prot · FX09114 · 1974-12-31 00:00:00 — Menrisken med alt lägga så liten vikt vid bromssträckan att man underlåter attunder hand förbereda tillräckligt kraftfulla åtgärder är all vi fortsätter enstörre kraftverksutbyggnad än vad som egentligen är nödvändigunder den lid det gäller. Risken är också att man glömmer bort alt sätta intillräckligt stora stimulanser för att vrida överenergiförbrukningen mot mera energisnåla processer och för att åstadkomma engod hushållning på uppvärmningsområdet. Jaghoppas nu alt denna försäkran från statsministern också tar sig uttryck iförslagen till nästa års riksdag. kommer under alla förhållandenatt fortsätta att driva en konsekvent och målmedveten spar-linje. Den harfördelen all skapa en god miljö, säker sysselsättning och balans i ekonomin. Underdetta anförande överlog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. (vpk) kortgenmäle; Statsministern sade i sitt anförande att regeringen drev en offensivpolitik. Han syftade då närmast på förslaget om en särskild investeringsfondför bolagen, men jag tyckte att det låg i hans tonfall att han avsåg samtligaområden. Jag kan inte vara överens med honom på den punkten; jag lyckerattregeringens politik i själva verket är mycket passiv. Man sneglar päfolkpartiet och gör bara vad man tvingas till av omständigheterna. Deförslag vi nu har fält i en rad frågor måste ju karakteriseras som lappverk. Derör ytan men ändrar inte därunder. Del talas omhyressänkningar, men regeringens förslag innebär endast att man något dämparhyreshöjningarna. Det kommer inte alt bli några större hyressänkningar förmajoriteten av de boende. Visst är det nödvändigt också alt dämpahyreshöjningarna, men det är något mera begränsat. Regeringen angriper intemonopolens makt inom byggnadsmale-rialindusirin. Del blir ingen statligbosiadsbyggnadsbank, som fackföreningsrörelsen - särskilt byggnadsarbetarna -länge har krävt. Storbolagen får behålla sina stora markreserver ännu . Omvi tar skattepolitiken ser vi att det är på samma sätt. Del talas omskattesänkningar, men för många kommer de att ätas upp av ökade kommunalskatteroch av infiationen. Skatteförslaget har ingen låginkomstprofil. GenomHagaöverenskommelsen lyckades ytterligare försämra finansieringen,jämfört med skalteutredningens förslag, så att det inte tas ut något av deinkomstdelar som ligger över . Deborgeriiga vill nu ytterligare försämra förslaget, och del har redan varitnågra replikskiften om del. Eftersom jag har suttit som ledamot iskalteutredningen kan jag säga som fänrik : "Jo, därom kan jag gebesked, om herrn så vill, ty jag var med." Del är litet genant, tyckerjag, alt två partier, som ingår en så viktig överenskommelse som den härHagauppgörelsen ansetts vara, inte har klart för sig vad de i själva verket harkommit överens om. Den här frågandiskuterades ju rätt utförligt i skalteutredningen; både socialdemokraterna ochfolkpartiet var representerade där, som bekant. Del framfördes olika meningar,men min minnesbild är att man inte kom till något slutgiltigt resultat. Manmenade att del här får regeringen knäcka. Det blir finansministerns sak attavgöra hur man skall förfara med avdragsrätlen. Däremotfanns det olika ledamöter av utredningen som hade bestämda meningar.Folkpartiets och ledamöter framförde i en reservation denbestämda meningen att avdragsrätlen skulle vara kvar. Detta hade kanske inte desom skötte förhandlingarna på läst -jag vet inte - eller också hade detappat just den delen av reservationen. Jag själv och två socialdemokrater hadeden mycket bestämda meningen att avdragsrätlen inte skulle vara kvar, och viuttryckte denna mening i en reservation. Materialet finns ju att läsa, och jagär litet förvånad över att frågan kommer upp först . Jagtyckte all polemiserade mycket bra mot de borgeriigas krav påfortsatt avdragsrätt för sjukförsäkringsavgiften. Men jag vill påpeka en sak.Hans argumentation - som jag då får berömma ännu mer - kan ju användas mot helaskalleförslagel. säger all de