prot · FX0993 · 1974-12-31 00:00:00 — Förslag till abortlag, m. m. kan det, herr talman, sägas att det nya lagförslagetsjälvt löser det här dilemmat genom sin underlåtenhet att förbjuda abort.Därmed uppkommer ju ingen rättskonflikt, kan juristerna säga. Samhället hardärmed deklarerat att kvinnan inom de i lagen angivna gränserna skall ensamavgöra, om hon vill föda sitt barn eller brutalt uttryckt -utsläcka dess liv.Samhället avstår från att ingripa; kvinnan har att själv bestämma. Men därmedhar samhället svikit den princip om livets okränkbarhet som samhället i allaandra sammanhang ansett helig. Samhället avstår alltså från att tillämpaprincipen då det gäller handlingar som företas inom vissa tidsgränser, däremotinte efter dessa tidsgränser. Såvitt jag kan förstå är det i själva verket ett alltförhårt betraktelsesätt som lagförslaget vilar på. Att på en enskild människalägga hela det odelade ansvaret för om ett barn skall födas eller fä sinlivstråd avklippt, det är att kräva för mycket av den enskilde. Och den avvilken man kräver det avgörande och definitiva svaret är en kvinna, som underden tidsperiod det här är fråga om ofta är psykiskt ochkänslomässigt splittrad, ett offer för stora personliga problem och slitningar,inte sällan utsatt för stark påverkan från utomstående eller det blivandebarnets fader. Samhället kräver ändå att hon ensam skall besluta, och att honskall göra det . Annars blir det för sent! Sådana lagbud, herr talman, strider mot gängse grundsatsersom på andra rättsområden omfattas av oss alla i den här kammaren. Sådanalagregler måste därför starkt utmana en medborgaropinion. De är inkonsekventa,därför att lagförslaget å ena sidan sägs utgå från den medicinska och etiskagrundprincipen, att avbrytande av havandeskap generellt sett bör motverkas ochförhindras, men ä andra sidan det oaktat inte stadgar något förbud mot abort.Samhällets lagstiftare har därmed försökt komma ifrån sitt ansvar och lagtdetta på en enskild människa, som kan befaras under hela sitt återstående livfå leva med de psykiska eller fysiska skadeverkningar av ett avbrutethavandeskap vilka aldrig kan helt uteslutas. Aborten är, säger alldeles obekant för flertalet i den här kammaren i en artikel i detnummer av som utkommer "för den enskilda kvinnan ettbiologiskt och emotionellt laddat problem, kortast uttryckt i vad kvinnor sagtefteråt: 'Jag vaknade tom och urholkad.' Med den grundinställning som jag själv har och som vårtsvenska samhälle i alla andra avseenden företräder framstår den lösning sompropositionen valt såsom inhuman justitieministern använde själv detuttrycket i ett annat sammanhang. Den är omänsklig, menar jag, mot den kvinnavars intressen och likställighetssträvanden man säger sig förfäkta. Överväganden av det här slaget ligger till grund för mitteget ställningstagande till lagförslaget. Det måste gå det vore eljest ettunderkännande av svensk lagstiftning att finna en godtagbar lösning av dettabrännande, utomordentligt svåra problem utan att fördenskull bryta mot deallmänna etiska värderingar och de grundläggande principer som under kristentid har präglat svensk lagstiftning fram till . Att problemet är stort och svårt gör värt ansvar somlagstiftare ännu större. Problemet måste lösas. Det är inte olösligt, somjustitieministern vUle göragällande, och vi har inte rätt att dra oss undan. Men de lagregler som måsteutarbetas får inte grovt åsidosätta eUer kränka de olika lägrens starktemotionella värderingar. Om lagstiftarnas eller lagbudens auktoritet skaUkunna upprätthållas får rättsreglerna inte stå i strid med etik, med religiösanormer eller med människornas arbeten. Att dra gränser mellan etik och lag äromöjligt utan allvarliga risker för både etik och lag. Varje lagbud måste stå iöverensstämmelse med rådande rättsuppfattning. Men lagens syfte måste ocksåvara att påverka och utveckla medborgarnas moralbildning och rättsmedvetande.Lagstiftningens normerande roll är särskilt betydelsefull på det område där vinu rör oss. Här