prot · FX0965 · 1974-12-31 00:00:00 — Utländska investeringar i u-land kan innebära en hjälp tiUutveckling som överträffar traditionella statliga biståndsinsatser. De kantUlföra både teknologi och kapital. De kan skapa möjligheter för attsnabbt mobilisera sina naturresurser och sysselsätta sin arbetskraft. Målsättningen måste i stället vara att styra de nyautländska investeringarna i en sådan riktning att värdlandets egna intressentUlgodoses och att värdlandet får en effektiv kontroll över sin ekonomiskautveckling. Vad som kan göras för att uppnå detta har jag i någonliten utsträckning berört tidigare i mitt anförande. TiU detta vUl jag baratiUägga att det vore önskvärt om den som arbetar med demultinationeUa företagen kunde få tUl stånd en uppförandekod för denna typ avföretag. En sådan uppförandekod är, även om sanktions-möjUghetema kommer attbli begränsade, enligt mitt sätt att se ingalunda betydelselös. Företag sombryter mot den riskerar att nagelfaras i massmedia och i andra sammanhang, t.ex. i parlamentariska eller fackliga sammanhang. är ett unikt land så till vida som vitrots vår litenhet har en stor andel investeringar utomlands. Dessainvesteringar har varit till glädje och bidragit till att öka sysselsättningenockså i vårt eget land. Vi har här i ett unikt kunnande när det gällerutlandsinvesteringar Det borde finnas stora möjligheter för våra statligabiståndsmyndigheter att utnyttja detta kunnande till fromma. Detförhållandet att InternationeUt företagande har både för- och nackdelar fårinte förleda oss tiU en sådan inställning att vi kastar ut barnet med badvattnetbara för att det råder okunnighet om vad saken egentligen gäller Jag vUl erinraom att det finns inget land som i förhåUande tUl sin storlek har så mycketutlandsinvesteringar som . Vi är kort sagt bland de mest multinationellasom vi kan tänka oss här på jordklotet. kommer att behöva myckethjälp från oss. Statliga traditionella biståndsinsatser har självfallet en storuppgift att fylla. Men för egen skull tror jag att det skuUe varatUl nytta om företagens möjUgheter att hjälpa uppmärksammades och utnyttjades ibetydUgt större utsträckning än vad som sker . HerrGRANSTEDT (c): Bland de motioner som behandlarVärldsbanksgruppen och finns också motionen 1276, och det är med anledningav den som jag har begärt ordet i denna debatt. Världsbanksgruppen spelar en mycket central roU när detgäller långsiktiga kreditförsörjning - det är aUmänt omvittnat ochhar framhålUts bl. a. i denna debatt. Inom den gruppen verkar ,, pä helt bankmässiga och kommersiella gmnder Världsbankslånen utgör ocksåen mycket viktig del av den börda av räntor och amorteringar som belastaru-länderna och utgör ett av deras största problem. däremot arbetar efter helt andra och för u-ländernasdel betydligt mer tiUfredsställande riktlinjer. Lånen löper på mycket lång tid- , av vUka de tio första är amorteringsfria. Det utgår ingen ränta utanbara en administrativ avgift pä 3/. Detta är i och för sig precis vadman önskar sig av lån tiU . vänder sig också tUl de aUra fattigasteländerna, tUl dem som har en BNP per capita som Ugger per år.Huvuddelen av lånen går tUl länder som har en BNP per capita som ligger under120 doUar . Att detta är möjligt beror på att tUl skiUnad från IBRDfinansierar sin verksamhet med statUga bidrag. På denna punkt finns inte specieUt stor anledning tillinvändningar mot . Men det finns andra förhållanden som är ägnade att ingedesto allvarligare betänkligheter. Vi har pekat på en del av dem i motionen.Dit hör beslutsprocessen. Den har berörts tidigare i debatten och är aUmäntkänd. Medlemmarna är inte jämstäUda utan är indelade i två grupper, part 1 ochpart II. Part L de 19 i-länderna, har av rösterna, fördelademed utgångspunkt i hur stort bidrag varje land ger har alltså avrösterna. Part 11 består av 93 , som alltså får dela på resterande 35procent av rösterna. Vi har hört här och vi känner tidigare tUl att haragerat mycket hårt för att få tUl stånd en ändring av detta