borgerliga vill dela ut 1,6 miljarderpå ett sådant sätt att låginkomsttagarna får väldigt litet ochhöginkomsttagarna får myckel. Då kan man säga att regeringen vill dela ut nära5 miljarder kronor på ett sådant sätt att låginkomsttagarna får väldigt litetoch höginkomsttagarna får väldigt mycket. Vid i inkomst blir detbara , men har man en inkomst på och däromkring, blirdet man får i s. k. skattesänkning. Samtidigtsom vi understryker det berättigade i argumentation mot deborgeriiga, tycker jag alt om han drar konsekvenserna av den så bör han gåvidare och säga att det här skalleförslagel som regeringen har lagt fram varfaktiskt inget vidare, utan det var dåligt ur låginkomstlagarnas synpunkt. Dessaingripanden mot de höga bolagsvinsterna tillfredsställer ju inte heller de kravsom har rests från arbetsplatserna. Man kan säga att det är skattekosmeiikahelt enkelt och ingenting annat. Det pulsar upp litet grand och kan möjligenlura en del människor, men del ändrar ju ingenting i grunden när det gällerfördelningen. I realiteten får ju bolagen bidrag från övriga skattebetalaretill sina investeringar. Dåkan man säga alt det är bra med investeringar. Men jag vill ställa frågan:Skall de göras just i de företag som haft höga vinster? Del ärkanske rikligare att utveckla andra förelag och andra näringsgrenar. Hur skallregeringen klara det med den här politiken som man har slagit in på? Något ligger det ju i vad säger om skalteutredningen.För del första har vi fått samma besked - alt man inte hade tagit ställningulan glatt överiämnade den här frågan till re- För del andra ärdet klart alt de här skatteskalorna inte är utpräglat låglöneinriktade. Manskulle med dem klara stora och svåra skatteproblem för ett brett mellanskikt ilöntagarkåren, så de är relativt TCO-vänliga. Menhär har ju de stora löntagarorganisationerna och de politiska partierna varitöverens, och då tog man detta. Det blir då desto viktigare alt man inte ovanpådel lagrar en ytteriigare snedfördelning av del hela. Vi har där fåll en mycketstark reaktion från arbelarsidan ur fördelningssynpunkt. Det är ju ett mycketenkelt resonemang. HerrBohman körde med sin filosofi: Här höjer man bara skatten, och man försöker fåtäckning för utgifter. Men, , det är ju så alt vi har försökt sänkaden direkta skallen, som man talar om mest. Del är många löntagare som kanräkna fram alt de betalar mindre eller lika myckel i statlig direktskatt i jämförelse med vad de gjorde på en betydligt mindre inkomst t. ex.1971. Bilden av ett skattesystem där staten via den direkta skallen tar hand omalla inkomstökningar är djupt felaktig, Menmoderaterna har sin linje. Man säger; skatten - mest för dem som minstbehöver det! Hur man sedan skall finansiera dessa skattesänkningar talar maninte om. Det var bara en gång som man vågade säga all man måste finansiera sinainkomstbortfall, men då gav man sig på del första barnbidraget, och sedan haroansvarigheten spritt sig. Nufår vi höra från höger: Del är klart att det går all sänka skallen om baraviljan finns. I har vi borgerligt ma-jorilelsstyremed , som gick ut och lovade att om bara viljan finns så skalllandstingsskatten hållas oförändrad . Varenda mo-deratrepresenlanl gickut och lovade väljarna detta. skulle man la majoriteten, nu skulle man visahur det gick. Ni höjde skatten med 1:75! Med1:75 höjs alltså skallen i av detta äntligen skapadeborgerliga majoritetsstyre - om bara viljan finns! Ni hade ju bara viljan attåka slänggunga med , det närmaste som kommit enfinansminister. Tanken svindlar, herr talman! Mendet var vad som hände. Och rasar ju hela denna enormt fagra kuliss sommoderaterna har byggt upp här som del stora skattesänkarpartiet.Del är så lätt om bara viljan finns! 