prot · FX0961 · 1974-12-31 00:00:00 — D. beträffande den ordinarie arbetstidens längd attriksdagen skulle avslå motionen 1974:65, E. beträffande det långsiktiga målet för arbetstidsförkortningenatt skulle avslå motionen 1974:430 yrkande 2, F. beträffande sänkning av arbetstiden för vissaarbetstagargmpper att skulle avslå motionen 1974:212 yrkande A och motionen 1974:284, G. beträffande översyn av arbetstidslagstiftningen attriksdagen skulle avslå motionen 1974:715, H. beträffande allmän övertid attriksdagen skulle avslå motionen 1974:1323. 1. beträffande semesterns längd avherr i (vpk) som ansett att utskottet under A bort hemställa, att i anledning av motionerna 1974:161 och1974:285 gav Kungl. Maj:t till känna vad reservanten anfört, 2. beträffande semesterlagens kvalifikationskrav av i (vpk) som ansett att utskottet under B bort hemställa, att i anledning av motionen 1974:162 och motionen 1974:214 gav Kungl. Maj:t till känna vad reservanten anfört, 3. beträffande längresammanhängande ledighet av () som ansett att utskottet under C bort hemställa, 4 protokoll 1974. Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. att i anledning av motionen 1974:430 yrkande 1och motionen 1974:1334 gav Kungl. Maj:t till känna vad reservanten anfört, 4. beträffande den ordinariearbetstidens längd av i (vpk) som ansett att utskottetunder D bort hemställa, att i anledning av motionen 1974:65 gav Kungl.Maj:t till känna vad reservanten anfört. 5. beträffandedet långsiktiga målet för arbetstidsförkortningen av () som ansett att utskottet under E bort hemställa, att med bifall till motionen 1974:430 yrkande 2gav Kungl. Maj:t till känna vad reservanten anfört, 6. beträffandesänkning av arbetstiden för vissa arbetstagargmpper av i (vpk) som ansett att utskottet under F bort hemställa, att i anledning av motionen 1974:212 yrkande Aoch motionen 1974:284 gav Kungl. Maj:t till känna vad reservanten anfört, 7. beträffandeallmän övertid av i (vpk) som ansett att utskottet under H bort hemställa, att i anledning avmotionen 1974:1323 gav Kungl. Maj:t till känna vad reservanten anfört. Tillbetänkandet hade fogats särskUda yttranden 1. beträffandesemesterlagens kvalifikationskrav (punkt B i hemställan) av herrar () och () samt (), 2. beträffande detlångsiktiga målet för arbetstidsförkortningen (punkt E i hemställan) av herrarGustavsson i (c) och i (c), ()samt (). Strävan att förkorta arbetstiden och förlängafritiden har varit gemensam för löntagarnas organisationer ochde politiska organen. Beslut i sådana frågor har kunnat fattas under stor enighet.Folkpartiet säger ja tiU den utvecklingen och anser att den bör fortsätta. Menjag vUl ändå inledningsvis göra två påpekanden. Det första är, att en strävan att förkorta arbetstideninte får leda till att man försummar frågan om arbetets karaktär och tror, attOtUlfredsstäUande arbetsförhåUanden kan kompenseras genom ökad fritid. Jag kanhär hänvisa till ett anförande som den kände arbetslivsforskaren vid en sammankomst för framtidsfrågor , där han bl. a. sadeföljande: "En grundläggande tankegång, både hos politiker, fackliga ledareoch företagsledare, är alltså att arbetet skall tjäna i första hand eninstrumenteU funktion, dvs. ge resurser för ökad materiell och kulturellkonsumtion. Det som brister inom arbetslivet med avseende på inflytande,sociala relationer och egenutveckling skall sålunda kunna kompenseras med ettaktivt och rikt fritidsliv under en alltmer utökad BertU invände mot detta, att det inte är så att desom har de sämsta arbetsförhållandena har denna möjlighet att kompensera medett aktivt och rikt fritidsliv. I stäUet är det oftast så att de, som har detsämsta arbetet med avseende på trivsel och medinflytande och med avseende på dekrav som det ställer på människorna, också har de sämsta möjligheterna till enrik fritid. Därför måste man organisera arbetet så att människans personlighetengageras, så att vederbörande ges möjligheter att utvecklas genom inflytandeöver arbetet och så att