prot · FX0948 · 1974-12-31 00:00:00 — Om ökad ersättning åt funktionärer i frivilliga försvarsorganisationer funktionärsarvodeutfärdades av överbefälhavaren och gemensamt idecember 1970. Arvoden till hemvärnschefer m. fl. fastställes av Kungl.Maj:t. Dessa justerades i det s. k. bisysslobrevet. Utredningen rörande systemet för förmåner åt värnpliktigam. har enligt sina direktiv att företa en allsidig utredning beträffandesystemet av förmåner vid obligatorisk och frivillig tjänstgöring i fredstidinom totalförsvaret. Jag utgår ifrån att utredningen kommer att framläggaförslag även rörande funktionärsarvodena. Delbetänkandet rörande förmåner åthemvärnspersonal och 'annan frivillig personal beräknas avlämnas i början av1975. Ersättning för resa med egen bil beslutas av Kungl. Maj:t.Jag avser ta initiativ i frågan med anledning av träffatavtal om ändring i bilersättningsavtalet. Den verksamhet som bedrivs av de frivilligaförsvarsorganisationerna är tUl stor -. del en komplettering av det reguUäraförsvaret, och om dessa uppgifter inte utfördes av frivilliga krafter, skullede falla på den statliga försvarsapparaten. Frivilligorganisationerna är därför värda allt det stöd isitt arbete som statsmakterna kan ge. Och när jag nu tackar statsrådet försvaretpå min interpellation vill jag konstatera att det är positivt jag hade välheller icke väntat mig något annat av försvarsministern. Rekrytering av medlemmar till frivilligorganisationernaoch elever till kurser och övningar bygger helt liksom inom allaorganisationer, vilka det vara må - på hur aktivt funktionärerna påförbundsnivå och inom kårer och föreningar arbetar. Eldsjälar finns det vetstatsrådet - men de behöver också känna och märka att deras arbete uppskattasoch stödes. I svaret säger statsrådet . att han utgår ifrån attutredningen rörande systemet för förmåner åt värnpliktiga m. fl. kommer attframlägga förslag rörande funktionärsarvoden och att den utredningen beräknasframlägga ett delbetänkande, som just tar upp dessa frågor, i början av 1975.Det'är;tacknämligt ätt statsrådet, enligt min uppfattning, klart har sagt ifrånatt nämnda utredning skall ta upp och framlägga förslag på detta område. Dethar enligt de underrättelser jag inhämtat rått tveksamhet om dessa frågoringick i utredningens uppdrag. Efter statsrådets svar anser jag att det intelängre råder något tvivel om att så är fallet. Låt mig sedan ta upp ett par problem som gällerersättningarna. De är, som statsrådet vet, ganska-blygsamma och är heller inteavsedda som ersättning för nedlagt arbete, utan de är, som jag har framhållit imin interpeUation, avsedda att håUa funktionärerna - dvs, förbundskassörer,förbundssekreterare, hemvärnschefer, kretshemvärnschefer och funktionärer påförbunds- och kårnivå skadeslösa för de kostnader som de åsamkas i sambandmed sin verksamhet. Det gäller t. ex. utgifter för hjälp i hemmet,inkomstbortfall osv. Ersättningar av det här slaget är som vi vet beskattningsbara och därigenomförsvinner huvuddelen av beloppet till skatt - , kanske mer. ärinte beskattning statsrådet område och jag skall heller inte ställanågon fråga tiU honom angående den saken. Däremot vill jag sända ett budskaptill utredningen som arbetar med dessa problem. Jag önskar att utredningenbeaktar skatteproblemet när den skaU utarbeta sina förslag angående arvoden tUlfunktionärerna. Problemen kan efter vad jag förstår lösas efter olikavägar. Antingen får ersättningarna formen av skattefria eller också fåravdrag göras för de verkliga kostnaderna eller inkomstbortfallen som vederbörandehar åsamkats upp till ersättningssumman. Ersättningarna är nämUgen så låga attom det skall vara någon mening med dem bör de få behållas ograverade. ytterligareen framställning skulle jag viUa göra tUl utredningsmannen. Det är att detkommande förslaget görs likformigt och allmängUtigt för samtliga frivilligaorganisationer. Så är inte fallet . Det skulle underlätta samverkan ochsamarbete inom frivilligförsvaret om man kunde komma fram tiU Ukformiga