1:75 på ett bräde! Det är verkligheten som kom i kapp parollerna, såvar försiktig, ! Delhar talals om Liitzen och Liilzendimma. Ja, skall jag kunna klara ut herrFälldins skatlepolitiska filosofi ser jag mig drabbad av ett Trip-pellutzen. Menherr frågar mig; Är det inte så alt om man inte höjerarbetsgivaravgiften kan man i stället höja lönen med 1,4procent? visst - jag svarar ja på den frågan, och det är vad ni sägerockså. Men sedan säger herrFälldin: Är det inte så att del är de arbets- krafisintensiva företagensom främst drabbas av löneskatten? Jo, kanske det! Men om dessaarbelskraftsintensiva företag får betala i avgift eller 1,4 procentpä lönen, så ser det precis likadant ut i deras bokslut. Här är alltså herrFälldin i precis samma fördömelse som jag, och hans resonemang är därförfullkomligt obegripligt. Mendessutom beskar - för att använda det uttrycket - på medenergiskalten och bolagsskatten. Och vi skall gärna i lugn och ro diskuteraolika utformningar av energiskatten; där kan jag mycket väl ha en öppeninställning. Men del hjälper inte er i er skatlepolitiska fördömelse . Närdel sedan gäller avdraget, säger , fyra eller fem gånger, att 20000-kronorsinkomstlagaren får , men det är en skatlekredil -det tarvi av honom med , om vi slopar avdragsrätlen för sjukförsäkringen. Omherr emellertid hade gjort sig mödan att slå upp betänkandet skulle handär ha kunnat läsa att de får vederbörande ograverade, och sedanstår det alt effekten av eventueljt kvarstående avdragsrätt inte har inräknatsi tabellen. Del går så till all om vederbörande får i skattesänkningoch om man skulle ha kvar avdragsrätlen får han till ytteriigare 190kronor, eller om han dragit på sig kvarskaii får han mindre kvarskaii i marsoch . Delär så det ligger till. Och det är ingenting märkvärdigt med det här - såfungerar systemet. Men har ni inte haft detta klart för er när ni skrev ermotion kunde ni väl skriva om motionen, för del skulle ju vara ett bidrag tilldebatten. Utanatt särskilt dramatisera del här vill jag säga att del är fördelningsaspektensom är den väsentliga för oss. Vi har lyckats skapa enighet kring skatteskalorsom är gynnsamma för stora mellanskikt i löntagarkåren - det är ett faktum,och del har jag ingen anledning all förneka. Vi har också fasat avbostadstilläggen, vilket gynnar stora mellanskikt - inte de högstainkomsttagarna - i löntagarkåren. Då har de som representerar de lågavlönadereagerat mot alt del ovanpå detta läggs denna väldigt ojämna avdragsrätl, somdel dessutom inte finns statsfinansiell täckning för. Det är delta enklaförhållande som jag har framhållit. Och jag måste säga: nu ut hur dethänger ihop med låginkomstprofil! Det måste vi få någon rätsida på. Sånågra ord om energifrågorna. Där är vi tydligen inte helt oense, del är en myckel besvärlig balansgång alt å ena sidan spara så hårt att vifår ner förbrukningen men att å andra sidan inte skära ner förbrukningen såmycket alt det går utöver vad som är möjligt alt spara, ty då får man negativaeffekter på sysselsättning och levnadsstandard. Del är det balansproblemel vislår inför, och det är som sagt oerhört besväriigt. Men vi skall försöka klaradet, med alla goda krafters hjälp. 5 protokoll 1974. () kortgenmäle; Statsministerns försök att förklara all den förlorade avdragsrätleninte skulle påverka värdet av den skattesänkning som fö-respeglals löntagarnafår slå för hans räkning. Sanningen är väl ändå alt får man högreskatt än med bibehållen avdragsrätl. Denna högre skall svarar för ungefär entredjedel av den skattelättnad som är framräknad i tabellerna. Och vadlönlagarna upplever starkast är just all värdet av skattelättnaden genomregeringens förslag minskar med ungefär en tredjedel. Alt statsministern sedanförsöker lägga dimridåer över delta faktum med rent tekniska resonemang ochgenom att tala om olika beskattningsår ändrar inte det förhållandel. Sedanär del bra om vi är överens om att man lägger löneskatter ellerarbetsgivaravgifter på företagsamheten, så minskar del utrymmet förlöneökningar. Men i redovisningen av vad jag skulle ha sagt glömdestatsministern det andra och myckel vikliga ledet, nämligen alt för ett förelagsom kämpar med ekonomiska svårigheter och har hög personalandel måste det blisvårare alt tillgodose ett