de olika sidorna av människans begåvning stimuleras.Det ger, menar , i sin tur större möjligheter för människan att utnyttjasin fritid. Det andra påpekande som jag inledningsvis viU göra är, inte bör ensidigt inrikta sig på en förkortning av arbetstiden Uka föralla. Det är minst lika viktigt att anpassa arbetstiderna efter individernasskilda behov. Detta kan ofta vara besvärligare för företagen och för arbetsplatsernaöver huvud taget, men det är nödvändigt om vi skall kunna skapa vad vi har rättatt kalla för ett mänskligare arbetsliv. Jag vill nämna några exempel. Det är viktigt att pensionsåldern görs rörlig, att maninte bara sänker den år , utan också ger större individuellamöjligheter att ta ut pensionen och att successivt pensionera sig och avvecklaförvärvsarbetet. Den dagliga arbetstiden bör göras flexibel, så att denanstäUde själv - på så rhånga områden som möjligt inom vissa ramar kanpåverka när han vUl börja arbetet ochsluta det . Det är också viktigt att vi kan förverkligamöjligheten tiU en längre sammanhängande ledighet underlivsperioden, för människor som önskar det. Slutligen är det önskvärt att manökar möjligheterna till deltidsarbete. Dessa fyra krav på ökad individuell anpassning avarbetslivet har hävdat . Utifrån vår liberalagrundsyn har det varit naturUgt att människor har olika behov, önskningar ochförutsättningar och att samhället skall ta hänsyn till det. Vi arbetar förvalfrihetens samhälle och anser inte att detta är någon liberal villfarelseeller någon liberal fälla, som en del socialistiska tänkare har uttryckt saken.TiU att börja med har vi på alla dessa punkter mött negativism från andrapartier, men märker vi hur samtliga dessa krav vinner ökad förståelse iandra grupper. Detta är vi självfallet glada för. Den rörliga pensionsåldern blir den stora saken i nästabetänkande från pensionsålderskommittén. När det gäUer den flexibla arbetstiden har man påsocialdemokratiskt håU nu övergivit den första negativismen den flexiblaarbetstiden utmålades ju som ett hot mot jämlikheten, eftersom alla inte kundekomma i åtnjutande av den. behandlas dock detta krav ganska snävt,t. ex. i den senaste om arbetstiderna. Men de positivaerfarenheterna av försöksverksamheten på detta område kommer säkert att skapaökad förståelse för flextiden. När tanken på den sammanhängande ledigheten först fördesfram här i av ryckte man i stort sett bara påaxlarna i de andra partierna och sade, att det var någonting för enliten grupp Semester- och a betstidslagstift-ningen m. m. Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. finner vi ökad förståelse i stora grupper även för denna idé, bl.a. på grund av de goda utländska erfarenheterna. har t. ex.Metallindustriarbetareförbundet tagit upp tanken att man skaU kunna samla ihopsemesterveckor frän år tiU en längre sammanhängande ledighet. Dettakommer att utredas i viss utsträckning, men fortfarande saknar vi detsamlade grepp som är nödvändigt om det skall bli möjligt att ta med sig rättentUl en längre sammanhängande ledighet när man flyttar från ett arbetsområdetill ett annat, och anknytningen tiU socialförsäkringen blir fortfarande intebelyst. Därför hävdar vi att denna fråga behöver tas upp från grunden i enutredning, t. ex. i den utredning som skall behandla semesterfrågorna, eller pånågot annat sätt. När det gäUer ett sådant samlat grepp kan jag hänvisa tillde tankegångar som har framförts av . I ettanförande säger han t. ex.: "Jag tror att om vi ser litet framåt i tiden,om ett par årtionden, så kommer vi att ha avskaffat begreppet pensionsålder ochi stäUet gått in för att här bygger vi var och en upp vissa pensionspoäng,vissa rättigheter tUl inkomst under period då man inte arbetar och var och enska få utnyttja det på det sätt som han finner bäst." Någonting liknandedessa sociala dragningsrätter, som han också har kallat sin tankegång, är detsom ligger bakom vårt krav på en utredning av möjligheten till en längresammanhängande ledighet. Jag ber med detta att få yrka