mer än på några andra områden behöver vi svaga människorlagstiftningens stöd för handlande och rättsmedvetande. Den fråga vi nu behandlar tillmäts blandflertalet av vårt lands medborgare en betydelse som sträcker sig långt utöverden dagsaktuella politikens. Oförenligheten i grundläggande värderingar skärigenom grupper och politiska partier. Även genom det parti jag företräder. Detär min egen uppfattning som jag här har redovisat. Förslag till abortlag, m. m. HerrHERMANSSON (vpk): Det finns en synpunkt på abortproblemet somförekommit synneriigen sparsamt i dagens debatt, ja nästan helt saknats. Detär den som har att göra med de sociala sammanhangen. Den är enligt vårståndpunkt helt avgörande. Det går helt enkelt inte att förstå synen påfödelsekontroll och aborter i olika samhällen och under olika historiska epokerutan att ställa in dessa frågor i deras sociala sammanhang, medförsöriningssituationen, med villkoren för det sociala livet, med familjens ochsärskilt kvinnans ställning osv. Det går heller inte att förstå både det hätskamotståndet mot en friare abortlagstiftning och det starka kravet på en sådan idagens samhälle om man inte ser dessa sammanhang. Det är därför enligt min mening fel att som väsentligenskett i denna debatt se abortfrågan enbart som förhållandet mellan kvinnan ochhennes befruktade ägg eller mellan den enskilda kvinnan och samhällets krav.Samhället består förvisso av individer, och just samhällsinstitutionernas kravpå kvinnorna spelar en viktig roll när det gäller inställningen tillfödelsekontroll och aborter. Men det är, och det får man aldrig glömma, socialanormer som bestämmer individernas ställningstaganden och handlingar, även omproblemen naturligtvis upplevs och svårigheterna genomkämpas av de enskildamänniskorna. I sin studie över abortfrågan i har sociologenRita i en rapport tUl FN:s kommande befolkningskonferens på ettförtjänstfullt sätt pekat på de två komplex av frågor i vilka abortproblemethuvudsakligen har sina rötter. Det ena rör försöriningssituationen. Det andragäller frågan om legitimitet och illegitimitet, dvs. de problem som uppstår dåmodern och barnet blir ställda utanför den legala ordningen kringfamiljeinstitutionen. Det är de två kärnfrågorna kring aborter . Jag skall inte försöka mig på att ge någon historisköverblick i ett kort inlägg. Jag vill bara peka på de stora förändringar somskett och som medfört att både försörjningsfrågan och frågan om barnetslegitimitet nu Förslag till abortlag, m. m. står påett väsentligt annat sätt än för ett århundrade sedan. Försörjningsfrågan bliren fråga om relativ försakelse av levnadsnivå. Frågan om legitimitet har ibetydande utsträckning blivit en fråga om risk för stor bundenhet och isoleringvid barnomsorger. Det barbariska betraktelsesätt som gör skillnad mellan barnberoende på om de är födda inom eller utom ett äktenskap har i störstautsträckning förjagats. Däremot har de ensamstående mödrarna och fädernaalltjämt mycket svåra problem att brottas med. Trots de förändringar som ägt rum kvarstår fortfarande attdet väsentligen är de underprivilegierade, de unga eller de utslitna, de somockså i andra avseenden har det svårt som behöver tillgripa abort.Abortproblemet är alltjämt en social klassfråga. Det är därför dubbelt grymt när människor ur denvälanpassade överklassen hårt fördömer de kvinnor som måste tillgripa dennautväg för att skydda sig mot en oönskad födelse. Deras moraliserande ochdömande inställning har ingenting med verklig humanism och människokärlek attgöra. Den är tvärtom deras raka motsats. Alla riksdagsledamöter har inför beslutet om den nyaabortlagen fått många brev och uttalanden, som är led i en energiskt fördkampanj. En del av dessa uttalanden har ett skrämmande innehåll. De hävdar attde kvinnor som kommit i den svåra belägenheten att de måste tillgripa abort görsig skyldiga tUl mord. Sådana uttalanden har gjorts också i denna debatt här iriksdagen. 