prot · FX0942 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag tror att sådana lösningarbland andra måste övervägas för att man bättre skall kunna kontrollera demultinationella oljeföretagen. Jag tror personligen inte mycket på ettförstatligande. Det är bara ett sätt att i onödan slänga ut pengar. Jag troratt den principiella metod som jag här nämnt kan vara lika effektiv. Och detskulle som sagt vara intressant att höra industriministerns kommentar till dentanken. Den saken har industriministern inte utvecklat särskilt mycket. Det finns naturiigtvis mycket i svaret till somdet skulle finnas anledning att kommentera. Jag skall direkt bara ta upp ensak, nämligen del; som mest berör min interpellation. I svaret heter det: "Händelserna har aktualiserat frågan omde stora oljebolagens roll i oljeförsörjningen. Studier därom pågår ellerförbereds i olika nationella och internationella organ. Jag har erfarit avhandelsministern att resultaten härav och det kompletterande material som tas fram påsvensk sida kommer att redovisas så snart arbetet avslutats." Det är självklart att vi här måste söka internationellakontakter för att den vägen försöka få fram något av sanningen i den här s. k.oljekrisen. Jag tror inte att utgångsläget är särskUt bra för att få fram densanningen, men det skadar ju inte att man försöker, och skall man försöka skallman göra det på det internationella planet. De senatsförhör som ägt rum i jag har tittat litetgrand i protokollen från dessa förhör visar med vilken smidighet som"systrarna" på det oljepolitiska fältet svängt sig ur de olikafrågorna och hur litet av svar som den amerikanska senaten lyckats framtvinga iförhören. Skulle man inte lyckas på detta område, stärker det ytterligareargumenten för att på det nationella planet vidta direkt kontrollerandeåtgärder. Detta sagt som en kommentar till en passus i svaret till . Industriministern säger i svaret till mig att samhälletbör skaffa sig "sådan insyn i och kontroll över dessa företags" -alltså de multinationella företagens - "-.erksamhet att så långt det ärmöjligt garantier skapas för att företagen inte agerar mot de anställdas ochsamhällets intressen. Detta gäller exempelvis i frågor som rör det fackligaarbetet, i prisfrågor, i skattehänseende m. Jag vill understrykavikten av att samhället stöder de fackliga organisationerna i deras strävandenatt bevaka sina intressen på det internationeUa området. Det är en av deverkligt väsentliga möjligheterna att komma till rätta med problemen, och härbefinner sig de fackliga organisationerna oftast i underläge därför attde inte har kommit så långt i styrka när det gäller internationell organisation.Naturligtvis skall vi också arbeta med priskontroUvapnet. Sedan nämns också skatterna, och det är ett särskiltdystert kapitel på det här området. Det har diskuterats iriksdagen men det har inte hänt så mycket. Jag skall inte gå vidare in pådetta, men det nämndes också i den debatt som fördes i fjolmellan handelsministern och . Jag skulle önska att vi äntligenfick besked om vilka vägar man egentligen kan tänka sig när det gäller att fåordning på skattesidan för de multinationella företagen, inte minstoljeföretagen. De multinationella företagen måste helt enkelt hindras från attutnyttja sin särställning genom att frångå den praxis som gäUer häri landet bl.a. på den svenska arbetsmarknaden. Det måste vara huvudmålet för statensstödinsatser till exempelvis de fackliga organisationerna och för dekontrollåtgärder som man vidtar. Dessutom finns det ett annat moment när det gäller demultinationella företagen som industriministern inte tar upp och som inteheller finns i direktiven till utredningen om utländska övertaganden av svenskaföretag, och det är de risker som uppstår redan i och med själva existensen aven stor mängd multinationella företag med en stor marknadsandel, och där ärnaturligtvis den petrokemiska sektorn ett bra exempel. Har vi en industrisektordär de multinationella företagen, särskilt de utlandsägda, dominerar