prot · FX0986 · 1974-12-31 00:00:00 — Granskningav statsrådens ämbetsutövning m. m. Folket i Bild/Kulturfront. Vi har vid resonemang om detta framhållit att det hadevarit värdefullt om ett sådant beslag gjorts, så att frågan hade bUvit föremålför prövning . Ä andra sidan behöver man inte sammanlänka dentidsutdräkt som skett enbart med det förhållandet att beslag inte gjorts. Vihar således som slutsummering för vår del velat redovisa detta, men vi har ändåsagt att vi i den delen kan instämma i utskottsmajoritetens uppfattning. Enär justitieministern har en central position när det gällerövervakningen av tryckfrihetsfrågor bör han alltid vara lätt tillgänglig. granskning har det framkommit att när tryckfrihetsåtalaktualiserades var justitieministern bortrest. StatsrådetLidbom har i en promemoria, som har nr 4 H i bilaga till detta betänkande,uppgivit att han "enligt etablerade rutiner i regeringen" sköttejustitieärendena i justitieministerns frånvaro. Detta kan inte varatillfredsställande. Eftersom justitieministern, såsom jag sade tidigare, hardet direkta ansvaret för övervakning i detta avseende bör också en fungerandeminister finnas tillgänglig. Utskottet har också enhälligt , uttalat att man idetta sammanhang vUl "understryka vikten av att vid förhinder förjustitieministern formellt förordnande enligt § 5 regeringsformen meddelas förannan regeringsledamot att i justitieministerns ställe föredrajustitieärendena. Detta särskilt som justitieministern har självständigauppgifter som övervakare av tryckfrihetsförordningens efterlevnad." Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill reservationen E och i övrigt till utskottets förslag i denna del. i (m): IB-affären har flitigt diskuterats detsenaste året, och det finns kanske anledning att tro att dagens dechargedebatti ämnet skall bli avslutningen på den mera omfattande debatten kring frågan etttag framåt. granskning har skett från konstitutionellautgångspunkter. Det innebär att en lång rad av de granskningsuppgifter somförsvarsutskottet ägnade sig åt av naturliga skäl inte finns med, hurintressanta de än kan vara. De hör inte till utskottets verksamhetsområde. Jag vill göra reflexionen att IB-affären nu har lugnat nedsig betydligt. De överdrifter som förekommit i den allmänna debatten har del försvunnit. De s. k. IB-avslöjarna har fått ta tillbaka en del av devärsta överdrifterna och felaktiga påståendena. Detta hindrar emellertid inteatt försvaret har tillfogats skador som både har kostat pengar och tagit tidatt reparera - om nu skadorna är helt reparerade. har ju också förbara avvisat kommunistiska förslag till kammaren om att drain anslaget till den hemliga underrättelsetjänsten. Dess verksamhet ärnödvändig för vårt land, och den måste därför fortsätta. Jag skall, herr talman, koncentrera mitt anförande tillett enda spörsmål. Det gäller de rutiner som borde finnas för handläggning avsäkerhetsfrågor inom regeringen. i Wennerströmaffären hade ju somuppgift att utöver granskningen av själva Wennerströmaffären ocksågranska regeringenshandlande och se över rutinerna för säkerhetsärendenas handläggning. I nämndensbetänkande, som offentliggjordes , tog man uppsäkerhetsfrågorna inför regeringen i ett särskilt kapitel. I punkterna 8996behandlar nämnden vilka rutiner som lämpligen bör finnas i detta avseende. En nyckelroll tilldelades i sammanhanget statssekreterareni statsrådsberedningen. Denna tjänst inrättades fr. o. m. den 1 januari 1964för att bl. "för statsministerns räkning följa säkerhetsfrågor avvikt". Enligt skall allasäkerhetsärenden, som polisen "finner böra anmälas till regeringen, iförsta hand anmälas till justitieministern, under vilken polisväsendet hör.Denna ordning skall gälla oavsett vilken ledamot av regeringen, som sedermerakan komma att handlägga ärendet. Vid föredragningar i säkerhetsärenden införjustitieministern är statssekreteraren i statsrådsberedningennärvarande." Vidare anförde ; "Enligt vadnämnden inhämtat är det