förhåUande och föratt stärka ställning i . Vi har därvidlag inte haft någonframgång, och jag tror att det är realistiskt att konstatera att det inte finnsnågot intresse bland flertalet industrUänder i att släppa framett ökat inflytande för . Ett annat problem Ugger i inriktningen på . Man har huvudsakligen koncentrerat sig på sådana saker somlån till projekt inom transportsektorn, lån tUl högavkastande projekt inom den 24 aprU 1974 Det har alltså varit en mycket snävt kommersiellt inriktadlångivning. Det finns visserUgen vissa nya tendenser långivningen inom sådanaområden som utbUdning, vattenförsörjning, landsbygdsutveckling ochstadsbyggnad har ökat - men fortfarande kan man säga att den kommersieUainriktningen dominerar ganska kraftigt. Det allra största problemet är kanske de viUkor som IDAställer i samband med sin långivning. Man har mycket striktakreditvärdighets-bedömningar, samma som gäUer för Världsbanksgruppen i övrigt.Man ställer mycket hårda krav på att mottagarlandet skall föra en ekonomiskpolitik med inriktning på stabiUtet. Om inte landet redan från början har ensådan politik ställer vUlkor, t. ex. beträffande räntepolitik,skattepolitik, finanspoUtik eller penningpolitik, på det låntagande landet.Länder med mycket allvarliga ekonomiska problem stäUs ofta utanför möjlighetentiU ID A-lån. Länder som har andra bedömningar än om vilken politik som ärönskvärd hamnar också ofta utanför möjligheterna tUl lån från stäUerockså ofta stora krav på räntabUiteten hos de projekt som medverkar tiU attfinansiera. Ofta begärs en nära nog fullständig avgiftsfinansiering avprojekten. För svenska förhåUanden kan det vara litet bisarrt. Vi har ofta deninstäUningen att man inte skaU avgiftsfinansiera samhälleliga nyttigheter, ochden instäUningen har vi utifrån en jämlikhetsbedömning. 1 finns detnaturligtvis ännu starkare skäl för att inte avgiftsfinansiera samhälleliganyttigheter, men där medverkar vi genom att ställa sådana villkor har också synpunkter på hur skaU agera isamband med nationaUseringar av utländsk egendom. Man kräver att u-ländemaskall komma överens med de utländska företag, vUkas egendomar man harnationaliserat. Om u-landet inte är berett att reglera sina förhållanden tillde bolagen, kan det ställas utanför stöd från . Det innebär alltså ipraktiken att svenska statliga medel via begagnas som ett påtryckningsmedelmot som har nationaliserat multinationella företags egendom. Det här är förhållanden som gäller ochVärldsbanksgruppen i dess helhet. Världsbanksgruppens sätt att agera och dekonkreta följder det kan få har illustrerats på ett mycket påtagUgt sätt närdet gäller dess relationer tiU . Det finns, som jag nämnt, nya och mera positiva tendensernär det gäller . Det har antytts att man skulle kunna tillmäta sociala ochfördelningspoUtiska aspekter större betydelse. Men vUka praktiska och konkretaföljder dessa nya tendenser kan få är det mycket svårt att uttala sig om. Vi har för länge sedan insett att utvecklingi ett u-land inte nödvändigtvis är detsamma som en tUlväxt i BNP. Det finnsmånga exempel mnt om i världen på länder som haft en mycket påtaglig ekonomisktUlväxt men där den tillväxten gått hand i hand med stagnation eller utarmningför stora folkgrupper En industrialiserings-process som bedrivits på fel sättkan leda till stegrade levnadsomkostnader, som hårt drabbar exempelvislandsbygdsbefolkningen, som ofta utgör en stor befolkningsmajoritet. Äveneffektiviseringen inom jordbruket mekanisering och förbättradespannmålssorter etc. kan leda tillatt jordägarna upptäcker att det är förmånligare att driva verksamheten i egenregi och till att jordägarna då gör sig av med sina arrendatorer. Då uppstårett stort landsbygdsproletariat. En enkel tiUväxtfUosofi är aUtså otiUräcklig när det gäUeru-ländernas problem. Varie utvecklingspolitik måste prövas inte bara med hänsyntiU en totaleffekt uttryckt i BNP per capita. Man måste alltid fråga sig: VUkavinner på utveckUngen? Finns det några som förlorar och i så faU