prot · FX09115 · 1974-12-31 00:00:00 — Jagsade att det naturiigtvis kunde vara frestande att få pengar av bolagen för attlåta dem gå ut i den statliga hanteringen. Men jag tror att del ärbättre om man har garantier för alt pengarna sätts in i produktivainvesteringar. Tillherr skulle jag vilja säga att vi har ett kredilslopp som emellertid ärmodifierat, och hör inte samma klagomål från bankernas sida somherr själv presterat i talarstolen här . Bankerna är inte glada -del är jag den förste alt erkänna - men det är inte samma nödrop som jag tyckermig ha hört från oppositions-sidan här i afton. Vidareär det ju regelbundna konferenser mellan riksbankschefen och mig och mellanriksbankschefen och bankdirektörerna - i det senare fallet mycket tätarekonferenser. Och denna kammare har ju ändå klart för sig alt den nuvaranderiksbankschefen inte är någon oresonlig människa. Han är kunnig i ekonomiskating och begriper lika bra som någon annan vad det innebär om man drar åtkreditskruvarna så alt inves- teringslusl ochföretagaranda försvinner. Med den deklarationen alt detta ärende följs underkontroll, dels via riksbankschefen, dels i andra hand via regeringen, kan niväl ändå räkna med att det kommer att föras en kredilpoliiik som är förenligmed vad ni önskar men också förenlig med vad jag försöker argumentera för,nämligen försiktighet med valutareserven och försiktighet medprisstabiliteten. Det är den avvägningen vi får göra så gott vi kan. Sedanlog upp frågan om krediten till öslslatsländerna och vissau-länder. Frågan där gäller om den svenska industrin, som är en industri medvärldsmarknaden framför sig, skall släppa ifrån sig sina möjligheter till andranationer. Tyvärr har det blivit så att man numera inte konkurrerar bara medpris och kvalitet utan också med räntor och krediter. Jag förstår också att mani den svenska industrin, som har väridsmarknaden som sin avsättningsmarknad,har intresse av att inte släppa ifrån sig vissa områden ute i världen som manhar börjat penetrera och som i det långa loppet kan bli stora och givandeexportmarknader. Även där har vi alt göra avvägningar, och det gör vi ocksåför närvarande så gott detta nu är möjligt. Ja,sedan skall jag villigt erkänna att jag naturiigtvis har svårt all konkurreramed när det gäller faunan i den svenska skärgården. När det gällerfloran skulle jag kunna vara beredd att la upp konkurrensen men knappast närdet gäller faunan. I fortsättningen får jag väl göra som , när hansjunger om alt tärnan har fält ungar, och använda det som tackord för vad detnu kan vara för speciell art i fågelvärlden vars ägg blir kläckta ute vid herrBohmans sommarstuga. Närherr slutligen beskyller mig för att återkomma med samma argumentering,så kan väl detta bero på att jag försöker svara på egna argument.Men jag lovar att jag inte skall sjunga , när vi kommit fram till avslutningen pånästa års vårsession i . () kortgenmäle; Jag noterar som ett positivt och bra besked alt finansministern nusäger att han inte utesluter möjligheterna att staten får gå ut och låna på deninternationella marknaden. Del är besked åt rätt håll. Sedankan jag bara beklaga att finansministern ser på den svenska rollen i världenslivsmedelsförsörjning på det sättet att den bara har marginella effekter.Finansministern vet ju lika väl som jag att den politiska inriktningen frånregeringen har varit att sänka vår självförsörjningsgrad till . Ochett sätt att nå del målet var att ta en tredjedel av den brukade arealen urlivsmedelproduktionen. Detta följdes sedan upp av lantbruksnämnderna på delsättet att de inte beviljade lån till gårdar inom vissa områden, därför att deinte fyllde kraven att passa ihop med de återstående tvä tredjedelarna. Jagmenar allvar och säger inte delta i första hand för att få till stånd en debattom de här frågorna. vore välgörande för densvenska debatten och jag tror också att del vore välgörande gentemot världen iövrigt att regeringen förklarar öppet och uppriktigt all vi är beredda altöverge denna politik; vi är beredda