prot · FX0954 · 1974-12-31 00:00:00 — Det är problem som man inte lösergenom anstäUandet av fler och fler poliser. 1 utskottet har vi ofta haft anledning att studera siffrorsom har att göra med återfallsprocenten, aUtså att människor som av en ellerannan anledning har ådömts ett fängelsestraff lämnar den s. k. smala vägen ochkommer tillbaka till eller Kumla eller var det nu kan vara. Det problemetlöser man inte heUer, om man inte kan radikalt förbättra vad jag i dettasammanhang kaUar den yttre miUön, dvs. miljön utanför fängelsemurarna. Dethandlar här om möjligheterna till jobb, en bra bostad, en hygglig start samtatt man satsar mera på att ge dem som har avtjänat sitt straff känslan av atthan verkligen tillhör den mänskliga gemenskapen. Det är inte så bra beställtmed den saken , och det utgör ofta förklaringen tiU att många snart ärtillbaka bakom galler och murar. tänker kanske någon att detta är funderingar som fallerutanför betänkandets ram, och rent formeUt kan det vara så, men problemkomplexenhänger ihop. Det är samhället utanför murarna som måste förändras. Men som jag inledningsvis sade är det också mycket viktigtatt göra fängelsemiUön så human och så uthärdlig som möjligt för alla dem somav skUda anledningar sitter inne. Jag har redan karakteriserat betänkandet som"ömsom vin och ömsom vatten". Det finns förbättringar, men man slårockså vakt om inhumana metoder. Dit hör bl. a. isoleringsstraffet ellerenrumsbehandlingen som det nu ofta heter. Vpk har i sin partimotion tagit klarstäUning mot isoleringen. Det är en metod som icke bör användas inom modern fångvård.Därför har vi också yrkat avslag på §§ 19-23 och 47-51, som alla på ett ellerannat sätt hänger samman. I de föreliggande förslagen inskränker man i någonmån möjligheterna till isolering, men det lämnas fortfarande stort utrymme förgodtycke och för möjligheterna att använda isolering för att behandla ochbestraffa de intagna. Att isolering är skadligt är något som är så omvittnatav läkare och psykologer - och inte minst av dem som varit utsattaför den att man inte ens behöver diskutera den frågan. Och om det ärskadligt, måste man då behålla denna form för mänsklig nedbrytning? I endebattartikel publicerad i gårpsykiatridocenten tiU skarpt angrepp mot kriminalvården iallmänhet och isoleringsmetoden i synnerhet. Han kritiserar behandlingen avfångarna i bl. a. föUande ordalag: "Om man tänkte sig ett sjukhus där vårdpersonalenshuvudsysselsättning bestod i att behandla de skador och sjukdomar somframkallas av själva sjukhusvistelsen, då skulle man anse att det var ettsynnerligen uselt sjukhus. Men det är dess värre fängelsepsykiaternshuvudsysselsättning." När det gäller isoleringen vänder han sig också mot attden används när det gäller häktade. Många fångar har uppgivit att de plågats såsvårt av isoleringen att de har varit beredda att erkänna nästan vad som helstför att få komma ut. 1 lagförslaget heter det bl. a. så här: "Intagenskall behandlas med aktning för hans människovärde. Han skall bemötas medförståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse ianstalt." Vi anser inte att dessa riktiga formuleringar rimmar medisoleringsstraffets bibehållande. Tvärtom strider det mot aktningen förmänniskovärdet. Det bryter ner självförtroendet och självaktningen, det driverin människor i apati, det skapar hat och aggressioner som sannerligen inte kanfrämja den s. k. samhällsanpassningen. Det har beskrivits faU där isoleradevisat tecken på psykisk ohälsa, t. o. m. talsvårigheter, hallucinationer,människoskräck, osv. rider man på att läkare måste kontaktas innan isoleringtillgrips. Utskottet avstyrker en motion där det krävs att läkare alltid skallyttra sig över åtgärden innan den tillgrips, men säger att det inte får blinågot längre dröjsmål innan läkare kopplas in. som ett isoleringsstraffsätts in bör i varje faU läkare komma tillstädes, säger utskottet i sinskrivning. Men att man anlitar en läkare skapar ingen garanti för attisoleringen inte får allvarliga