prot · FX09116 · 1974-12-31 00:00:00 — Man räknar med att om en investering blir fördröjdkommer man att förlora ekonomiskt på grund av inflationen. Företagarnas viljaalt investera är mycket stor. De fyllda orderböckerna är en extra stimulanstill investeringar för exempelvis rationaliseringar och vidareutveckling avföretagen. Detta är väl i och för 5 protokoll 1974. sig bra, men tyvärr ärläget på kreditmarknaden sådant att det föreligger stora svårigheter att fålåna pengar till investeringar i maskiner och företag, under det att det ej ärlika svårt att låna pengar till bostadsbyggande. Kreditrestriktionernasammanhänger med all vi har en överhettad högkonjunktur och med att räntelägelär högre i utlandet än i vårt land. Det kan inte heller förnekas attunderskottet i statsbudgeten, vilket nu är uppe i , är en avorsakerna till den skärpning som skett när det gäller bankväsendets möjligheteralt tillgodose lånemarknaden med kapital. Bostadsbyggandettar i anspråk nästan lika mycket som underskottet i statsbudgeten, ca 11miljarder kronor. Tillskottet från AP-fonderna blir avsevärt lägre än beräknat.Sålunda räknade man med att detta tillskott skulle röra sig om 10,8 miljarderkronor, men det blev i runda tal endast . Del är väl ingenhemlighet alt ser ganska allvarligt pä situationen, och de skärptakreditrestriktionerna ger belägg för detta påslående. Medel måste fram inomeller utom bankväsendet, vilket givelvis får konsekvenser för bankernasutlåning för andra ändamål. Förhållandenapå kreditmarknaden är sådana att den lånesökande företagaren har storasvårigheter att över huvud taget erhålla lån för möjliggörande av en expansionav sitt företag och rationalisering av driften. Detta är en följd av de hårdakreditrestriktionerna. Manställer sig litet undrande inför det förhållandet att en bank föredrar att låtaen låntagare ta ut från sin motbok framför alt låna honom pengar. Detförekommer, när kreditsökande önskar lån med säkerhet i motbok, attbankinrältningen då uppmanar vederbörande konioinnehavare att lyfta silltillgodohavande på sin inlåningsräkning. I vissa kreditinrättningar förekommeri dag nära nog totalstopp på utlåningssidan. Ett exempel bland många kundeanföras för alt belysa de svårigheter som råder på lånemarknaden. Jag skallnöja mig med ett. Enperson skulle förvärva ett förelag för . Säljaren hade inte behovav kapitalet som sådant. Han var därför villig alt låta hela likviden stå innehos den långivande banken på en lång inlåningsräkning, dvs. en inlåningsräkningmed tolv månaders uppsägning. Men banken kunde inte - trots att del inte varfråga om utbetalning av några medel -bevilja nämnda kredit utan hänvisadevederbörande lill alt ställa sig i lånekön. Nogverkar del horribelt att den som önskar köpa en gård, t ex. en jordbrukare,blir hänvisad till att ställa sig i lånekön, medan den som förvärvar enbostadsfastighet får låna pengar till delta förvärv. Del måste vara något skevti det hela när man nekar kredit till ett seriöst företag, som inte harmöjligheter att få sitt länebehov tillgodosett på annat vis, medan personerinom en viss sektor fritt kan få låna - jag tänker i delta fall på bostadsbyggandet. Minanknytning lill den kooperativa banken ger mig anledning attställa mig frågande inför att del i nämnda banks stadgar. som är skrivna enligtgällande lag, sägs att bankens huvudsakliga ändamål är att tillgodosejordbrukets kreditbehov, under del all med sina hårda restriktionerminskar möjligheterna alt tillgodose just de behov som ärskyldig att söria för. De nuvarande hårda kreditrestriktionerna har lillkonsekvens att t. ex. måste neka krediter, oavsett om den harmöjligheter att bevilja sådana. Jagvill i detta sammanhang poängtera all jag, när jag nu begär läUnader i gällandekredilreslriktioner, inte avser krediter enbart för jordbrukare utan specielltför mindre och medelstora förelag, vilkas krediter kan medverka till enproduktionsökning, ej till investeringar i rena konsumtionsvaror. Att jagnärmast ömmar för de mindre och