också i att ha som målsättning attdisponera all åkerjord för livsmedelsproduktion. Delhar lämnats många besked här , bl. a. av , om vad varje minutbetyder, vad betyder. Flera sådana besked lämnas iRom. Vi kan inte ställa oss vid sidan av de här problemen. Vi kan inte undandraoss värt ansvar. Sedanger jag finansministern alldeles rätt när han säger alt det är en fråga om attöka produktionen också i , det försökte jag säga själv . Del är en fråga om att förbättra distributionsmöjligheterna. Del är enfråga om att få bukt med lagringsproblemen. Inte heller i dessa avseenden fårvi ställa oss vid sidan. Det var bl. a. mot den bakgrunden som jag menade attSverige borde stå kvar vid vad uttalade , nämligen alt vi varberedda att gå in med pengar till den dä planerade oljefonden och växla överdem på livsmedelssidan. Enligt min gamla vana blir det på det sättet alt jag får tadebattörerna en i taget, och jag har en känsla av alt detta är det sistainlägget jag har att göra. Jagvill först vända mig till . Han säger att man med propositionen 177som lades på bord i går vill få löntagarna alt avstå från alt ta utde löner de i annat fall skulle kunna få, då talar han inte för den samladefackföreningsrörelsens räkning. Det finns ett intresse från den fackligarörelsen - det gäller både tjänstemän och LO-folk -allom möjligt få enavtalsrörelse som är sammanhållen och präglad av en viss solidarisklönepolitik. Del är svårt att leva upp till de goda ambitionerna om vissaspeciella yrkesgrenar har exceptionellt goda vinster i förhållande till andra.Propositionen 177 är ett försök alt medverka till en sammanhållen och därmedockså solidarisk lönerörelse. På den punkten finns inga delade meningar mellanledningarna i de fackliga organisationerna och mig. Jag går självfallet inte inpå dem , eftersom vi kommer tillbaka till dem längre fram. Allrasist vill jag till säga följande. När lantbruksnämnden intebeviljar lån är det förmodligen av det enkla skälet alt man - ävenlantbruksadministrationen - har den uppfattningen att skall man satsa pengar påett jordbruk skall del vara ett jordbruk som vederbörande jordbrukare kan levaanständigt på. HerrSJÖNELL (c); När det regnar välling har den fattige ingen sked - detta gamlaordspråk, som för inte så särskilt länge sedan var en dyster realitet för det allt övervägandeflertalet även av värt lands invånare, har fått förnyad aktualitet blandfalliga människor, men långt från gränser. Jag syftar på deoljemiljarder av nästan astronomisk storieks-ordning som strömmar in fråni-länderna till några oljeproducerande , där de med något undantag tasom hand av despoliska självhärskare av såväl Uråldrig feodal modell som modernmarxistisk-socialistisk. Pengarna används efter dessa härskares suveränabestämmande. Den stora massan människor i dessa oljefurstars länder äremellertid fortfarande, trots oljemiljarderna, lika fattiga och likaunderkuvade som tidigare och torde så förbli åtminstone under överskådlig lid. Heladetta djupt motbjudande skådespel avslöjar en brutal sanning, nämligen allmänniskan under de senaste ca 20 000 åren av sin utveckling, då hon lämnatjägarstadiel för att bygga och leva i samhällen, ur moralisk och etisk synpunktinte utvecklats ett enda tuppfjät. Samma ha-begär, samma hävdande av denstarkes rätt på den svages bekostnad firar fortfarande samma triumfer. Delfinns sannerligen rika tillfallen för dem som inser eller försöker insesammanhangen att resignera eller förtvivla. Föross välnärda människor i , som på en liten utpost i norr av en ödetsnyck får njuta del mesta av delta livets goda, delvis på grund av hårt egetarbete, kanske främst av tidigare generationer, delvis på grund av yttregynnsamma omständigheter, finns anledning väl att förtvivla men aldrig attresignera. Vi måsle först och främst slå vakt om, återerövra och ständigteffektivisera det bräckliga politiska system som kallas för svensk demokrati,men dessutom måsle vi efter mättet av våra krafter ständigt söka påverka utvecklingenpå det internationella