1 en del av dessa påtryckningsbrev påstås att de riksdagsledamötersom stöder den nya lagen i själva verket befordrar mord och skall få stå tillsvars inför en för sitt ställningstagande. Någon ödmjukhet talar inte ur sådana uttalanden,men väl en fariseisk och grym instäUning. Det är också svårt att förstå konsekvenseni dessa åsikter. De hävdar att en levande varelse, som bör ha rättsskydd,uppstår vid befruktningen. Alla ingrepp betraktar de i princip sommord. Men godtar man sädana preventivmedel som t. ex. spiraler, vilkautstöter det befruktade ägget. Man accepterar abort som en s. k. nödfallsutväg,som får tillgripas i vissa fall på både medicinska och sociala indikationer.Ingen har, såvitt jag kunnat finna, i debatten allvarligt hävdat att abortskall vara ovillkorligt och under alla förhållanden förbjuden. Men vad är detdå man vill tillåta om inte det man enligt sin egen uppfattning benämner mord? Vi delar inte de värderingar som ligger bakom detta grymmaoch hänsynslösa ord, men vi kan inte avstå från att uttrycka förundran överbristen på logik i argumentationen hos många av dem som säger nej till den nyaabortlagen. Om de vore konsekventa skulle de säga nej till varje form av abortliksom också till vissa preventiva metoder. Det gör de inte, och detta visar juatt hela den grund på vilket de bygger upp sitt angrepp är osäker. I debatten om abortfrågan förekommer som sagt högljuddaoch hårda röster som företräder en fördömande, antihuman och grym inställning.Denna har ibland också en stark smak av hyckleri. Det betyder inte att vi vUlkarakterisera alla motståndare till fri abort på detta sätt. Bakom denavvisande inställningen finns hos många människor en ärlig uppfattning attabort bryter mot vördnaden för mänskligt liv. måste mangivetvis respektera. Ingen anhängare av kvinnans rätt att bestämma över sinegen kropp vill påtvinga andra människor med en annan uppfattning sin vilja.Men det är då rimligt att begära samma tolerans från dem som utifrån en kristengrundsyn eller annan ideologi är motståndare till aborter. Framför allt vädja tUl de ärliga motståndarna att söka förstå de svårigheter i vilkatiotusentals kvinnor i inte ser någon annan utväg än abort.För en konsekvent syn borde det inte vara svårt att förstå sådanasvårigheter och den förtvivlan de kan alstra. Dessa problem löser man inte medsträngare lagar, inte med polis, domstolar och fängelse, inte med moralkakoroch fördömanden, "Domen icke, så värden I icke dömda! " Det finns några obestridliga fakta som motståndarna tillaborträtt viU blunda för. Det första är att nästan alla män och kvinnor numerahar samlag före äktenskapet eller innan de varaktigt flyttar ihop utan attinregistrera sin förbindelse. Det andra är att varje inskränkning i rätten tiUlegal abort ofelbart för med sig en motsvarande ökning av antalet Ulegalaaborter. har legala och Ulegala aborter fungerat som ettslags kommunicerande kärl. När det ena minskat i antal så har det andra ökat.Vad de som i den förmenta människokärlekens namn kräver en hård ochrestriktiv abortlagstiftning kan åstadkomma är aUtså i verkligheten att drivatiotusentals kvinnor till Ulegala abortörer, till kvacksalvare med alla derisker för liv och hälsa som detta innebär. Man måste fråga motståndarna tilllegala aborter: Är ni verkligen beredda att ta ansvaret för detta? Är niberedda att vedervåga tiotusentals kvinnors liv? Det är nämligen helt ostridigtdetta som er inställning leder till. Den innebär i själva verket att ni främjarillegala aborter. Ingen anser att aborter är något eftersträvansvärt. Vadsom måste vara målsättningen är att skapa sådana sociala förhållanden ochsådana relationer meUan människorna att varje kvinna skall kunna föda önskadebarn i den fasta förvissningen att de går ett lyckligt liv tUl mötes. Dettakräver stora förändringar av samhället, det svenska såväl som världssamhället.Det kräver också på det mindre planet goda kunskaper hos alla om metoder förfödelsekontroll och ett allmänt accepterande av sådana som ett inslag imänniskornas samliv. Utvidgad upplysning om preventiva metoder