prot · FX0916 · 1974-12-31 00:00:00 — Det visar sig att de till deyrkesmässigt arbetande fria grupperna i själva verket till en icke fastställddel skall gå tUl institutioner, myndigheter, folkbildningsorganisationer etc,som önskar anstäUa fria grupper. Hur stor del av pengarna som i realiteten kantänkas gå till fria grupper på deras egna villkor aUtså som fria grupper utanarbetsgivare - är fortfarande en öppen fråga. tänker sig tydligenatt institutionsanknytningen kommer att bli en allt vanligare form i framtiden.Detta vänder vi oss givetvis bestämt emot, liksom de fria grupperna självaockså har uttryckt sin kraftiga protest. Avslutningsvis i detta avsnitt vill jag säga attkulturrådets betänkande mycket starkare borde ha tagit itu med kommersialismen,den kommersialism som hotar att döda aU kultur värd namnet och i stället öseröver oss skräpkultur och våldspornografi. Det är betänkligt och samtidigtbetecknande att en 580-sidig utredning om kulturfrågor inte vågar ta upp dennakapitalismens kultur. Går man inte till kamp mot denna typ av lönsam kultur,hjälper det inte att man genomför aldrig så mänga i och för sig mycket lovvärdastatliga stödåtgärder på det kulturella området. Jag vill sedan övergå till att kort beröraproblemet . 1 avtalet meUan svenska staten och heterdet i § 6, att bolaget har skyldighet att,i lämplig form upplysa om nuetshändelser och orientera om viktigare kultur- och samhällsfrågor samt stimuleratill debatt kring sådana frågor. I följande paragraf, § 7, heter det vidare att programmenskall vara omväxlande till karaktär och innehåll, i skälig omfattningtillgodose olika intressen, skänka god förströelse och underhållning medbeaktande av olika smakriktningar. I radioavtalet står också då hoppar jag till § 14:"Bolaget äger av de medel, som staten uppbär eller eljestdisponerar för rundradioverksamhet, utfå det belopp som bedömserforderligt." Jag tycker att det är på sin plats att här erinra om dessaparagrafer i radioavtalet, särskilt , då man bl. a. i tidningarnasspalter intensivt debatterar tillståndet på . Det tycksråda stor förvirring bland allmänheten om vad som egentligen pågår. har debatten rört främst programverksamheten ochbl. a. den påstådda s. k. vänstervridningen. Därifrån har debatten glidit över på problemenom pengar om ekonomi - då nedskärningen av begärda anslagkommit till offentlighet i statsverkspropositionen. Och frågan ställs nu omradio och television med föreslagen medelstilldelning kan efterföljaradioavtalet. Många människor i och kanske även här i kammarenhar den uppfattningen att vi lämnar skattepengar till Radiosdriftutgifter. Det är fel, och jag anser det därför viktigt för alla att veta som departementschefen säger i årets statsverksproposition:"Televisions-och ljudradioverksamheten finansieras genom avgifter fråninnehavarna av TV- och radiomottagare. Det gäller både egnautgifter för programverksamheten, investeringar och driftkostnadersamt investeringar i vissa byggnadsarbeten för SverigesRadio. Eventuella överskott av mottagaravgiftsmedel fonderas hos för att kunna användas , då de löpande intäkternainte förslår att täcka utgifter- ." Det är bara skolradio- verksamheten,programverksamheten för utlandet och de av producerade TV- ochljudradioprogrammen som finansieras med skattemedel. har emellertid avgiftsmedel - licensmedel som det hetteförr i tiden flutit in i sådan omfattning att aUt inte förbrukas av SverigesRadio utan en stor del fonderas. Det beräknas i statsverkspropositionen att 62miljoner kronor för /75 skall fonderas. Vi hävdar att det svenska folket vore mer betjänt av atten större del av avgiftsmedlen fick användas av så attprogramverksamheten kunde bedrivas i samma omfattning som tidigare och utanytterligare kvalitetssänkning. Detta intresse bland oss radiolyssnare ochTV-tittare överensstämmer väl med de krav som har förts fram av personalensfackliga organisation jag tänker på uttalande av den 23 i dennamånad och även med uttalande av Konstnärliga ochlitterära