prot · FX0979 · 1974-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes av herr andre vice talmannen. § 1 Justerades protokollet för den 3 innevarande månad. Ang. möjligheterna att tillförsäkra folktandvården etttillräckligt antal tandläkare möjligheterna att tillförsäkra folktandvården ett tillräckligt antaltandläkare Herr socialministern erhöllordet för att besvara i (s) i kammarens protokoll för den 3maj intagna fråga, nr 177, och anförde: i har frågat vilka möjligheterdet enligt min mening finns att tiUförsäkra folktandvården det antal tandläkaresom behövs för att folktandvården skall kunna infria sitt vårdansvar i enlighetmed statsmakternas beslut. Den vid förra årets riksdag beslutade tandvårdsreformeninnebar bl. a. att landstingen som huvudmän för folktandvården fick ett lagfästtandvårdsansvar för barntandvården. Det utbyggnadsprogram för folktandvårdensom i samband därmed lades fast omfattade också en ökning av vuxentandvårdeninom folktandvården. För att även i tandvårdsförsäkringens inledningsskedekunna säkerställa denna utbyggnad av folktandvården infördes enetableringsregel för nya privatpraktiserande tandläkare med syfte att motverkaen ogynnsam utveckling av folktandvårdens rekryteringssituation. I dettasammanhang framhöll jag i propositionen att ochlandstingen måste följa utvecklingen med uppmärksamhet särskUt i försäkringensinledningsskede. fick i uppgift att tillsammans med socialstyrelsenlöpande inhämta rapporter från försäkringskassorna och folktandvårdens huvudmänom anslutningen av nya privatpraktiker till försäkringen och tillgången påtandläkare, inom folktandvården. Jag framhöll vidare i propositionen att det ibörjan till dess läget kan bättre överblickas kunde bli nödvändigt attvilandeförklara inträdesanmälningar till försäkringen från nyaprivatpraktiserande tandläkare. De uppgifter om tandläkartillgången inom folktandvårdensom nu föreligger har föranlett såväl Landstingsförbundet.somsocialstyrelsenatt i enlighet härmed hos begära attinträdesanmälningar till försäkringen från tandläkare som vill börjaprivatpraktik skall tills vidare vilandeförklaras. Denna fråga är förnärvarande under prövning i . Utan att föregripariksförsäkringsverkets kommande beslut vill jag för min del understryka, att deetableringsregler som utformats i tandvårdspropositionen och som godtagits avriksdagen har tillkommit för att säkerställa utbyggnaden av folktandvården.Dessa Ang. möjligheterna att tillförsäkra folktandvården etttillräckligt antal tandläkare etableringsreglergör det möjligt att förhindra en ogynnsam utveckling av tandläkartillgångeninom folktandvården. De möjligheter till etablerings-begränsning förprivatpraktik som enUgt statsmakternas beslut således föreligger har ansettssärskUt angelägna med hänsyn till folktandvårdens lagfästa ansvar förbarntandvården. Jag vill erinra om att beslutet om tandvårdsreformen hargrundats på förutsättningen att hela nettotillskottet av nya tandläkare kommeratt tUlföras folktandvården. Finns det risk för att folktandvården inte skulletUlföras tandläkarresurser i den utsträckning som statsmakternas beslut såledesförutsätter, utgår jag från att de nämnda åtgärderna för att säkrafolktandvårdens utbyggnad kommer att genomföras, HerrOLSSONiEdane (s): Först ett tacktill socialministern för svaret. Även om jag inte kunnat undgå att påverkas av vad som påsenaste tiden framkommit i massmedia är det främst som ledamot av: ettlandsting jag ställt frågan till socialminister . Det förhåUandet atttillgången på tandläkare inom folktandvården äventyrar det vårdansvar somlandstingen i egenskap av huvudmän har för framför allt barntandvården måstebedömas som mycket allvarligt. Jag måste därför, i motsats rill en del andrakommentarer, uttrycka min tillfredsställelse med att ochsocialstyrelsen har gripit in. I svaret säger också socialministern.att han ipropositionen framhöll att och landstingen måste följautvecklingen med uppmärksamhet särskilt i försäkringens inledningsskede. Jag