prot · FX0965 · 1974-12-31 00:00:00 — Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill utskottets hemställan på samtliga punkter. HerrHERNELIUS (m): Låt mig till att börja med säga att det,efter sammanfattande, koncisa skildring av läget i världen,bara är att konstatera att hennes inlägg var ett varningsord - ettvarningsord väl värt att lyssna till, väl värt att begrunda och väl värt attbeakta, inte bara i riksdag utan också i andra beslutandeförsamlingar. Här hemma har man ofta lätt att glömma bort att det finns envärld utanför , att det finns någonting utanför våra gränser. I detta skede av debatten finns väl ingen större anledningatt återge oUka statistiska uppgifter eller nya vittomfattandefaktabeskrivningar. a. har i den delen gjort en utomordentliginsats med sin presentation av råvaruproblemen . Det ärsant som det står i en förträfflig rapport från tUl FN:s ,publicerad : statistik blöder inte. Men det är människorna bakomstatistiken som blöder. Jag skaU därför, herr talman, nöja mig med att bararäkna upp några fakta: att en fjärdedel av aUa människor som någonsin har levatär vid liv , att omkring består jordens befolkning av mellan 6och 7,5 miljarder människor att jämföras med 210 miljoner vid födelseoch 1 miljard , attantalet analfabeter aldrig varit så stort som , att enhalv miljard människor kan anses som undernärda. AUt dettaär hämtat ur nyssnämnda rapport. Svenska insatser kan i denna situation inte i den delenbli annat än marginella, och vår främsta uppgift blir naturligtvis att vi iinternationella organ och internationella sammanhang fyller vår funktion attvara pådrivande, att verka för insikt om problemens gigantiska karaktär ochnaturligtvis att själva göra vad på oss ankommer. Jag tror inte vi kan anklagaoss i någon av dessa delar. Den intressanta frågan är väl närmast, om detsvenska biståndet kommer tiU riktig användning och om vi av varie krona får utvad vi borde. Det är väl därom debatten delvis har rört sig och delvis kommeratt röra sig. Möjligen är det så, att uppdelningen av vår u-hjälp imultUateralt bistånd, i bUateralt bistånd, i katastrofbistånd och bistånd iandra sammanhang numera visar sig vara något förlegad. Kanske kommer inte minstden extra generalförsamling som pågår i att föra fram nyaproblemställningar tiU debatt och övervägande. Jag tror det blir så. I awaktanpå det viU jag gärna instämma i vad sade, att vi borde kraftigtöka vår multilaterala insats, även om det skulle ske på bekostnad av denbilaterala insatsen . Jag tror att vi därmed gör den allmännainsats, som man kanske har rätt att begära av oss, på ett bättre sätt än om visjälva skuUe handlägga den för stora delar av det alltmer ökande behovet. Jag tror också att våra administratörer och tekniker ibiståndsrörelsen ute i världen hittUls har utfört ett utomordentligt gottarbete. Jag anser att de är värda högt beröm för sina insatser. Enstakamissgrepp har väl inte kunnat undvikas - det hör tUl spelets regler - men debör inte belasta det hela. Jag tror också att till nu den svenskabiståndspolitiken i betydande delar har varit inriktad på ett rätt sätt. Orosmoln finns - några belystes i en interpellationav fru - i form av en alltmer konstaterbar obalans i fråga om denbilaterala hjälpen. Utskottet har fått del av planeringsramar för denärmaste åren - tUl intet förpliktande för någon och strängt förtroliga. Jagkan självfallet inte yppa innehållet i dessa, men jag kan säga så mycket somatt obalansen knappast synes komma att förminskas, om dessa ramar förverkligas.Denna obalans tar sig uttryck i att vissa regimer favoriseras och att andrasätts på undantag samt i att de kriterier som kommer till användning inte är desom jag tror att vi egentligen har samlats omkring, nämligen att hjälpa fattigaoch behövande, att stimulera tiU hjälp och att göra detta utan rancuner i detena eller det andra avseendet. Kanske dagens debatt innebär en tankeställare i detavseendet. Jag skaU ta några exempel. är ett av världensfattigaste länder. Bruttonationalprodukten