ochenhetliga bestämmelser. Låt mig tUl sist ta upp frågan ombilersättning för resa med egen bil i samband med kurser och övningar.Statsrådet har lovat att ta initiativ i denna fråga och det är jagtacksam för. Men jag vUl säga föUande till herr statsrådet: det intelämpligt - som också frivUligutredningen 66 var inne på - att ansluta dennaersättning till bilersättningsavtalet och på så sätt erhålla en automatiskjustering när bilersättningsavtalet ändras? Då slapp man ifrån justeringarna iefterhand och den eftersläpning som bhr föUden av det sätt på vilket saken nuhandläggs. Om ökad ersättning åt funktionärer i frivilliga försvarsorganisationer Jag vill gärna påpeka att jag gör mittuttalande om att förmånerna för de frivilligt tjänstgörande skall uppmärksammasjust i medvetande om att detta är en grupp som är värdefull för oss inomförsvaret. Många gör ett uppoffrande och intresserat arbete. Det är rimligt attstaten så långt som möjligt kan ge erkännande åt detta genom att lämna bidragtill de kostnader som är förenade med detta arbete. Huruvida bilersättningen skulle kunna knytas automatiskttill det gällande avtalet är en fråga som jag skall undersöka. Men detta ärkanske inte det väsentliga, utan huvudsaken är naturligtvis att vi därvidlagkan få en rimUg uppräkning. Men jag vill gärna understryka vad har sagt.Jag tror det är synnerligen viktigt att vi även i detta fall ser till attersättningen ger något så när tillfredsställande kompensation för de kostnaderman lagt ned. Skatteproblemet är naturligtvis något speciellt, men jagantar att det finns avdragsmöjligheter i den mån man kan verifiera att manverkligen har haft kostnader Men den frågan får lösas i annan ordning. Överläggningen var härmed slutad. Ang. vården på förlossningsavdelningarna Herr socialministern erhöUordet för att besvara ' (c) framställdainterpellation, nr 27, och anförde: har frågat om jag ämnar se överrutiner och bestämmelser vid förlossningsavdelningar beträffande den förstakontakten mellan mor och barn sä att sjukvårdspersonalen inte hindras förändravården efter nya erfarenheter och vetenskapliga rön. Förlossningsvården i vårt land tar sikte på att bereda dennyförlösta modern och barnet en så god medicinsk vård som möjligt. Dettainbegriper också en god personlig omvårdnad. Jag vill här peka på att detnumera är vanligt att barnets far är närvarande under hela förlossningen. Vaddet gäller den första kontakten mellan mor och barn torde det vid okompUceradeförlossningar vara helt möjligt att modern får ha barnet hos sig omedelbartefter förlossningen. Så sker också i ökad utsträckning vid sjukhusen. Någracentrala bestämmelser som hindrar en sådan ordning finns inte. Det ankommersålunda på den ansvarige överläkaren att besluta om de behandUngsrutiner m. m.som skaU tillämpas på hans avdelning. har för avsikt att vid de årligakonferenserna med barn-och förlossningsöverläkare ta upp tiU behandUng helafrågan om den personliga omvårdnaden om mor och barn i samband medförlossningen. I det sammanhanget kommer aUtså de av berördafrågorna att behandlas. Jag ber att få tacka socialministern försvaret på min interpellation. Min fråga föranleddes av doktor . 'forskningsresultat som presenterades vid ett symposium i . Han har undersökt faktorer som har betydelse för hur känslobandetmeUan mor och barn byggs upp och kommit fram till häpnadsväckande resultat. Engrupp förstföderskor fick ha sitt nyfödda barn naket hos sig den första timmenefter förlossningen och fick sedan vara med det de än vad som är rutin. efteråt hade dessa ett merpositivt förhållande till barnet än kontrollgruppen. De var ömmare mot det, varmer intresserade av ögonkontakt och var ovilliga att lämna ifrån sig barnet.Efter två år fanns det fortfarande signifikanta skillnader. Mammorna som fåtten närmare första kontakt med sina barn ställde två gånger så många frågor tillbarnen men gav dem bara hälften så många tillsägelser i jämförelse medkontroUgmppen. är själv förvånad över resultatet. Skullenågra