planet i riktning mot ökad humanisering av det mänskligabeteendet, något som kanske kan initiera en utveckling mot demokratiskasyslem även i dagens vänster- och högerdiktalurer. Handfast materiell hjälp ingårsjälvklart också i våra förpliktelser. En svensk isolationism i form avorkeslöst navelskådande på egna uppförstorade problem vore en utmaning motalla de moraliska och värden som vi så ofta med stolthet slår vakt om. Dennamin inställning eller politiska filosofi om vidgade internationella engagemangför svenskt vidkommande som jag givit uttryck för innebär naturiigtvis inte attvi skall underiäta all ta itu med komplicerade frågor på hemmaplan. Tvärtom,genom att energiskt söka lösa problem har vi möjligheter all ge bidrag tillomväriden, dels genom att frigöra resurser utomlands som annars fått lov atttas i anspråk för vår del, dels genom att exportera lösningar med vilka viklarat våra egna svårigheter. Delproblem som och för avsevärd tid framåt torde komma att tränga sigframför de flesta andra väriden över är frågan om energiförsörjningen. Desjälvhärskande oljefurstarna, vilkas ställning och inställning jag heltkort kommenterade, bidrog genom sina åtgärder till att på ettdramatiskt sätt öppna världens ögon för vilket gigantiskt problemkomplexoljeförsörjningen utgör. Inte minst fick svens- ka folkel i enhandvändning klart för sig problemens vidd. 1 sin tur startade denna insikt endebatt här hemma om hur vi och skall klara vår energiförsörjning.Denna debatt, som i och för sig ur rent saklig synpunkt borde vara fylld avolika aspekter och genomtänkta avvägningar, har emellertid kommit att fokuserasmot en enda punkt: för eller emot kärnkraft. Det torde knappast vara för mycketsagt att denna debatt borde hyfsas väsentligt. Båda sidor gör sig tyvärrskyldiga till ibland allvarliga men oftast-löjliga övertramp i debatten med förbåda negativa psykologiska verkningar ute bland dem som man vill påverka. Kärnkraftsentusiasternagör sig enligt min mening skyldiga till två de-baltmisstag. De försöker för delförsta göra gällande att endast kärn-kraflslägret har tillgång till s. k.experter och folk som begriper energiförsörjningsproblemen, och de försökerför del andra alt bortförklara eller negligera såväl de många risker som ärförenade med kärnkraftsproduktion som det allt sämre rent ekonomiska utbytet iform av ökande pris på den framställda elkraften som sådan produktion ger. Densistnämnda faktorn har fått en drastisk illustration genom snabbi ökandesvårighet alt finansiera uppförandel av kärnkraftverk i . Banker och kreditinstitutvägrar hell enkelt i vändningen, sannolikt därför alt de utifrån sinabedömningar som kreditgivare anser att del finns säkrare och lönsammareinvesteringsobjekt än kärnkraftverk med deras ideliga driftslopp. Del är demånga driftstörningarna, medförande lågt kapacitetsutnyttjande, som gör attproduktionen av elkraft genom kärnenergi blir åtskilligt dyrare än vad mankalkylerade med . Enligtmin mening skulle kärnkraftseniusiasierna göra klokt i all erkänna attdriftstörningarna är ett utomordentligt besväriigt och ur ekonomisk synpunktytterst allvarligt problem, i stället för all bagatellisera del hela och skyllapå inkörningssvårigheter och barnsjukdomar. Jag tillät mig att i entidningsartikel kommentera detta med kärnkraftverkens påstådda barnsjukdomaroch framhöll att eftersom dessa barnsjukdomar nu härjat i ett tjugotal år tycksde ha övergått i ett kroniskt stadium och byter väl snart rubrik och kallasåldersdemens. Uttalandet var och är tillspetsat men torde innehålla åtskilligsanning. Jag vill i sammanhanget peka på ett uttalande av , tekniskexpert ål den amerikanska , vilken gjort ett uppmärksammatavhopp från kommissionen i frågan. Han sade att "sanningen äratt vi inte förslår alla problem i kärnkraftverkens säkerhetssystem, varför vimåsle försöka komma till rätta med dessa problem innan vi fortsätter alt byggaut kärnkraften". vill stryka under de sista raderna i detta yttrandeoch återkommer längre fram till dem. Delinslag