torde ligga på högst inemot 400kronor per invånare. Få länder, om ens något land, torde ha en så lågmedelinkomst. Men den är påfallande njugg mot detta landtrots att svensk hjälp av tradition går tiU landet och av allt att döma lämnasi effektiva former. I motionen 278 har under åberopande av förhållandena iEtiopien yrkats på 50 mUjoner kronor från i stället för 40 miljoner somregeringen föreslår. Jag yrkar bifall tUl reservationen 3 med instämmande idetta motionens yrkande. är det sant att det råder politisk oro i Etiopien.Händelseutvecklingen är svår att bedöma - förhåUandena där skiftar från dagtiU dag. Så sent som kunde vi läsa ett telegram som kanskevar mera oroande än lugnande. Men i sådant fall är det lätt gjort att liksomskett i fråga om andra länder kasta om inriktningen på biståndspolitiken, attawakta utvecklingen eller att gå tiU väga på annat sätt. Det hindrar intemotionskravet och yrkandet i reservationen 3. Ett annat exempel är . Om principen att fattiga länderskall ha företräde framför icke fattiga länder borde stå högt i frågaom svenskt bistånd men knappast . Där föreslår regeringen trots detta ettfrån tiU höjt bistånd. Denna höjning är svårbegriplig liksom anslaget tiU Cubaöver huvud taget. Bruttonationalprodukten beräknades 1970 vara ca 1 500 kronor.Nu lär den, som anförts från denna talarstol, vara inemot ,långt över vad som gäller i många andra länder. får dessutom mycketrikliga biståndsmedel från , främst . Beloppen ärokända, men man vet att talen är höga. Vi minns ju det nära sambandet i vissapolitiska kriser, framför allt 1962 då på ön lät installeraraketbaser riktade mot och då existensen av dessa baser förstunder förnekades i FN men sedan medgavs. Tvisten kom att lösas. VUka är då skälen för detta bistånd? De är uppenbarligenpolitiska och på sina håU är skälen sympatier för den stat som år 1959proklamerade sig som marxistisk och leninistisk. Men skaU sädana synpunkterligga tiU gmnd för svensk u-hjälp? Dessutom mäste man konstatera att den ekonomiskasituationen kraftigt har förändrats tiU fördel.Sockerpriset har stigit från i ett bottenläge är 1967 tUl 252 öreper kUo. Jag skaU ge några siffror. Ar 1964 hade en produktion på 4 råsocker.Därav exporterades 4 . Priset i västeuropeisk hamn cif var 73 öreper kUo. Ar 1967 var samma siffror 6 i produktion, varav 5 683 000ton exporterades. Priset var då . producerades 5 ochexporterades 5 . producerades 5 mUjonerton och exporterades 4 . Är 1974 beräknar manpreliminärt att exporten blir tUl ett genomsnittspris av 250öre. Dagspriset är som sagt . Men observera att när jag nu nämner priset syftar jag barapå den del av råsockerexport som säljs utanför de avtal som kan finnasmed den 24 aprU 1974 öststaternaoch som tUl innehållet är okända och svåra att bedöma. De torde i varje fallinnebära att inte hela världsmarknadspriset uttas. Det uttas som bekant avryssarna i fråga om oljan, men jag är inte säker på att det sker i fråga områsockret gamla obligationer från tUl kan naturligtvishindra det. Om man utgår från att 2 mUjoner ton av Cubasråsockerexport säUs tUl världsmarknadspriserna har bara dessaexportlikvider stigit från tUl 2,1 miUarder kronor ,och beräknas värdet tUl . Är då, ,åberopade behov av valutor aktuellt för svenskt bistånd? Att är angeläget om svenskt bistånd är uppenbart. Detanses vara en knapp i knapphålet i förhållandet tiU , och det ärdärför man är så angelägen. Men är det ett svenskt intresse att fortsätta dettabistånd? Borde inte, såsom yrkas i motionen 278, anslaget tUl snarastmöjligt överföras till verkligt behövande länder samt tUl u-hjälps-forskning?De som vUl förorda regeringens förslag måste göra klart för sig om i dagär ett u-land eller inte i detta ords egentliga mening. Så, herr talman, några ord om . Även där kanjag koncentrera mig, eftersom så mänga talare redan varit inne på den frågan. Utöver de många sakliga och tekniska invändningar som framförts,inte minst av , bör också än en gång understrykas att denekonomiska