ochkostnadsfritt tillhandahållande av preventivmedel är nödvändiga reformer.Preventivmedel är bättre än aborter. Det är därför en märklig lucka i mångaabortmotståndares argumentation, att de icke kräver ökadesamhällsåtgärder just när det gäller preventiva metoder. Det antyderbakomliggande värderingar, som de av någon anledning inte vUl ta fram i ljuset. Enligt vår uppfattning skall kvinnorna ha rätt attbestämma om och när de skall föda barn. Accepterandet av abort som bättre änoönskade barn innebär ett reservationslöst erkännande av det frivilligaföräldraska-pet och varje barns rätt att vara önskat. Därmed ökarförutsättningarna för goda uppväxtvillkor för barn. Det antyds ibland att de som är anhängare av fri abortskulle gilla eller vilja befordra ett slags ansvarslöst leverne. Sådanatongångar har hörts även i denna debett. Motsatsen är i själva verket fallet.Det är ett större ansvar att medvetet ta ansvaret för föräldraskapet än attöverlämna detta Förslag till abortlag, m. m. Nr 93 tUl slumpen. Det är ett ansvar somden helt övervägande majoriteten av no,j<, A människorna kräver att få ta . 29 mai1974 '' talman! Vänsterpartietkommunisterna är den enda partigrupp i -------------------- som enhetligt tar ställning i denna fråga. torslagtill abort- tUlfäUighet. Vi ser abortproblemet som en social fråga, tillvilken man lag, m. m. måste ta ställning utifrånpolitiska synpunkter. Jag vill tUlstyrka bifall till det framlagda lagförslagetmed den ändring som föreslås i reservationen av . Huvudfrågan vid utformningen av en nyabortlagstiftning är hur man skall möta den grundläggande etiska konflikt somär förbunden med abortfrågan och som så många har berört. Enligt minmening går propositionen förbi denna konflikt på ett sätt som inte kan godtas.Frågan om släckande av liv reduceras tiU en angelägenhet endast för denabortsökande kvinnan. Med den grundsyn som propositionen ger uttryck för harman anledning att frukta, att abort blir betraktad som en operation vilken somhelst. Sedan må man aldrig så mycket kalla det för en nödlösning, men riskenfinns att det efter hand blir en gåta varför man kallar det nödlösning. Man kan inte i detta sammanhang bortse från det vaktslåendekring livets värde som är själva grunden till det etiska dilemmat. Detta kravär ofrånkomligt att beakta för människor som bygger på livsåskådningoch humanism. I propositionen uttalas visserligen att abortoperationeninte får användas eller upplevas som ett preventivmedel, och det är utomordentligt,angeläget att detta sägs, då det är av central betydelse för dem som uppleverkravet på respekt för livets värde som kärnpunkten i det etiska dUemmat.Oavsett skilda värderingar i övrigt måste full enighet råda om att abort inteär något önskvärt från samhällets synpunkt utan alltid utgör en nödlösning förbåde individ och samhälle. Jag måste emellertid ställa frågan om man medpropositionens grundmening och lagförslagets utformning kan hindra att abortutvecklas till ett medel för födelsekontroll. Jag viU erinra om hur det gickmed den gällande lagstiftningen. Den liberalisering av praxis somskett och som resulterat i att det totala antalet aborter merän fyrdubblats och antalet aborter som verkställts efter tvåläkarintyg mer äntjugufemdubblats innebär att den nya lagstiftningen föregripits i sakliktydigt med att lagen ändrats utan medverkan. Det är inte längremöjligt att behålla de gamla lagreglerna, sedan deras sakliga innehåll heltförändrats genom ny praxis. Givetvis kan inte känna sig bunden av denpraxis som utbildats, men det vore orealistiskt att hävda att kanbortse från den. Att en ny lagstiftning måste genomföras är enligt min meninguppenbart. Till lagstiftarens ansvar hör att inte lämna en fortsatt utvecklingåt praxis, för vilken ingen ansvarar och över vilken ingen styr. Frågan ärnu om man med denna utveckling av praxis i minnet en praxis somganska snabbt vidgat och förändrat tidigare lagstiftning - °° vågar hoppas att propositionensgrundmening och lagförslagets