få timmars extra kontakt direkt efter födelsen vara betydelsefullare änmängder av teoretisk utbildning i barnuppfostran och barnavård? Är den förstatimmen i Uvet av unik betydelse också hos människan, liksom den är det förmånga djurarter? Alla är vi överens om att vad barn behöver mest av allt ärkärlek. Men det verkar som om vi har överbetonat vikten av teoretiska kunskaperoch underskattatden rent fysiska kontaktens betydelse när det gäller att bygga upp ett avspänt,varmt förhållande mellan mor och barn. Det är ju fråga om ettkärleksförhåUande, och det kan störas av spänningar, blyghet och osäkerhet ochkänslor av främlingskap. Många förstföderskor är oerhört osäkra på sig självaoch sin förmåga att ge barnet vad det behöver. Det är nog inte ovanligt att manär direkt blyg och rädd för det lilla underverket. Personalen på är sårutinerad och skicklig, och det är man naturligtvis tacksam för, men det ökarinte ens tUltro till en själv. När barnet tas från mamman för attskötas av andra som "kan det där med bebisar", verkar det inteotroUgt att känslokontakten mellan mor och barn kan störas. En förstföderska behöver känna att det är just hon som kantillfredsställa barnets behov. Tänk om det är så enkelt att en intensivhudkontakt mellan mor och barn just efter födelsen underlättar känslokontaktenoch åstadkommer den fysiska avspänningen som gör mammans famn varm och tryggutan att någon behöver undervisa och teoretisera! Blotta misstanken att detUgger någonting i det här måste naturiigtvis leda till åtgärder Vihar ju allt att vinna och ingenting att förlora. Men dagens verkUghet är en annan på många håll. ger mig rätt i att det går alltför trögt att ändrarutinerna i den här riktningen. Ofta är man också för jäktad och måste skyndapå för att hinna med nästa förlossning. Här har tydligenrationaliseringssträvandena blivit aUt annat än rationella. Jag konstaterar emellertid med tillfredsställelse attsocialministern säger att det inte finns några centrala bestämmelser somhindrar att mamman får ha barnet hos sig efter förlossningen. Det ärockså bra att planerar att ta upp dessa frågor vid sin årligakonferens med barn- och förlossningsöverläkare. Det verkar emellertid heltnödvändigt att även annan personal med erfarenhet och ansvar förförlossningsvården, t. ex. barnmorskor, sjuksköterskor och barnsköterskor -och varför inte ocksä mammor får bidra med sina erfarenheter vid dennakonferens. Även om läkaren bär huvudansvaret är det troligt att han har denminsta praktiska och personliga erfarenheten av dessa frågor. Jag ber än en gång att få tacka för svaret och hoppas attsocialministern med uppmärksamhet kommer att följa den här frågan. Om kommunalt bostadstillägg åt långvårdspatien ter m.fl Överläggningen var härmed slutad. § 7 Om kommunalt bostadstillägg åt långvårdspatienter m.fl. Herr socialministern erhöllordet för att besvara () den 22.februari framstäUda-interpellation, nr 35, och anförde; harfrågat mig om jag är beredd att ta initiativ tUl sådana ändringar i gällandebestämmelser att kommunalt bostadstillägg även kan utgå till den som åtnjuterlångtidssjukvård eller Om kommunalt bostadstillägg åt långvårdspa tien ter m.fl därmedjämförlig vård såsom vistelse på ålderdomshem. De statliga bestämmelserna angående kommunalabostadstillägg till folkpensionärer avser i huvudsak enbart reglerna förinkomstprövningen av dessa förmåner. I övrigt ankommer det på kommunen självatt besluta om vilka bestämmelser som skall gälla för bostadstUläggen inomkommunen. har utfärdat rekommendationer till kommunernanär det gäller utformningen av grunderna för bostadstUläggen. I dessarekommendationer berörs även reglerna för bostadstillägg för den som vistas påoffentUg vårdinstitution. I anslutning till de senaste kommunindelningsändringarnapågår inom en kartläggning av de bestämmelser förbostadstillägg för pensionärer som tillämpas i kommunerna ocherfarenheterna från den praktiska tillämpningen av dessa bestämmelser. Enligtvad jag inhämtat kommer denna pågående