vilka?UtveckUngsschabloner i enkla nationalekonomiska termer kan leda tiU heltorimliga resultat. En annan viktig sak som vi också fått klar för oss är attansvaret för att söka sig fram tOI rätt utvecklingsstrategi måste Ugga hosu-länderna själva. Det är bara dessa som kan bedöma vUka åtgärder som är bästför dem själva. IDA:s poUtik strider mot bägge dessagrundprinciper. Man tiUämpar enkla stabilitets- och lönsamhetsbedömningar, somkan verka som ett direkt hinder för social utveckling och utjämning i de länderman stöder. De röstningsregler som tUlämpas inom innebär ett stadfästandeav i-världens förmynderskap över u-världen; de rika vet bäst, det är de somskaU bestämma. Det är en grundläggande princip i . Detta gör att vi måste följa utvecklingen inom mycketkritiskt. Om det inte finns möjlighet att åstadkomma ordentliga förändringar,måste vi vara beredda att lämna fonden. 1 vår motion har vi föreslagit att fråganom engagemang i skaU behandlas med förtur inombiståndsutredningen, och vi har också föreslagit att man skall frysautbetalningarna tUl tiU dess att vi fått klarhet om den framtida politikenpå detta område. har avstyrkt motionen, delvis på formellagrunder, och jag bedömer det som meningslöst att nu ställa något yrkande. Menjag förutsätter att biståndsutredningen allvarUgt kommer att pröva , om denna är förenlig med svensk utvecklingspolitik och om det finnshopp om så radikala förändringar, att man kan tala om verkliga förbättringarbåde när det gäller IDA:s sätt att administrera och dess poUtik. Om resultatetav en sådan prövning blir negativt, måste vi, som jag sagt, ta konsekvensernaoch vara beredda att lämna fonden och satsa motsvarande medel på områden som vikan bedöma som mera konstruktiva. HerrHELLSTRÖM (s): Jag skall bemöta reservationen 6 tillutskottets betänkande som ännu inte har berörts från utskottets sida. Detgäller reservationen om vidgade garantier tiU privata företags investeringar iu-länderna och upprättande av ett utveckUngsbolag. och moderaternahar skrivit sig samman om denna reservation. Vi har ett system som innebär att de privata företagenkan få investeringsgarantier, om investeringarna sker i de länder som står somhuvudmottagare för bistånd. Det rör sig om ungefär 750 miljoner människor.Kanske skuUe de privata företagen kunna utnyttja garantierna när det gäUerhälften av befolkning. De har emellertid inte gjort detta. De harinte sökt garantier, trots att de investerati sådana länder där de kunnat söka investeringsgarantier, t. ex. . Mot den bakgrunden måste vi stäUa oss frågan: Varför harman ändå inte sökt dessa garantier? Kan det vara därför att garantierna ställerkrav om arbetsförhållanden, fackUga förhållanden och annat, alltså krav om ensocial effekt av investeringarna, något som företagen inte har velat binda ? viU aUtså och se dessainvesteringsgarantier som ett biståndspoUtiskt medel, säger man. Man vill vidgadem till att gälla alla länder Jag tycker inställning i den härfrågan är ganska intressant. När man nalkas investeringsgarantierna här ibetänkandet eller när man nalkas frågan om privata investeringar i u-ländernai det folkpartiprogram som lades fram i går, är man generellt ganska positiv.Man talar visserUgen om att det skaU finnas en utvecklingseffekt, men man är medpä generella åtgärder för att stimulera privata företags investeringar. Mananklagar i ganska fräna ordalag socialdemokratin för återhållsamhet och för attden skulle ha en doktrinär och statisk instäUning. Dessa frågor diskuteras emeUertid ibland här i riksdagenfast under en helt annan mbrik, nämligen rubriken multinationella företag. Vigjorde det senast . När problemen tacklas från så att säga deninfallsvinkeln, dä har en ambition att framställa sig som kanskedet riksdagsparti som mest vUl varna för effekterna av de multinationeUaföretagens investeringar, hur de kan utöva påtryckningar på regeringar, hur dekan undvika att ta hänsyn tUl regeringarnas poUtik, hur de över huvud taget kanförsvåra genomförandet av sociala och andra