yrkesutövares samarbetsnämnd, KLYS. De anställda vid uttrycker sin stora oroför den väntade sänkningen av programkvaUteten och risken för eventuellaavskedanden av fast anstäUd personal, men de solidariserar sig också medutomstående kulturarbetare. Och KLYS betonar att förkulturarbetarna "är en av de allra viktigaste arbetsplatserna både när detgäller kommunikation och försörjning". Man kräver vidare av både statsmakternaoch att de måste förebygga i stället för att bara följa de kulturpolitiskaverkningarna av en sänkt programnivå. Man kan inte bara slå sig till ro medatt säga att styrelse och ledning genom en orealistisk ochopportunistisk ambition själva har orsakat de ekonomiska svårigheter som företagetnu befinner sig i. Det vore ovärdigt statsmakterna att utnyttja dennakortsynthet på ett sätt som leder till svårigheter för personalen och etttorftigare kulturutbud. styrelse har givetvis också diskuteratbudgetläget och bl. a. kommenterat det på följande sätt enligt en artikel iDagens Nyheter : "Detta innebär en kraftigt minskadmedverkan av utomstående i programutbudet, och det drabbar på ett olyckligtsätt fria producenter, skådespelare, författare och andra kulturarbetare." Självfallet är vi kommunisternas sidaför att sköts på ett effektivt sätt utan slöseri och utan onödigbyråkrati. Men vi hävdar också att kulturpolitiska åliggandenskall uppfyllas och att erforderliga medel skall garanteras för detta. Viunderstryker värdet av att radioavtalet följs och att och dessmedarbetare garanteras största möjliga självständighet gentemot otillbörligpåtryckning. Tyvärr verkar det som om radioledningen inte har kunnatstå emot en del sådana påtryckningar från myndigheter, starka ekonomiskaintressen eUer kampanjen mot "vänstern" som organiserats av . De samhällskritiska programmen har blivit färre,radikala medarbetare får svårare att utföra sitt arbete, och genom enmisslyckad översynsutredning och fortsatt rationalisering har radioledningenskaffat sig ökad styrning över programverksamheten med likriktning och växandetoppbyråkrati som följd. Denna reaktionära utveckling måste stoppas. Rösterna frånverkligheten och från vardagen måste få komma fram i reportage ochteaterpjäser. Det fria kulturUvet måste ges en mer central plats. Folkligasammanslutningar och rörelser som fackföreningar, aktionsgrupper,solidaritetsorganisationer m. fl. måste speglas på ett bättre sätt. Men dettagår inte att förverkliga, om arbetsmöjligheter genom ekonomiskaåtgärder ytterligare beskärs. Det förutsattes i stället att en större del avavgiftsmedlen används i programverksamheten. Avgiftsbetalarna måste garanteras radio- och TV-program isamma omfattning som tidigare och utan fortsatt kvalitetssänkning. SverigesRadios förpliktelser såväl mot de anställda som mot alla kulturarbetare måsterespekteras. Vi kräver därför att regeringen som är den instans som beviljarSveriges Radio pengar från de fonderade medlen nu skall bevilja ytterligaremedel för programverksamheten. HerrELMSTEDT (c); Energidebatten och miljödebatten visar med all önskvärd tydlighet vad utbildning och forskning kommer attkräva framöver. "Energiområdet är ett område där väsentligt ökadeforskningsinsatser kring alternativa energikällor och konsekvenserna av ettenergisnålare samhälle måste klarläggas. Den nu aktuella energikrisen kan sessom första ledet i en utveckling, vilken endast ett fåtal för bara något årsedan förutsåg. Den vitala betydelse detta har för samhället fordrar ökadeforskningsinsatser." Det är ett citat ur den forskningsmotion som centerpartietoch har väckt och som i stort mynnar ut i krav påtilläggsdirektiv till sittande utredning om forskningens dimensionering, mål,inriktning och finansiering. Vi menar också att bör få ett förstärktinflytande över prioriterings- och planeringsfrågor när det gäller forskningen.Jag skall nu inte gå närmare in på dessa frågor det blir ju tillfälle attåterkomma till dem senare under . Ett högt utvecklat industrisamhälle kräver myckel av