undersökning även att innefattatillämpningen av bidragsreglerna i det avseende som tar upp i sininterpellation. Resultatet av detta arbete kommer att ligga tUl grund för enförnyad prövning av innehållet i rekommendation angåendereglerna för de kommunala bostadstilläggen. Jag har tidigare aktualiserat frågor rörandelångtidsvården. Senast gällde det besittningsskyddet för den som har bostadoch är föremål för långtidsvårdsrehabilitering. Det svar som statsrådet det tillfället gav har visat sig vara positivt även när det gäller detpraktiskt juridiska arbetet. Då hade jag inte klart för mig vilka problem somuppstår för dem som har långtidsvård och önskar vara kvar i sin egen lägenhetmen som på grund av bristande ekonomiska möjligheter fråntas denna rätt då manfrån det allmännas sida, mycket ofta drastiskt, drar in det kommunalabostadstillägget. Jag har därför i min interpellation riktat frågan tillstatsrådet, om han är beredd att ta initiativ till sådana ändringar i nuvarandebestämmelser att situationen kan göras mera mänsklig för många medborgare ivårt land. Jag ber att få tacka statsrådet för svaret. Så långt jag förstår är statsrådet emellertid inte bereddatt ta initiativ i själva sakfrågan, utan hänvisar i svaret tUl attKommunförbundet håller på med en översyn av sina rekommendationer tillkommunerna. Det som är positivt är att statsrådet inhämtat att vi har allanledning att förvänta oss att kommer att se till, attrekommendationerna till kommunerna och därmed tillämpningsföreskrifterna skallfå en mer positiv utformning än och så att säga ligga närmaremin interpellations syfte. Om jag kan tyda statsrådets svar på det sättet, så är jagmycket tacksam för det och utgår ifrån att statsrådet kommer att uppmärksammaärendets vidare handläggning och föUa upp slutligaställningstagande. Grunderna för kommunalt bostadstillägg fastställs heltriktigt av kommunerna, och de reglerar inte bara tilläggets storlek utan ävende speciella förutsättningar som skall vara uppfyllda för att man skall få Grunderna är så pass rigoröst utformade att de i praktiken kangälla själva rätten eller möjligheten att hålla sig med en egen bostad etteget hem. Sett ur psykologisk och sociologisk synpunkt är bostadenen väsentlig förutsättning för en människas självkänsla och värdighet. Enbostad betyder också mycket för en människas identitet. Bostaden är en platssom i lagstiftningen har getts ett särskilt skydd. Det som man vill skydda ärden mänskliga integriteten. Om den mänskliga integriteten ifrågasätts ute isamhället, skall individen alltid kunna räkna med att vara skyddad att kännasig trygg i sin bostad. En människa utan bostad är utlämnad åt godtycke ochdegraderad i sin värdighet. Bostadens betydelse också som motivationsfaktor förrehabiUtering är omvittnad av många, men bostaden har en positiv inverkan ävenför den som inte i egentlig mening kan rehabiliteras. En människa kan sjunkaner i förtvivlan och bli ett tungt vårdfall alldeles i onödan. Bostaden skall ses som en rättighet som vi andra måstegarantera för den som saknar egna medel. Långvård är ju ingen boendeform. Tänkockså på att långvård gäller människor i alla åldrar och människor med allagrader av psykisk kapacitet, från den själsligt obrutne till hans motsats. Detär en enorm karta av sjukdomstillstånd som sorterar under långvården, där ocksåproblemen varierar från fall tUl fall. Sjukvårdslagen har för övrigt ingendefinition på vad långvård är. Ju yngre en människa är, desto större katastrof måste ettindraget bostadstillägg vara, men vi kan ju inte ge oss till att åldersgraderarätten till bostadstillägg. Man kan också fråga så här: Med vilken rätt går samhälletin här och fastställer behovet av en bostad? "Den som vårdas pålångvårdsklinik behöver ingen bostad, alltså kan vi dra in det kommunalabostads-tUlägget." I andra fall lägger sig ju inte samhället i hur mångabostäder den eller den enskilda personen häller sig med. Har man pengar attbetala med reses inga invändningar, men skall egentligen