavkastningen /73 på och det av staten täckta underskottetför /72 på , dvs. ett belopp om 49,2miljoner kronor, tillföres portoutjämningsfonden över statens driftbudget för1974/75. Vidare skulle den beräknade överavkastningen under /74tUl-föras fonden. Den sympati man kan utläsa i finansministerns skrivning iårets kompletteringsproposition beträffande postverkets strävan att utnyttjaöveravkastningarna under föregående och innevarande budgetår på ett sätt somgagnar postverksamheten infrias ju inte aUs i det efterföljandeförslaget. Den anvisade metoden med extra avskrivning kan inte vara till meranämnvärd hjälp för postverket i dess vällovliga strävan att bibehållaoförändrade postavgifter under /75. Som postverket framhållit isin framställning är den möjlighet till resultatutjämning som avskrivningar avanläggningstillgångar i och för sig kan ge helt otiUräckliga för postverketsdel. har uttalat förståelse för de strävandenfrån postverkets sida, som understöds i motionen och som går ut på attuppskjuta portohöjningar genom resultatregleringar mellanbudgetåren. Utskottet har emellertid ställt sig tveksamt till attinrätta en portoutjämningsfond "i nuvarande situation". Sommotivering åberopar utskottet att postverket får ett icke oväsentligt stödgenom den extra avskrivning på under /74 somfinansministern föreslagit i kompletteringspropositionen. Då inställer sig emellertid frågan vad utskottetegentligen menar med "ett icke oväsenfligt stöd". I verklighetenförhåller det sig så här: En extra avskrivning med minskardet statskapital postverket disponerar med samma belopp. I konsekvens härmedminskar också avkastningskravet. Det är enkelt att räkna ut med hur mycket. Omvi utgår från nuvarande normalränta, så sänks avkastningskravet av22 , dvs. med i runt tal . Det är väl att tatill överord när betraktas som en inte oväsentligförbättring av ekonomin när det gäller ett affärsverk med en budget på . Finansministerns förslag innebär således i realitetenendast en förbättring av postverkets ekonomi med ca , ochdet bör jämföras med den förbättring på ca som skulle hablivit följden om postverket nu fått inrätta en portoutjämningsfond i enlighetmed sitt förslag ett förslag som vi funnit starka motiv att understödjaför att tUlgodose samhällets och allmänhetens krav lika väl Nr 98 som postverkets och postpersonalens. Jagifrågasätter om utskottet verkligen haft klart för sig att effekten av irnai 1974 den extra avskrivningen på blir så liten.