medelstora företagen, inräknat jordbruket,beror på att dessa förelag inte har samma möjlighet att skaffa sig kapital vidsidan av kreditinrättningarna som de stora företagen, vilka har möjligheter attlåna av AP-fonderna, på utlandsmarknaden etc. Jaghoppas, herr talman, all det inte skall dröja alltför länge innan vi får vissalättnader i de mycket hårda kreditrestriktionerna. Annars blir läget alltförprekärt och bekymmersamt för dem som berörs av restriktionerna. Jag skall först be alt få instämma i vad sade , attvi så ofta i debatterna här i talar förbi varandra, för det gör vi.Jag har ju försökt alt komma åt det genom att föreslå all vi skulle försöka medmanuskriptfria överiäggningar. Det tror jag skulle råda bot påmissförhållandet, för det beror på att ledamöter sitter och skriver sinaanföranden hemma och då inte vet vad andra kommer att säga i debatten. På detsättet talar vi förbi varandra och alltför . Jagövergår så lill vad jag egentligen hade tänkt säga. Det berör litet grandriksdagens anseende, förtroendet för . En av våra mestakändisadvokater sade i en TV-debatl i Kvällsöppet att "allasom sitter i är ju inte idioter men många är det". Det är ju ettplumpt övertramp som man kanske inte skulle fasta avseende vid. Men del ärallvarligt, herr talman, om man i en demokrati försöker att förinta förtroendetför den folkvalda församlingen. Ännuvärre är det ju om ledamöterna själva bidrar till detta, och jag tror faktisktalt man i någon män kan säga att det varit sä. Speciellt tror jag att moderatasamlingspartiets representanter i vissa fall har varit ute och försöktföriöjliga den s. k. lotieririksdagen, jämviktsriksdagen. Det är ocksåallvariigt. Enligt den erfarenhet jag har - den är inte så lång, jag har i - har ingen riksdag fungerat så bra som just dennajämviktsriksdag. Den har dragit intresset från regeringen till istor utsträckning, vilket är demokratiskt bra, och den har gjort att det gårmyckel lättare all komma överens i utskotten. Det har blivit en sakpolitisk istället för en partipolitisk behandling i betydande utsträckning, vilket ärvälgörande. Jämviktsriksdagenfungerar naturligtvis också bra genom den service vi har från kansli,vaktmästeri och annat. Denna service har förbättrats kraftigt och ärnu mycket bra; bl. a. servicen när del gäller enkla frågor och interpellationerär nu helt förstklassig. Sedan några ord om dettaalt man lottar i jämviktsriksdagen. Förstoch främst har det ju inte blivit så många lottningar. Och jag kan inte se altdel är något fel i all lolla. Om sympatierna ute i landet är så jämnt fördelademellan två block - ja, del är ju egentligen inte längre några block, men låtoss ändå hålla fast vid all det i vissa frågor kan förekomma två block - måstedet väl vara rättvisast alt lotta. gynnar då ena gången den ena sidanoch den andra sidan. Del måste enligt min mening vara rättvisareän om vi hade fåll en utdelning där det varit ett mandats övervikt för enasidan och del blocket alltid skulle ha vunnit. Jag anser alt del sistnämndaförhållandet skulle vara mycket orättvisare, och jag tror alt svenska folketdelar den uppfattningen. Delär klart all den järnna mandatfördelningen aktualiserat den omständigheten attdet finns vissa ledamöter som ibland röstar efter övertygelse och inte efterpartitrohet. Detta ger naturligtvis myckel större utslag när ställningen är såjämn. Nufinns det, herr talman, en vetenskaplig undersökning utförd vid Göteborgsuniversitet som visar att av ledamöter anser alt vid enkollision mellan personlig övertygelse och parlilojalilet skall den personligaövertygelsen fälla utslaget. När det gäller riksdagsgrupp är detnaturiigt nog ett ännu större antal, , som anser att den personligaövertygelsen skall fälla utslaget. Och har det ändå hänt alt när någonperson röstat efter den personliga övertygelsen har andra ledamöter farit ut irätt kränkande omdömen vid föredrag och annat ute i bygderna. Delär ett problem här, eftersom det sägs att sedan riksdagsgruppen sammanträtt ochman där inte har