numera förutsatt, att gemensamma beredningar skallkunna förekomma inom regeringen i särskilt betydelsefulla säkerhetsärenden." När försvarsministern fick reda på att densvenska hemliga underrättelsetjänsten, som dittills aldrig varit avslöjad, varföremål för utspionering från okänt håll visste man naturligtvis inte att detvar fråga om journalister från Folket i Bild/Kulturfront. Vid det tillfällethade man anledning att tro att det rörde sig om otillbörligt intresse frånfrämmande makts sida, alltså i lagens mening spioneri. Ärendet borde dåsjälvfaUet enligt de rutiner som finns ha anmälts till justitieministern, ochvid det tillfället borde statssekreteraren i statsrådsberedningen ha varitnärvarande. Vid lämpligt tillfälle borde sedan också gemensam beredning medregeringens övriga ledamöter ha hållits. Så skedde emellertid inte. Det märkliga är att statssekreteraren inför har meddelat att de inte hadenågon kännedom om hela den här affären förrän de fick läsa om den i tidningarnaoch höra om den i radio och TV , trots att den här utspioneringenvarit känd av försvarsministern sedan åtminstone . Ja, de har t.o. m. uppgivit att de inte kände till IB;s karaktär, även om de naturligtvisvisste att vi hade någon form av hemlig underrättelsetjänst. Det är alltså ihögsta grad märkliga avslöjanden från den statssekreterare som skall varaspindeln i nätet i sådana ärenden och från den justitieminister som är högstechef för polisen, inklusive säkerhetspolisen. Regeringens ledamöter i övrigtfick inte reda på någonting förrän , då regeringen råkade vara samladtill en gemensam överläggning ute på i ett helt annat ärende och mandärför kunde ha en allmän beredning i frågan. Här har vi alltså ett fall av utspionering av vårt landshemliga underrättelsetjänst, som till på köpet bedrevs med hjälp av en av deanställda i denna underrättelsetjänst, en avhoppare, som av speciella skälvisste ovanligt mycket om verksamheten. Han hade nämligen flyttats mellan olikaavdelningar inom IB bl. a. på grund av sjukdom. De vattentäta skott som normaltfinns i sådan här verksamhet hade för hans Granskningav statsrådens ämbetsutövning m. m. GranskningaV statsrådens ämbetsutövning m. m. del intefungerat som avsett var. De båda journalisterna och den IB-anställde harsedermera fällts för spioneri. Men ingenting hände under den här långatidsperioden inom regeringen. Detta är naturligtvis ytterligt otillfredsställande. Sädåligt får det inte fungera. Här måste det finnas klara rutiner för hur sädanaaffärer skall skötas . Något borde regeringen ha lärt avWennerströmaffären och dess efterspel. kan man naturligtvis genmäla att det inte rörde sig omsäkerhetsfrågor utan om underrättelseverksamhet. Men jag hoppas, herr talman,att det framgått klart av vad jag har sagt att det i högsta grad rörde sig omett säkerhetsärende och att resultatet också blev tre fällande spioneridomar. Mot denna bakgrund har och jag reserveratoss och krävt att regeringen ser över sina nuvarande bristande handläggningsrutineroch vidtar erforderliga åtgärder för att förbättra sin handlingsberedskap.Regeringen har ett stort ansvar för att ingenting kUckar när det gäller sakerav det här slaget, om det finns en rimlig möjlighet att förhindra det. Spioneri blir allt vanligare på områden som varitrelativt fredade för verksamhet av sådant slag. Händelserna i Västtysklandvisar att det finns länder som inte drar sig för att bedriva poUtiskt spionageav ytterligt kvalificerat slag. Det här är en allvarlig utveckling, och vi kaninte göra något åt att andra länder uppträder på det sättet. Militärt spionerihar alltid funnits och kommer att finnas också . Regeringen bär detyttersta ansvaret för att skadorna för vårt lands del blir så begränsade sommöjligt. Vaksamheten får inte slappna av. Handlingsberedskapen i form av godarutiner inom regeringen i sådana här ärenden är en sak som direkt åvilarregeringen själv. Det som hänt bör ge anledning till både eftertanke ochåtgärder för framtiden. Jag