såvälgrundutbildning som utbildning på högre nivåer. betydermer och mer, och jag viU redan nu slå fast hur viktigt det är att möjlighetenhärtill anpassas till de behov som finns i skilda regioner. Vi väntar t. ex. påförslag om yrkesteknisk högskoleutbildning, vilken i högsta grad börlokaliseras med hänsyn till näringsstrukturen. U 68 har ju framlagt förslag somväntas bli omsatta i proposition inom en inte alltför avlägsen framtid. Ett läneller en region med kraftig dominans av yrkesverksamma inom en vissindustrigren bör ligga högt på prioriteringsstegen när det gäller yrkestekniskhögskoleutbildning inom denna sektor. Det gäller i detta sammanhang människormed i förvärvslivet och ofta med familjeansvar, vilket gör att de ärhårt bundna vid bostadsorten. Önskemålet om yrkesteknisk högskoleutbildninglokaliserad till , vUket framförs i en flerpartimotion , skallses mot denna bakgrund. Jag tänker i huvudsak ägna mina minuter åt det, så attsäga, grundläggande i utbildningsväsendet, nämligen . Det är väl få samhällsfunktioner som röntstörre uppmärksamhet än skolväsendet. Detta gäller praktiskt taget hela vägenfrån lågstadiet i till universitet och högskolor. Det är i och försig inte att förvåna sig över, eftersom vi haft en mycketomfattande reformverksamhet på utbUdningsområdet där många gamla invandametoder och synsätt har lämnats därhän och nya vägar beträtts både vad detgäller inriktning, metoder och organisation. Det är väl helt klart att en delav det som övergivits hade varit till fördel att ha kvar, liksom att en del avdet nya inte alltid visat sig hålla måttet. Den erfarenheten har vi nu måhändaskaffat oss. Man har anledning och rätt att rikta en viss kritikmot skolväsendet, men jag tycker att mycket i de senare årens skoldebatt varitalltför negativt. Jag tvekar inte när jag säger att kritiken i något fall tilloch med varit destruktiv. Men det har kanske också varit på det sättet att manfrån ansvarigt håll lyssnat för litet även på den kritik som ändå försökt angekonstruktiva lösningar. Visst har vi fått utredningen om skolans inre arbeteefter många motionsframställningar, inte minst från centerhåll, och vi har fåttden s. k. (skolan, staten och kommunerna), och det finnsanledning hoppas att det från dessa bägge utredningar skall komma förslag tillarbetsmetoder som ger det välbehöv-Uga lugn i skolan som i hög gradsaknas. Jag hoppas också att vi skall få förslag som ger kommunerna störrerörelsefrihet när det gäller skolorganisationen; det skulle säkert hälsas medstor tillfredsställelse. Utbyggnaden av och i viss mån ocksågymnasieskolan har skett med en härd central styrning och med riktlinjer somhaft till följd att vi fått de många stora skolenheter som vi har. Det äraUmänt omvittnat att en av de avgörande orsakerna till de svårigheter ochproblem som finns i skolan är att söka i de stora enheterna. som vifått en obligatorisk skola har vi haft en samhällsomdaning med enkoncentration av människor som . Vi har fått ett alldeles förteoretiserat högstadium med tanke på att alla ungdomar upp tUl 1 skallhänga med. Till detta skall läggas de stora klasserna med upp tilloch över 30 elever. Det är fråga om resurser, säger man frånregeringshåll. det ärklart, men det är också fråga om att få en skola som fungerar. Alla inom skolanverksamma är helt eniga om de stora undervisningsgruppernas negativa inverkanpå hur eleverna upplever tillvaron i skolan. En ordentlig inventering avkostnaderna för en kraftig sänkning av gruppstorleken borde ske. De summor somcirkulerar i debatten är alldeles för höga. ÅtskUliga klasser är redan mindreän 30. Med en minskning till betydligt under 30 minskas också behovet avspecialundervisning och det är ingen brist på lärare. Att bereda arbetslösalärare sysselsättning är i och för sig en viktig uppgift. Jag har en känsla av att det finns ett större gehörför kravet på bevarande av de mindre skolenheterna än för endast några årsedan. När vi förfäktade den meningen hette det att det var att strida mot enobeveklig