i debatten som enligt min mening mest påtagligt försvagatkärnkraftsanhängarnas position är försöken att för sin räkning la monopol på förmåganall bedöma energiproblematiken. Man förkunnar att energikris och liknande kanlösas endast på ett sätt, nämligen genom en jältesatsning påkärnkraftsulbyggnad i vårt land. De vetenskapsmän som stöderkärnkraftssatsningen åsättes utan hämningar etiketten "experter" eller "fackmän"oavsett inom vilken vetenskaplig diciplin de arbetar, medan de vetenskapsmänsom är tveksamma inför kärnkraften och storsatsningar på denna betecknas som"tyckare" eller "misslyckade forskare". Påsamma sätt indelar man resten av människorna, alltså de många som inte ärvetenskapligt skolade men som i egenskap av vanliga vardagsmänniskor ändå ärintresserade av energiproblemen och efter bästa förmåga diskuterar dessa. Debland dessa människor som vill satsa på kärnkraftsutbyggnad anges vara kloka,balanserade och ansvarsfyllda, medan kärnkraftsmotståndarna utmålas somoansvariga fantaster, obekymrade om vårt folks välfärd och framtid. Sådanaenkla generaliseringar övertygar ingen och borde i saklighetens intresse -framför allt därför att det rör sig om så ytterst allvarliga ting - bannlysasur debatten. Dettakonstaterande gäller också åtskilliga av kärnkraftsmotståndarna. På den sidanförekommer också onödiga debattövertramp, generaliseringar och överdrifter.Det är lika meningslöst att över en kam dra alla dem som tror på kärnkraftensom den enda lösningen på våra energiproblem och utmåla dem som omoraliska,ohederliga och köpta av storkapital och multinationella företag. Tilltron tilldel uppenbarligen i sig ärliga uppsåtet, grundat på oron inför kärnkraftenskända och okända följder, minskar i hög grad genom sådana överdrifter ochbeskyllningar. Förmin del vill jag klart deklarera att jag är bestämd motståndare motytteriigare kärnkraftsutbyggnad i detta land, men att jag intar denna hållningdärför att jag finner all övertygande skäl av såväl social, hälso-mässig somekonomisk art talar mot en sådan utbyggnad. Jag är emellertid ingen rabiatmotståndare till blotta begreppet kärnkraft ulan är beredd att diskuterasatsning på kärnkraft den dag då klara fakta, redovisade och underbyggda avopartiska och av politiska och ekonomiska intressen oberoende vetenskapsmän,ulvisar all kärnkraftsproduktion som sådan och även dess biproduktion ärofarlig för människans hälsa och säkerhet. I en sådan situation är det dock förmig självklart alt även ingående granska de ekonomiska kalkylerna och sålundajämföra kostnaden för energiproduktion via kärnkraft med sådan produktion medtillhjälp av alternativa energikällor. Den ekonomiska aspekten på kärnkraftsproduktionär nämligen nära nog lika väsentlig som hälso- och säkerhetsaspekterna. Och denekonomiska aspekten framstår i särskild relief därest inom 15 ä 20 åralternativa energikällor som är relativt ofarliga och driftsäkra kommer all slåtill buds. Jag tror alt så kommer all bli förhållandel. Delta är visserligen entro, men en tro som gränsar till övertygelse. Och jag och de många jämte migsom har denna tro är ulan tvivel lika stora realister som de som trormotsatsen. Jag kan underbygga min tro, realistisk eller inte, med exakt sammaargument som använde i ett annat sammanhang. Hanyttrade all det väl närmast vore otroligt om inte våra eminenta vetenskapsmäninom kort skulle kunna lösa de säkei-heis- och avfallsproblem som ärförknippade med kärnkraften och att fulltrygghet för liv och hälsa även för våra efterkommande sålunda skulle bligaranterad. Jag vill med ord säga att det väl nästan voreotroligt om inte våra eminenta vetenskapsmän skulle kunna lösa deproblem som är förknippade med framtagandet av alternativa energikällor, fullttillräckliga för väridens energibehov och dessutom utan skaderisker. Det harnämligen inte förrän börjat satsas på sådana initiativ. Dessasatsningar är för övrigt mikroskopiska i förhållande till de många miljarderdollar, rubel, kronor etc. som salsats på utveckling av