bifall tillreservationen 3. Också när det gäUer deltidsarbetet har vi mött månganegativa synpunkter, bl. a. från en del funktionärer inom LO och från meradogmatiska, sociaUstiskt inriktade debattörer. Man har pekat på att dedeltidsanstäUda ofta har sämre sociala förmåner och använt det som ett argumentmot deltidsarbete i stäUet för att delta i arbetet på att få bort dessanackdelar med deltidsarbete. Successivt har vi här fått ökat gensvar för våraönskemål att underlätta deltidsarbete. Löneministern har genom cirkulärmedverkat tiU att de statliga myndigheterna skall underlätta deltidsarbete. År1971 antog efter en folkpartimotion ett uttalande om attdeltidsarbetande skuUe få likvärdig rätt till semester, och harsocialförsäkringsutskottet uttalat - och har anslutit sig tiU det att förhållandena kring de deltids- och korttids-anställdas ATP-pension skallrättas till. I finns det en mera nyanserad instäUning tilldeltidsarbetet än man tidigare mött från LO-håll. Denna fråga kommer att tasupp, bl. a. i den nya semesterutredningen. Som framgår av det särskUda yttrandesom jag avgivit tiUsammans med och fm hoppas jag attsemesterutredningen skaU behandla den med förtur, så att lösningen inte skaUbehöva dröja . Det är ändå en relativt begränsad sak. Men även den normala dagliga arbetstiden bör förkortas.Deltid kan vara en bra lösning för många, men det innebär också en viss risk.Om deltidsarbete företrädesvis innehas av kvinnor, kan det leda tUl att man påarbetsgivarhåU fortsätter att, som man länge har gjort, betrakta kvinnor somsekunda arbetskraft, reservarbetskraft som man tar till när man inte kan fånågon annan, men som det inte lönar sig att satsa på när det gäUervidareutbUdning och avancemang. Det leder då också tUl att vissayrken blir företrädesvis kvinnoyrken och därmed tyvärr även i framtidenlågavlönade. Därför har i en partimotion tUl årets riksdag tagitupp kravet att sex timmars arbetsdag skall sättas som mål. Vad är då skälen fördet kravet? För det första skuUe en arbetstid , som jagsade, underlätta jämlikhet meUan kvinnor och män. Man får bättre likstäUdhet påarbetsmarknaden om flera människor, även småbarnsmödrar, kan ta heltidsarbete.Man skulle slippa den nuvarande uppdelningen ifrån arbetsgivarnas synpunktbättre och sämre arbetskraft. De heltids-arbetande männen får också större möjlighetatt göra en fullvärdig insats i hemmet. De kan inte skyUa på arbetet längre. För det andra blir det en familjevänligare arbetstid änden nuvarande, genom att den underlättar kontakten mellan föräldrar och barn.Det är ofta ansträngande för barnen att bara träffa sina föräldrar myckethastigt , när man jäktar i väg tUl daghem eller liknande, och påkväUen, när alla är trötta och allt går ut på att så fort som möjligt få barneni säng. Särskilt om man har långa arbetsresor, som man har i stora delar avvårt land, blir arbetsdagen för lång för både föräldrar och barn. För det tredje är fortfarande många arbeten tröttande rentfysiskt. Till det kommer de psykiska stressmomenten, som närmast har en tendensatt öka i det moderna arbetslivet. Riskerna för utslitning och olycksfallminskar givetvis om man får en kortare daglig arbetstid. Det blir också lättareatt klara skiftarbete utan de nackdelar, som ofta är förknippade med det. Från aUa dessa synpunkter skuUe det vara bättre att ta ut möjlighetentiU en förkortning av arbetstiden i form av en kortare daglig arbetstid än attgöra det genom en förlängd veckoslutsvUa eller längre semester. Till aUt detta kommer ett fjärde skäl, och på den punktenkan vi konstatera en förskjutning i uppfattningen bl. a. inom LO. som lades fram sade man att en generellförkortning av arbetstiden inte får betraktas som ett medel att lösasysselsättningsproblemen. Men uttalade LO;s ordförande att vi sannolikt måste tillgripa en sänkning av veckoarbetstiden som endellösning, om vi skaU kunna klara den fulla sysselsättningen. Även idirektiven tUl den nya sysselsättningsutredningen framskymtar den tanken. Jagtror