sluträkningen för är helt okänd. Att det ärfråga om 600 miUoner kronor penningvärde är klart. Men det bör intedöljas för att pessimister som sysslat med detta redan talar omkostnader på upp tiU 900 miUoner kronor innan projektet är förverkligat. Dåblir det, herr talman, knappast fråga om bistånd i vanlig mening utan om enåteruppbyggnad efter krig, aUtså ett slags krigsskadestånd. Men harveterligt inte deltagit i kriget i eller varit krigförande på sådantsätt eller på den sidan att vi skulle behöva åta oss ett skadestånd av dessadimensioner. Ansvaret för förödelsen i ligger som bekant på annat håll. tycks viss tvekan råda inom regeringen. Trots denretorik som utvecklats vid statsministerbesök och på banketter i Arvsfurstenspalats tycktes även statsminister ha svävat en smula på målet när han isitt tal till sin kollega från uttryckte att projektet "ännu kommeratt kräva så många förberedelser och studier". Det är välbetänkt att mantvekar. Det kanske rent av vore önskvärt att man vid lämpligt tillfälleöverlämnade en fortsatt projektering till nordvietnameserna som då kunde dranytta av de kanske hundratals miljoner som nedlagtpå projektet. Sedan har som ett skäl för att projektetskall fullföUas anfört att nordvietnameserna själva vUl ha denna anläggning ochdetta område iscensatt. Hon har i sammanhanget åberopat ett uttalande avriksdagen. Ja, , det är riktigt att sagt så, menskillnaden när det gäller det här åtagandet - som än så länge är mera teori änverklighet - är att riksdag, såvitt jag vet, aldrig bundit sig för attav biståndsmedel nu eller summor av dennastorleksordning, alltså mellan 600 och 900 miUoner kronor, skall bindas förNordvietnam. Det är ju den stora och avgörande skillnaden. Det finnsveterligt inget beslut om detta. Om regeringen nu binder sig för ett sådantbeslut har den gjort ett ställningstagande som, såvitt jag förstår, icke harförankring i något ståndpunktstagande beträffande storleksordningen.Det är ju en annan sak om man vUl tUlgodose önskemål beträffande varubistånd påett tiotal miUoner kronor eller beträffande ett sjukhusprojekt på 40 miljonerkronor. Det är naturligtvis riktigt att man i sådana fall eftersträvar atttillgodose mottagarlandets önskemål. Men om mottagarlandets önskemål når upptiU dessa dimensioner och därtill synes vara fotade på så lösan grund, då finnsdet anledning att överlägga och överväga innan man binder sig härför. Det talas i det särskilda yttrandet nr 1 omatt man vid uppgörandet av planeringsramar för framtiden bör undanröja ellerförminska den redan förefintliga obalans som jag talade om. Det ärviktigare, för att citera från ett tidigare tiUfäUe, att"se mera tiU människorna än tiU regimen". Det får inte kunna sägasatt vi lämnar vissa människor därhän, att vi låter dem hungra och svälta,därför att dessa utan att tiUfrågas har en regim som inte överensstämmer medden allmänpolitiska målsättning. Det kan inte heUer godtasatt biståndsmedel går till länder och folk som uppenbarligen i jämförelse medandra länder icke är i ringaste behov därav. Då har man rätt att tala om enobalans, då har man rätt att tala om felaktighet i fördelningen av dessabUaterala medel. Människorna före regimerna detta borde vara vårt valspråkinför den kommande planeringen av det svenska biståndet. den 24 aprU 1974 HerrMÅBRINK (vpk): Den portugisiska fascistdiktaturen har underår 1973 tUlgripit alltmer bestialiska former av terror mot civilbefolkningen ikolonierna. Avrättningar av barn, kvinnor och åldringar, tortyr, napalm ochkemisk krigföring är de metoder som fascisterna i använder mot enbefolkning, som kräver slut på slaveri och rätt till självbestämmande.Portugals fascistdiktatur begår emellertid inte bara skändligheter i sinakolonier. Man bedriver dessutom en propaganda i olika länder för att försökarättfärdiga sin terror. Från i har exempelvisigångsatts en propagandadrive, där man t. o. m. går så långt att bilder, somvisar stympade angoleser, människor som stympats av de portugisiska mUitärerna,presenteras