ber att få yrka bifall till reservationenB av och mig som är fogad till konstitutionsutskottetsbetänkande. Jag skulle inledningsvis för att undvikamissförstånd vilja säga några ord om vad dagens riksdagsdebatt inte handlar om.Den handlar för det första inte om IB:s operativa verksamhet, alltså inte omvad IB gjort här hemma och utomlands. Debatten handlar för det andra inte omden verksamhet som de sedermera för spioneri dömda journalisterna bedrivit.Debatten handlar för det tredje inte om domstolarnas beslut och åtgärder. Detär då också självklart att jag här i debatten inte bör avge några omdömen omIB;s verksamhet i allmänhet, om Bratts, och Isacsons handlande ellerom tingsrättens och hovrättens domar och beslut. Nej, herr talman, debatten handlar om vad regeringenhar gjort i IB-affären - eller kanske snarare om vad regeringen inte har gjort.Mycket av diskussionen och kritiken mot regeringens handlande gäller ju vadregeringen kunde ha gjort men underlät att göra. Från regeringssidan hävdas att det finns en klar skillnadmellan militära säkerhetsfrågor och militära underrättelsefrågor när det gäller För säkerhetsfrågorna finns klara handläggningsrutiner och ettklart ansvarsförhållande, men detta skulle inte gälla underrättelsefrågorna,och IB-affären hör enligt regeringens bedömning till den senare kategorin. Detfinns då inte några fasta rutiner att åberopa. Till det vill jag först säga attgränsdragningen mellan dessa båda typer av frågor antagligen inte ärhundraprocentigt klar. Den väsentliga slutsats som drogav en mycket noggrann genomgång av hela bakgrunden till det ärendet var att deinterna kommunikationerna inom regeringen då inte fungerade tillfredsställande.Har de då fungerat i det här fallet, dvs. när det gäller IB? Eller annorlundauttryckt; Vad visste och vad gjorde regeringen eller enskUda ledamöter avregeringen i den här frågan? Jag tror inte att detta är klarlagt helt ochhållet utan att de slutliga svaren på dessa frågor kommer att få ges avhistorisk eller statsvetenskaplig forskning . Det är därför naturligtvis rätt svårt för mig attformulera ett mera slutgiltigt omdöme om regeringens handlande i dettaavseende. Jag häri min reservation velat peka på att vi alltjämt lider av enviss oklarhet om hur regeringen som helhet har handlat i IB-affären. Såvitt jagkan förstå har ingen allmän beredning någonsin diskuterat IB-affären.Regeringen har möjlighet att korrigera detta påstående, om den lyssnar pädebatten. Mot den bakgrunden har jag ansett det nödvändigt att i reservationenredovisa följande principiella uppfattning. Jag citerar de båda väsentligastemeningarna i min reservation. Jag anser att utskottet bort anföra: "mening bör regeringen i sin helhet i viktiga ärenden få såfullständig information som möjligt för att kunna ta ett kollektivt ansvar förde reella avgöranden som regeringen fattar. Detta är också en nödvändig förutsättningför att den politiska kontrollen skall kunna fungera." Jag vill, herr talman, inte ytterligare uppehålla mig viddenna fråga utan yrkar bifall till reservationen C. Jag skulle sedan vilja gå över till detryckfrihetsrättsliga aspekterna. Där har regeringen ett alldeles specielltansvar, regeringen kollektivt och justitieministern personligen, eftersomgrundlagen lägger vissa centrala avgöranden i regeringens ochjustitieministerns händer. Vi vet nu att det aldrig blev något tryckfrihetsåtalvare sig mot ansvarige utgivaren för tidskriften /Kulturfront eller motPeter såsom ansvarig författare av boken . Det är riktigt att påstå att detta beklagas av de flestasom engagerade sig i IB-affären. Det hade varit naturligt att den i så mångasammanhang prisade svenska tryckfrihetslagstiftningen här hade fått komma tillanvändning. Det faktum att den inte kom till användning beror sannolikt i rätthög grad på underlåtenhet från regeringens sida. Regeringen förhöll sigavvaktande och hoppades, att andra skulle ta ansvaret för eventuella åtgärder.Till sist blev det också så. Allmän åklagare ingrep med bl. a. häktning ochhusrannsakan. Detta hade förvisso kunnat undvikas, om regeringen setttill att frågan om tryckfrihetsåtal mot tidskriftsartiklarna kommit upp tillprövning genom en anmälan till justitiekanslern. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären Att i efterhand försvara sig med att en enskild personredan hade aktualiserat saken hos justitiekanslern duger enligt min meninginte, eftersom tryckfrihetsförordningens 9 kap. 2 § föreskriver att justitieministern,om han finner att tryckfrihetsätal bör äga rum, skall göra anmälan därom hosjustitiekanslern. Ingenting i tryckfrihetsförordningen säger att dennaanmälningsskyldighet från justitieministerns sida skulle förfalla bara för atten enskild anmälan lämnats tUl justitiekanslern. Självfallet hade också enanmälan frän justitieministern om granskning enligt tryckfrihetsförordningenhaft en helt annan tyngd än den enskilda anmälan som ingavs. gjorde regeringen vad den inte ville görai maj. Den inlämnade en anmälan om åtal enligt tryckfrihetsförordningen. Mendet blev inget sådant åtal. Allmänne åklagaren hann före och detta kom senareatt åberopas såsom skäl för regeringen att slutligen avstå från etttryckfrihetsåtal över huvud taget. Enligt min mening kunde regeringen ha ändrat dennatågordning om den önskat. Regeringen kunde till justitiekanslern ha framställtönskemål om snabbehandUng. Regeringen kunde genom förordnande om beslag haframtvingat en prövning av tryckfrihetsåtalet . Men regeringengjorde ingetdera, och detta är den enda fullt klarlagda punkt där regeringenenligt min mening handlat felaktigt i IB-affären. Jag är väl medveten om att det här är fråga om ganskadelikata avvägningar och att argument i och för sig kan åberopas i bådariktningarna. Men här har regeringen ändå haft rätt på sig, och det ärsvårt att undgå slutsatsen att regeringen varit ganska nöjd med den utvecklingav ärendet som innebar att brottmålsprocessen tog över prövningen enligttryckfrihetsförordningen. Ansvaret för det måste enligt min mening delas mellanjustitieministern och statsrådet som i det här sammanhanget fungerat somnågon sorts ställföreträdande justitieminister. (vpk); Jag har i mitt första anförande argumenteratför meningen att också IB:s operativa verksamhet hör till konstitutionsutskottetsgranskning. Jag sade i mitt första anförande att jag skulle utveckla detta imitt kommande anförande, och när det gäller tryckfrihetsaspekten har jag sagtatt i skall ta upp den i ett senare anförande. Det allvarliga med IB eller den s. k. särskildaverksamheten inom försvarsstaben är inte att har en militärunderrättelsetjänst. Det allvarliga är att denna verksamhet fram tillavslöjandet varit totalt okänd för svenska folket. Det allvarliga är att dennaunderrättelsetjänst i skydd av sin anonymitet utvecklats till att bli en stat istaten, att personalen haft en poUtisk uppfattning som inte på något sätt ståtti överensstämmelse med den breda allmänhetens. Det allvarliga är att när IBdrogs fram i ljuset de ansvariga för verksamheten då använde lögnen och smutskastningensom försvarsvapen mot IB-avslöjarna och en växande opinions krav om en grundligundersökning. När detta inte hjälpte engagerades polis, åklagare, domstolar ochfängelse. Det allvarliga är att de som bevisligen begått brottsligahandlingar skyddas från åtal och t. o. m. på svenska skattebetalarnas bekostnadskickats utomlands för att undgå rättvisan. Det allvarliga är att ävenkonstitutionsutskottet fortsätter att praktisera den linje som hela tidenanvänts av ansvariga för IB, nämligen att undvika en genomlysning av IB;sverksamhet. Kritiken mot IB;s verksamhet gäller framför allt tvåcentrala punkter. Den första är att IB bedrivit en verksamhet som strider motden officiellt uttalade neutralitetspoUtiken. Den andra är att IB bedriver enverksamhet i som riktar sig mot vissa politiska och fackligaorganisationer. Innan jag går in på dessa två punkter, vill jag säga attde som påstår att avslöjandet