kärnkraften. Dealternativa energikällor som synes ligga närmast sin lösning för praktiskanvändning i stor skala är den direkta solenergin och jordvärmen, av vilkajordvärmen relativt snabbt med energiska forskningsinsatser i stor skala synesvara intressantast. Jag har här inte möjlighet att redovisa de närmare tekniskadetaljerna utan vill inskränka mig till att fästa uppmärksamheten på en rapportsom och mineralforskning i i dagarnalämnat till ministeriet för industri och forskning. Enligt denna rapport är detmöjligt att med ny teknik utvinna jordvärme i flera franska regioner, och manberäknar att installationer som värmer upp 7 miljoner lägenheter och sparar 20miljoner lon olja till 1985 kan göras. Siffran 7 miljoner lägenheter motsvararungefär halva befolkning. Flaskhalsen är emellertid bristen påborrutrustning. ISverige är fackmän på jordvärmens område övertygade om att ungefär sammaförutsättningar föreligger här som i att utnyttja dennaenergitillgång men att kraftiga satsningar på forskning och utveckling av bl.a. borrteknik måste ske. Det finns anledning att erinra sig del faktum att närahälften av energiproduktion går just till uppvärmningsändamål. Sammanfattningsvisvill jag sålunda understryka att något nytt beslutsunderlag rörandekärnkraften som motiverar en ändring i fjolårets riksdagsbeslut innebärande ettmoratorium i fråga om vidare utbyggnad inte föreligger. Däremot har nya ochintressanta fakta framkommit i fråga om alternativa energikällor och sådanasrelativt snart kommande åtkomlighet för praktisk användning -jag tänker främstpå jordvärmen men även på den direkta solenergin. Den delen avbeslutsunderlaget som redovisar argumenten mot utbyggnad av kärnkraften börkraftigt förstärkas. Eftersom det knappast kan vara mer tryggt ellertilltalande au vara beroende av två supermakters ensidiga bestämmande av vårtillgång till kärnkraftsbränsle, nämligen anrikat uran, som bara de föröverskådlig lid kan framställa, än av en handfull oljefurstar som levererarolja mer eller mindre nyckfullt, måsle slutsatsen för svensk del bli alt såsnart som möjligt och i så stor utsträckning som möjligt göra sig oberoende avolika sorters potentater på energiråvarornas område. Medlet att nå detta mål,om vilket alla svenskar rimligtvis borde vara ense, är största länkbara satsningi form av forsknings- och utvecklingsarbete på de alternativa energikällor somallt klarare börjar komma i sikte -detta naturiigtvis kombinerat medstorsatsningar på energibesparing på alla nivåer och områden. Lätmig avslutningsvis, herr talman, beröra ett område, nära anknutet till ochnärmast överordnat energiproduktionen, nämligen näringspolitiken. Under senareår har världsekonomin råkat i en besvärlig obalans vars följder kan bli mycketsvårberäkneliga och kanske också ödesdigra, framför allt för de svältandefolken i världen. De olika nationella regeringarna sätter in olikamotåtgärder, ibland nästan i desperation, och det första målet är all kommatill rätta med det värsta otyget, nämligen infiationen. Det börjar emellertidbli uppenbart att del saknas ett viktigt instrument i den annars rikhaltigasamling ekonomiska verktyg som regeringarna i världen förfogar över iform av finanspolitiska medel, räntevapen, arbetsmarknadspolitiska åtgärder m.m. Del är del övergripande instrument som en genomtänkt och samladnäringspolitik utgör. Även här i , där vi klarat infiationseländetrelativt hyggligt, upplevs saknaden av ett brett näringspolitiskt programalltmer påtagligt för varje konjunktursvacka som kommer. Enligt samstämmigaprognoser torde en ny sådan svacka för vår del inte vara särskilt avlägsen. Delär därför i högsta grad av nöden att vi äntligen diskuterar oss fram till ochbeslutar om ett sådant näringspolitiskt program. har länge restdetta krav och även framlagt alltmer genomarbetade programförslag här iriksdagen. Vi kommer att presentera ett fullständigt program sedandet nödvändiga kommittéarbetet avslutats. Jagtänker här inte föregripa den kommande debatten om detta program - endast