kan inte finna att något av de här organen förhastatsig. Tvärtom är det väl så att vi inte stUlatigande kan bevittna den härutvecklingen utan måste söka skapa en balans mellan folktandvård ochprivatpraktik. Det är, som jag ser det, nödvändigt med kraftiga markeringar såatt nuvarande utveckling med en överströmning av tandläkare från folktandvårdentill privatpraktik kan hejdas. har anvisat två vägar, dels attanmälningar till försäkringen från nya privatpraktiserande tandläkare tillsvidare vUande-förklaras, dels att gällande taxesystem överses. I sitt svar harsocialministern främst uppehållit sig vid förslaget till vilandeförklaring avde ansökningar som gäller privatpraktik, och jag skulle gärna se attsocialministern litet utförligare klargjorde sin syn på nu gällande taxesystem: slutade inte mindre 145 tandläkare ifolktandvården för att bli privattandläkare. har 45 slutat.HärtUl kommer ytterligare 15 som sagt upp sig med.avsikt att bliprivattandläkare. Detta är ingen lovande utveckling, allra helst som denförutsågs i propositionen. Socialministern nämnde också i interpellationssvaretatt hela nettotillskottet av nya tandläkare skulle komma folktandvården tUlgodo. Det här måste bedömas som en mycket farlig utveckling, omden fär fortsätta. Överströmningen är för stark för att kunna accepteras, ochdet är - som jag inledningsvis framhöll - helt naturligt att man frånhuvudmannens sida griper in. Vårdansvaret för barntandvården och den prioriteringav vårdresurserna för barn och ungdom som riksdagsbeslutet om folktandvårdensutbyggnad innebär måste huvudmännen ta på sig. I mitt eget län har tjänsterinom folktandvården utannonserats. Av dessa är endast 8 besatta. Min första följdfråga tiU socialministern vUl jag anknytatill taxesyste met, och jag efterlyser därför socialministerns uppfattning omnu gällande taxesystem. i efterlyste minasynpunkter på frågan om tandvårdstaxan. Som framgår av mitt svar innefattarbeslutet om tandvårdsreformen olika möjligheter till etableringsbegränsning förny privatpraktik för att därigenom säkerställa folktandvårdens utbyggnad. Även frågan om en noggrann kontroll av tandvårdstaxansutfall har ingående behandlats i tandvårdspropositionen, och behovet av sådankontroll har också understrukits vid riksdagsbehandlingen. a. med hänsyntiU angelägenheten av att stärka folktandvårdens ställning har jag itandvårdspropositionen betonat att effekterna av tandvårdstaxan redan frånbörjan måste följas med uppmärksamhet. har därförsamtidigt med beslutet om tandvårdsförsäkringen fått i uppdrag att så snartdetta kan ske göra en noggrann uppföljning av taxans effekter med möjlighet förverket att snabbt föreslå de förändringar som kan vara motiverade. Enligt vadjag har inhämtat från kommer ett första underlag för dessabedömningar av tandvårdstaxans hittUlsvarande utfall att föreligga inom kort.Som framgår av vad jag sagt ankommer det då på att även idetta avseende ta ställning tiU erforderliga åtgärder i enlighet medintentionerna i statsmakternas beslut om tandvårdsreformen, Ang. möjligheterna att tillförsäkra folktandvården etttillräckligt antal tandläkare i (s): Jag är tacksam för upplysningen beträffandeden tilltänkta översynen av taxesystemet. Låt mig bara helt kort knyta antill den översyn som har begärt ute bland landetstandvårdschefer. Om den avstämning som vi sålunda kommer att få skuUe påvisaatt situationen är ännu mer bekymmersam än vad som kan utläsas av hittillsföreliggande siffror, måste det ge anledning tiU ytterligare kraftiga åtgärder.Och jag vill då fråga: Anser socialministern att de etableringsregler somutformats i propositionen kan bedömas som tillräckliga; eller på vilket annatsätt skall samhället kunna gripa in och styra utvecklingen rätt, så attfolktandvården kan infria sitt vårdansvar? Som jag framhållit i mitt svar var vi angelägnaom att vid utformningen av tandvårdspropositionen tiUse att de instrumentförelåg som skulle kunna möjliggöra en kontroU av utvecklingen.Således finns