program i oUka länder. När vialltså nalkas frågan den vägen vUl gärna framstå som den storakritikern, men när vi nalkas frågan från biståndssidan medinvesteringsgarantier vill gäma framstå som det parti somtUlsammans med generellt önskar stimulera de privata företagen. Dessa två frågor, de multinationella företagen å ena sidanoch investeringsgarantier och stimulans tiU privata företag i åandra sidan, möts ju i verkligheten. Det är ju i hög grad fråga om sammaföretag och samma investeringar. och förslag går ipraktiken ut på att de svenska multinationeUa företagen skall få investeringsgarantierför sina investeringar i . Det är den praktiska effekten av deras förslag.Jag tror för min del mera på när man talar under rubrikenmultinationella företag. Då har en mer bärkraftig argumentation äni den här debatten där man visar upp ett armat ansikte. Jag skall med hänsyn tUl att debatten dragit ut ganskalångt inte nu gå in i en stor principiell diskussion om effekterna avprivata investeringar i . Vi hade en ganska omfattande diskussion omdet i samband med biståndsdebatt inför tiUkomsten avindustri-biständsutredningen. Jag viU alltså hänvisa tiU den debatten. Jag skaUdäremot läsa upp något om hur regeringar själva ser på privatainvesteringar i sina länder Ett samlat uttryck för det fick man vid den stora konferens som hölls i av de alliansfria Den konferensen har fått prägla mycket av den debatt somförts i FN och i vår liksom den har fått prägla denbiståndsdebatt som har förts i . De alliansfria statschefersäger bl. a. följande: "Att all utländsk privat investering bör föregås avtiUstånd och vara underställd ett system av centraliseradregeringskontroll." "Att garantera att de utländska investeringarna kompletterarde irthemska ansträngningarna och står i överensstämmelse med de nationeUautvecklingsplanerna, använder en lämpUg teknologi, leder till att teknologinutvecklas, skapar arbetstillfällen, utgör nettobesparing av utländsk valuta,innebär en från moderföretaget fristående ledning etc." "Att utesluta alla möjligheter tiU utländskainvesteringar inom de ekonomiska områden som kan anses strategiska i förhåUandetill varje lands särskilda viUkor, såsom t. ex. råvaruutvinning, handelsråvaruproduktion,de allmänna nyttigheterna, masskommunikationerna, banksektorn,försäkringsbolagen samt marknadsföretagen." "Att se tiU att man utan inskränkningar tUlämparprincipen om att varje stat som utför en nationalisering för att återvinna sinanaturtillgångar utövar en suverän rättighet." Det var några punkter som gäller aUmänt om de privatainvesteringarna. Hårdast och fränast uttrycker sig de aUiansfriau-ländernas statschefer om de multinationella företagen. Man säger:"Stats- och regeringscheferna tar inför världsoptnionen starkt avståndifrån de oacceptabla arbetsformer som tillämpas av de övernationeUa företagenoch som kränker suveränitet och strider mot principerna om ickeinblandningoch folkens självbestämmanderätt." Mot synsätt, innebärande att man på vissavillkor men som vi hörde här mycket snäva vUlkor kan välkomna utländskainvesteringar, har vi den genereUa form som och stårför, nämligen ett aUmänt stöd som inte har förankring hos - i vartfall att döma av de uttalanden som gjordes vid . Regeringen och utskottet har valt en annan linje och sägeratt det gäller att välja ut de former av industribistånd som har ett värde föru-länderna på deras egna villkor Då gäller det inte minst att bygga upp enbalanserad utveckling på landsbygden, en balans meUan småindustri och jordbruk.TiU den typen av industriaUsering har också utgått bistånd till flera ländersom nämns i både propositionen och utskottsbetänkandet. Det har gällt att byggas. k. industrial estates, dvs. industrikomplex med integrerad småindustri. TUldet har bistånd utgått, i form av kreditbistånd, tekniskt bistånd,kunskapsöverföring och mycket annat. Det är en viktig del av biståndsverksamheten att bidratill industrialisering på de områden där självaeftersträvar det. Det är någonting annat