prot · FX0914 · 1974-12-31 00:00:00 — Det skuUe ha varit lockande att fortsätta detmeningsskifte som utspelat sig mellan partiledarna. Jag skall inte göradetta. Men tillåt mig, herr talman, att notera ett par slutsatser som man kandra efter den här debatten. För det första tycks alla när det gäller vårt ekonomiskaläge nu vara överens om att vi behöver en ganska ordentlig efterfrågestimulans.De tre oppositionspartierna har lagt fram program som syftar i den riktningen,ekonomer av facket har varit eniga om detta och ansluter sigregeringen i sitt paket till samma uppfattning. För det andra framgick det av statsministerns anförandeatt han inte betraktar det som finns i de två paketen som några ideologiskaskiljelinjer. Han säger att det är en praktisk fråga vad man skall välja. Dåkan vi också hänvisa tUl det som sagts i mittenmotionen, nämligen att vi intelåst oss, och vi noterar att det är tillfredsställande att finansutskottet kanta itu med problematiken utan låsta positioner hos partierna. Jag noterar den här pragmatiska attityden. Den är enligtmin mening helt följdriktig i ett läge där det gäller att försöka återställajämvikten, när vi har fått snedbalans genom energikrisen. Men det är självklart det behöver egentligen inte sägas att om dessa samförståndstoner skallavsätta något verkligt resultat måste de föras vidare och tas med även då detgäller utskotts- och kammarbehandlingen i dessa frågor. Härefter vUl jag säga några ord om oljekrisen, som välalla är överens om har på ett hårdhänt sätt påmint oss om hur känsligt detmoderna samhället är för inte bara militära kriser utan också vad vi skullekunna kallafredskriser och rubbningar av samma art som oljekrisen bara är ett exempel på. Om världens naturtillgångar och råvaror avolika länder skulle utnyttjas som poUtiskt påtryckningsmedel skulle viförmodligen få leva i en mer eller mindre permanent krishushållning på mångaområden. Man kan i det hänseendet bara hoppas på en internationell insikt omatt en sådan utveckling skulle leda tUl global stagnation eUer i vart fall mycket starkt nedtonad materiell framstegsutveckling. Energikrisen är ingen djupgående kris. Trotsdetta har den fört med sig många störningar i vad vi betraktar som normallivsföring i ett välutvecklat samhälle. Men ändå har denna fredskris varithälsosam. Den har givit oss många lärdomar för framtiden, som vi inte kannegligera. I första hand har vi påmints om vad som kan hända om någradecennier, när våra ändliga energiresurser börjar tryta på aUvar, alltså då viinte bara har tiUfäUiga kriser, I det perspektivet är det hög tid att viupprättar en nationeU hushållningsplan för en ansvarsfull användning av våranatur- och miljöresurser. Men naturresursernas ändlighet gör det enligt minvärdering också nödvändigt att vi i internationeUa sammanhang försöker verkaför en vettig global resursplanering. På nordisk nivå har jag tillsammans med en delmedmotionärer i ett medlemsförslag till väckt frågan omupprättande av en nordisk energikonvention där, kort uttryckt, tanken är att pånordisk bas samordna resursanvändningen och den i detta fall mycket viktigaforskningen på energiområdet. Vid sidan om en resursplan är det nu angeläget som också har framskymtat i denna debatt att vi för framtiden inriktarkrafterna på att genom forskning och praktiska försök nyttiggöra andraenergikällor, t. ex. torven, skogen, solen och fusionsenergin; när det gaUerden sistnämnda är ju aUa spända på att se hur långt vi kan komma i forskningen. Men det är inte bara på energiområdet som vi måste tiUägnaoss klokare hushållningsprinciper, det gäUer också natur- och miljöresurserna iövrigt. Använt material, t. ex. metaUer och pappersprodukter, måste återförastill ny produktion. Den globala livsmedelssituationen är sä problemfylld att vigör klokt i att inom landet försöka bruka och vidmakthålla all jord som kananvändas,för livsmedelsproduktion. Vidare måste de värden som ett öppet ochlevande kulturlandskap inrymmer räddas åt