så behöverde var för sig inte göra något som strider mot den enskildes eller samhälletsintressen - för att anknyta till det tidigare citatet ur industriministernssvar men tillsammans utgör de en risk. Beroendet av utländska intressen, dvs,för försörjningsberedskapen, och Om minskat beroende av multinationella företag, m. m. Om minskat beroende av multinationella företag, m. m. även denekonomiska politiken påverkas utan att ett enskilt multinationellt företagdirekt verkat mot samhällets intressen. Det kan ske genom helt normalakapitalöverföringar eUer på annat sätt. TUl sist har vi de potentiella riskerna med enkoncentration inom en och samma bransch som utgör etf direkt hot ikrissituationer, som vi då aldrig kan riktigt förebygga. TUl detta bör också läggas att de multinationellaföretagen definitivt är en av de många krafter som verkar för en starkkoncentration i det svenska samhället, och det är också ett skäl till attförsöka hålla en bättre kontroll över deras verksamhet. Det är ju ingenhemlighet att de multinationella företagen finns främst i vårakoncentrationsorter, och därmed har de också ett regionalpolitiskt intresse. HerrSVENSSON i (vpk): har gett folkopinionendrastiska lektioner när det gäller energi- och råvaruhushållningen. Detnuvarande produktionssättets anarki och desorganisation framstod i blixtljus.Glömda varningar från ansvariga forskare fick ny aktualitet. Den naiva,amerikaniserade framstegstron, som dominerat det ekonomiska tänkandet, fick enknäck. , efteråt, är det märkligt att se hur litetintryck detta gjort på det svenska samhällets centrala maktgrupper, de storakapitalägarna, den teknokratiska byråkratin, de ledande politikerna. Och det ärförståeligt. Den drastiska lektionen satte ett helt produktionssätt undergrundläggande kritik. Och i sådana lägen reagerar de etablerade maktgruppernainte som folk i allmänhet. En vanlig människa, som snubblar på en tröskel, lärsig att i fortsättningen lyfta fötterna. Men de som fruktar nya tankar säger istället att det inte finns fler trösklar. Ett typiskt exempel på detta är oljehanteringen. Alla harsett hur de internationella oljemonopolen manipulerade med priserna. Alla harupplevt hur de vilseledde myndigheter och allmänhet. Alla har fått höra om demystiska rörelserna från den internationella oljeflottan, som detpåstods att olja inte fanns att tillgå. Den har självoffentligt måst erkänna att den fördes bakom ljuset, att den inte hade någraalternativa informationer att lita till utom oljebolagens. Och vad drar den förslutsatser? ger återigen svaret, att oljemonopolenskall sitta i orubbat bo. Vi skall stå i samma förvirrade och passiva situationnästa gång en verklig eller manipulerad knapphet uppstår. Regeringen skalltrygga sig till de privata oljejättarna. Socialdemokratins tysta pakt med detrådande ekonomiska systemet, dess strävan att undvika varje rubbning avprivatkapitalets makt, dess benägenhet att hålla sig väl med EG-intressenaväger tyngre än det uppenbara behovet att bryta oljebaronernas manipulerandemed det svenska folkets och arbetarklassens intressen. Industriministern medgeratt direkta kontakter medoljeproducerande länder och statlig medverkan i rafflnaderiutbyggnad är devägar man skall gå. Men hur skall sådana vägar kunna utnyttjas med verkligaresultat, om transportsystem och hantering av olja ligger kvar i händerna påbrittiska och amerikanska multijättar? Och vad kan man sätta emot, om det uppståtenintressekollision mellan oljejättarna och regeringen? I andra länder borgerliga länder som Västtskland och USA- förs även på officieUa nivåer en skarpt kritisk debatt mot oljebolagensmanipulationer. Vad har skett på officiellt håll i ? Inga undersökningarav bolagens politik, om deras felaktiga informationer, av deras enormavinstökningar som de fått utan minsta prestation. Ingen statlig kommissiongranskar vad som hänt, ingen håller offentliga förhör med bolagens ansvariga.Förutom kommunisterna kommer det inte ens någon politisktförankrad kritik