utform- ning kanhindra att abort utvecklas tUl ett medel för födelsekontroll. Det som i dagfrån alla håll kallas en nödlösning kan genom praxis, som ingenråder över, förvandlas till en lösning som anses enkel, bUlig, rationell.Osäkerhet om detta är ett huvudskäl tiU att jag inte kan godta propositionenoförändrad, I inledningen talade jag om att möta den etiskakonflikten, inte att lösa den. Jag instämmer i det som sagts om attlagstiftaren inte kan lösa den konflikt för den enskilda människan somuppkommer genom att två principer som uppfattas som okränkbara kommer ikonflikt med varandra,, nämligen principen om livets värde och principen om attsamhället måste hjälpa en människa i en nödsituation. Lagstiftaren kan endastavgöra hur samhället skall ställa sig tUl konflikten. Frågan är hur samhälletbäst skaU påta sig ansvaret för omsorgen om människan. Kritiken motpropositionen avser att den vill lägga ett för litet ansvar på samhället ochett för stort på den abortsökande kvinnan och att det därvid brister i omsorgom den människa det gäller. Ett ökat ansvarstagande från samhällets sida bör i förstahand komma tUl uttryck genom att information införs som ett obligatoriskt ledföre abortoperation, något som föreslås i motionen 1738, undertecknad av elvacenterpartister. Vad skall en sådan information innehålla? Förutom att etthuvudsyfte givetvis skall vara att klarlägga möjliga alternativ och peka på detstöd samhället kan erbjuda, måste det också klart framgå, att samhäUetbetraktar abortoperation som en nödlösning. Informationen måste givetvis kunnatänkas ha den inverkan att kvinnans inställning helt förändras genom att hennessituation framstår i ny belysning. En social situation som nära nog omöjliggörett framfödande kan helt förändras om samhället har resurser att erbjudakvinnan. Önskan att få abort är ofta betingad av hennes situation i samhället.En obligatorisk information bör upplysa om att denna situation kan ändras. Dåkan önskan om abort också ändras. Att en kvinna hamnat i en abortsituation beror i mångafall på den sociala och ekonomiska situation hon befinner sig i. Önskan att fäabort är då betingad av hennes situation i samhället. Bilden av det välordnadeservicesamhället, som alltid står berett att hjälpa, framstår för mänga kvinnori abortsituationer som en myt. Hon kan beskrivas kanske som lågavlönad,arbetslös, trångbodd, övergiven, förtvivlad. En lång kedja av orsaker harkanske lett fram till allt detta, och samhället har på sitt sätt varitmedagerande. Därför måste det ta sitt ansvar för att den tecknade situationenoch liknande situationer med tusen variationer ständigt uppkommer för mångamänniskor. Det passar sig inte här att samhället tvår sina händer och i enskenbart generös gest överlåter åt kvinnan att själv bära hela ansvaret, som omhon var ensam ansvarig. Därför är samhällets delaktighet ett av skälen till attinformationen bör vara obligatorisk. Under det neutrala och intetsägande ordetinformation bör i själva verket innefattas sådant som samhällets medansvar, ettklarläggande av vad som gör en abortoperation tUl något annat än en annanoperation, alltså återigen det etiska dilemmat. Det är bäst att tillägga häratt det alls inte är fråga om ett utsökt tillfälle för moralistiska utgjutelseroch skuldbeläggning; dylikt är ingen betjänt av. Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. Men attunderlåta en sådan information, det är att reducera människans rätt att taansvar för sitt eget liv, det är att förminska henne. Utskottet säger på s. 23: "Avvägningen mellan de bådaangivna principerna blir nämligen under alla omständigheter envärderingsfråga." Och något längre fram: "Härvidlag bör framhållasatt en lagstiftning, som i likhet med propositionens förslag bygger på huvudprincipenom kvinnans rätt att avgöra om hon skall fullfölja sitt havandeskap eller ej-förutom fördelar av annat slag mycket väl kan utformas på ett sådant sättatt den leder tUl ett lika stort eller större hänsynstagande tOl principen omfostrets