att det är riktigt. Vi kan inte gärna sträva efter ett arbetsliv där vissamänniskor mer eller mindre arbetar ihjäl sig, medan andra går arbetslösa. Det borde alltså vara lätt för att gå med påkravet i motion om sex timmars arbetsdag som ett mål förutvecklingen. Många andra har stött samma krav, exempelvis socialdemokratiskakvinnoförbundet, och LO-ordföranden i de nämnda uttalandena. Jagbeklagar att inte utskottets majoritet vUl ta det steget att tillstyrkakravet i motion. Det är nog bra med ett långsiktigt mål, men det väsentligaär; I vUken takt kan det uppfyllas? Hur skall det awägas mot andra krav? Utskottet uttalar och jag har inte anmält någon awikandemening på den punkten att man vid en lösning av arbetstidsfrågorna skall tastor hänsyn till vad löntagarnas organisationer säger. Men det är också den ISaprU 1974 ' Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. givet -och det strider inte mot det uttalandet - att även politiska organ kan uttalasig och sätta upp mål. Så har skett tidigare. har man kunnat förkortaarbetstiden med i genomsnitt . Det betyder att ensådan här förkortning, om man häller samma takt, skulle kunna uppnås . I serie i den här frågan har Arbetsgivareföreningenstalesman uttalat att i arbetstidsförkortning innebär ökadelönekostnader och att det tagit ungefär attuppnå en reallönehöjning på . Jag kan inte bedöma de här beräkningarnas exaktagiltighet, men de ger i alla fall något slags begrepp om den möjligautvecklingstakten. För min del drar jag av detta den slutsatsen att det äruppenbart att en sådan här arbetstidsförkortning - även om den prioriteras,vUket är önskvärt måste ske stegvis, dels genom att man inför successi-vtkortare daglig arbetstid för alla, dels genom att man för vissa utsatta gruppergenomför en snabbare arbetstidsförkortning. Det kan vara dels sådana som haransträngande arbete eller skiftarbete, dels sådana grupper som särskUt behöveren kortare arbetstid på grund av sin aUmänna situation, t. ex.småbarnsföräldrar. har framfört kravet på rätt tUlkortare arbetstid för småbarnsföräldrar. Ursprungligen lanserades det av TCO irapporten och samhälle, och det har som bekant också framförts av EvaMoberg i tidningen . Det är bra att frågan nu skall behandlas av denutredning om föräldrapenningens fortsatta utformning, som skallutföra. Det är givetvis viktigt hur man avväger det här kravetgentemot andra möjUgheter att ta ut standardförbättringen. Tyvärr är detalltför lätt att säga, att en veckas ytterligare semester svarar mot bara tiominuters arbetstidsförkortning per dag. På det sättet kan man motivera både enfemte och sjätte semestervecka innan någon förkortning av åttatimmars-dagen kommertUl stånd. Beklagligtvis tycks det också vara så tankegångarna för närvarandegår inom i varje fall . Det innebär att man ger prioritet åt de heltidsarbetandemännen, som redan har sin hemservice ordnad, vare sig det nu sker genomhemmafru, deltidsarbetande fru eUer dubbelarbetande fru. Det är klart att de,som har det så ordnat, hellre vill ha en veckas semester till, då litet råttuttryckt - frun kan sköta hushållet i sommarstugan eller på campingplatsen. Jag känner sympati för det kvinnliga ombud påMetallkongressen som gentemot en kompakt mansdominerad församUng hävdade, attarbetstiden inte skall vara längre än att alla som så önskar kan ha ettheltidsarbete. Hon hänvisade till att de aktiva kvinnorna i Metall till nästan hundraprocent hade givit sin anslutning till tanken att arbetstiden per dag bordeförkortas, om det fanns utrymme för en arbetstidsförkortning, och föreslog attkongressen skulle uttala, att en generell arbetstidsförkortning per dag skulleprioriteras framför en femte semestervecka. Tyvärr fick hon som man kundevänta - sitt yrkande avslaget. Naturligtvis kan man komma ifrån hela det här problemetsom ordföranden i jämställdhetsdelegationen, riksdagsmannen gör,när han i säger att här finns ingen motsättning, man kan Det är naturligtvis sant, men det är dock fråga om attinteckna