skadeverkningar. Det säger bl. a. psykiaternLisbeth i en artikel i nr 12 1970. Hon skriver:"Våra möjligheter att förutse effekten av isolering i det enskilda falletär utan tvekan mycket begränsade och en läkarundersökning före isoleringen avföga värde." TUl det fogar hon synpunkten att "med de begränsadepsykiatriska resurser kriminalvården förfogar över, samt med tanke på desvårigheter som kan vara förknippade med att på ett tidigt stadium upptäckasymptom på sjukliga förändringar vid isolering, även under isoleringenåterkommande undersökningar vore av tvivelaktigt värde." Jag skulle tro att det ligger till så. Människan är enkomplicerad varelse. På en bil kan man se när viktiga detaljer håller på attbrista. Man kan lyfta på motorhuven och titta in. Men det är inte lika lätt attse in i en människas inre, att se när en människa håller på att ta skada, närnågonting är på väg att gå sönder. AUt detta sammantaget gör att kommunisternavänder sig mot alla de paragrafer som på ett eller annat sätt legaliserarisolering som straff eller "behandlingsform". Vi vUl att dessa lagrum skall Kriminalvård i anstalt m. m. Kriminalvård i anstalt m. m. avskaffasoch yrkar i denna del avslag på föreliggande förslag. Det bör dock i rättvisans namn sägas att utskottet idess helhet inte har varit oberört inför den starka kritik som riktats mot även i ett nytt lagförslag konserverar de olika isoleringsparagraferna. Manframhåller att utskottet intar en i princip starkt negativ inställning tiUförekomsten av isolering och tillstyrkt dess användning "endast när det äroundgängligen nödvändigt". Men de paragrafer som utskottsmajoriteten nu ärberedd att godta ger trots allt ett betydande utrymme för användandet avisolering, och då hjälper det ju inte om man har "en i princip starktnegativ instäUning" tUl företeelsen. Utskottet vUl ha en utredning av frågan, men vi menar attdet är att man tar bort isoleringen, av läkare kaUad psykisk tortyr,som konserverar och förstärker antisociala beteenden, som skapar hat ochbitterhet och som, enligt docent i , psyko-socialtförlamar människor. Det finns mycket att göra på det här området. Jag ärövertygad om att man bl. a. kraftigt måste förstärka psykolog- ochkuratorsverksamheten på våra fängelser. Det är nödvändigt för att skapa en bättreatmosfär i fängelserna, och det är nödvändigt för att underlätta att tidigarestraffade kommer in i en naturlig livsföring. På den punkten tycks utskottetoch jag jag har motionerat i frågan vara överens. Den frågan behandlasunder nästa punkt på föredragningslistan, och jag skall därför inte i det härsammanhanget utveckla någon argumentation. Vi har reserverat oss också på en annan punkt: Jag tänkerpå reservationen 2 som gäller straffverkställigheten. , som harstor erfarenhet av dessa frågor, kommer när hans tur är inne att utvecklamotionens krav, som faktiskt på den punkten också omfattas avkriminalvårdsnämnden. Vi har slutligen i vår motion lagt stor vikt vidsamordningen mellan olika samhällsorgan. Utskottets ledamöter är det börnoteras med tiUfredsstäUelse överens om att bristerna på detta område ärmånga och måste uppmärksammas. Man är aUtså överens med oss i vpk om att det ärnödvändigt med översyn . Det här handlar det vill jag understryka ihög grad om de frågor som jag inledde med, nämligen nödvändigheten av att desom kommer ut från anstalterna får all den hjälp som är möjlig att ge och somkan befrämja en ny start i livet för dem. Också de frågorna kommer attutvecklas i ett senare anförande. Jag vill slutligen yrka bifall tillreservationerna 2 och 6 samt föUdreservationerna 8, 10, 12, 14, 17 och 18. FrökenMATTSON (s): Innehållet i det lagförslag som riksdagensnart skall ta ställning till har i tidigare anföranden blivit mycket välbelyst - dock från något skilda utgångspunkter. Jag vill deklarera att jagställer mig helt och håUet på justitieministerns sida. Han påpekade i sittinledningsanförande, till skillnad från , att detta lagförslagär en del i ett mycket stort reformarbete det reformarbete