som ett verk av koloniernas befrielserörelser. I detta sammanhangbehöver jag bara nämna de präster som lade fram en dokumentationgällande enorma grymheter mot koloniernas befolkning. Trots portugisernas ökade brutalitet har intemotståndsviUan hos befolkningen och koloniernas befrielserörelser mattats.Tvärtom har kampen mot fienden ökat och nya framgångar noterats. PAIGC:saktivitet har lett tUl att har utropats till självständig statoch hittiUs erkänts av ett 80-tal stater, dock inte av . I Angolanoteras framgångar under befrielserörelsen ledning. Läget är detsamma iMozambique under ledning av FRELIMO. Inte minst omvittnades detta när den biståndspolitiskautredningen den 24 aprU 1974 detta årbesökte exempelvis och , där vi bl. a. sammanträffade med representanterför befrielserna. Även presidenterna bekräftadebefrielsekampens ökade aktivitet under MPLA:s, FRELIMO:s och PAIGC :s ledning. Men vad som också starkt betonades under dessa samtal varbetydelsen av att den internationella solidariteten och hjälpen under nuvarandesituation intensifierades. I de områden som befriats i kolonierna bedriverbefrielserörelserna en social och politisk verksamhet. Analfabetismen äroerhört hög, och befrielserörelserna har lagt upp ett stort undervisningsprogram.Genom ökade brutalisering gentemot civUbefolkningen krävs ökadeinsatser på sjukvårdens område. Mediciner, sjukvårdsmateriel,undervisningsmateriel, transportmedel osv. är befrielserörelserna i stort behovav. Det ökade internationella stödet är även viktigt förländer som och . En fuUständig befrielse av kolonierna innebärockså för dessa två länder en snabbare utveckUng socialt och ekonomisktsamtidigt som rasistregimerna i och snabbare kan avlägsnas. Enligt förslagen i utrikesutskottets betänkande nr 3kommer att öka stödet tUl befrielserörelserna. Det ser vi naturligtvissom någonting positivt. Men vi från vpk anser att den föreslagna ökningen inteär tillräcklig. Vi begär i vår motion nr 399 att anvisar 25 mUjonerkronor tUl vardera MPLA, PAIGC och FRELIMO. Befrielserörelserna är i behov avoch kan på ett mycket tillfredsstäUande sätt placera ett betydligt störreanslag än det nu föreslagna. har sagt att de västeuropeiskaregeringarna bör utöva påtryckningar mot för att förmå landetsregering att förhandla med befrielserörelserna. Det bästa sättet att åstadkommadetta är enligt vår mening att ökar stödet till befrielserörelserna menockså att den erkänner den självständiga statenGuinea-Bissau. Det är något av ett hyckleri att den svenska regeringenfortfarande vägrar att erkänna . Det finns en bred opinion ilandet för ett erkännande . Det är alltså ingen anledning för regeringen attta hänsyn tiU svenska storkapitaUster och vissa reaktionära grupperingar i dethär landet. I vår motion nr 399 begär vi förutom ökade anslag tillbefrielserörelserna att en större kontantsumma betalas ut. Vi har ansett ochanser fortfarande att SIDA tUlämpar en viss förmyndarprincip gentemot demottagande befrielserörelserna. Jag skall inte göra detta till en stor fråga. Jag tror detviktigaste är att biståndet ökar och att man tillgodoser befrielserörelsernasönskemål beträffande utformningen av biståndet. Däremot finner jag i nuvarandeläge en annan fråga vara väsentlig när det gäUer utvecklingen i södra i kolonier. Det bör slås fast att inte skulle klarakrigföringen i kolonierna utan NATO:s stöd och utan och Västtysklandsvapenleveranser och bidrag. Men kan dessutom upprätthålla brutalitetengenom den internationella kapitaUsmens investeringar i och i desskolonier. I denna verksamhet deltar den svenska kapitalismen tiUsammans med andra kapitalistiska stater i exploateringenav koloniernas naturfyndigheter. etablering i samarbete med inhemskt kapital iLisnavevarvet och textilfabriker är några exempel på svenskt kapitalsdirekta stöd tiU den portugisiska diktaturregimen. Ett annat jätteföretag,, säUer terränggående fordon, som används av de portugisiska kolonialherrarnai krigföringen mot befolkningen i kolonierna. När