framtiden. Över huvud taget är det förnuftigt om vi nu börjar inse att dens. k. slit- och slängepoken nu måste vara förbi. Ett område som vi måste ägna en helt annan uppmärksamhetän tidigare är vår ekonomiska planering för fredskriser - om man får kalla demså - där det gäller att håUa produktionsapparaten så intakt som möjligt i frågaom försörjningen med råvaror och produktionsmedel. Vi har enligt min meningalltför litet beaktat att vårt land sedan förra världskriget har blivit långtmer beroende av importerade råvaror både för livsmedelsproduktion och för vårindustriella produktion. Det moderna jordbruket är i mycket hög grad beroendeav importerat bränsle för traktordriften och av importerade råvaror förhandelsgödsel. Samma beroendeförhållande av råvaror utifrån gäUer för stora delar av den Överstyrelsen för ekonomiskt försvar skall enligt sininstruktion "samordna landets försvarsförberedelser på det ekonomiskaområdet för att vid krig eUer andra av krig eller krigsfara föranleddaförhållanden det totala försvarets behov av förnödenheter må kunnatiUgodoses". Jag vUl starkt ifrågasätta om vår ekonomiskaförsvarsberedskap i så hög grad som skall inriktas enbart på situationer medkrig eller krigsfara. Jag anser att vi behöver en planering för fredskriser om jag får använda det uttrycket inom ett brett fält av det svenskanäringslivet i syfte att hålla produktionslivet i gång. Det gäller bl. a. enutökning av näringslivets och samhällets beredskaps- och buffertlager ibetryggande omfattning. Jag viU instämma i några synpunkter som generaldirektörLundberg i överstyrelsen för ekonomiskt försvar givit uttryck åt. HerrLundberg förklarar att en mångfald varor lagras i sådan omfattning att deräcker för att nödtorftigt tillgodose behovet vid en avspärrning. Mengeneraldirektören förklarar att lagren inte aUs räcker i en fredskris. Om vårtland skulle bli indraget i krig eller avspärrat sjunker hela sam hällsaktiviteten;det var väl utgångspunkten för generaldirektörens synpunkter. Export ochimport försvinner eller reduceras starkt. Exportindustrin behöver inte längreråvaror eftersom några industrivaror ändå inte vid en total avspärrning kanexporteras. Det går helt enkelt åt mindre av en lång rad råvaror. Men en fredskris med brist på kanske en enda väsentligråvara är något helt annat. Då skall ju samhället hållas i gång ochindustriproduktionen fungera som vanligt. Det går alltså åt lika mycket råvarorsom normalt. Det är det som är den stora skillnaden meUan en avspärrning och enfredskris. Riskerna för framtida bristsituationer har ökat det kanvi konstatera. har strukturförändringarna inom vår industri ochhandel medfört importberoende och minskad fredsmässig beredskap.Lagerhållningen har nedbragts kraftigt i förhåUande till förbrukningen. Eftersom rationalisering av lager och lagerhanteringgivetvis sker även i företag i andra länder, som konkurrerar med oss områvarorna, blir störningarna i råvaruleveranserna allt allvarligare tUl sinakonsekvenser. Den nuvarande oljekrisen ställer denna problematik i skarpbelysning. Jag skall inte här gå in på bedömningar som har samband med krisen iMellersta Östern. Vad jag vUl fästa uppmärksamheten på är att krisen däraktualiserat aspekter på vår beredskapsplanering som inte i tUlräckligutsträckning blivit beaktade av statsmakterna. Utan att på något sätt önska svartmåla vill jagunderstryka att vi har att räkna med ett mycket brett spektrum av möjligakrissituationer i vårt folkhushåll, alltifrån kriser orsakade av rent militäraförhållanden till akuta bristsituationer när det gäller vitala förnödenheter ilägen utan politisk bakgrund. Det måste anses olämpligt att de nuvarandeberedskapslagren, som har anskaffats för avspärrningssituationer, används föratt täcka behov som uppstår vid fredskriser. Beredskapslagren bör därförkompletteras med en särskild lagring av försörjningsviktiga råvaror med tankepå eventuella Det är tydligt att vi det kan vi lära av den här krisen måste få en