etableringskontrollen och även möjligheten till vUandeför-klaringav inkommande ansökningar De möjligheterna föreligger alltså. Nr 79 Låt mig understryka vad jagframhöll i mitt svar: Finns det risk för att Måndaeen den folktandvården inte skuUe tillförsäkras tandläkarresurser i denutsträck- 13 mai1974 "'" '"statsmakternas beslut förutsätter, utgår jag ifrån att de nämnda ------------- '----- åtgärderna för att säkra folktandvårdensutbyggnad också kommer att Omskärpt lag- genomföras. hembränning överiäggningenvar härmed slutad. § 3 Om skärpt lagstiftning mot hembränning Herr finansministern erhöllordet för att besvara herr förste vice talmannen () den 2 majframstäUda interpellation, nr 79, och anförde: Herr förste vice talmannen harfrågat mig om jag anser utvecklingen av hembränningsverksamheten vara såoroväckande att en proposition kommer att föreläggas om skärptlagstiftning som ger myndigheterna effektiva möjligheter att snabbt komma tillrätta med hembränningen och den affärsverksamhet som direkt eller indirektstimulerar hernbränningen. Många tecken tyder på att den olaga sprittillverkningenhar ökat. har det uppdagats flera fall av sådantillverkning i stor skala. Till denna utveckling torde inte minst ha bidragitmarknadsföringen av vad man kan kalla läroböcker i sprittUlverkning och försådan tillverkning lämpliga apparater m. m. Möjligheterna att ingripa mot dennamarknadsföring är enligt min mening alltför begränsade, och jag avser att utanonödigt dröjsmål undersöka hur dessa möjligheter kan förbättras så atteffektivare ingripanden kan ske. Herr förste vice talmannen (): 1 det svar på min interpellation somfinansministern just lämnat konstateras det att många tecken tyder på att denolaga sprittillverkningen har ökat, att möjligheterna att ingripa mot dennamarknadsföring är begränsade och att finansministern "avser att utanonödigt dröjsmål undersöka hur dessa möjligheter kan förbättras så att effektivareingripanden kan ske". Det är ett i högsta grad positivt svar. Det har lämnatssnabbt, och jag tackar finansministern för hans avsikter att resolut ta itu meddessa olagligheter och med de personer som försöker främja dem. Jag hargivetvis ingen som helst anledning att gå i polemik mot finansministern i dettafall. Jag kanske får tillägga några ord för att ytterligareunderstryka nödvändigheten av att utan onödigt dröjsmål ta itu med dennahantering. Det finns mycket material att referera till. Jag har hämtat något uren av de böcker som finansministern har nämnt i svaret. I denna bok säger manvisserligen att hembränning är olaglig, men man använder sedan ordalydelser som är allt annat än klara' och riktiga. Man säger bl. "System-priserna bidrar säkert kraftigt till folksökade lust att bränna 160 sitt eget brännvin utanför lagen. straffet för lagöverträdelser på detta område är strängt,men en tolerantare syn på den rena husbehovsbränningen har kunnat märkas påsenare år. Polisen anser sig nog också i dagens samhälle ha allvarligare ochviktigare uppgifter än att spåra upp hembrännare. Det anses att enhusbehovsbrännare som sköter sig själv och sin apparat väl kan vara ganska sväratt avslöja med de befogenheter och resurser som står polisen rill buds." Indirekt vill man alltså göra gällande att det är nog inteså farligt med de här olagligheterna. Man löper inte så stor risk att bliavslöjad osv. Det vore mycket mer att anföra ur denna skrift, som jagtycker på alla sätt indirekt antyder att det här är inte farligt, det kan manmycket väl göra. Man har sedan tagit upp en del statistik som visar vad somhar hänt på olika områden. Man har t. o. m. sagt: "Alkoholforskningsgruppeni gjorde 1970-1971 en undersökning i ett norrländskt glesbygdsområdeoch fann ett bostadskvarter där det fanns en bränningsapparat i varjehus." Slutligen anför man: "Polisen anser atthusbehovsbränningen förekommer i de flesta socialgrupper, även sådana som mankanske normalt inte väntar sig skall pyssla med dylika olagligahanteringar." Hela skriften går alltså ut