av IB;s verksamhet skadat i stället bordevara klara över att det i själva verket är informationsbyråns verksamhet somskadat vårt land. Den har varit farlig för vår säkerhet och för vårt nationellaoberoende. Genom IB har höga militära befattningshavare fört en egenutrikespolitik. De har låtit det svenska försvarets organ utnyttjas förfrämmande makts intressen. Den militära underrättelsetjänstens verksamhet inom landetvill ansvariga personer begränsa till , detta av förklarliga skälsom jag skall återkomma till. Det har erkänts att IB bedrev inrikes verksamhet före år1970. Först förnekades detta av ÖB och statsrådet . IB syssladealltså med att spionera ut svenska politiska organisationer, vissa människor påolika arbetsplatser anUtades för att övervaka arbetskamrater som av IB ansågsopålitliga, omfattande registreringar förekom enligt försvarsutskottet av"bl. a. dem som tillhörde eller visat starka sympatier för politiskaytterlighetspartier". När det gäller sägs det att hans provokatörsrolloch agentverksamhet var ett undantag och att han på eget bevåg bröt sig in ivissa organisationers lokaler, att han utan order från högre ort bomb-hotadeett israeliskt passagerarflygplan, att han på eget bevåg försökte misskrediteraPalestiiiaorganisationen genom att framställa starkt antisemitiska flygblad. Så mycket är klart att det här icke handlar om en medlem inågon organisation som velat gå tiU polisen och anmäla misstänkta saker. Dettavar en del av IB;s inrikes verksamhet. Men frågan är: Vem eller vilka gavEkberg dessa uppdrag? Detta hade utskottet kunnat ge svar på om intressefunnits. Den fråga som fortfarande diskuteras är om det kan dras engräns för denna infiltrations-, agent- och provokatörsverksamhet vid 1970 ellerom detta har fortsatt . Jag vill hävda att verksamheten fortsattoch fortsätter , kanske i andra former . ÖB har till exempel i ettpar intervjuer sagt att det fortfarande finns personer som lämnaruppgifter till IB. som varit verksam inom IB hävdarmed bestämdhet att fanns ett register med 20 000 svenskar registrerade.Hans verksamhet vid den aktuella tiden var sådan att han vid ett flertaltillfällen anlitade detta register. På dettahar man från ansvarigt håll svarat, att detta måste vara fel, Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären 3 protokoll 1974. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären HåkanIsacson har säkert misstagit sig på ett till . Riksdagenbeslutade ju att åsiktsregistrering skulle upphöra . Men har verkligen misstagit sig på årtalet?Ingen av de uppgifter som lämnat har kunnat dementeras;däremot har de som försvarat olagligheterna ständigt överbevisats. I nummer 1974 av FiB/Kulturfront offentliggörshemligstämplat material som gäller förhör med ÖB i tingsrätten. Jag anser migoförhindrad att citera detta. Tidningen är ute tUl läsning bland en bredallmänhet. ÖB besvarade en fråga från advokat om det inte varså att IB upphört med inrikes verksamhet med ja. Advokat att det är ju ostridigt här i målet att verksamhet fortsattefter , hur förklarar ni det? Då svarar ÖB, ordagrant enligttingsrättens hemligstämplade bandutskrift, s. 34 om denna verksamhet: "Denhar pågått men den har pågått efter överenskommelse med säkerhetspolisen.Varför den pågick det var därför att säkerhetspolisen ansåg att den varbetydelsefull och något byte av huvudman för skedde inte i och medfördelningen ." Slutsatsen av detta blir att IB och slöt avtal om attkringgå beslut. Så fria händer har alltså herrarna i och att de helt struntar i vad parlamentariska organ beslutar. Frågan är; Vemeller vilka har då godkänt detta? Vem eller vilka är ansvariga för att IB drevoch kunde driva denna inrikespolitiska verksamhet bakom ryggen på ? Det politiska ansvaret för denna verksamhet åvilar f. d.försvarsministern . Generaler och hemliga agenter inom och IB servänstern och radikala människor i vårt land som säkerhetsrisker, som ett hotmot det bestående kapitalistiska systemet. Det är därför de