ingående översyn av vår ekonomiska beredskap för att möta deproblem som jag rubricerat som fredskriser. Jag vill uppmana regeringen atttillsätta en utredning av parlamentariker och experter för att dra upp demycket viktiga rUctlinjerna för vår framtida politik i fråga om den ekonomiskaberedskapen. Får jag sedan säga några ord om ett annat ämne, nämUgen omnäringslivet och dess förhåUanden. Från har vi ofta betonat denbetydelse som ett effektivt och expansivt näringsliv har dels för möjligheternatill sysselsättning åt alla, dels för att resurser skall kunna skapas tillfortsatta trygghets- och jämhkhetsreformer. Dessa utgångspunkter kräver ensärskild uppmärksamhet i det nu aktuella läget. Vi har under en följd av år haft en svår arbetslöshet. Dethar sagts från denna talarstol. Det som varit utmärkande under ettantal år är att arbetslösheten stannar kvar i högkonjunkturen. Vi får med andraord en arbetslöshet av mer permanent karaktär. Allt tyder på att situationenkommer att förvärras om den nuvarande näringspolitiken fortsätter. Den djupa konjunktursvacka som vi hade 1971 och 1972medförde den svåraste arbetslöshet som vi har haft . Underden högkonjunktur som vi sedan fått, i första hand baserad på exporten, har densvåra arbetslösheten trots konjunkturförbättringar funnits kvar i stort settoförminskad. Enligt senaste rapport ärarbetslösheten, såsom man mäter den med sina metoder, alltjämt i det närmaste100 000 personer. DärtUl kommer att även under högkonjunkturen i regel uppåt100 000 är sysselsatta i beredskapsarbete och omskolning. Därutöver kan manenligt min värdering räkna med att ca 200 000 är, som det heter, doltarbetslösa eller latent arbetssökande. Situationen kan naturligtvis nuförvärras genom oljekrisen. Den försiktiga slutsats som man torde kunna dra äri vart fall att vi med nuvarande utveckling och näringspolitik har en permanentarbetslöshet på ca 200 000, som inte är sysselsatta i den vanliga produktionen. Det sägs från regeringens sida att sysselsättningen ärmycket hög i jämfört med i andra länder. Det är naturligtvis riktigt,men vi måste också beakta att sysselsättningstUlfällena inom näringslivetfaktiskt minskar. Trenden är sådan och har varit det mitten av . Naturligtvis har jordbruk och skogsbruk minskatmycket. Det är en helt naturlig följd av utvecklingen, men vi har kunnat noteraatt även industrisysselsättningen har minskat med 60 000 personer.Sedan 1970 har det också skett en kraftig nedgång i byggnadsverksamheten ochsysselsättningsmöjligheterna där. skedde en viss nedgång också inomden privata servicesektorn. Det är självklart att näringslivets strukturomvandling ochrationalisering skall fortsätta så att arbetskraftsbehovet för varjeproduktenhet minskar. Det är mycket önskvärt. Men det är fel påsysselsättnings- och näringspolitiken om bortrationaliserade företag ocharbeten inte i tillräcklig utsträckning kan ersättas med nya sådana. Det är därvi har Man måste, som jag nämnt, räkna med attarbetslöshetssituationen med nuvarande utveckling och politik kommer attförsvåras framöver. Det är, tror jag, en rimlig bedömning att manfåren minskning av antalet sysselsatta med ungefär 200 000 fram tUl år1980 inte att förväxla med den siffra jag nämnde beträffande den direktaarbetslösheten. måste vi det tror jag att vi alla är överensom räkna med fortsatt ökning i efterfrågan på arbete, dels genom ökadfolkmängd, dels genom att kvinnorna i ökad utsträckning söker sig ut påarbetsmarknaden. På dessa grunder måste bedömningen bli att, med utgångspunkti nuvarande utvecklingstendenser, de politiska strävandena måste inriktas påatt skapa minst 400 000 nya arbetstillfäUen, om viskaU bringa ned arbetslösheten till de proportioner som vi alla önskar att denskall ha. klarades sysselsättningen genom attstaten och främst kommunerna vidgade sina verksamheter. Den offentliga sektornökade med 300 000 personer . Det finns nu bedömningar somvisar på behov, dels i de statliga, dels och främst i de