som vi redantidigare har tagit StäUning till i avseende den 1 5-årigautbyggnadstiden och omläggningenav hela vårt fångvårdsväsende mot en större tyngdpunkt på frivården äntidigare. Den förskjutningen belyses för övrigt redan nu av siffrorna över demsom behandlats i fångvårdsanstalter; antalet är 782 mindre änmotsvarande tid . Det finns starka skäl och många har tagit fasta på dem att göra principiella deklarationer i samband med det här lagförslaget. Jagtror därför att det kan vara av stort värde att veta att vi i utskottet iprincip har varit eniga när vi antagit detta förslag. Det finns visserligen 19reservationer fogade till utskottsbetänkandet, men de avser i regel endastytterligt små avvikelser. Jag skall ta upp en av de reservationer somherr Lövenborg tidigare talade om från talarstolen, nämligen reservationen 2.Det är en reservation som över huvud taget icke borde ha varit avgiven. HerrLövenborg citerar kriminalvårdsnämnden när han tar ställning till reglernabeträffande uppskov. Det är alldeles riktigt att kriminalvårdsnämnden närden skuUe ta ställning tiU den departementspromemoria som skickades ut och sombl. a. innehöll synpunkter på uppskovsärendena - pekade på att det ibland varnödvändigt med längre uppskov än och att det också finns skäl somkan göra det rimUgt att begära uppskov. Nämnden, och senare utskottet, har isin skrivning nämnt en lång rad exempel: att man börjat ett nytt arbete som maninte anser sig kunna lämna utan risk för att bli arbetslös, att man har enhustru eller fästmö som är gravid eller att man riskerar att bli avskedad blandannat. Vi har också sagt att det finns rena arbetsgivarskäl som ibland måstegodtas, nämligen då det föreligger sociala omständigheter, exempelvis att enskolklass kan bli utan lärare. Men det inte har observerat äratt propositionen ser helt annorlunda ut än departementspromemorian. 1 dennämndes över huvud taget inte någon tid av . I propositionen har ocksåtagits upp en lång rad exempel från kriminalvårdsnämnden, som ju är den somhitintUls har svarat för uppskovsärenden. AUtså är reservationen 2, som jag beratt få yrka avslag på, egentligen skriven till en departementspromemoria ochicke tUl den proposition, nr 20, som utskottet har haft att behandla. Beträffande andra reservation, som gällerisoleringsstraffen, vill jag i likhet med , vilken citeradelånga stycken ur utskottets betänkande, peka på att vi har ställt oss mycketkritiska till isoleringsstraffet som sådant, att vi har krävt en utredning omdess verkningar och att vi har kringgärdat möjligheterna till behandling ienrum eller isolering som disciplinstraff med mycket starka inskränkningar.Herr Lövenborg citerade vidare mycket av . Det hade han kanske skälatt göra, men jag tycker ändå att det är litet märkligt att iden reservation, nr 6, där han behandlar isoleringsstraffet, också citerarlånga stycken ur en artikel i vilken utgår från uttrycket "klandervärtuppförande" ett uttryck som vi har tagit bort ur den föreslagnalagtexten och som alltså inte finns med i det förslag utskottet nu framför.Härigenom har även den reservationen mist en hel del av sin relevans. Jag skalldock i hithörande del, med den starka restriktivitet i fråga omisoleringsstraff som utskottet har föreslagit, ändå be att få yrka avslag päreservationen 6 och dess föUdreservationer samt Kriminalvård i anstalt m. m. Kriminalvård i anstalt tn. bifalltill utskottets hemstäUan i den delen. Det finns emellertid en linje i propositionen och iutskottsbetänkandet som kanske inte har blivit tUlräckligt uppmärksammad idiskussionen. Förhållandet är nämligen inte endast det, att vi nu får enramlagstiftning, som skall täcka både öppna och slutna anstalter, utan den skaUockså täcka förhållandena för dem som har fått långvariga fängelsestraff ochkortvariga fängelsestraff. Lagstiftningen omfattar vidare olika förhållandennär det gäller byggnader, personalstyrka osv., där man nu har lagt tyngdpunktenvid bättre förhåUanden på anstalterna och utvidgad frivård för den