rimligt lönlagarkrav på bättre löner, om förelagettidigare har löneskatter och avgifter att dras med. Och i den punkt därpåfrestningen genom utfallet av löneförhandlingarna och vad förelaget har attbetala i avgifter går utöver lönsamhetsnivån, så tvingas det framprishöjningar för att förelaget skall kunna leva vidare. I annat fall slås delut. Det är därför som vi säger att om man springer före med löneskatter, dåblir det svårare att föra en solidarisk lönepolitik. Då riskerar manutslagning. Del är därför som vi säger all den avgiften slår blint. Del ärockså därför som vi säger att det kan påskynda inflationen - alltså tvärtemotvad man här påslår. Och jag har fortfarande inte fåll svar på denvikliga principiella frågan: Vad är del som gör alt regeringen inte vill gebesked om ens hur man ser på frågan? Är icke bärkraftsprincipen en bra principockså när det gäller beskattningen av näringslivet? () kortgenmäle: Får jag först hjälpa statsministern att dokumentera vad som skedde iskalteutredningen. Jag citerar: "Lönlagarna har vid taxeringfortfarande rätt att göra avdrag för sjukförsäkringsavgift, men avgiften hänförsig till inkomster och alltså till inkomstförvärv före reformensikraftträdande." Detta är alltså skatteutredningens egna ord. HerrarMundebo och säger; "Om omläggningen genomförs i enlighetmed utredningens förslag , kan löntagarna utnyttja sinnuvarande avdragsrätl för erlagda sjukförsäkringsavgifter sista gången i 1976års självdeklaration." , som är här närvarande, säger: "Under del första årskatteomläggningen är avsedd att gälla, dvs. 1975, blir verkningarna helt andrapå grund av all avdragsrätten för sjukförsäkringsavgiften förutsattes varakvar." HerrPalmes egna partivänner säger; "Sjukförsäkringsavgiften som varitavdragsgill vid deklarationen skulle upphöra 1975 men avdragsrätten förtidigare inbetalningar bibehållas." Kanherr efter detta påslå all skalteutredningen inte förutsatte attavdragsrätten skulle vara kvar, då är skickligare än jag trodde atthan var. Och det säger inte litet! Handlingsfriheten är därför begränsad, och inflationenoch den statliga politiken slår hårdare där än på andra håll. var delhändelsevis så att socialdemokraterna i valet gick ut och lovade oförändradskatt i . De har framlagt ett förslag till en skallehöjning somär högre än den skallehöjning har föreslagit. Att sedaninte lyckats genomföra sitt förslag om lägre skattehöjning beror på att de är iminoritet - tyvärr. Hade de varit i majoritet hade deras lägre förslaggenomförts. Och varför inte i stället åberopa , där denmoderata gruppen har levererat ett klart skattesänkningsförslag? HerrHELÉN (fp) kort genmäle; Alla mina meddebattörer har på ettengagerat och utföriigl sätt talat om de oerhörda svårigheter som blir följdenav en livsmedelsbrist som drabbar människorna i de faltigautvecklingsländerna. Repliktiden har inte räckt till för någon att taställning till frågan om skall slå fast vid sitt löfte att detta årge av vad vi tjänar här i för att minska dessa svårigheter.Statsministern har ännu en replik kvar. Hen (vpk) kortgenmäle; De citat som läste upp ur betänkandet årsskatleulredning var ett led i den politiska krigföring som redan hade börjatnär utredningen avgav sitt belänkande. Det faktum all den politiskakrigföringen redan hade börjat gör det desto märkligare all de bäggefördragsslutande parterna på inte hade uppmärksammat frågan. Isjälva verket räknade inte skalteutredningen med denna effekt -det framgår omman läser betänkandet i dess helhet. Alla tabeller är uppgjorda utan hänsyntill effekten av att avdragsrätlen eventuellt skulle finnas kvar. Utredningenhar heller icke presenterat något förslag till alt täcka de 1,6 miljarder somfortsalt avdragsrätl skulle kosta. Och del var helt medvetet. Utredningen sadesig helt enkelt: Det är inte vårt bord, ulan del är regeringens sak. Del fårfinansministern ta ställning till. Vill han ha kvar avdragsrätlen, får hanlägga fram förslag om lämplig finansiering. - Sådant var