uttalat någon annan mening är man låst av det när debatten ikammaren lar vid. Därmed har man ju sagt all debatten i kammaren är totaltmeningslös. Man får hell enkelt inte ta intryck av det som sägs i kammaren, ochman kan alltså inte ändra sig från det att riksdagsgruppen haft sammanträdetill dess att voteringen äger rum i kammaren. Det är, som jag ser det, enganska allvarlig situation, för en debatt skall ju ändå ha den meningen skall kunna påverkas av argument. Jag hör till dem som kan påverkas avargument även från andra än mina partivänner - det hände vid en av devoteringar som varit aktuella - men det får man alltså inte lov till. Jaghar ibland undrat om det förhållandet att kammaren ibland är så glesi besattmöjligen kan bero på alt ledamöterna inte vågar komma hit därför all de intevill riskera all bli påverkade av de argument som anförs här. Men det är baraen teori. För en lid sedan hade vi en ledamot av kammaren som vi nu haranledning att sakna, numera landshövding i , och han hade en idé i det härsammanhanget, nämligen den all vi skulle debatteravissa dagar, t. ex. , och votera en annan dag. Vi skullealltså samla voteringarna till en och . Det skulle ha den fördelen altriksdagsgrupperna dä kunde ha sammanträde efter del att debatterna i kammarenhade förevarit och då diskutera med utgångspunkt från vad som sagts ikammaren. Det var i och för sig inte alls någon dålig idé. Slutligentror jag sålunda att det är viktigt och nödvändigt att vi gör debatten här ikammaren meningsfylld, dvs. förvandlar den från en skendebatt, som den nu är,till en debatt som kan påverka skeendet. i (c): Den generation som påbörjade sin levnad i slutet av elleri början av detta århundrade har fält uppleva en enorm utveckling. Det är dentekniska utvecklingen som detta baseras pä. Det är väl inga överord att påslå,all från vår tideräknings början -ja, - fram lill mitien av1800-lalet var de tekniska hjälpmedlen för all underlätta människans arbete avmycket ringa betydelse. Men genom upptäckten av en ny kraftkälla inleddes en nyepok i samhällets produktionsordning. Hantverket övergick lill att bliindustri. Tillverkningen av varor flyttades därigenom från hemmen tillfabriken. Maskiner av olika slag framställdes till människans gagn. Följdenblev vidare, som vi känner till, en social omvandling i de länder som anammadeteknikens utveckling - eller rättare sagt som hade en chans alt få komma ikontakt med den. Så har utvecklingen rusat i väg från intresse förångkraften fram lill dagens månfarder. är del lätt att kritisera dem som har haft hand om denna utveckling föratt de inte beaktade den miljö- och naturförstöring som har följt i teknikensspår. Men vi skall nog vara litet försikliga. I stora stycken har vår välfärdnämligen varit ett resultat av teknikens landvinningar. För de människor somvar bundna vid ett tungt manuellt arbete blev t. o. m. det lilla förstatekniska hjälpmedlet en lättnad i deras tillvaro. Jag behöver här inte hellerorda om vad industrin har betytt för siandardökningen i vårt land liksom iövriga industriländer. Vår sociala reformverksamhet har kunnat byggas ut osv. Menklart är att vissa av våra framsteg har fått konsekvenser i form avniiljöförslöring som vi försöker rätta lill, men där vi aldrig kommer attlyckas helt. Klart är också all hade man velat följderna av vissa inslag iindustriprocessen, hade man säkert vall andra vägar. Vidare hade vi för baranågra decennier sedan så mycket orörd natur att man menade att vi hade råd meden viss förstöring. Och vad den inre miljön beträffar, förgiftningarna inomindustrin, har ju forskarna först pä allra slagit larm. Exempel pådelta är KemaNords vinylklorid, arsenik och Saab-Scanias flygbränsle. Närdel gäller fabriksmiljön får vi inte heller glömma att utvecklingen inomveniilationstekniken pä ett revolutionerande sätt har hjälpt till att förbättraden, som tekniken framgångsrikt har hindrat förore- ningar alt komma ut i denyttre miljön. Nämnas bör också att den re-ningsleknik som används