stora delenav klientelet. TUl detta har det kommit någonting som jag tycker måstepåtalas från denna talarstol, nämligen det förhållande som en del reservationerdelvis går in på men som vi som sitter i utskottet på ett helt annat sätt harobserverat än t. o. m. vad jag tror har gjorts i propositionen, nämligen i och med införandet av denna lagstiftning helt och håUet tar avstånd frånden grundtanke som vi har haft i fråga om behandlingen i anstalt ochbedömningen av strafftidens längd. Man kan säga att det visst inte bara ärungdomsfängelsestraffen som är tidsobestämda. Ända sedan vi antog dennuvarande har vi haft som regel att en disciplinär bestraffningkan förekomma vid anstalterna, men dessutom har det varit regel att lägga till14 dagar eller en månad eUer kanske också två, när strafftidenegentligen skulle ha varit slut, beroende på om den straffade har rymt ellerfelaktigt utnyttiat en permission. När vi har talat med dem som varit intagnapå anstalt -och vi har resonerat med ganska många inte bara under detta arbetesgång utan över huvud taget i det arbete som vi bedriver i justitieutskottet har de vitsordat att en förlängning av strafftiden uppfattas som det hårdasteav allt. När vi var på fångvårdsanstalten diskuterade man egentligen intealls isoleringsstraffet med oss. Man talade om de s. k. gummiparagrafer som manansåg att lagförslaget innehöll och som vi i utskottet nu har försökt stramaåt. Man talade om påbackningarna. Och när vi nu har tagit ställning till dedisciplinära bestraffningarna har vi från utskottsmajoritetens sida i motsatstill , som reserverat sig på denna punkt - sagt oss att detmåste finnas vissa graderingar även här: varning, enmmsbehandling,senareläggning av frigivningen. Man bör även, vilket motsättersig, kunna kombinera de två sistnämnda straffsatserna med varandra. Det kanvara nödvändigt med en sådan reaktionsform för de allra svåraste fallen avindisciplinära beteenden - vid strejker i fängelser och i andra sådana fall.Jag yrkar alltså bifall tiU utskottets hemstäUan på den punkten och avslag påmotsvarande reservationer. I och med detta har vi emellertid tagit bestämt avståndfrån det jag skulle viUa säga moralistiska tänkesätt som vi har haft tidigareoch som kommer tiU uttryck i 26 kap. 7 §: "Vid prövning av fråga om villkorlig frigivning skallsärskilt beaktas den dömdes uppförande och sinnesriktningvid den tid då frigivningen ifrågasattes, hans beredvUlighet att ersätta genombrottet uppkommen skada samt de förhållanden i vilka han skulle komma attförsättas efter frigivningen." Såvitt vi i utskottet kan förstå blir det hädanefter förstoch främst frigivningsförhåUandena som man kommer att ta hänsyn tUl. Detinnebär med andra ord att den intagne med de reaktionsformer som finns varning, isoleringsstraff, senareläggning av frigivningen dock högst med 10dagar för varje särskUt fall har möjlighet att veta när han kommer ut från enanstalt, när strafftiden alltså är över. Så är inte förhållandet . Vi har nudubbelbestraffning. Det innebär också, såvitt jag förstår, att vi kommer att fåen helt annan bedömning över huvud taget av straffberäkningarna. Jag tycker kanske att propositionen i det avseendet ärUtet oklar. Vi har i varje fall från utskottets sida velat precisera vår - ochjag tror också departementschefens - inställning litet mer än vad som gjorts ipropositionen på s. 100 och följande. Där talas det om att man i vissa fallskaU kunna beakta misskötsamhet när man skall ta ställning till frågan omvUlkorlig frigivning. Vi tycker att detta inte riktigt stämmer medgrundinställningen, och vi har därför i utskottsskrivningen sagt att bristandeskötsamhet skaU inverka på tidpunkten för vUlkorlig frigivning endast iundantagsfall då den varit mer än vanligt omfattande. För övrigt kommer frigivningssituationen mer och mer attbeaktas. Jag viU gärna erinra om att vi i kriminalvårdsnämnden skrivit att detväl låter sig tänka att de åtgärder med verkställigheten alltmer förlagd tUlfrivården som vidtagits kan bli så verksamma