än att ge generella favörer tUl allaföretag. Småindustri är en viktig del, arbetsintensiv teknologi ären annan viktig del, men det är naturligtvis inte allt, 1 debatten om vårinstäUning tiU industrialiseringen måste vi också komma ihåg att ett av destörsta biståndsprojekten över huvud taget som sysslar med är justindustribistånd, nämligen det skogsindustriprojekt i som 7 protokoll 1974. den 24 aprU 1974 Då blir det intressant att se hur både ochmoderaterna har agerat här i kammaren. Då vänder man argumentationen. Manpekar på de svårigheter som projektet innebär. Ett så stort projekt innebärsjälvfallet svårigheter, som man nu successivt söker lösa. Men man ser inte tiUdet principiellt viktiga: att detta är ett bidrag till u-ländernasindustrialisering. Skulle vi ha läst ut ur exempelvis reservationderas principieUa syn hade vi kunnat vänta oss att här hade sagtatt det är bra att man går in för industrialiseringslinjen, även om det kanfinnas vissa svårigheter i olika speciella fall som man nu försöker lösa. MengrundinstäUningen tUl projektet, som den redovisats här i kammaren , harvarit misstänksamhet och ingenting annat från sida. företrädare har i debatten, omjag minns rätt, sagt ungefär att den här typen av stor industri måste vara enengångsföreteelse. Vad utskottet skriver om, säger , är ensmåindustriutveckling. Det är vad vi skall få i u-ländema, och en så här storindustri måste vara en engångsföreteelse. Men ett sådant synsätt om det är vad står för;att det enda vi skall bidra till i är småindustrier och att t. ex.ett stort pappersbruk i skaU vara en engångsföreteelse medför attcentern hamnar väldigt nära ett gammalt, egentligen kolonialt, synsätt; Det äri industriländerna som de utvecklade, avancerade företagen skall finnas; iu-länderna skall det finnas råvaruproduktion och småindustri men inte modernstorindustri. Jag vUl då fråga: Varför vill man inte ge sammamoderna industriella utrustning som de svenska bönderna ser som en självklarheti de anläggningar som bönderna investerar i, exempelvis när det gäller papperoch massa från Norrlandsskogarna? Varför skaU andra villkor gälla föru-länderna, så att de hänvisas tUl småindustri medan det svenskabondeskogsbruket skall kunna utvecklas med utomordentligt avancerad modernutrustning? Varför skall inte en sådan kunna komma också till del? Socialdemokratins synsätt är naturligtvis att det behövsocksä stora industrikomplex, som samspelar med underleverantörer i småindustrin.Det kan inte vara fråga om ett antingen-eller utan det behövs både storindustrioch småindustri. Det är det synsättet som bl. a. Vietnambiståndet och detindustribistånd vi ger tUl är uttryck för. Jag skall ytterligt kort bara beröra en annanfråga, eftersom den ännu inte har tagits upp i debatten av någon utskottsrepresentant,nämligen yrkande om bistånd tUl befrielserörelsen i Eritrea.Utskottet hänvisar tUl att det inte föreligger någon FN-resolution, som påyrkarbistånd till den befrielserörelse som finns i . Man kan tillägga attbefrielserörelsen i inte Ueller ansökt om svenskt bistånd. När jag lyssnade tUl den mycket detaljerade genomgång somherr Måbrink gjorde av hur Eritreafrågan behandlats internationellt från tidenföre och fram till nu kunde jag inte fatta det på annat sättän att den logiska slutsatsen av detaljerade genomgång egentligenvar, att Eritreafrågan på nytt borde aktualiseras i Detta borde vara konsekvensen, om man menar att Etiopienbrutit mot generalförsamlingens beslut och 1952. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. () kort genmäle: Jag framhöll i mitt anförande att skrivningeni motion om att stödet till industrialisering skallges en sådan utformning att man utvecklar en arbetskraftsintensiv småindustri,inriktad på hela samhällets utveckUng ocU på oberoende gentemot i-länderna,också hade bUvit utskottets uppfattning, som denna är formulerad i betänkandet,där det heter: "Utskottet noterar att dessa synpunkter ligger i linje medde principer som gäller för det svenska biståndetpå detta område.