heltkort beröra ett utomordentligt viktigt avsnitt som finns inrymt i delta,nämligen småföretagarna och deras situation och . Även om detinte minst här i talals myckel om småföretagen ochvissa åtgärder till deras förkovran beslutats hårdnar ändock deras situationhela liden alltmer. Del är framför allt på två områden som snabba insatsermåste till om våra småföretag skall kunna spela sin betydelsefulla roll i näringslivetäven och om vårt näringsliv kontinuerligt skall tillföras dennödvändiga vi-laliletsinjektion som nyetablering av småföretag utgör. Ulansådan nyetablering kvävs näringslivet långsamt inifrån. De tvä områdena delgäller är tillförseln av riskkapital, främst långsiktigt sådant, ochmekanismerna i samband med överlåtelse av företag i samband med dödsfall,ägar-pensionering och liknande. Tillförselnav riskkapital till småföretagen har alltid varit undermålig och hotas nu avytterligare försämring. Den svenska kapitalmarknaden, främst AP-fonden, blir ifortsättningen inom överskådlig lid alltmer otillräcklig enligt uttalanden avbl. a. riksbankschefen, som uppmanar företagen all kraftigt öka sin upplåningutomlands. Vi har lyssnat till en debatt om denna upplåning. Men vilkaföretag har kanaler till och förbindelser med den utländska kapitalmarknaden?Ja, i varje fall inte de små förelagen. Skall denna ganska äventyrligavigilansväg beträdas måste ovillkoriigen sådana tvingande regler tillskapassom gör det möjligt försmåföretagen att i samma utsträckning som de stora låna utomlands. Ett lämpligtinstrument utgör de s. k. mellaninsliluten - Industrikredit, Företagskredil,Företagskapilal m. fl. - som för kanalisering av lånemedel till småförelagarnabör ges möjligheter alt ta upp krediter utomlands - delta självfallet som ettandrahandsallernaiiv om inte den bästa utvägen, nämligen direkt statligupplåning utomlands som kan kanaliseras över till dessa institut, kan ske.Finansministern gav ju ullryck för vissa förhoppningar i den riktningen. måsle också upprustas och förses med större kapacitet så all densvenska kapitalmarknadens, dvs. AP-fondens, om än otillräckliga håvor fördelasmer jämlikt mellan storföretag och småföretag. Ett led i effektiviseringen avdessa mellaninstilut är regionalisering av dem och ett mer intimt samarbete medföretagarföreningarna. Närdet gäller överlåtelse av väl skötta och förnämliga småförelag avfamiljeföretagstyp händer det alltför ofta all dessa uppköps av investmentbolageller av multinationella förelag. Då del är ett uppenbart intresse att dennatrafik hejdas och dessa företag kan fortsätta med en fri och oberoendeutveckling måsle regler tillskapas som möjliggör en smidig övergång till andrasom vill driva förelaget vidare som en oberoende enhet. Dessa andra kan varanästa generation men också de anställda. Det finns en tendens i tiden attiakttaga, nämligen ett glädjande intresse hos de anställda att vilja övertagaett familjeföretag som skall överlåtas eller som hotas av nedläggning.Samhället bör på allt sätt underlätta möjligheterna för intresserade grupperav löntagare att satsa på den kooperativa företagsformen och sålunda få upplevaföretagandels alltid hårda men ofta fascinerande arbete. Underdetta anförande övertog herr talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Även om ingen av regeringens ledamöter är inne i kammaren just nu villjag börja med att uttala min tillfredsställelse över att regeringen - närmarebestämt statsrådet - med anledning av min motion nr 953 ochskatteutskottets belänkande nr 17 angående dubbeldebilering avarbetsgivaravgifter för lön till företagares barn som arbetar i sin faderseller moders företag redan vid hösiriksdagens början presenterade propositionen136. I den föreslås, som sägs i propositionens sammanfattning, "vissändring i reglerna för beräkning av socialförsäkringsavgifter och allmänarbetsgivaravgift m. m. för lön till arbetsgivares hemmavarande barn". Meddenna proposition aren av de skatteorättvisor som drabbat de mindre företagarnaoch deras ungdomar avskaffad!