att undantagsregeln omhalvtidsfrigivning kanske blir en huvudregel, dvs. att halvtidsstraffet blirdet normala . Jag skulle själv anse det vara ytterst värdefullt, ochjag tror att vi är en bit på väg i det fallet. Vi har i utskottets skrivning ocksä tagit upp en del av deundantagsfaU som fattade beslut om . Det gäUer bl.a. den organiserade brottsligheten, oftast med internationell anknytning. Dettaär ett särskUt svårt belastat klientel, för vilket specieUa, stränga regleruppställts. föreslår nu i en reservation en sänkningav den gällande tvåårsgränsen. Detta är det vUl jag inför kammaren betona-ett betydligt mer allvarligt förslag än man kanske förestäUer sig. Det grovtbelastade klientelet det gäller framför allt personer som gjort sig skyldigatill grava narkotikabrott - får icke komma i fråga för halvtid, och desspermissioner beslutas av med stor restriktivitet. Vi hari utskottets skrivning betonat att vi ändå verkligen vill ge dem möjlighet tillåtminstone bevakad permission. Men detta gäUer alltså de verkligt grovaförbrytarna. vill att den uppställda tvåårsgränsen skallsänkas; även narkotikabrottslingar med en dom understigande skall kunna behandlasmed samma restriktivitet när det gäller permissioner och inte kunna komma ifråga för halvtidsfrigivning. motiverar sitt förslag med attdomstolarna, när de dömer tiU förvisning, ofta faststäUer fängelsestraffet tillmindre än , och det är möjligt att så är fallet. Men antaletförvisningsdomar uppgår till endast 5255 . Endast i ungefär 10 procentav dessa fall verkstäUs inte förvisningen. För fem eller sex individer om åretvill alltså ta bort någonting som är grundläggande förrättssäkerheten. Jag ber, herr talman, mycket bestämt att få yrka avslag Kriminalvård i anstalt m. m. Kriminalvård i anstalt m. m. Jag viU också i detta sammanhang säga jag har framhållitdet tidigare inför kammaren att lagen om narkotikabrott och andra grova brottmed internationell anknytning har varit och är ett problem. Det är alldelesuppenbart att många av dem det gäller ofta utlänningar har det svårt i våraanstalter; många kan inte språket, de har andra religioner och andra matvanor,de har icke samma möjligheter till permissioner som andra. Jag inser att ensådan lagstiftning är nödvändig. Men det har också visat sig att det är ganskasvårt att klart urskilja vUka som faUer under denna kategori. Detta har ocksårapporterats inför utskottet. När vi i utskottet tillstyrkte lagförslaget,skrev vi att det i regel torde framgå av domslutet vUka som faUer under dennakategori. Det har emellertid rapporterats till utskottet - jag kan tillfoga attdet är jag själv som varit rapportör - att så inte alltid är förhållandet. Närman skall ta stäUning, går det ibland tyvärr inte att följa grundregeln atthellre fria än fälla. Det har funnits gränsfall där man på grund av ovetskap ombrottets egentliga karaktär hellre måst gå på den härdare bedömningen. DärförvUl jag speciellt peka på att utskottet i sitt betänkande har gjort ett tillägg.I detta säger vi att domstolen i domsluten klart skall ange, om brottet fallerinom den kategori där man måste iakttaga de grava behandlingsgrunderna. Med dessa-ord, herr talman, har jag i stort lagt fram desynpunkter på lagförslaget som inte behandlats i tidigare anföranden. liksom justitieministern har mycket klart angivit nyheterna ilagförslaget och de svårigheter som ligger i att när vi får lagförslagetomedelbart införa en gemensam lagstiftning för anstalts- och frivård. Jag beralltså att få yrka avslag på reservation i motsvarande del. Jag ber också att få yrka bifall tiU utskottets hemställanoch avslag på reservationen 5 av fm m. fl. beträffande arbete ienrum på egen begäran. Såsom den reservationen är skriven och såsom den motionär utformad som ligger till grund för reservationen viU man i praktiken göraenrumsbehandUngen till huvudregel. Enrumsbehandling skall enligtutskottsmajoritetens uppfattning vara ett undantag. Vi vet att det finns många skälatt begära en sådan, och möjlighet därtill