på att hembränning liksom kanursäktas. Den är inte så farlig. Det är en olaglighet som förekommer. Detta gör det synnerligen angeläget att man så snart sommöjligt kan ta itu med hanteringen. Boken innehåller också de mest fullständiga beskrivningarpå brännvinstillverkning. Allt finns med om hur man skall gå till väga, ävenanvisningar för den händelse man skulle misslyckas. Genom att tillsätta det ochdet kan man korrigera den felaktighet som uppstått. Som en kuriositet kan nämnas att man också ger anvisningarom hur brännvin skall kryddas och säger att brännvinskryddningen kan "påsätt och vis sägas ha en ren nykterhetsfrämjande effekt". Det tarnämligen, anför man som förklaring, rätt läng tid innan kryddningen är klar. Det är, som finansministern nämnde, inte baraförsäljningen av sådana anvisningar som är betänklig utan ocksämarknadsföringen av destillato-rer. Man kan fråga vad de egentligen skallanvändas till. Det destillerade vattnet är ju inte lämpligt att dricka. Detbrukar t. o. m. anslås i laboratorier att man inte skall dricka destilleratvatten. Till bilbatterier åtgår små mängder destillerat vatten, men detta kanerhållas gratis på bensinstationerna. Det finns således inte heller av dennaanledning något behov av att destillera vatten. Inte desto mindre förekommerdet ett utförligt reklammaterial, broschyrer som visar hur man till priser från375 kronor och upp till I kan köpa destillationsapparater, heltkompletta inklusive ledning till toalettstolen, sä att lukten inte skall störanågon eller avslöja vad som pågår. Rabattcheckar på förekommer. Jag kan också nämna något som understryker finansministernsoch min gemensamma uppfattning, nämligen att en god vän till mig, redaktör ochnykterhetsman, själv har ringt upp en leverantör av sådana apparater och fåttbeskedet att denne visst skulle kunna leverera en sådan men att Om skärpt lagstiftning mot hembränning 11 protokoll 1974. Om skydd mot onödigt intrång vid vägbygge beställningarnavar så många att leveranstiden var ganska lång. Det bekräftar ytterligare våruppfattning att något bör göras åt detta. Som finansministern sagt har vi också små möjligheter attvidta åtgärder mot denna verksamhet. T. o. m. Pressbyrån säljer de böcker detgäUer. har utarbetat en redogörelse för dessa förhållanden,där det bl. a. framhålls: "Av det sagda framgår att nuvarande lagstiftning integer möjligheter till effektiva ingripanden mot annonser av detta slag. Inteheller synes möjligheter finnas tiU ingripanden mot den i specialbutiker öppetbedrivna försäljningen av tUlbehör tiU sprittUlverkning." Detta var bara några reflexioner som jag har tillåtit migatt göra i detta sammanhang. Jag ber att få tacka finansministernför det mycket positiva svaret och beskedet att vi kan hoppas på åtgärder motde olagligheter som förekommer på detta område. Överläggningen var härmed slutad. §4 Om skydd mot onödigt intrång vid vägbygge Herr kommunikationsministern erhöll ordet för attbesvara ' (m) framstäUda inerpellation, nr 55, ochanförde: har frågat mig dels om jagvill ge kammaren en redogörelse för riktlinjerna för hur markägare, kollektiv,miljö och natur skall skyddas mot onödiga intrång och olägenheter vidvägbyggen, dels om jag anser att riilämpningen av 13 § väglagen är iöverensstämmelse med vad avsåg vid lagens antagande. Bestämmelserna i väglagstiftningen föreskriver attväghällningsmyndig-heten vid upprättande av arbetsplan för byggande av vägskall ha samråd med såväl berörda myndigheter som enskilda, exempelvismarkägare. 