mot oljebolagen. Tydligare kan ledningen för ett stortarbetarparti inte manifestera sin bundenhet till de stora finansintressena.Regeringen är i detta avseende borgerligare än den amerikanska kongressen.Regeringen går t. o. m. så långt att den låter sin utrikesminister uttala sin tillfredsställelseöver Nixonregeringens hot mot arabländerna som om det var där problemet lågoch icke i maktstrukturen inom oljehanteringen. När knappheten hotade satte regeringen in ettransoneringssystem. Dess konkreta utformning må kritiseras, men att sådanaåtgärder i och för sig var välmotiverade råder ingen tvekan om. Man byggde uppfördelningsmekanismer,- man anställde folk. Krisläget fick människorna att istor utsträckning börja tänka om. Det fanns ute bland folk en positiv ochriktig medvetenhet om att något måste göras, att man inte kunde fortsätta detohämmade förbrukningsraseriet. Den korta tid restriktionerna varade visadeockså att det i stort sett gick bra att undvara onödig bUism,strålkastarbelysning i städerna och ljusreklam. Gatorna blev uthärdligare, ochkollektivtrafikens överlägsenhet ur samhällsekonomisk synpunkt började gå uppför folk. Det var en riktig väg. Men vad gjorde regeringen sedan? Tänkte man pånästa knapphetssituation? Grep man tillfället, understödde man förändringarna ifolks tänkande? Nej, så fort den värsta fasen var över, släppte man plötsligtalla restriktioner. Man trappade inte ner dem gradvis, man behöll interestriktionerna mot sådant som även var umbärligt. Man barprivatbilismen i gullstol tillbaka till dess gamla position. Man lät tillfälletatt slå ett rejält slag för kollektivtrafiken gä sig ur händerna. I ställethänvisar man nu till sittande utredningar, om vars resultat ingen vet något, iväntan på vUka ytterligare järnvägslinjer som kommer att läggas ner och vilkaytteriigare prishöjningar på kollektivtrafiken som kommer att genomföras. Regeringenvarken kan eller vågar visa handlingskraft och ansvar . Dessbeteende speglar inte ett arbetarpartis långsiktiga strävan utan blott envalapparats opportunism. På allt fler håll, också inom eget parti,stiger krav på en långsiktig inriktning och anpassning av produktionen till denframtida resursknappheten. 1 ett så utpräglat kapitalistiskt land som Japanförs denna diskussion med stor livUghet. I pågår visseriigen utredningarav frågan. Jag råkar själv representera mitt parti i en sådan utredning. Menuppenbart är att sådana utredningar måste koncentrera sig till teoretiska ochpraktiskt-tekniska sidor av problemen. De kan inte ta upp grundläggandepolitiska frågor som sammanhänger med maktstrukturen, kapitalet ochproduktionen eller med samhälleliga ideologier. Ledningen för ett arbetarparti kan inte lämna över arbetarrörelsens historiska Om minskat beroende av multinationella företag, m. m. Om minskat beroende av multinationella företag, m. m. Skall den bh något annat än ett bihang till det rådandemaktsystemet måste den ha en självständig, styrande ideologi och en beredskapatt ta itu med frågans maktpolitiska sida. väntar sig väl inteatt energiprognosutredningen skall börja diskutera vilken politisk maktstrukturoch vUket produktionssätt som bäst kan uppnå en planmässig och ansvarsfullhushållning med energi och råvaror? Han väntar sig väl inte att den industri,som predikat den naiva tillväxtfilosofin och som tagit in aUtmerenergi och spytt ut aUtmer avfall, plötsligt skall börja bete sig annorlunda avsig själv eller ge regeringen underlag för avgörande ingripanden iproduktionsinriktningen? antyder i svaret att oljeprishöjningarnaskulle stimulera till bättre hushållning och energisnålareproduktionsinriktning. Det är ett något märkligt resonemang och en säregentilltro tUl spekulationsirisernas välsignelse. Prishöjningarna iproduktionsledet blir av allt att döma betydUgt högre än förut, nyahyreshöjningar signaleras. Så länge industrin kan kompensera sig genomprishöjningar är knappast någon stimulans att vänta i fråga om spontan övergångtill annan produktionsinriktning. Kärnan