sakläget. Men i denna fråga hade redan börjat, och det kommer väl attfortsätta också här i kammaren. Jagtycker att det är synd all en viktig fråga inte har fått mera plats i dennadebatt. Det är den fråga som kanske mer än andra har upprört allmänheten , därföratt man har fält kunskap om den på ett nytt och myckel hårdhänt sätt. Jagsyftar på förgifiningsfallen ute på arbetsplatserna. vet de som jobbar inomindustrin - i byggnadsfacket osv. - att olycksfall i arbetet är någonting somfunnits väldigt . De har funnits så länge industriellt arbete harexisterat här i landet. Det är inte bara de arbetargrupper som utsatts förförgiftningsrisker genom nya kemiska ämnen som är illa ute. Mångabyggnadsarbetare har förstörda ryggar, många som arbetar på varven har fältsin hörsel förstörd, många andra arbetargrupper, t. ex. skogsarbetare, ärinvalidiserade efter ett eller ett par årtionden i jobbet. Dettahar inte fält någon plats i dagspressen. Det har stått i fackförbundspressen,och arbetarna själva har haft kunskapom förhållandena, men detta har inteslagit igenom i den allmänna debatten. har det blivit bekant. Som jagtidigare sade tror jag att inga andra uppgifter har chockerat allmänheten mera,den allmänhet som inte möter dessa problem. Jag tror alt det äroerhört väsentligt att ger alla bidrag som är möjliga att ge, att dengenomför en progressiv lagstiftning och på annat sätt arbetar för en bättrelösning på dessa problem. Frågorna avgörs naturligtvis ute på arbetsplatserna,för i grund och botten är kampen för bättre arbetsmiljö en maktfråga mellanarbete och kapital. Jag har ju fyra meddebattörer och kort repliktid, och därför blirmyckel obesvarat. Låtmig till säga all milt inledningsanförande i hög gradbehandlade arbetsmiljöproblemen. Den diskussionen skall vi fortsätta att drivahårt. Jaghar tyvärr inte hunnit ta upp ganska intressanta ideologiskaavsnitt i början av hans tal. Man kan säga att kritiken av kapitalismen påmånga punkter var starkt befogad. På ett par av dessa punkter kunde han ha byttut ordet "kapitalism" mot ordet "kommunism" och ändå hakvar kritiken. Det gäller bl. a. del teknokratiska synsättet. Tillherr vill jag säga att vi har ställt upp till förmån för den här fonden,om den kommer till stånd. Vi har gett extra bidrag. Vi ställer upp ett programpå livsmedelskonferensen. När detta är fullföljt får vi se vad man därutöverkan göra. Några ytteriigare löften är jag icke beredd att ge. Tillherr vill jag säga alt jag håller fast vid milt påstående. Eftersomskrivningen i skalteutredningen var så otydlig har jag talat med var och en avde människor som var med och frågat dem vad de menade. De menade just det somherr här sagt - de log inte ställning. Detvar nästan rörande att höra : Mina partivänner ställde, om jag minnsrätt, inte ut några skatlelöften. säger alt moderatasamlingspartiets grupp egentligen låg lägre än socialdemokra- terna, nämligen på 1,25.Men vi blev i minoritet - sade - och därför röstade vi för 1,75.Varför röstade ni inte då på det socialdemokratiska förslaget på 1,50 om niville ha låg skatt? Det gjorde ni inte. Ni röstade för . Där gungar ni ännu! Detandra var egentligen ännu roligare. sade att i har vi krävtlägre skatt. Ja, tacka för det. Där sitter ni, precis som här i , iopposition. Där kan ni lova vad som helst. Den enda gång ni verkligen hademakt, i där ni hade majoritet, skulle ni ha visat omviljan hade funnits. Då skulle skatten ha sänkts eller blivit oförändrad. Menden höjdes med 1,75. HerrFälldin säger att mina påståenden får slå för min egen räkning. Del tycker jagär orättvist. Jag är inte någon stor skatteteknisk expert; jag bara läserinnantill. De påståenden jag gör lar jag direkt ur del ta-beDmaterial som enenig skatteutredning har lagt fram. Det visar att de inte berörsav slopandet av avdragsrätlen för sjukförsäkringsavgiften. Så del är inte dumtatt läsa innantill. Avgifterslår blint, säger . Men det gör löner också, om man inte anser attden löneökning som ni förespeglar löntagarna