utveckling, där ingen tycktes ha riktigt klart för sig vem somstyrde. Enda sättet att på ett naturligt sätt skapa underlag för de mindreenheterna är att skolorganisationen blir den betydelsefulla del av den totalakommunala planeringen som den skall vara. Det är bl. a. därför det är såviktigt att ge kommunerna större rörelsefrihet vid användande av de samladeskolresurserna. Att stärka underlaget för de många låg- och mellanstadieskolorrunt om i landet, som är nedläggningshotade på grund av elevbrist, bör vara enav de större uppgifterna med tanke på den skolsociala och allmänsocialafunktion dessa skolor har. höstriksdag anvisade över tilläggsstatför innevarande budgetår för speciella insatser i kommuner med stora problem idessa avseenden. Detta avsåg främst storstadsområden och kommuner med mångainvandrarbarn. För att öka möjligheterna att bevara mindre skolor också i andrakommuner yrkade på ytterligare under det nu löpandebudgetåret; kommunerna borde kunna planera medhänsynstagande tUl denna möjlighet. 1 en partimotion till årets riksdagfullföljer vi detta krav och föreslår att det utöver regeringens förslag förkommande budgetår beviljas i syfte att skapa bättreförutsättningar för mindre undervisningsgrupper och för bevarande av de småskolenheterna. Som jag nämnde tror jag det finns ett nytänkande när det gällerjust de mindre enheternas betydelse, och inom många kommuner har man tänkt om.Jag tror det behövs extra insatser av det slag vi föreslår medan man ikommunerna söker de vägar som måste till för att klara det här. Mot bakgrund av att alla ungdomar upp till har enobligatorisk skolgång och med tanke på den teoretisering som präglar vårgrundskola har det ofta talats om nödvändigheten av mera praktiska inslag föratt därigenom öka den studiemotivation som måste till för att eleverna skall finnamening i skolarbetet. Det talas mycket om detta, men görs egentligen ganskalitet. Är 1972 tog vi från upp detta i en motion, vilken bifölls av enenig riksdag. Något konkret resultat har knappast kunnat skönjas från dettariksdagens ställningstagande. Kanhända är det , det lämnar jagdärhän. Vi återkommer med förslag på mera konkreta åtgärderför att få en bättre balans mellan teori och praktik i högstadium,som en försöksverksamhet. Jag skulle vid det här tillfället vilja beröra ettverkligt konkret exempel när det gäller praktiskt inslag i grundskolanshögstadium. Detta tas upp i en motion från vårt håll . Vi menar attmöjligheter borde ges för alla elever i nian till en veckodags verksamhet ute iarbetslivet. Genom en sådan kontinuerlig praktik skulle eleverna få en godinbUck i yrkeslivet, som den veckodagen de är ute i arbetslivet bordebli den omväxling som jag tror många ungdomar behöver för att få en merapositiv inställning till skolarbetet i sin helhet. Det är ju detta vieftersträvar. Jag är väl medveten om att ett sådant system är förenatmed både organisatoriska och andra praktiska problem. Ingen skall tro någontingannat. Att det måste till en ändring i timplanen är helt klart. Vilka ämnen somskall ge vika är en fråga. Det är vidare uppenbart att om detta skall varamöjligt att genomföra i den försöksverksamhet som det i så fall skulle blifråga om, viU det till ett väl utvecklat samarbete mellan skolan, näringslivetpå orten, de fackliga organisationerna etc. Jag tror dock inte att dessaproblem är oöverkomliga. Jag vet också att det finns skolledare som är mycketintresserade att få starta en sådan här försöksverksamhet. Undersökningar hargjorts vid en högstadieskola i min hemkommun, och det har visat sig attelevintresset för det här arrangemanget är mycket stort. Alla talar om att det finns stora brister i skolväsendet,och de flesta skjuter in sig på högstadium. Jag tror också attmycket av orsaken till oron i skolan finns här. Det har jag framhållittidigare, och det har många andra gjort, inte minst från den här talarstolen.När man riktar kritik mot skolan tycker jag att man också skall försöka angevägar som kan antas leda