rättsskydd som den nuvarande lagstiftningen eller som en nylagstiftning." Båda grundas på förbud och indikationer. I likhet med utskottet anser jag att nu refereradebedömning då det gäller principen för lagstiftningen är riktig, vilket jag beratt få återkomma till längre fram, fastän bara under den förutsättning, somutskottet självt ger uttryck för men enligt min mening inte fullföljer. Endastså länge och under förutsättning att frågan för den enskilde framställs som envärderingsfråga kan en riktig avvägning för den enskilde ske. Det återstår att ta ställning till hur avgörandet skallfattas i de fall, då kvinnan efter erhållen information, i enlighet med vad jagtidigare beskrivit, står fast vid sin önskan om abort. Här finns alltså tvåalternativ: att låta kvinnan bestämma eller att låta samhället bestämma.Stannar man för det senare, finns åter två alternativ. Det ena är att medgeabort på vissa indikationer, dvs. lösningen i gällande lag. Men mot bakgrundenav erfarenheterna från tillämpningen av gällande lag, som visat att engenomgripande förändring av praxis skett - vilket enligt minmening klargör att en ny lösning med indikationer skulle vara en skenlösning -kan man inte acceptera en sådan lösning som resulterar i en starkt varierandetillämpning av lagen på olika orter. Det andra alternativet innebär ettprincipiellt avvisande av abort utom då synnerliga skäl föreligger. Men detskulle innebära en så kraftig skärpning av nuvarande lag, att antalet illegalaaborter skulle öka till en nivå som ingen gärna kan acceptera. Vid valet mellan att lägga avgörandet hos kvinnan ellerhos samhället fäster vi som står bakom motion 1738 stor vikt vid bl. a. tvåfaktorer. Det finns uppenbarligen olika etiska värderingar, och friheten förolika människor att hysa olika värderingar är grundläggande för vårt samhälle.Detta förhållande, som hela debatten om abort är ett slående exempel på,understryker enligt min uppfattning det angelägna i att värderingarna hållsaktuella. i har i utskottet reserverat sigför att en tidsgräns bör sättas vid tolfte havandeskapsveckan och att abortefter skall medges endast i undantagsfall. För det talar bådemedicinska, psykologiska och sjukvårdstekniska skäl. Eftersom iAlvesta har redogjort för skälen , behöver jag inte gå närmare inpå dem utan ansluter mig till vad han anfört. I motion 1738 har vi motionärer fyrayrkanden, nämligen att beslutar 1. attgodkänna vad som i motionen anförts angående den etiska konfliktmellan olika värderingar som föreligger i abortfrågan och därvid understrykaatt abort är en nödlösning. Dessa synpunkter har utskottet anslutit sig tiU, och definns redovisade på s. 21 och 22 i betänkandet. Jag har därför på denna punktinget yrkande. 2. att lagstadgadobligatorisk information om alternativ till abort skall ges till allaabortsökande kvinnor, 3. att hos Kungl.Maj:t begära en utredning med uppgift att utröna vilka åtgärder samhället skallkunna erbjuda kvinnan som alternativ till abort i en abortsituation. Ett mot 3. svarande yrkande finns i reservationen 8,varför jag yrkar bifaU till den. 4. att avslå 2 § i förslaget tUl ny abortlag och i 3 §utbyta adertonde havandeskapsveckan mot tolfte havandeskapsveckan. De yrkandena tas upp i reservationerna 3, 4 och 6 av herrGustavsson i , varför jag yrkar bifall tUl dem. Eftersom det i utskottet inte föreligger någon reservationmotsvarande punkten 2 om lagstadgad obligatorisk information ber jag att fåhemställa om bifaU till det yrkande som och jag står bakom ochsom delats ut till ledamöter. Detta yrkande jämte motivering är avföljande lydelse: Då det gäller frågan om rådgivning bör vara obligatoriskanser vi att ett samhällsorgan i samband med vae beslut om abort måste iklädasig det ansvar som samhället som helhet otvivelaktigt har för att hjälpakvinnan i den situation hon hamnat i. 1 enlighet härmed skall enligt vår meningkvinna i abortärende alltid få information om de alternativ till abort som kanerbjudas henne. Detta bör komma till uttryck i lagtexten.