om arbetsgivarna slipper betala1,av arbetsgivaravgiften inte skulle utgå inom arbetskraftsintensivaföretag. Men det är precis tvärtemot vad den solidariska lönepolitiken innebär. Jagläste en Sverigebilaga i tidningen . Man tyckte att det här varett märkligt land. Runt om i väriden var det pessimism, arbetslöshet och dystraprofetior, men här gick vi på som vanligt. Den sorri reser utomlands ser ocksåen väldig skillnad i den allmänna sam-hällsstämningen här i landet jämfört medhurdan den är på många andra håll. Ochvisst har vi haft ett lyckosamt år och även tur. Vi kan få del besväriigt nästaår, om den internationella utvecklingen blir dålig. Men jag tror alt vi skallslå vakt om vissa viktiga värden. 1 mitt inledningsanförande log jag uppvissa ting - energifrågorna, energisparandet. Det är ingen som drömmer om attvi skall överlämna detta ål marknadskrafterna. Här måste samhället taledningen för en planmässig hushållning av tillgångar och för användningen avvår energi. Men för alt det inte skall bli en byråkratisk hushållning måste viengagera människorna att vara med och bygga upp detta. Alltså har vi dennaväldiga Energikampanj 75, som del inte finns motstycke till i något annat land. tyckte illa om att jag sade att det är en offensiv politik. Men vimåste bygga ut vår produktionsapparat för att kunna klara energisvårigheterna,oljeimporten och allt möjligt annat. Vi satsar på att använda vinsterna för attbygga ut produktionsapparaten, för att spara energi, för att förbättra miljön.Och löntagarna, människorna själva, skall vara med och bygga upp offensivtdenna starkare produktionsapparat. Ellervi skall förbättra arbetsmiljön - det är en central fråga för trivsel iarbetslivet. Del är en maktfråga; del är alldeles riktigt, . Jag upprepar: Samhälletmåste ta ledningen, annars blir det inget av. Det var vad människorna begärde.Men sedan skall vi bygga på människornas aktiva medverkan. Detär så att säga den vardagliga demokratiska reformism som vi företräder och somjag tror är en väsentlig förklaring till samhällsklimatet i det här landet. Jagfick här i min hand ett manifest som antogs vid ett FN-seminarium i förnågon vecka sedan och som sände mig. "Lösningenpå dessa problem" - världssvälten, råvaruproblemet och allt del andra -"kan inte överlämnas till de automatiskt verkande marknadskrafterna. Dentraditionella marknaden ställer resurser till förfogande åt dem som kan köpasnarare än ål dem som behöver, den stimulerar konstgjord efterfrågan och byggerin slöseri i produktionsprocessen, och t. o. m. underutnyttjar resurserna. Idet internationella systemet har de mäktiga nationerna tillförsäkrat sig de falligaländernas råvaror till låga priser--- har tillskansatsig allt förädlingsvärde vid vidareförädlingen av råvarorna och sålttillbaka industriprodukterna, ofta till monopolpri ser. Inteheller är de missförhållanden som hänför sig till en överdriven förlitan tillmarknaden begränsade till internationella förhållanden. Erfarenheterna från desenaste trettio åren är all den exklusiva strävan efter ekonomisk tillväxt,ledd av marknaden och genomförd av och för de mäktiga eliterna, har sammadestruktiva effekter som inom utvecklingsländerna. De rikaste 5 procentenlägger beslag på hela vinslen medan de fattigaste faktiskt kan bliännu fattigare. Och på den lokala lika väl som den internationella nivån läggsden materiella fattigdomens ondska till människornas avsaknad av politiskmedverkan och mänsklig värdighet, av deras avsaknad av någon som helst makt attbestämma sina egna öden." Marknadshushållningenpå världsvis bas slår naturligtvis inför en djupgående kris. Den löser inteproblemet. Det innebär inte att jag vill avskaffa prismekanismen. Man kananvända marknaden på ett förnuftigt sätt i många sammanhang, där den myckelbättre löser problemen än en central byråkrati. Men vi kan aldrig förlita osspå marknaden. Detenda vi har att sätta i stället för marknaden är människors solidariskasamverkan inom ett land och ut över gränserna.