samma utrymme för standardhöjning och då måste man bestämma sig. Sammakritik som mot kan man rikta mot vänsterpartietkommunisterna som i det utskottsbetänkande vi nu diskuterar försöker prioriteraallting på en gång genom att yrka på både förlängd semester och en mycket snabbförkortning av den dagliga arbetstiden. Jag skall ta upp några uttalanden ur debatten om kortarearbetstid, som jag finner egendomliga. Det första, som man hör frän skildahåll, är att sex timmars arbetsdag inte löser alla problem med jämlikhet mellanmän och kvinnor. företrädare direktör säger iAftonbladet: "Varför rikta in sig på slagord som sex timmars arbetsdag?Det finns så mycket annat att göra, få männen att hjälpa till hemma, flyttabostäderna närmare arbetsplatserna, ordna fler och bättre deltidsjobb. Inteändrar sex timmars arbetsdag några könsroller." Arbetsmarknadsministern uttryckte enliknande instäUning, när han i samma artikelserie sade att det finns vissasaker man inte kan lagstifta om, t. ex. om vem som gör vad i hemmet. Man kaninte sätta in männen i fängelse för att de inte hjälper till hemma. Nej, det kan man inte, och det är heller ingen som harhävdat att man bör göra det. Men en kortare arbetsdag gör det möjligt att krävastörre insats i hemmen även av heltidsarbetande män. Om man vägrar attförkorta arbetsdagen får man alltså sämre möjligheter till jämlikhet. Och detär naturligtvis ingen motsatsställning mellan kravet på sex timmars arbetsdagoch de andra åtgärder som direktör nämnde. sade i samma serie: "Men vi får aktaoss för att se den kortare arbetsdagen som en frälsarkrans som löser allaproblem." Givetvis, men vem har påstått att det är en frälsarkrans somlöser alla problem? Sådana uttalanden tjänar såvitt jag kan förstå bara tillatt nedvärdera angelägenheten av kravet. Ett annat inslag i diskussionen som jag vill vända mig motär när man sätter kravet på kortare normalarbetstid i total motsatsställningtUl deltidsarbete. Den sortens socialistisk dogmatik kan jag inte instämma i.Jag anser inte att man bör beklaga den ökning av deltidsarbete som haruppstått. Deltidsarbete har med alla sina svagheter ofta varit den endamöjligheten för många kvinnor att förvärvsarbeta. Borde de avstå från detta iväntan på att sextimmarsdagen skall förverkligas ? Nej,naturligtvis inte. 1 stäUet bör man minska nackdelarna med deltidsarbete sålångt det går, och det har man också börjat göra. Och dessutom; Slutmålet kan inte vara att alla människorskall arbeta lika . Människor är olika, de har olikalivssituation, olika önskemål. Därför måste vi också acceptera att mångamänniskor vUl väUa en arbetstid som avviker från normalarbetstiden. Det är likaorimligt att kräva lika arbetstid för alla, som att kräva att alla människorhelt skall avbryta sin förvärvsverksamhet den dag de fyUer 65 eller 67 år.Själva valfriheten har, i varje fall för oss liberaler, ett stort egenvärde. Den sista punkt som jag här vUl beröra gällerfyradagarsveckan. Tanken på att en förkortning av arbetsveckan skulle tas utgenom att man gick över till fyradagarsvecka borde nu helt kunna avföras frånden Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. Den spelar stor roll i och den har stuckit upp huvudet här iSverige, t. ex. i en riksdagsmotion från . Nuhar så många uttalat sig mot den tanken, t. o. m. representant, att den borde kunna betraktas som heltutan aktualitet för vårt land. Det hindrar givetvis inte att den som så önskarbör kunna arbeta som deltidsarbete, men det normala heltidsarbetetbör förläggas tUl en femdagarsvecka med förkortad daglig arbetstid. Med detta ber jag att få yrka bifall också till reservationen 5. HerrHAGBERG i (vpk): Krav på kortare arbetstid och en femtesemestervecka framförs inte bara ute på arbetsplatserna utan även genom delokala fackföreningarna och från centralt fackligt håU. När dessa krav sedanbehandlas i heter det att det är en prioriteringsfråga eller, somsocialutskottet säger, att det är arbetstagarnas sak att göra denna awägning.Utskottet