vidhuvudparten av våra reningsverk är effektiv och har resulterat i attvattenkvaliteten i samhällens recipienler nu kan visa upp förbättringar. Omvi alltså kan ha förståelse för utvecklingen - eller hälsar den medtillfredsställelse i många fall - sä blir vi skrämda av de larmrapportersom vi överöses med om förgiftningar inom industrin, om kärnkraftensbiverkningar osv. partiledare har sagt: "Det fanns förr mångafarliga yrken, en del rent livsfarliga, som timmerflotlarens. Men då kunde manändå med sina fem sinnen uppfatta riskerna. är yrkesskadorna smygande ochosynliga." - uttalande ger kärnan av riskerna i dagenshögindustrialiserade samhälle. Vihar tydligen på vissa håll en industrimiljö, där den anställde löper stor riskför en successiv förgiftning. Del tar ofta innan symtomen ärpåvisbara, men de kommer och visar sig då i form av mestadels svåra sjukdomar.Läkartidningen har redovisat alt förekomsten av cancer i kroppensavgiftningsorgan ökar. Det rör sig om cancer i lever och gallgångar liksom injurar och urinvägar. Vimåste säga ifrån alt vi inte accepterar att styras av en teknologi och enproduktion, vars risker vi inte har kontroll över. Vårt samhälle har liksomövriga industriländer ensidigt sett till den ekonomiska tillväxten med sinstordrift och centralisering. Denna inställning medför också en snedvridning avden ekologiska balansen och är ett hot mot våra ändliga naturtillgångar. Deekologiska aspekterna på samhällsplaneringen skall bevakas av naturvårdsorganen.Del är ytterst betydelsefullt alt ekologiskt länkande på ett mera påtagligtsätt än nu får vara med i beslutsprocesserna. Vi går ofta till ekonomen,teknikern och juristen i planeringsärenden men glömmer bort biologen ochekologen. Fortsätter vi alt handla på detta sätt kan inte resultatet bli mer änett - ett ohyggligt arv till våra efterkommande. Del behöver därför knappastpåpekas att man t. ex. i kommunerna måste ha tillgång lill biologisk ochekologisk expertis. Det får inte vara sä alt naturvårdsfrågorna drunknar imängden av ärenden som man har att handlägga. Men jag har goda förhoppningaralt så inte skall bli fallet. De förtroendevalda i kommunerna har enligt minaerfarenheter fått ett ökat intresse för dessa frågor. 1dag står del klart för de flesta att miljövård inte är någonting som baraintresserar några få s. k. fantaster utan att det verkligen är ett samhällsintresse.Del gäller att åstadkomma en lämplig avvägning mellan produktion och miljö.Varje steg vi nu tar på den tekniska sidan för att öka vår produktion medförtydligen miljöproblem. Det gäller att göra de rätta avvägningarna. Riksdagenhar inte varit ointresserad av dessa problem. Åtskilliga beslut som har fattatsde har angivit en klar viljeinriktning. Men jag vill ändå påståatt del är ungdomen som visar vägen. Och jag tycker au ungdomarna reagerarsunt. De är måttliga i sitt fördömande av vad som försummats tidigare. mestadels den tekniskautvecklingen och inser vad den betytt för generationen före dem. Men menarde att man inte får acceptera några ogenomtänkta trender, där felsteg kanmedföra oläkbara miljöstörningar. Man kan inte kalla detta ett gruppintresse -det berör hela mänsklighetens framtid. Ungdomens reaktion mot kärnkraftensrisker, mot ingrepp i våra sista vildmarker osv. ger oss faktiskt hopp om attkunna leva vidare på del här klotet. Denungdomliga entusiasmen i de här spörsmålen kan väl i några fall ta sig uttrycki vissa överdrifter, man i allt väsentligt är ungdomens reaktion sund, och delflnns all anledning för oss andra att lyssna. Alla vet vi alt utredningsarbetet i svällt ut kraftigt undersenare år. fanns del 421 offentliga utredningar och sedanhöslriksdagen startade har ytterligare några tillkommit. Samhället av ärkomplicerat, de frågor vi har att besluta om är för framliden lunga och viktigafrågor. Vi behöver väl i stort sett det utredningsväsende vi har. Men hurutnyttjar vi det? Ivår komplicerade utredningsmekanism måsle del ju hända då och då alt man fårresultat på den ena kanten