-- Syftet med motionen 1271 är således "Jag kan inte finna annat än att även med det har ställt sigbakom denna formulering. Som jag ser det är småindustrin begynnelsen av denindustriella utveckUngen i ett u-land. Man kan inte börja den industriellautvecklingen med storindustri, ty då bryter man alltför snabbt sönder ettsocialt och kulturellt system. Storindustrin får komma i ett senare skede, dåutvecklingen gått så långt att den själv kan generera fram en storindustri,eventuellt med stöd utifrån, utan att leda tUl alltför stora negativa socialakonsekvenser. () kort genmäle: Det som läste upp ur betänkandetstår jag självfallet bakom. Det synsättet att en arbetskraftsintensiv teknologiär något väsentligt uttrycktes kanske första gången i i en motion ombiståndsfrågorna av och mig själv sedan.Utskottet talar om en arbetskraftsintensiv teknologi och om stöd tillsmåindustri som viktiga angelägenheter, men utskottet säger ingenstans attdetta skaU vara den enda vägen. Jag tror för min del att , om manskall föUa ' uppläggning, dvs. först småindustri, och sedan, närlandet har mognat, större industrier, alltid kommer att ligga många steg efterden tekniska utvecklingen i i-länderna. Man kommer då inte att Ua möjUghet attminska det ökande gapet mellan fattiga och rika länder. Jag menar att den debatt som harförts om ekonomisk utveckUng i den tredje världen visar att det för mångaländer sannolikt bästa resultatet uppnås, om man parallellt kan utveckla storaoch små industrier, där de små industrierna blir ett stöd för de stora genomatt fungera som underleverantörer och där de stora industriernas existenssamtidigt bidrar tiU att ge stabUitet åt de små industrierna. Jag tror att detbara på den paraUella, planerade vägen är möjUgt att minska gapet i fråga omteknisk utveckling mellan och i-länderna. HerrKORPÅS (c) kort genmäle: Jag kan i och för sig tänka mig att det ärmöjUgt att gå in med en storindustri även i ett lågutvecklat land, men minuppfattning är att det normalt inte kan ske utan att man förstör för mycket avdet tidigaresociala systemet och därmed vållar en sned utveckUng av hela samhället. Jagutesluter alltså inte att det kan vara möjligt, men normalt ser jag det intesåsom en uppgift för det svenska biståndsamarbetet. () kort genmäle: Jag vill bara helt kort påminna en viktig princip i vårt betänkande och över huvud taget i den svenskabiståndspolitiken, nämligen att biståndet skaU utgå i första hand frånu-ländernas egna önskemål och målsättningar. Vi skall inte ställa oss somförmyndare för i det här avseendet. Och jag anser att u-ländema merahar givit uttryck för den typ av önskemål som jag själv framställde, och somockså är den poUtik, än för tankar i linje med den, som jagtycker, litet förmyndaraktiga attityd som för räkningredovisade. i (m): Medan vi här har diskuteratu-lands-biståndets mål och medel har hundratusentals magra människor ståttutmed vägarna i och sträckt sin svultna hand efter förbifarande eUerförsmäktat i avlägsna byar i bushen. Detta händer i Öst- och och påmånga andra håU. Det är en sida av verkligheten som man lätt glömmer när manlaborerar med siffror i debatten. En annan sida är att det verkligen utföres ett effektivtoch intensivt hjälparbete. Utan att ringakta statliga insatser vUljag gärnaaktualisera ett enskilt företag som är på gång just , nämUgen det somflygkapten är chef för, i Etiopien.Det stöddes av och Rädda barnen och i viss mån också av Rödakorset. Mot alla odds har lyckatsrealisera idén att använda flyg för att bispringa hungerbyar som man inte kankomma åt på annat sätt. Han och hans tre medarbetande piloter kastar ner mellan6 och spannmål de har hållit på frånde små MFI-planen, specialkonstruerade för uppgiften. Därmed har han gett ettverkligt fint bidrag tiU biståndsarbetets teknik. Metoden är utexperimen-teradav tre i biståndsarbete förfarna män intendent påLutherhjälpen, general och kapten själv och den kan fåden största betydelse i alla liknande katastroflägen världen