penningen varaavgörande? Det kan synas som en självklarhet att de socialakonsekvenserna av en indragning av kommunalt bostadstillägg bara drabbar densom har uppburit tillägget. Det betyder att den som uppbär kommunalt bostadstilläggär utlämnad pä nåd och onåd. Det kommunala bostadstillägget är ett medel föratt hålla en bostad. Tar man bort det medlet, tar man bort bostaden. De av nu utfärdade rekommendationerna tillkommunerna om utformningen av grunderna för bostadstilläggen när det gäller demedborgare som åtnjuter långtidsvård omfattade tyvärr inte i någon väsentliggrad de omarbetade rekommendationerna , utan vad som gäller är i höggrad synsätt. Under dessa årtionden som har förflutit haremellertid socialvården i vidare mening undergått en genomgripande omvandling ihumaniserande riktning. Bestämmelserna om indragning av kommunalt bostadstilläggvid "varaktig" institutionsvård är, som jag ser det, en relikt frånett passerat skede då samhällets resurser och människors sociala värderingarvar annorlunda. Dessa bestämmelser strider uppenbart mot grundtanken Om kommunalt bostadstillägg åt längvårdspatienter m. fl. Om kommunalt bostadstillägg åt långvårdspatien ter mfl. bakombegreppet "långtidssjukvård". Grundtanken är nämligen den att såsnart tillfälle yppar sig skall den långtidssjuke lämna institutionen. Hurskall denna målsättning kunna förverkligas om den långtidssjuke, t. ex. avekonomiska skäl, tvingas att lämna ifrån sig sin bostad och realisera sittbohag? Skall begreppet långtidssjukvård ha ett meningsfullt innehåll, måstesamhäUet även sörja för att den vårdade har en bostad att gå hem till. Skallrätten till en bostad göras beroende av en prognos, då har vi urholkatlångtidssjukvårdsbegreppet. För människor, orienterade och rum och med obrutenintellektuell kapacitet, har bostaden, inte minst ur rehabiliteringssynpunkt,ett mycket stort värde. Att leva är att ha möjligheter! Berövar man en människarätten eller möjligheten att hålla en bostad genom att rycka undan deekonomiska förutsättningarna, berövar man henne alla de möjlighetersom är knutna tUl innehavet av en bostad. För en långtidssjuk kan det gällafrågan om att leva eller atl bara existera. Jag vill dock framhålla att för många som vistas pålångvårdsklinik behöver det inte innebära att den egna bostaden måste uppgesnär det kommunala bostadstUlägget av en eller annan anledning dras in. Härkommer ju vad jag inledningsvis sade om besittningsrätten in. Många har i dagekonomisk möjlighet att ändock klara hyreskostnaderna. Men det är många sominte befinner sig i den situationen, och problemet gäller i hög grad demänniskor som inte har denna ekonomiskt starka grund att stå på. Samhälletssociala ambition har varit och är alltjämt att utiämna de orättvisorsom uppkommer genom människornas olika förutsättningar. Jag är medveten om att det är kommunerna somi första hand bör se över dessa bestämmelser. Jag är också medveten om attavgörandet närmast ligger hos och vi får hoppas att dessrekommendation skall gä i den humaniserande socialvärdens anda. Men jag hoppasatt statsrådet medverkar med all kraft i arbetet och därmed möjliggör för mångaatt känna den trygghet som bostaden ändock utgör. Trots att man är sjuk ochvårdas inom långtidssjukvården, som ju numera i höggrad är en rehabiliterande vårdform, skall rätten till den egna bostaden ståkvar. Jag vUl gärna understryka den stora betydelsesom den egna bostaden har för alla människor och i särskUt hög grad för deäldre. Bostaden skall, som sade, vara en rättighet.Långtidsvården är ju ingen boendeform. De senaste årens utveckUng på åldringsvårdens område harockså varit inriktad på att genom olika åtgärder göra det möjligt för de gamlaatt bo kvar i sina vanliga bostäder, i sin egen miUö. Det är alltså självainriktningen av den öppna åldringsvården, och vi tillmäter utvecklingen på dethär området utomordentlig stor betydelse. Genom utbyggnaden av exempelvis densociala hemhjälpen kan flera hundratusental gamla nu få en tryggomvårdnad i sina