kommunalaverksamheterna, med ca 300 000 personer även . Bakom desiffrorna döljer sig naturligtvis kommunernas behov bl. a. inom vårdsektorn,handikappvården, utbildningen, barntillsynen och miljövården. Jag tror emellertid inte, herr talman, att det finnsmöjlighet att med nuvarande politik vidga den offentliga sektorn under1970-talet i samma omfattning som skedde , helt enkelt därföratt staten och kommunerna fått väsentligt större finansiellasvårigheter att öka ut sin verksamhet. Expansionen har med andra ord nu dämpatsi jämförelse med . har ökningstalen varit mycket låga,så som senast framgår av statsverkspropositionen. Enligt långtidsbudgeten tordestatens personalökning bli väsentligt mindre . För kommunerna måstesituationen sägas vara ännu mer svårbemästrad, eftersom kommunalskatterna somalla vet nu har nått en sådan höjd att alla är överens om att söka hållaytterligare ökningar tillbaka, även om detta inte är någon lätt uppgift. Det måste sägas att det på de områden jag här berört måstevara balans mellan resursernas tillväxt i näringslivet och reformtakten och denoffentliga sektorn. Denna balans har rubbats. Anledningen är en otillräckligresurstillväxt i näringslivet. Produktivitetsökningen har inte gått så snabbtsom förutsattes och som långtidsutredningen bedömde såsom önskvärt ochnödvändigt. Detta är en av de främsta anledningarna tUl kommunernas svåraekonomiska situation när det gäUer skattepolitiken. En aktiv näringspolitik för näringslivets expansion ärsålunda nödvändig, om vi skall kunna klara sysselsättningen och få nödvändigaresurser till fortsatta trygghetsreformer. Resurstillväxt i näringslivet är enförutsättning också för vidgad sysselsättning inom den offentliga sektorn. Medden offentliga sektorn menar jag i det här sammanhanget för att ingamissförstånd skaU uppstå vad som behövs inom vårdsektorerna, för mUjövårdenoch omvårdnaden av handikappade, för att nämna några exempel. kan vi helt enkelt inte därom råder ingen tveksamhet,utan där är vi alla eniga acceptera den höga arbetslöshet som vi har även iett relativt gott konjunkturläge. Den kostar för mycket och innebär storaekonomiska uppoffringar för de människor som drabbas, och den innebär varje årmiljardförluster. Staten och kommunerna drabbas av ökade utgifter och minskadeinkomster. En förutsättningsskapande näringspolitik måste, såsom viser det i , omfatta åtgärder över strängt taget hela det politiskafältet, eftersom näringslivet är beroende av vad som sker på hela detta fält. Det är alltså fråga om samlade åtgärder med andra ordett näringspoUtiskt handlingsprogram. Den näringspoUtiska planering somsamhäUet måste svara för kan knappast komma tUl uttryck på annat sätt än genomett sådant program. Behovet av ett samlat handlingsprogram förnäringspolitiken är klart dokumenterat genom den utveckling som jag här harsökt apostrofera med några siffror bl. a. när det gäUersysselsättningsutvecklingen. Ett sådant program är motiverat även av fleraandra skäl. Man kan peka på den misslyckade investeringspolitiken och denlångvariga försummelsen i fråga om att tillgodose näringslivets behov avriskbärande kapital. Man kan visa på eftersläpningarna i fråga om t, ex,arbetsmiljöerna, företagsdemokratin och rekryteringen av yrkesutbUdad arbetskrafttUl industrin. Man kan framhålla bristerna i samhällets insatser för t, ex.forskning och utvecklingsarbete, marknadsföring och rådgivning. Dessa insatserär av ytterligt stor betydelse särskUt för de mindre och medelstora företagen. har i under flera årfört fram krav på ett samlat näringspolitiskt handlingsprogram. Vi tror att detbåde ekonomiskt och socialt är nödvändigt att vi enas om de väsentligasteriktlinjerna för ett sådant program. Vi är övertygade om att det är nödvändigtför den framtida välståndsutvecklingen i landet. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrBURENSTAM (): I sitt anförande gjorde någrakommentarer mot bakgrund av att de stora tragedierna fortsätter att utspelas iVietnam. Jag delar hans förhoppning att dessa lidanden och tragedier skall kunnabringas till ett snabbt slut, I kommentar till läget fanns dock enpassage som antydde att i såg demokratins ochoberoendets starka bastion. Det ger mig anledning att till mitt instämmande ivad sade ställa en fråga som jag tycker enkelt kan formuleras så:Har det hållits några fria demokratiska val i ? Planeras några friaval i ? I replikväxlingen med orde gällandeatt i den mån det finns några svårigheter rned ett nytt överhetssamhälle iSverige pä grund av en omfattande utbyggnad av den statliga förvalt- ningen ochbyråkratin, berodde detta på att här fanns kvarvarande rester av ettgammalt överhetssamhäUe. Det var ett förvånansvärt konstaterande från herrPalmes sida. Jag vet inte om man t, ex. kan tolka det uttalandet som om herrPalme stäUer sig bakom den typ av ändring som socialdemokraterna i tänkersig i svenskt rättsväsende. Denna debatt försvåras och förryckes av attregeringen inte har kunnat samla sig tUl en ekonomisk-politisk bedömning förränoppositionen lagt fram sina olika förslag. Genom att regeringen påmorgonen anmäler vilka avsikter man har, minskas förutsättningarna för denverkUga granskning som remissdebatten är tänkt att vara. Klart är dock att frågan om hur vi skaU klarasysselsättningen fortfarande står i centrum. Det gör den trots att regeringenhar haft på sig att försöka vidta lämpliga åtgärder för att undanröjaarbetslösheten. Arbetslösheten är fortfarande hög, och framtidsutsikterna ärinte särskilt uppmuntrande. Det är inte alls ofrånkomligt att ha denna höga arbetslöshet.Vi kan t. ex. påminna oss att när den s. k. långtidsutredningen för några årsedan presenterade sin syn på utvecklingen utgick den från att vi sannoUktskuUe ha en stor brist på arbetskraft. De som lade fram dessa prognoser ilångtidsutredningen gjorde inte något fel - man kan rimligen inte anklaga demför att de inte förutsatte att regeringen skulle föra enekonomisk politik som i sä hög grad skulle försvåra sysselsättningen. För att försvara sig har regeringens talesmän försökt göragäUande att här finns nya oöverstigliga hinder, strukturhinder, som skulleomöjliggöra full sysselsättning. En ursäktande tanke är att det här skulle finnas ensvU Jag tror att förestäUningen att man måste tänka sig ennedgång i industrisysselsättningen på grund av några oöverstigligastrukturhinder är felaktig. Om det inte skulle finnas avsättning för de varoroch tjänster som tillhandahålls, skulle det vara förvånande attlöntagarorganisationerna med sådan energi försöker skaffa sig inkomstökningar.Jag tror i stället att svårigheterna att få till stånd en balans i sysselsättningeni beror på att man har drivit upp skatterna så högt. lönen blirså stora att de verkliga möjligheterna att efterfråga de varor som skulle kommafram vid fuU sysselsättning blivit alltför starkt begränsade. När man, herr talman, gör gällande att det inte finns entUlräcklig önskan att köpa den privata sektorns varor och tjänster och att mandärför måste öka skatterna för att kunna betala ytterligare en utbyggnad av denoffentliga verksamheten, för man ett utpräglat cirkelresonemang. Om man istället sänkte skatterna, skulle det bli fart på efterfrågan ochsysselsättning. Vad som därutöver behövs är en ekonomisk politik, som t.ex. tar bättre hänsyn tUl de mindre och medelstora företagens svårigheter. Härbehöver man skapa bättre lånemöjligheter och förutsättningar att klaragenerationsskiften. Det lägsta aktiekapitalet skall inte behöva vara så högtsom . Man bör ta bort den faktiska sambeskattningen och försöka fåfram en ersättning för allt det omfattande arbete som en småföretagare tvingasutföra för att fylla i den mängd av statliga blanketter, som regnar över honom.Rent aUmänt kan också sägas, att de nya löneskatter regeringen införtproportionsvis drabbar mindre och medelstora företag mycket hårdare än de storaföretagen. har den mångfald av olika bidrag som statenbetalar ut till företagen för att skyla över