till förbättringar. Det är det jag försöker göra meddessa funderingar. Jag tror inte vi klarar det med mindre än att vi tar ettordentligt tag så att eleverna märker att det blir en förändring i derasvardag. Det är ju denna så många upplever som påfrestande och omotiverad. Avslutningsvis vill jag bara konstatera den enighet sompräglat de större skolreformerna som genomförts. Vi har lika litet somtidigare från vår sida anledning att ifrågasätta den nioåriga obligatoriskaskolan. Vad vi däremot känner ett utomordentligt starkt behov av är att försökabidra med lösningar på de problem som finns. Det vore dumt att förneka attproblemen finns. Jag är övertygad om att den inställning till skola ochutbildning som ungdomarna får i i hög grad följer dem genom livet.Det gör behovet av en väl fungerande grundskola så mycket större. Under detta anförande övertog fru tredje vice talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. FruSUNDBERG (m): Efter gårdagens ekonomiska debatt kan det varalämpligt att erinra om forskningens betydelse för ekonomisk tillväxt. Under1950-och 1960-talen stimulerade tillväxt och forskning varandra till nytta förbåda. I den forskningspolitiska debatt som då fördes ansågs det självklart att itider av vikande konjunktur satsningen på forskning och utveckling borde ökaför att häva ett ekonomiskt stillastående. har som ytterligare målsättning för forskningtillkommit kravet på stigande Uvskvalitet. Begränsade resurstillgångar,okontrollerad befolkningstUlväxt, miljöförsUtning och hungerkatastrofer hargjort oss medvetna om nödvändigheten av att vidga forskningsuppgifterna för attvi skall kunna fylla vårt globala ansvar. I går lade regeringen fram ettstimulanspaket på . I satsas totalt 2,5 miljarderpå forskning och utvecklingsarbete, varav staten anvisar ca 1,4 miljarder. Detinnebär att av vår bruttonationalprodukt går tillforskning och utveckling. revisorer har i sin granskningspromemoriaangående forskningen betonat angelägenheten av att vi kan mäta effekten av demedel vi satsar på forskning. Därtill lär få återkomma. Men tillsvidare får vi använda de metoder som står oss till buds. Resultaten är inteuppmuntrande. Vi kan konstatera att antalet patentansökningar fortsätter attgå ner. Nyetablerande och nyföretagande står på en oroväckande låg nivå.Frågan blir då naturlig. Ger vi kreativa begåvningar alla de möjligheter debehöver för att kunna utnyttja sin kreativitet oss alla till gagn? Eller med andra ord; Härden socialdemokratiskautbildningspolitiken med sin inkompetenskult försämrat förutsättningarna ochsjälva grunden för vår framtid forskning och utveckling? Att förändra samhället har alltid varit ett avsocialdemokraternas mest angelägna mål. Går vi bakåt i tiden finner vi attsociologen hävdade att staten genom kunskapsdistributionkunde förändra samhället i önskad riktning. Vår regering har tUl stor del glömt bort distribution avkunskaper eUer kanske nu ansett dem mindre viktiga och låtitandra övergripande mål forma vår utbildningspolitik. Ett alltmer komplicerat samhälle har vuxit fram omkringoss. För att kunna fungera ställer det ökade krav på medborgarna krav påutbUdning. Men de ansvariga i vårt land greps under ekonomiskt godatider av en sådan kvantitativ hunger efter utbildning att man i tider avstigande bruttonationalprodukt inte stannade upp för att se i vad månkvaliteten skulle kunna upprätthållas. Fru talman, man beskyller ibland moderata samlingspartietför utbildningspolitisk svartmålning. Jag ber, färgsätt inte följande lillakatalog eftersom det då är verkligheten som ytterligare mörkläggs. Det är intedetaljerna jag vill åt även om moderata samlingspartiet på punkt efter punkthar velat hävda kvalitetsaspekten - men fram stiger en helhetsbild av hur manfrån socialdemokratiskt håll motarbetar de egenskaper som är nödvändiga förframåtskridande, ekonomisk tillväxt, kulturell verksamhet och internationellförståelse. Kravet på kunskaper om vår historiska och kulturellabakgrundsmiljö finns