som är av intresse på den andra. Två eller flerautredningar, som inte är samordnade, är naturligtvis i regel av tekniska skälsvåra alt plötsligt samordna. Men om ett resultat från en utredning visar sigviktigt för en annan pågående utredning, hur gör man då? Jag har ettexempel i tankarna. Del har kommit fem delbetänkanden, detsista . De redovisade resultaten är utomordentligt intressanta och avsådant slag att man, enligt min mening, borde ha tagit hänsyn lill dem i ettflertal andra utredningar, exempelvis i , i socialvärdsbetänkandel, ibarnstugeutredningen, i de utredningar som angår utformning av fångvården ochfaktiskt också i den delegation som sysslar med jämlikheten mellan könen. Mendet har man inte gjort. Man har i stället givit det brottsförebyggande rådet iuppdrag att sammanställa resultaten och rekommendera åtgärder. Mankan naturligtvis fråga: Om nu resultaten är vikliga även för andra utredningar,kan man inte la upp dem i debatten i kammaren när dessa andra utredningarsbetänkanden kommer upp? Detär klart att man kan göra det. Men det ligger i sakens natur all en enskildriksdagsman inte i kammaren kan ge en lika systematisk presentation som hadekunnat ske under utredningsarbetet. Han kan inte heller vänta sig att deresultat han för in i debatten pä ett så sent stadium som i kammaren får någonstörre effekt. Jaghar gäll upp i talarstolen , herr talman, för att efterlysa samordning avarbeten i skilda utredningar i fall som klientelundersökningen. Jag ansernämligen att klientelundersökningens resultat är så väl preciserade i de femdelbetänkanden som finns alt de kunde ha använts som material tills vidare iväntan på den sammanställning som brolts- förebyggande rådet skallgöra. Dettaom det formella. Jag skall nu motivera varför jag menar attklientelundersökningens resultat är vikliga för både enskilda och samhället. Klienlelundersökningenhade lill uppgift all undersöka orsaken till ungdomsbrottsligheten. Man harundersökt 300 Stockholmspojkar i åldern . Av dessa hade 150 debuterati polisens brottsregister och 150 valts ut via mantalslängder så alt de passatsihop med var sin brottspojke i fråga om ålder, socialgrupp, familjesituationoch bostadsmiljö. Hela gruppen har följts . Pojkarna i denförsta gruppen kallar jag i fortsättningen broltspojkar och i den andrakontrollpojkar. 60procent av brottspojkarna har återfallit i brott, medan jämförelsevis få avkontrollpojkarna - endast 15 procenl - begick brott under uppföljningstiden.De sociala faktorerna som varit likartade för broilspojkarna ochkontrollpojkarna kan givetvis inte förklara den stora skillnaden i brottslighetmellan grupperna. Man konstaterar därför att yttre miljöfaktorer inte har delstarka samband med ungdomskriminalilel som många tagit för givet. Istället har undersökningen visat att det sätt på vilket pojkarna har blivituppfostrade varit av avgörande betydelse. Av de broltspojkar som haruppfostrats vad man kallar slappt eller lynnigt - 50 procenl - återföll nästansamtliga - 97 procenl - i brott. Detintressanta här är givetvis alt den slappa och lynniga uppfostran intebefunnits vara knuten till yttre miljöfaktorer. Den dåliga uppfostran skulleförekomma i alla samhällsklasser och inkomstgrupper, oberoende av om familjenär hel eller splittrad, utan starkare påverkan från boendemiljön. Atmosfären ien familj, omsorgen om barnen, möjligheten att ge barnen social träning skulletydligen bero på andra faktorer - faktorer som skär rakt igenom samhället. Dessa resultat är inte revolutionerande i den meningen att de är nya.Klienlelundersökningens resultat bestyrker tidigare forskningsresultat. Berornu bristen på konsekvent uppfostran av brottspojkarna på en allmän oro ochotrygghet hos föräldrarna? I så fall torde man inte kunna avhjälpaungdomsbrottsligheten med en ensidig inriktning av sociala åtgärder utomhemmet. I så fall borde man vid planering av både socialvård och skola helatiden söka lägga vikt vid att stödja och hjälpa föräldrarna i hemmet och inteendast på alt