i hela problemet är att regeringen varken villeller anser sig kunna ifrågasätta den rådande ekonomiska strukturen. Man följeri stort sett viljelöst med i dess manövrer och i dess självgenererande slöseri.Man har ingen kontroll och man räds att skaffa sig den. Därför vill man inte se det absurda i återgången till enohämmad privatbilism. Därför vill man inte ifrågasätta byggandet avÖresundsbron. Därför viU man inte se det faktum i ögonen att länder medplanekonomi gått i stort sett helt oberörda genom oljekrisen. Därför vågar maninte ta en politisk ställning som innebär något annat än ett fortsatt stegratenergiintag i produktionen . Därför skjuter man undan problemen till utredningar istället för att mobilisera hela arbetarrörelsen i strid mot ett system somhåller på att överieva sig .självt och som inte klarar framtidsproblemen pägrund av sin felaktiga maktfördelning, sin anarki och sitt vinstbegär. Om man .i dag hade gripit sig an dessa problem pä ettbeslutsamt sätt hade förutsättningarna att möta nästa akuta krisläge blivit annorlundaoch bättre. Främst hade man haft en politisk och ideologisk beredskap bland debreda folklagren som varit värdefuU. Arbetarrörelsens organisatoriska kraftoch den nya generationens beredvillighet att bygga något nytt, något somfrigjorts från den vulgära kvantitativa tillväxtfilosofin och frånprofittänkandet, hade fått en annan styrka. Men det hade naturligtvis juedförtsina risker för regeringen. Anpassningen till oljemonopolen, hälftenbruket mednationell och internationell storfinans inom atomindustrin hade satts i fråga.Och regeringsledamöter som allt oftare hjälper storkapitalet att fusionera hadevarit tvungna att fundera över vad socialismen var för något. Och det tycks fördem vara mer skrämmande än något annat här på jorden. HerrLORENTZON (vpk): Jag tackar industriministern för svaret på mininterpellation. Orsaken tUl att denna interpellation blev ställd var denberamade försäljningen av glasverk tUl ett utländskt multinationelltföretag. I den försäljningen ingick ca 700 anställda, som inte hade en aning omaffärstransaktionen. Enligt svensk lag skulle frågan ha underställtsbolagsstyrelsen, där de anställda var representerade. Så skedde dock inte. Åtskilliga Spaltmeter har skrivits i den svenska pressenom försäljningen av glasverk. Helt bakom ryggen på de anstäUda ochderas representanter i styrelsen skedde försäljningen. Styrelserepresentationenför de anställda var aUtså i detta sammanhang ingenting värd. Ätt de anställdanär de fick vetskap om försäljningen var minst sagt besvikna är ingentingförvånansvärt, efter allt det myckna talet om den genomgripande reformengällande de anstäUdas styrelserepresentation. Det var inga överord när deanställda efter det att försäljningen av företaget blev bekant uttalade;"Man har fått bevis på hur Utet denna lag egentligen är värd. "Intressant i detta sammanhang vore att få ett svar även på den fråga som ärstäUd i interpeUationen, huruvida regeringen på förhand var underrättad omförsäljningen av glasverk och om denna försäljning skedde medregeringens goda minne. Försäljning av fabriker här i landet till multinationellaföretag har som bekant tidigare skett med den direktamedverkan och även med statligt ekonomiskt stöd. Vad som har skett i falletEmmaboda är ingenting nytt. Det är inte första gången som de anställdasrepresentanter i bolagsstyrelserna helt stäUts åt sidan. För de anstäUdalivsviktiga beslut har fattats, men deras representanter har håUits utanför,trots att svensk lag säger annorlunda. Verkställande direktören i glasverk, ,ägaren till företaget, har uttryckt sin mening om den s. k. företagsdemokratinpå följande sätt: "glasverk anser sig vara bland de ledandeföretagen i landet när det gäller satsningen pä ett effektivt och meningsfulltmedinflytande för de anställda." Ingen viU väl betvivla sanningshalten idetta uttalande och att direktör menade vad han då framförde. Detdyra och påkostade bokverket i våra hjärtan, som troligen heltfinansierats