kommer man enligt den nya lagen attfå på samma sätt som man har det . En läkare skall på anmodan bli itillfäUe att avge ett utlåtande om skäl föreligger till enrumsvistelse. Ensådan möjlighet finns, men huvudprincipen skall ändå vara att alla bildar ettarbets- eller studiekollektiv. Om skulle anta reservationen 5, skullehuvudprincipen göras till ett undantag. Som jag betonat tidigare står ett mycket enigt utskottbakom betänkandet. Av de 19 reservationer som finns är många föUdreservationer,och nästan samtliga reservationer har riktat in sig på detaljfrågor. Jag berdärför, herr talman, att till alla delar få yrka bifall till utskottetshemställan och avslag på samtliga de reservationer som är fogade tilljustitieutskottets betänkande nr 2, HerrLÖVENBORG (vpk) kort genmäle: Fröken anser attreservationerna till detta betänkande är mer eller mindre överflödiga, och detär kanske en naturlig attitydfrån en regeringens företrädare att anse det. Utan reservationer går det ju somsmort för regeringen. Vär reservation om uppskov med straffverkställhet anser vialls icke överflödig. I en motion har vi anfört att uppskov bör medges om skäldärtill föreligger. Den exempelsamling som fröken har redogjort föranser vi inte vara helt godtagbar. Vad som är skäl för uppskov sett från dendömdes sida betraktas kanske inte som tillräckligt skäl från den ansvarigamyndighetens sida. Tolkningarna kan alltså vara mycket vida. I vår motion Uksom i reservationer har vi citerat långastycken ur artiklar. Det är måhända en smula informellt att göra så, men jaganser det inte felaktigt därför att citaten berör de principfrågor som här hardiskuterats. Betänkandet innehåller en rad lagparagrafer och förslag.Vi har inte förmått famna in allt, utan vi har inriktat oss på vissa punkter.Den "sköna" enighet i alla huvudfrågor, som fröken talar om,är jag inte helt benägen atl skriva under på. Vi anser t. ex. attisoleringsstraffet utgör en mycket viktig principfråga. Det bekräftas också avden plats som frågan har intagit i den kriminalpolitiska debatten under senaretid. Vi säger nej till isoleringsstraffet därför att vi inte anser det vara enmetod som rimmar med vår uppfattning om modern fångvård. Jag är medveten om,fröken , att man har försökt minska på denna form av bestraffning, mendet räcker inte. Det är så, som skriver i en ledare av ,att man fortfarande lämnar stort utrymme för godtycke. I debatter om denkontroversiella frågan om isoleringsstraffets vara eller icke vara ställs oftamotfrågan: Vad skall man ha i stället? Klart är att isolering inte löser någraproblem, men det är också lika klart att isolering kan öka redan existerandeproblem. Har man i debatten inte kommit på några andra argument förisoleringsstraffets berättigande så har man anfört att det finns farligaindivider som vill ta livet av sig själva eller av andra. Det är tänkbart attsådant förekommer, men då handlar det om sjuka människor som behöver vård. Kriminalvård i anstalt m. m. FrökenMATTSON (s) kort genmäle: 1 mitt anförande konstaterade jag att herrLövenborg, när han talade för sin reservation om avskaffande av isolering,gjorde klokt i att citera överläkaren , harnämligen i reservationen citerat en tidningsartikel som är skriven medutgångspunkt från uttrycket "klandervärt uppförande". Det uttryckethar utskottet mönstrat ut ur lagtexten. Jag vidhåller min uppfattning att reservationen om uppskovmed straffverkställighet är överflödig. har själv citeratkriminalvårdsnämndens skäl för dess ställningstagande. Men harinte observerat att kriminalvårdsnämndens utlåtande skrevs till endepartementspromemoria, i vUken den med uppskov avstraffverkstäUighet över huvud taget inte nämns. Det finns särskilda skäl somkan och bör åberopas för uppskov med verkställighet av straff. Jag kan vältillfoga att det i regel är mycket skötsamma personer som begär denna verkställighet.Det gäller korta straff på någon månad, brottets art är oftast inte särskUtgrav. Därför finns det också all Kriminalvård i anstalt m. m.