skapa substitut utom hemmet. Mankan också lägga mer vittgående perspektiv på klientelundersökningens resultat.En av psykologerna, som svarar för en del av del vetenskapliga arbetet, harframhållit alt det var som om föräldrarna inte själva visste vilka normer deskulle ge sina barn. Osäkerheten skulle ligga på normplanet. Detta leder osökt tankarna till , socialdemokratiskriksdagsman. På 1920- och 1930-lalenförfäktade i sina veten- skapliga arbeten enideologi, som lill stora delar skulle ha passat bra i en moderat partimoiion . Han skildrade nämligen hur samhället skulle komma att se ut omregelsystemet för människors handlanden mot varandra uppluckrades. Hanskildrade hur en försvagning av den personliga ansvarskänslan kan spoliera ettsamhälle inifrån och i en av sina böcker varnade han för ett framtida kaos. Jagmenar inte att kaos är här. Jag menar endast att vi genomklientelundersökningen har fått en tankeställare att begrunda vikten av ettbibehållande av ett normsystem. Och jag anser att klienlelundersökningensresultat kan ge oss anledning att allvarligt länka över orsakerna tillföräldrarnas osäkerhet och otrygghet. Den aktuella debatten i utrikespolitiska frågor rör i stor utsträckningfrihetsrörelser och minoriteter i olika länder. Regeringen är frikostig medstöd åt organisationer av skiftande slag, helst om de hör hemma påvänsterkanlen. Statsministern talar sedan en lid tillbaka också gärna om de småstaternas betydelse i världspolitiken. Delproblem som jag tänkte ta upp är inte dagsaktuellt - men del har sedan 30 årtillbaka en ständig aktualitet. Hösten1944 flydde omkring en halv miljon balter västerut undan den sovjetiskaockupationen av de tidigare fria staterna , och . En heldel av balterna kom att stanna i vårt land, och har vi ungefär 25 000ester och 4 000 letter inom våra gränser. De flesta av dessa har medbeundransvärd flit och energi vuxit in i det svenska samhället och gjort en godarbetsinsats här. har de genom stora uppoffringar också lyckats slåvakt om sitt språk och sin kultur på ett sätt som är värl vår uppskattning.Deras trohet mot sin kultur och sina traditioner kan vara ett föredöme för ossalla. Ijämförelse med senare anlända grupper har balterna haft föga hjälp av detsvenska samhället. har avslagit allaansökningar om ekonomiska bidrag med hänvisning lill att det här rör sig om enetablerad minoritet. Den inställningen har inte invandrar-utredningen delat,och jag hoppas all när dessa frågor kommer upp skall följautredningens förslag. Denestniska staten intog en myckel mer förslående hållning gentemot olikaminoriteter. Så var t. ex. undervisning i och på modersmålet en rättighetenligt grundlagen. Den estniska staten drev 19 svenska folkskolor och gav stödtill ett svenskt gymnasium, detta för en folkgrupp som utgjorde ungefär sammaandel av befolkningen som esterna gör här i . Denna tolerans gentemotolika minoriteter var anmärkningsvärd före andravärldskriget när behandlingen på de flesta håll var så helt annorlunda. Men häri landet utgår ett knappt stöd, beviljat i tagel, lill två estniskaskolor med låg- och mellanstadier. Alla andra skolor har måst läggas ner.Lettiska skolan i har fåll avslag på alla framställningar om bidrag. Kollektivöverföring av flyktingar är en hjälp som vi berömmer oss av. Den betecknar denuttagning från flyktingläger runt om i som äger rum så gott som varjeår. Kollektiv överföring av flyktingar från vårt land mot deras vilja har,såvitt jag vet, bara ägt rum en enda gång under detta århundrade. Jag syftar dåpå de balter som utlämnades till - en outplånligskamfläck i vår historia. Enligt internationell lag existerar alltjämt debaltiska staterna, de jure om än inte de facto. Avde ursprungliga invånarna i de gamla baltiska staterna finns ca en miljon ivästerlandet. Uppskattningsvis 700 000 balter deporterades under kriget, bl. De har i sina hemländer ersatts med stora skaror av främmandearbetare. Trots delta finns del fortfarande kvar en nationell självkänsla idessa underkuvade stater.