inte med i läroplan det räcker enligt denmed orientering om förhållandena. Vi anser detta bädda för kultureU utarmning. Förmåganatt uttrycka sig i tal och skrift på svenska försämras alltmer. Är det att undra på när uppsatsskrivning med dessmöjligheter till fantasi, kreativitet och personlig språkbehandling ersätts avuppgifter av refererande och sammanställande karaktär till främjande avlikformighet? Kunskaperna i främmande språk är nu så grunda att de icketillåter konsumtion av annat än schlagertexter på främmande språk. Är det att undra på när man medvetet tog bort kraven påkunskap om språkets uppbyggnad - dess grammatikaliska grund? Majoriteten av de ungdomar som lämnar läserenligt litteraturutredningens betänkande aldrig frivUUgt en bok. Men är det att undra på när läsningen i skolan styckatssönder i småbitar. Nyintagna tUl teknisk högskola saknar i vissa fall förmågaatt lösa matematiska problem som hör hemma på grundskolenivå. Men i skolanhar färdighetsträningen skurits ned till ett minimum. Universitetslitteraturen har alltmer övergått tillkompendieform de studerande saknar förmågan att kritiskt sovra. Är det att undra på när överkurser och bredvidläsning hörtill undantag i undervisningen? Detta är resultat som ytterligare förvärras införkonstaterandet att inte heller regeringens satsning på social fostran harlyckats. Våra elever vantrivs mer i sin skola än andra länders, enligtinternationella undersökningar, och efterfrågan på utbildning sjunker. Min uppräkning vore alltför ensidig om jaginte nämnde det förnämliga med vår nya skola; barn med alla tänkbara former avhandikapp tas om hand och ges utbildning. Men i övrigt: Den övertro på statlig verksamhet somkännetecknar svensk socialdemokrati har tyvärr fått sprida sig tillutbildningsväsendet. Tvivlar någon på att vi hade nått bättre utbildningsresultatom vi på ett rimligt sätt hade stimulerat alternativa skolformer? Nej, omskolor under olika huvudmän fritt hade fått konkurrera och stimulera såvälelever som varandra och genom generösa statliga bidrag varit tillgängliga föralla som så önskade, då hade vi haft en annan utbildningsstandard i vårt land. Jag vill gärna mot bakgrund av vad anförde omvår syn på den nya individualismen tillägga, att värt tal om denna inte är ettförespråkande av den starka människans rätt att hävda sina egoistiska intressenpå de svagares bekostnad. Det är tvärtom. Vad vi vill sträva efter är atttrygga den vanliga, svaga människans rätt att bli starkare. Det är bra attolika hjälpbehov tillgodoses, men att de hjälpbehövande på det sociala planeteller inom utbildningsväsendet blir fler och fler är inte något bevis för attsamhället är ett högutvecklat välfärdssamhälle. Och det är tyvärr inget tvivelom att många av de sociala och utbildningspolitiska problem vi brottasmed är resultat av samhällets egna åtgärder och underlåtenheter. Det är intesocialt reaktionärt att arbeta för att just den vanliga, säg gärna svagamänniskan - svaga är vi ju nästan allesammans, om vi lämnas åt oss själva -skall vinna ökat oberoende, större frihet att bestämma över sig själv, sitteget liv och sina egna tillgångar och också sin egen önskan om utbildning. Vi kan konstatera en nedgång i antalet vuxenutbUdade inom den kommunalavuxenundervisningen som är nästan oförklarlig, mellan på tvåår. Tillströmningen av de elevkategorier som den kommunala vuxenutbildningenenligt beslut ursprungligen syftade till att nå är minimal. I stället fylls den ut tUl en del av AMS-elever. Nära 60procent av de vuxenstuderande i den kommunala vuxenutbildningen utgörs avAMS-elever. tUlhörde samtliga som fick grundskolekompetens deAMS-utbildade. Av årets statsverksproposition framgår att man inom AMSräknar med ett nästan oförändrat utbildningsutbud till ungefär 1 30 000 eleverunder kommande budgetår. 1 miljard kostar denna utbildning, och då rör det sigtill huvuddelen om utbildning av redan utbildade, dvs. Hela vårgrundskola och gymnasieskola kostar tillsammans något mindre än 6 mUjarder.