arbetarna i dessa företag strejkar för högre löner ochmännisko-värdigare arbetsmUjö, drar sig svenska företagsledare inte för attanvända sig av portugisisk polis och militär för att slå ner arbetarna. Vi har nämnt två ansikten i internationellafrågor. Vi har å ena sidan stöd till sociala befrielserörelser och åandra sidan svenska kapitalisters deltagande i förtrycket och utsugningen avkoloniernas befolkning. Trots det internationella kapitalets stöd tUl ärvi emellertid övertygade om att folket i kolonierna kommer att gå segrande urkampen. Detta är och andra imperialistiska rövarintressen klart medvetnaom. Det gäUer nu att förhindra en fullständig befrielse av kolonierna. SkuUebefrielserörelserna segra innebär detta att imperialisterna, som nuexploaterar koloniernas naturfyndigheter, berövas dessa möjligheter. För attförhindra en sådan situation använder sig imperialisterna av olika, mer ellermindre raffinerade, metoder. Ledaren för PAIGG, , mördades brutalt. Manhar gjort ett flertal misslyckade försök att även ta livet av ledarna förFRELIMO och MPLA. En annan metod, som man tror skaU kunna förhindra en socialfrigörelse, är den s. k. nykoloniala lösningen. Den portugisiske generalen den främste förespråkaren för den metoden. Han tror sig med en sådan lösningfå till stånd en viss självständighet i kolonierna, medan ekonomin ochnaturfyndigheterna som hittUls kvarstår under imperialisternas kontroll. ,m. fl. stater arbetar nu febrUt för att nå en sådan lösning. Manskaffar fram grupper och enskUda personer i kolonierna som är villiga att gåimperialisternas ärenden. Man förser dem med vapen och de får genomgå träning imilitär drill. Mönstret känns igen från andra länder, exempelvis Indokina.Meningen är att få angoleser att slåss mot angoleser. En sådan utveckling av kolonialkrigen finns det allanledning att se upp med. Faran bör också uppmärksammas av den svenskaregeringen, som i olika internationella organ måste ta upp denna fråga.Regeringen måste även ta konsekvenserna av sitt fördömande av den portugisiskafascistregimen och förbjuda svenska företag att investera i och desskolonier. 1 motion nr 658 föreslår vpk att riksdagenskall anslå tUl den eritreanska befrielsefronten . Utskottet awisar detta yrkande med motivering att FN:sresolution angående grunderna för bistånd tUl sociala befrielserörelserinte är tiUämplig när det gäller . Vad jag kan förstå av detta så får svenskt statligt stödtUl befrielserörelsen inte komma i konflikt med den folkrättsliga regeln att ejingripa i en annan stats inre angelägenheter. En sådan konflikt behöver inteuppstå i de fall då FN entydigt har tagit stäUning mot förtryck av 5 protokoll 1974. folk someftersträvar nationell frihet. Jag viU hävda att FN tagit ställning för , men attden reaktionära regimen i brutit mot FN:s beslut. Problemet är inte så enkelt som utrikesutskottet försökergöra det tiU. Det handlar inte om "provinsen" , som kejsarenoch hans korrumperade ministrar i kallar den. Det är heller inte såenkelt, som det på annat håll sägs, att är samma problem för Etiopiensom det skuUe vara för om skulle kräva att få bli självständigt. har varit en italiensk koloni ,men erövrades av engelsmännen 1941. segrarmakter, ,, och tillsatte en kommission med uppgift att lösafrågan om framtida ställning. Då denna kommission misslyckades hänskötman Eritreafrågan tiU FN, som i sin tur tUlsatte en ny kommission bestående avBurma, , , och . Då inte heller denna kommissionkunde enas lade och ytterligare 13 stater fram ett kompromissförslag somantogs av generalförsamlingen med rösterna 4610 och 4nedlagda. befann sig bland dem som lade ner sin röst, om jag är rättinformerad. Anledningen tUl detta ställningstagande vet jag inte. Kanske kannågon av utrikesutskottets ledamöter redogöra för detta. FN:s kompromissförslag innebar att en federation skullebildas under den etiopiska kronans överhöghet. Man skulle ta hänsyn tillEritreas befolknings önskemål och välfärd, freden och säkerheten i östraAfrika, rättigheter och krav på tillgång tUl hamnar. För att utarbeta en konstitution åt tillsatte FNen kommissarie. 