erhåller helhjärtatstöd från borgerligheten, främst moderata samlingspartiet. fårsedan tala hur mycket som helst om att generaler tillhör socialdemokratiskapartiet eller är lojala mot regering och riksdag. I nuvarande läge är de det.Men vad händer vid ett skärpt läge om inte tillräcklig folklig kontroll utövasmot militär och underrättelsetjänst? De som kritiserarunderrättelsetjänsten gör inte detta för att skada demokratin utan för attunderrättelsetjänsten bedrivits på ett sådant sätt att den utgjort ett hot motde demokratiska fri- och rättigheterna. Den i regeringen som ansvarar för lB;sverksamhet, som varit informerad om den och i vissa stycken lettdensamma, är chefen för försvarsdepartementet. Försvarsminister under den tidsom kritiken mot IB;s verksamhet omfattar var nuvarande utrikesministern statsrådetSven . Det måste anses helt styrkt att IB bedrivit verksamhet somstått i strid med den alliansfria utrikespolitiken samt att organisationenbedrivit en verksamhet, riktad mot svenska organisationer, som strider motorganisationsfriheten. IB:s agenter har haft ett nära samarbete med nästanuteslutande västliga underrättelsetjänster. Samarbetet med israeliskaunderrättelseorgan har varit betydande och bedrivits på ett sätt som står iöppen strid med ett alliansfritt agerande. Detta kan konstateras trots attomfatt- ningen avdetta samarbete inte är helt utredd. IB-agenten lyckades komma ini palestinska flyktingläger och har där verkat som kunskapare för Israelsräkning. IB har låtit svenska fartygskaptener spionera i arabiska hamnar. Detpåstådda svenska deltagandet vid inbrott på har ickeklarlagts. Utskottsmajoriteten har vägrat utskottet ta del av material somskulle kunna belysa denna händelse. Likväl synes vad som förevarit beträffandeIB:s agerande gentemot arabstaterna och väl styrka att lB;s verksamhethär stått i uppenbar strid mot den alliansfria utrikespoUtiken. IB har med utgångspunkt från finländskt territoriumbedrivit spionage riktat mot tredje land, . Denna verksamhet ståri strid med vad respekten för nationella integritet och intressenkräver. Den har utsatt grannstatsförhållandet meUan och förpåfrestningar. Vad som framkommit i IB-affären trots attutskottsmajoriteten förhindrat en fullödig undersökning ger vid handen attutskottet infe kan skiljas från IB-frågan med mindre än att anmärkning riktasmot det ansvariga statsrådet, f. d. försvarsministern utrikesminister . Jag yrkar bifall till reservationerna A och D. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären HertJOHANSSON i TroUhäUan (s): När började singranskning av IB-affären var bakgrunden den granskning av den militäraunderrättelsetjänsten som försvarsutskottet hade utfört. Betänkandet frånförsvarsutskottet godkändes med mycket stor majoritet här i kammaren. hade redan då en annan mening; han underkändeden granskning som försvarsutskottet hade utfört. De anmärkningar han harriktat sammanfaller i stort sett med dem han förde fram . Deavvisades då av en mycket stor majoritet här i . Han har i sinreservation på ett osedvanligt sätt gått till angrepp mot försvarsutskottet,och jag har reagerat mot sätt att karakterisera den verksamhetsom försvarsutskottet utförde. "Försvarsutskottetsbetänkande var avsett att ge vid handen ." Dessbättre är det sällsynt att man i en reservation här i den svenska pådet sättet går till angrepp mot ett utskott. Jag vill gärna ta avstånd fråndetta sätt att beskriva vad försvarsutskottet utfört. Alla andra inom har ställt sig påden grund som försvarsutskottet har lagt. Av den granskningsrapport som dettautskott avgav framgår bl. a. att underrättelsetjänsten inte bedrivs på ettsådant sätt att den strider mot vår deklarerade utrikespolitiska linje, att detinte finns någon hemlig budget för underrättelsetjänsten utöver medel somanvisats av regering och riksdag och att registren hos rikspolisstyrelsenssäkerhetsavdelning samt försvarsstabens säkerhetsavdelning och särskUda byråinte har karaktären av åsiktsregister.