1 vägkungörelsen har särskilt föreskrivits att kommun och känd ägaretUl varje fastighet som berörs av ett vagföretag skall beredas tillfälle attframföra synpunkter vid sammanträde på platsen. Arbetsplanen skall vidare, medvissa undantag, ställas ut och hållas tillgänglig för granskning. För att skall få fastställa en arbetsplan ochdärmed få ta mark i anspråk med vågrätt skall först ha godtagitplanen. Har vägverk och länsstyrelse olika uppfattningar om en vägomläggninghänskjuts frågan till Kungl. Fastighetsägare som berörs avvägomläggning liksom andra sakägare kan genom att anföra besvär över vägverketsfastställelsebeslut påkalla Kungl. Som påpekar skall enligt 13 § väglagen vidbyggande av väg tillses, att vägen får sådant läge och utförande att ändamåletmed vägen vinnes med minsta intrång och olägenhet för annan. Det är naturligt, att en vald vägsträckning måste bli enkompromiss mellan olika berörda intressen - allmänna och enskilda. Man kan inteallmänt föreskriva att något intresse regelmässigt skall sättas före ett annat.I varje konkret fall är det fråga om en avvägning mellan ofta sinsemellanmotstående intressen. De omfattande samrådsrutiner och den underställningsskyldigheti fråga om vissa fastställelsebeslut som jag redogjort för harföreskrivits för att så långt möjligt säkra en rimlig och rättvis bedömning ide enskUda faUen. Jag ber först att få tacka herr statsrådetför svaret. Det innehåller i korta drag en redogörelse för förfarandet vidtiUkomsten av arbetsplan för vägbyggande, men det är enligt min mening ganskaintetsägande när det gäUer frågan om den hänsyn som skall tagas tiU annans rättenligt 1 3 § väglagen. Denna säger uttryckligen att det skall tagas hänsyn,aUtså inte bara att det bör tagas hänsyn. I svaret framhålles att en "vägsträckning måste blien kompromiss meUan oUka berörda intressen - allmänna och enskUda".Eftersom det allmänna, representerat av vägmyndigheterna, är så oändligt mycketstarkare ligger den slutsatsen närmast till hands att det är den enskilde somfår stryka på foten. Vad jag genom min interpellation velat få belyst är hurden enskUde skall kunna få någonting alls att säga till om, så att manverkligen kan tala om en kompromiss. I själva verket tar vägmyndigheterna allt,och den enskilde får ingenting. Vari ligger då kompromissen? Statsrådet säger: "Man kan inte allmänt föreskrivaatt något intresse regelmässigt skall sättas före ett annat." Blir inteden praktiska slutsatsen då att det är vägintresset som går före allt annat?Det är alltså den starkares rätt som blir rådande. Det är vidare samrådsrutinerna och i sista hand Kungl.Maj:t som skall svara för att det verkligen blir ett givande och ett tagandefrån bägge parters sida, menar kommunikationsministern. Jag menar att samrådsrutinernaär ett skenförfarande utan verkligt innehåll. Jag skall berätta hur det verkligen går tiU. En planutarbetas på ett kontor, beläget 20-30 mU bort, efter kartor och några besök på den blivande vägbanan. Ett markägarsammanträde utlyses. En fastighetsägare med kännedom om förhållandena, exempelvis pä sin egen gärd, föreslår en ändring. Planförfattaren svarar inte alls, svarar undvikande eller\avvisar förslaget med en osaklig motivering. Sammanträdet förklaras avslutat och är alltså hållet enligt lagens bokstavsföreskrift. Markägaren når ingenting. Han skriver tUlplanmyndigheterna,' men brevet besvaras ju inte. godkänner, ochvägverket fastställer planen. Markägaren besvärar sig hos avstyrker, avstyrker, styrelseavstyrker, Kungl. Inga skäl, hur goda markägaren än tycker demvara, biter. Hela proceduren är ett skenförfarande. Ingen av deinstanser det må vara vägförvaltning, länsstyrelse, vägverk ellerkommunikationsdepartement - besvärar sig ens med en syn på platsen och endiskussion på allvar med markägaren. Nej, de sluter sig inne i sina ämbetsrumoch blundar för markägarens skäl. Detta är verkligen det famösaelfenbenstornet! Så kommer jag till frågan om avvägningen mellanintressena. Visst kan man föreskriva att ett intresse skall sättas före ettannat; det är bara en fråga om vilket intresse som bör gå först. Hurofullkomlig den svenska vattenlagen än är så bygger den i varje fall på enriktig princip, nämligen Om skydd mot onödigt intrång vid vägbygge Om skydd mot onödigt intrång vid vägbygge den attvissa regler skall gälla vid en intressekonflikt för att ett intresse skall fåta över ett annat, t. ex. för att det allmänna skall få kränka den enskildesrätt. Expropriationslagen