1. fullständigsjälvstyrelse i inre angelägenheter, 2. en federalregering helt skild från och regeringar, 3. en konstitutionsom garanterade fundamentala mänskliga fri- och rättigheter. provisoriska parlament godtog federationen medEtiopien, då FN:s kommissarie uttryckligen förklarade att om intefederationsbestämmelserna föUdes skuUe FN ingripa. Men ingenting av vad som sagts i federationsakteninfriades. Tvärtemot tidigare löften och försäkringar från FN:s kommissariebeslöt denne att den federala regeringen enbart skulle utgöras av de delar avden etiopiska regeringen som handlade federala ärenden. Denna tolkning ficksjälvklart förödande konsekvenser för självbestämmanderätt. som kejsaren ratificerade federationsakten utfärdadehan en lag om att konstitution och lagar skulle gälla även i ,och upphöjde kejsaren de etiopiska domstolarna tillfederala domstolar. Det språk som enligt bestämmelserna skulle vara Eritreasofficiella förbjöds, och i stäUet infördes officiella språk.Fackföreningarna liksom flagga avskaffades. Jag har här helt kort försökt visa att ELF:s krav omsjälvständighet för till viss del har sanktionerats av FN, men att FNtrots detta sedan helt nonchalerat flera framställningar från , där manpåvisat den kejserligaregimens totala brist på respekt för ingångna avtal och hänsynslöshet mot ettfolks rättmätiga krav på självständighet. Men trots FN:s nonchalans kvarstårbeslutet . fängslades, torterades och mördadestusentals människor i . Detta var brott som begicks av den etiopiskaregeringen. 1957 sände en delegation tUl FN med en detaUeradredogörelse för brott mot resolutionen av 1950. Redogörelsensammanfattade situationen i på föUande sätt: "i händerna på har folk lidit mer än detgenomgick under kolonialt förtryck." Bakom sveket mot ligger imperialistiska intressen.Eritrea är av stor militärstrategisk betydelse för det etiopiska imperiet. Detär beläget vid kusten och utgör som helhet den enda möjligheten att sjövägenkontrollera . Det är beläget vid kusten och utgör som helhet den endamöjligheten att sjövägen kontrollera . har goda naturtiUgångar,bl. a. oUa, kalium, pottaska och guld, som utvinns och exploateras avutländska bolag och inte kommer det eritreanska folket tiU del. Redan under den brittiska kolonialadministrationenbeviUades rätten att använda en radiostation inom , nära desshuvudstad , vUken nu under namnet Kagnewbasen inrymmer det störstatelekommunikationscentrum utanför där man kan registrera gerillarörelserinom . Ar 1953, aUtsä efter federationens tUlblivelse, ingicksöverenskommelse mellan som gav amerikansk mUitär rätt att rörasig och operera inom etiopiskkontrollerat område. För att skydda dessa militära och ekonomiska intressen,som naturligtvis är intimt sammankopplade med den etiopiska feodalklassens ochdet inhemska kapitalets, har den etiopiska regeringen utvecklat enmilitärdiktatur, som innebär terror och förtryck - ett ekonomiskt, socialt ochpolitiskt förslavande inte bara av det eritreanska folket utan även av detetiopiska. För att utöva sin makt och bevara de imperialistiska intressena ilandet använder den etiopiska militären följande metoder i : nedbränningav byar, massakrer på civUbefolkningen, napalm och s. k. strategiska byar. Den eritreanska befrielsefronten bildades och bökadesin kamp mot förtrycket 1961. Med små resurser och trots avsaknad av stöd frånen stark internationell opinion har man lyckats befria stora delar av Eritrea.Studenter och inteUektuella men framför aUt de fattiga bönderna och de jordlösahar engagerat sig i kampen. Efter att ha bildats som en i huvudsak nationellbefrielserörelse utan politiskt program har utvecklatsi progressiv riktning, och den första nationella kongressen, som hölls inne iEritrea 1971, antog ett program på grundval av en nationell, demokratisk kampmot den etiopiska kolonialismen och imperialismen och mot eritreanska klassersom samarbetar med fienden.