av , var ett annat uttryck för denna folklighet. Men så inträffar det att denna privata kapitalägare ansersig ha möjlighet att göra en bra affär, även om det gäller att sälja företagetoch de anställda till ett multinationeUt företag. Då försvinner plötsligt detfolkliga, och då går det för sig att bryta mot gällande lagar ochöverenskommelser. Då flyger företagsdemokratin all världens väg, och deanställdas medinflytande, som direktören tidigare talat så varmt för, existerarinte längre. Att det gäller 700 anställda och deras familjer, ja, en hel bygdsframtida öde, spelar i detta fall ingen som helst roll. Den för honompersonligen goda affären får bli helt avgörande.' Allenarådande står detprivata vinstbegäret, som i fallet glasverk. Det var aUtså ingen tillfällighet ått utgången Om minskat beroende av multinationella företag, m. m. Om minskat beroende av multinationella företag, m. rn. blev sådani fallet glasverk. Här, som i det enskilda näringslivet i övrigt, ärdet privata vinstbegäret den avgörande ledstjärnan. I den förhållandevis lUla kommunen är numerahälften av de yrkesverksamma anstäUda hos utländska multinationeUa företag.Besluten om vad som skall ske i i tas numera i och iBryssel. glasverk är kommunens näst största industri.Störst är , som tUlverkar pumpar och sysselsätter omkring 800personer. Försäljningen av detta svenska företag till det multinationellaföretaget gick i stort sett tUl på samma sätt som försäljningen av . Att de anställda är oroliga för sin framtid är ju förklarligt. Delitar inte på att ett multinationellt företag av den typ som det här är frågaom lägger sina investeringar i just . En nedläggning kan bli följden,varvid investeringaina förläggs någon annanstans ute i världen. Inför antagandet av lagen om styrelserepresentation för deanstäUda förklarade kommunisterna att denna lag inte skullekomma att ge de anställda något egentligt inflytande. Vi skulle dock haanklagats för verkliga överdrifter om vi den gången hade påstått attkapitalägare skulle komma att nonchalera lagen och sätta de anställdasrepresentanter helt åt sidan dä avgörande beslut skulle fattas, exempelvis omförsäljning av hela för<;tag. Ännu värre kritik skuUe ha riktats mot oss, omvi den gången hade anklagat regeringen för att även den skulle våldföra sig pålagen, vilket skedde i fallet Eurocs köp av GuUhögens bruk. Även där skeddeförsäljningen av företaget bakom ryggen på de anställdas representant istyrelsen. Regeringen var informerad på förhand, men den ansåg tydligen inteatt de anställda skulle informeras och att lagens anda skulle vara avgörande.Kritiken har som bekant varit hård mot att regeringen inte stoppade denaffären. Men, herr statsråd, om det nu förhåUer sig så, att enprivat kapitalägare i egenskap av aktieägare enligt lagen har möjlighet attgenomföra företagsförsäljning utan att informera de anställda, borde då inteföretagsnämndsavtalet träda till och ägaren vara skyldig att rådgöra med deans-tällda i egenskap av direktör i företaget? Inte heller detta har skett. Min fråga i interpellationen, om industriministern tänkerföreslå åtgärder scm ger de anställdas representanter i bolagsstyrelser ökatinflytande i frågor rörande företagsnedläggningar och företagsöverlåtelser,går statsrådet egentligen förbi. Något verkligt svar kan jag inte upptäcka.Statsrådet säger att "arbetstagarledamot i styrelse har samma ställningsom övriga styrelsemedlemmar" och att detta "innebär att beslut ifråga om nedläggning av företag eller del av företag hör till de frågor som börunderställas styrelsen". Om sä inte sker, "strider det klart motandan i lagen om styrelserepresentation för de anställda". Denna förklaring låter rätt gummiartad, men lagen skallalltså tolkas på det sättet. Då inställer sig frågan, varförföretagsnämndsavtalet och styrelserepresentationen haussades upp somgenomgripande reformer när det gällde medbestämmanderätt i företagen. Dettalades t. o. m. om att nu var den tid slut då demokratin stannade utanför fabriksportarna.Hur