i sin tur specificerar bestämda expropriationsändamåloch utesluter därmed stora områden av ändamål för vilka äganderätten inte fårkränkas. Hur är det då med väglagen? Jo, den är annorlunda. Denbygger nämligen på nyttjanderätt, dvs. ett servitutsliknande institut medbibehållen äganderätt. Det är väghållaren som i viss ordning, i en vissprocedur, tillägnar sig vägrätt, detta servitut för i regel långa tidsperioder.Det enkla sättet att skaffa sig vägrätt synes göra det försvarbart att itillämpningen gå fram lättvindigare än vid expropriation eller ianspråktagandejämlikt vattenlagen, dvs. att i praktiken gå hänsynslösare fram motmänniskorna. Enligt min uppfattning kan man alltså säga, herr statsråd,att visst är den nya expropriationslagen konfiskatorisk, men den är opartiskoch därmed ett uttryck för demokrati. Visst är förslaget tiU vattenlagkonfiskatoriskt i det här huset behandlar vi ju vattenlagen men den lagen är ändå opartisk. Den ger utrymme för att den enskUdes rätt bliropartiskt prövad, och därmed är också den ett uttryck för vår svenskautvecklade demokrati. Men väglagen är partisk, och därför är den odemokratisk.Den enskildes rätt vid ett vägbygge prövas inte av en domstol eller av enskiljenämnd. Hans eller hennes rätt prövas endast av motparten, avvägmyndigheterna och t. o. m. i sista instans av kommunikationsdepartementetoch departementschefen - en politiker. Här finns möjligheter att utan opartiskprövning av domstol gå hänsynslöst fram mot enskilda människor. Är dettademokratiskt, herr statsråd? Väglagen går bildligt talat rakt genom människorssängkammare, och det är därför som den hos så många väcker sådan avsky. Det enda skyddet för den enskilde är det som finns enligtlagens 13 §. Jag är därför litet besviken över att statsrådet inte har tagitupp den sidan av saken i sitt interpellationssvar. Det är just detta som ärintressant att få diskutera, därför att rättsskyddet för den enskilda människanär svagare utbyggt i denna lag än i andra lagar. Vad kan man med andra ord göraför att förbättra rättsskyddet för den enskUde? Jag skall precisera vad jag menar, Lagen föreskriver attändamålet med en väg skall vinnas med minsta intrång och olägenhet för annan.Markägaren hävdar att vägen tillfogar honom största möjliga inträng ocholägenhet. Eftersom kostnaden inte får vara oskälig, erbjudes ett billigarealternativ. En konfliktsituation är alltså för handen. Jag frågar: Hur prövasdet om markägaren har fog för sitt påstående? Svaret är, herr talman: inte alls. Vem är det som avgör? Jo, i sista hand är detkommunikationsdepartementet och detta departements chef. Det är med andra ordvägintressets högste förespråkare. Jag frågar också: Vem förespråkar och försvarar markägarintressetutom markägaren själv? Svaret är: Ingen! Var finns en opartisk instans somprövar hans sak? Han har emot sig hela statsapparaten med dennasför honom överväldigande resurser. Han kan inte vädja till en förutsattopartisk instans, med andra ord till en domstol, för att få det berättigade prövat i sitt påstående att vägen tillfogar honom största möjligaintrång och olägenhet. Det är hans motpart - observera det -som dömer, honom. Ipraktiken är markägaren i det närmaste rättslös. Den svenska vattenlagen har inte hindrat att hela byar ochsamhälls-trakter i satts under vatten för vattenregleringarnas skull.Men det har i varje fall inte fått ske utan föregående domstolsprövning medutredning av skada och nytta och inte minst viktigt - syn på platsen.Ingenting av allt detta behövs när en konflikt föreligger mellan vägintressenaoch markintressena vägen bara går fram över de . Vad blir det för konsekvenser? Ja, för markägarensprivatekonomiska intressen finns det ersättningsförfarande, som visserligenmånga gånger ger upphov till problem men som i alla fall kan bli föremål för endomstolsprövning. Jag.skall inte här gå in på det. Det kan emellertid också föreliggafolkhushållningsintressen och rena naturvårdsintressen i sammanhanget. I det fall som jag bl.