säger vidare att detta gäUer även frågan, om en ökad fritid skall tasut i form av längre semester eller kortare arbetstid eller om frågan ses iett längre perspektiv vUken kombination som skall väljas. Det låter ju bra att arbetarna själva får göra dennaa-wägning. Men arbetarnas bedömning får ju komma in först när andra bedömningarhar gjorts, t. ex. fördelningen av resurserna mellan kapital och arbete och omvi skall prioritera människans hälsa och välbefinnande före arbets-köparnasresursjakt, som skapar de arbetsförhållanden vi har. Det är väl ändådessa frågor som arbetarna i första hand bör överväga. hargjort sin awägning, när det skjuter dessa viktiga krav . Utskottetskriver i sitt betänkande att bara delar av kraven kan genomföras. Klart står att socialutskottet saknar en totalsyn på lönearbetarnasförhållanden i arbetslivet. Utvecklingen har gått väldigt snabbt framåt. Denhar inneburit en ökad press pä arbetaren. Vid varje tidigarearbetstidsförkortning har arbetsköparna krävt att samma arbete som tidigareutfördes nu skall utföras på den kortare arbetstiden. Arbetsköparna harsåledes kompenserat sig för den kortare arbetstiden. Arbetarrörelsens gamla målsättning att med denfortgående utvecklingen inom arbetslivet skulle arbetstiden förkortas,arbetstakten sänkas och en större del av produktionsresultatet tillförasarbetarna genom teknikens landvinningar tycks vara övergiven. Den bistrasanningen är att arbetaren allt hårdare binds upp vid sin arbetsuppgift, attstressen och takten ständigt drivs upp. Denna utveckling måste brytas. En av deåtgärder som det är nödvändigt att vidta är att arbetstiden förkortas utan ensamtidig uppdrivning av arbetstakten. Ett viktigt argument för en arbetstidsförkortning är denförändring som skett på arbetsmarknaden, inte minst det växande antalet yrkesverksammakvinnor. Skall man kunna ge kvinnan med dubbelarbete en chans att fungera sommänniska måste dagarbetstiden förkortas. gällergivetvis även mannen. Kvinnans inträde på arbetsmarknaden kräver att bådamakarna sköter hemmets och familjens göromål. Den nu långa dagarbetstiden ärdärför ett hinder för att förvärvsarbetande makar skall fungeratUlfredsställande i samhället. Vi upplever dagens situation som kaotisk. De arbetare somhar ett arbete utnyttjas tiU bristningsgränsen, medan andra inte fär någotarbete. Vi har en omfattande arbetslöshet, och dessutom måste man uppmärksammade många som är dolt arbetslösa. Arbetsköparna kräver högeffektivaproduktionsenheter med så litet arbetskraft som möjligt. Det är de som i dagplanerar eller de som i brist på planering styr arbetsmarknaden - somtillåter denna utveckling. Planeringen måste utgå från att alla skall ha arbete, attarbetstiden sänks med teknikens framsteg, att arbetstakten anpassas tUlmänskliga förhållanden och att därmed arbetaren får del av teknikenslandvinningar. Det ekonomiska system vi har förmår inte genomföra ensådan planmässighet. Tyvärr får bolagsherrarnas vinstintressen styra arbetsplatsernasutveckling. Med den utvecklingsnivå vårt högindustrialiserade samhällehar borde med en planekonomi ett socialistiskt samhälle en betydligtkortare arbetstid vara ett faktum. Den debatt som förs om arbetstidsfrågornakan betecknas som en dimmornas debatt. Man försöker dra en slöja över deproblem som verkligen är aktuella, nämligen att införa enarbetstidsförkortning. I stället talar man om målsättningar långt in på1980-talet utan att precisera vad som skaU hända däremellan. Intrycket blir hellre talar om framtiden än om vad som behöver göras. Menar manallvar med talet att förkorta arbetstiden, så är det ju hög tid att inledaarbetstidsförkortningen , och som ett första mål står med sju timmars arbetsdag. En plan härför bör genast faststäUas. Iannat faU blir allt fagert tal om 30 timmars arbetsvecka med sex timmarsarbetsdag bara tomma ord. kommunisterna för fram kravet på att enplan fastställes enligt vilken 35 timmars arbetsvecka med sju timmars arbetsdagskall vara helt genomförd .