många studiecirklar och fackliga möten genomfördes inte i detta land därdet redogjordes för dessa reformer som någonting verkligt stort? ABF:sengagemang är inte att förglömma när man skulle popularisera dessa reformer,som då det verkligen gällde var tiU intet förpliktande. Den nyastyrelserepresentationen ter sig meningslös mot bakgrunden av vad somexempelvis skedde vid försäljningen av glasverk. Statsrådet medger i sitt interpellationssvar att dengällande lagstiftningen inte är tillfredsställande och nämner att man ijustitiedepartementet utreder frågan om övervakning och kontroll i fall somhär är aktuella. Han förutskickar en ordning som skulle ge de anställda ochäven samhället möjligheter att i förväg syna vUlkoren för en företagsöverlåtelse.Gällande lag är alltså inte tiU fyUest. På fråga nr 2 i min interpellation, om statsrådet avseratt föreslå åtgärder som förhindrar försäljning av företag till utländskamultinationella företag, ges heller inget direkt svar. Eller skall svarettolkas så, att regeringen inte tänker slå in på denna väg? I svaret till i sägerindustriministern bl. a. att vi får "acceptera att utländskamultinationella företag går in som intressenter även i större svenskaföretaginföra ny och/eller bättre teknik".Men hur vet man detta? Föreligger inte risken att dessa multinationella företagmest i varje fall i mycket stor utsträckning - är intresserade av att kommaåt svensk teknik? Sedan finns det inga garantier för att denna teknik inte kanöverföras till de aktuella multinationeUa företagen i utlandet. Några verksammamedel för att på detta stadium av utvecklingen förhindra en flyttning tillutlandet föreligger väl knappast. De som äger kapitalet bestämmer, och motmultinationeUa företag har även regeringar det mindre inflytandet. TUl sist ett par frågor tiU industriministern. Harregeringen godkänt Saint-Gobains köp av aktiemajoriteten i glasverk?En dylik uppgift framskymtade nämligen i tidningspressen för någon dag sedan.Hur förhåUer det sig i övrigt med uppgifterna att staten tvingat fram ensysselsättningsgaranti för dem som arbetar på glasverket i ? lämna uppgift om vad en dylik garanti i verkligheten innebär? Om minskat beroende av multinationella företag, m. m. Jag kan förstå i Stockholmnär han säger att jag i mitt svar till honom har lagt in svar också på ett parandra frågor. Det har jag gjort därför att frågorna enligt min uppfattningligger nära varandra - då är det ändamålsenligt. Det är klart att dennasammanbakning skulle ha kunnat gå längre - jag inser det . Den hade kunnatutsträckas så att vi hade sökt lägga in även svaret på . Men det hade blivit ett så utomordentligt vidlyftigt svar attjag stannade för den uppdelning som här har skett. Jag beklagar, fru talman,att jag inte har sökt kontakt med kammarkansliet så att svaret till kommit före det som vi nu diskuterar. Med detta har ju iStockholm i viss mån rättat till han har underlättat för mig genom uppläsandeav valda delar av svaret till och 7 protokoll 1974. Om minskat beroende av multinationella företag, m. m. Låt mig emellertid börja med - jag kankanske vara mera kortfattad i mitt svar tiU honom. Han frågar om regeringen hargodkänt Saint-Gobains köp av aktiemajoriteten i glasverk -och det harvi. Efter långvariga förhandlingar med Saint-Gobain och företrädarna för dentidigare aktiemajoriteten har vi kommit tUl ett resultat som vi anser vararelativt tillfredsställande. Vi har i avtalet fått in garantier försysselsättningen för alla de anställda vid glasverk som hade arbetedär 1973. Vi har också fått in en överenskommelse om att det planglasverk somär tilltänkt skaU, om möjligt, förläggas till glasverk. Skulle inte såvara möjligt, har ändå företaget i avtalet med regeringen förpliktat sig attsvara för sysselsättningen för samtliga i . Dessutom skall enligtavtalet staten äga rätt att utse en styrelseledamot och en suppleant i . Därmed har jag också kunnat visa på den form avföreskrifter i bolagsordningen om s. k. utlänningsklausul som vi har.