egna hem. De kommunala, bostadstilläggen har självfallet storbetydelse när det gäller möjligheterna för de gamla att ha en bostad med godstandard. flerkommuner har också utformat sina bostadstillägg tillpensionärerna så att tUläggen anknyter till den faktiska bostadskostnaden. Detär givetvis angeläget att den vikt som den moderna åldringsvården lägger vidden egna bostaden också kommer till uttryck vid tillämpningen av reglerna förde kommunala bostadstUläggen, Reglerna bör vara utformade så att de underlättargenomförandet av olika åtgärder som behöver vidtas för att tillgodoseåldringarnas skiftande behov av vård och service. Den som vistas på långvårdsavdelning bör kunna lämnasjukhuset så snart detta är möjligt ur vårdsynpunkt, oberoende av vårdtidenslängd. Bostadsfrågan måste då helt naturligt kunna ordnas. är detmed hänsyn till hälsotillståndet inte möjligt för vederbörande att flyttatillbaka till den gamla bostaden. Det bör då finnas tUlgång till andralösningar, exempelvis pensionärslägenhet eller , som ger den trygghetoch den service som krävs i de enskilda fallen. Reglerna för de kommunala bostadstilläggen har alltsåmånga - låt mig understryka det anknytningspunkter till åtgärderna inomåldringsvården. Eftersom det i båda fallen gäller kommunala frågor bordesamordningsproblemen i allmänhet kunna lösas utan några större svårigheter. Jag vill gärna tillägga, herr talman, att jag vid minakontakter med förvissat mig om att man vid den pågåendeallmänna kartläggningen av de kommunala bostadstilläggen också kommer attbehandla de frågor som berörts här . Och jag kan försäkra även om detta är en fråga kommer vi inom departementet att medmycket stort intresse följa det fortsatta viktiga arbetet på området. Om viss vidgning av rätten till sjukersättning Jag känner ett behov av att få tackastatsrådet för den här deklarationen om rätten till den egna bostaden och omdet intresse som departementet kommer att ha för frågan. Det är en viktigfråga, som gäller ökad trygghet för många människor. Överläggningen var härmed slutad. §8 Om viss vidgning av rätten till sjukersättning Herr socialministern erhöll ordet för att besvaraherr i (c) framstäUda interpellation, nr 51,och anförde: i har frågat mig omjag är beredd att vidta åtgärder för att ge dem som begärt undantagande frånförsäkringen för tilläggspension motsvarande rätt till ersättning vid sjukdomsom erhålles genom hemmamakeförsäkringen. Enligt lagen om allmän försäkring kan den som har inkomstav annat förvärvsarbete än anställning begära undantagande från ATP såvittgäller sådan inkomst. Ett undantagande från ATP ledde enligt bestämmelser Om viss vidgning av rätteri till sjukersättning som gälldefram till beträffande sjukpenningförsäkringen tiU attinkomsten gav rätt enbart till grundsjukpenning. Tilläggssjukpenning kundesåledes inte utgå. Denna sammankoppling meUan valmöjligheterna inom ATP ochsjukförsäkringen har gällt alltsedan tUlkomsten av lagen om allmän försäkring. Sjukpenningreformen, som efter beslut av riksdaggenomfördes , innebär att det tidigare systemet med uppdelningav sjukpenningen i grund- och tilläggssjukpenning och med indelning av deförsäkrade i olika sjukpenningklasser ersätts av ett i princip enhetligtsystem, där sjukpenningen motsvarar av den bortfallna inkomsten.Samtidigt gjordes sjukpenningen skattepliktig och pensionsgrundande för ATP. En konsekvens av reformen var att den särskilda möjlighetsom tidigare funnits för företagare som begärt undantagande från ATP att varaförsäkrad för grundsjukpenning bortföll. Därför infördes en särskild möjlighetför de personer som berördes av förändringen att återkalla sitt undantagandefrån ATP utan hinder av de regler som annars gäller för återkallelse. 1 övrigtansågs några övergångsbestämmelser inte motiverade. Ett enhälligtriksdagsbeslut ligger tUl grund för den nu gällande ordningen. Tidsfristen för återkallelse av undantagande från ATPenligt övergångsregeln går ut den sista i denna-månad i enlighet medriksdagens beslut.