svagheterna i sysselsättningenkommit att utformas på sådant sätt att de framför allt gynnar de storaföretagen och relativt sett missgynnar de mindre företagen. Med en sådanpolitik får man ett AMS som blir fetare som ekonomin blir magrare. Åtgärder som man ytterligare skulle behöva vidta på detnäringspolitiska området är att t. ex. sänka eller slopa löneskatterna i deregionalpolitiska stödområdena och sänka ATP-avgifterna för särskilt äldrearbetskraft. Men jag tror ändå att de största svårigheterna i vårekonomi faktiskt hänger ihop med de höga skatterna. Vart ett orimligtskattetryck leder kan man få en god inblick i om man studerar hur det nu kommeratt gå med de löneökningar som kommer genom det nya avtal som just slutits. Lät oss se vad det avtalet innebär för den genomsnittligeinkomsttagaren. Han får en löneökning på . Av dessa pengargår ca bort i marginalskatt. Tar man sedan hänsyn tUl stigandebarndaghemsavgifter och eventuellt sjunkande bostadstUlägg blir detnaturligtvis ännu mindre kvar, låt oss räkna med högst . Men prisernakommer också att stiga, och det kostar antagligen den genomsnittlige löntagarenungefär . Visserligen har man slopat folkpensionsavgiften,som dock för den enskilde inkomsttagaren inte innebär en maximal lättnad på I500 kronor utan bara ca I eftersom sjukförsäkringsavgiften samtidigthar höjts. Slutresultatet blir ett försämrat ekonomiskt läge för den enskildeinkomsttagaren, framför aUt på grund av de höga skatterna. För att få enoförändrad standard kommer hans bidragsberoende att öka. Jag gör gällande att detta är oefterrättliga förhållanden,och det är med en viss oro man analyserar vad avtalet innebär. Jag kan inteförestäUa mig annat än att detta bland löntagarna, när de fårinblick i vad avtalet betyder för deras egen situation, kan utlösa 6 protokoll 1974. enaUvarlig social oro. Det kan bli protesterande skakningar i folkdjupet somkänns långt in i . är det också möjligt att bättre se vad regeringensförsök tUl skatteomläggning egentligen innebär. Man föreslog då ensänkning av den direkta inkomstskatten genom att slopa folkpensionsavgiftensamtidigt som man höjde löneskatten. Man har möjlighet att se om sådanaomläggningar kan vara en framkomlig väg i fortsättningen. Genom höjningen avlöneskatten är det alldeles klart att priserna kommer att stiga mer än de annars skulle ha gjort. Den prisstegringen kommer attkännas för de enskilda konsumenterna. Den slår lika hårt som en momshöjningskulle göra. Likheten meUan å ena sidan en höjning av löneskatten och å andrasidan en höjning av momsen måste i praktiken också regeringen erkänna, eftersomden, när den påbörjade arbetet med en skatteomläggning, inte föreslog attlöneskatten utan momsen skulle höjas. Trots att höjningen av löneskatten drabbar den enskildekonsumenten i form av prishöjningar är det uppenbart att regeringensföreträdare i den nu sittande skatteutredningen är i färd med att planeraytterligare höjningar av löneskatten. Det finns självklart stora behov av ett ökat antal offentligatjänster. Den enklaste politiska uppgift man kan stäUa sig själv inför är atträkna upp alla möjliga önskemål på det offentliga området. Men om en ökning avsådana tjänster forceras fram snabbare än vad ekonomin tål, då får man ettnedbrytande skattesystem. har i polemik med gjort gällandeatt vi inom vårt parti skulle företräda någon form av krass egoism när vi talarom ny individualism. Han ansåg att vi menade att de som hade råd skulle få detbra. Men detta är en karikatyr helt enkelt därför att det höga skattetrycket,som tydligen är anhängare av, har medfört att vi har fått enekonomisk utveckling i landet som har gjort att de samlade resurserna har ökatlångsammare. Det har därmed blivit betydligt svårare att verkligen ge innehållåt de önskningar som finns att bygga upp en starkare och bättre ekonomi för denenskilde och för det offentliga. gör sig skyldig till ettgrundläggande fel när han inte inser detta. Det är också ett annat fel i tankegång.