prot · FX0998 · 1974-12-31 00:00:00 — Detkrävs nämligen en enorm vilja från industriländernas sida för att klara den saken,och man vet att industriländernas tro på u-hjälpen inte sträcker sig särskiltlångt; den är i varje fall mycket mer begränsad än vad den är här i vårt land. Vi är påväg, , in i rena katastrofen. Jag är ledsen att behövasäga det, ledsen att jag har den uppfattningen, men världen ser ut 164 pl det sättet. Och det är klart attSverige skall för sin del hjälpa, men de småpengar som kan bidra med - även om vi uppfyller fijr98 enprocentsmålet eller fördubblar det till ärsom en droppe i , , 31 mai 1974 Flera talare i debatten här har hävdat att ettpositivt svar från i dennafråga skulle leda till att vi drog med oss andra länder, som i annat Denekonomiska fall inte kommer att visa sin välvilja såsom de borde. Men är detinte att politiken, m. m. ha en övertro på vad ett beslut i vårt land kanha för inverkan på de stora industriländerna i världen? De storaindustriländerna har ju under en följd av år inte ökat sin u-hjälp; de hartvärtom minskat sina anslag. Det är ett av de problem som den fattiga världenhar att brottas med att industriländerna är så pass motvilliga som de är atthjälpa utvecklingsländerna. Jag hoppas att , som trots allt är optimist.Inte tror att kan göra något nämnvärt i den här frågan såsom läget är,om inte de stora industriländerna vill vara med. Och jag tror inte på de storaindustriländerna - inte på något av dem , ty när allt kommer omkringöverskuggar de egna problemen i industriländerna ofta de beslut som dessaländer rätteligen borde fatta i frågor av denna typ. Om vi själva kom i enmycket besvärlig ekonomisk situation skuUe det kanske bli likadant här. En sak är uppenbar: Vi löser inte u-landsfrågorna medvälvilliga uttalanden och deklarationer om än aldrig så positiva. Det är alltidmycket billigt att göra en deklaration, en resolution eller ett välvilligtuttalande. Det har alla råd med. Jag har velat göra de här kommentarerna tilldagens debatt och på nytt understryka att man inte kan åberopa vare sigutrikesutskottet eller finansutskottet och säga att enprocentsmålet nu skalluppnås. Liksom många andra talare här vill jag tillstyrka finansutskottetsuttalande, men det innebär inte det som flera talare har sagt, attenprocentsmålet skall uppfyllas 1974/75. Det framgår mycket klart på s. 20 ifinansutskottets betänkande, där man tar ställning till detta med stöd avutrikesutskottets yttrande. Jag villdärför, herr talman, yrka bifall till finansutskottets hemställan. Under detta anförande övertog herrförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. () kort genmäle: Det är finansutskottets betänkande vi skallta ställning till när den här debatten är över. är ordförandeI utrikesutskottet. Det är givetvis alltid intressant att höra en utskottsordförandestolkning av vad utskottets ledamöter har skrivit. Mendet viktiga är vad somfaktiskt står i utskottens betänkanden. Det är detta som blir Innebörden iriksdagens beslut och som regeringen har att rätta sig efter. Det som står i deutskottsbetänkanden vi nu diskuterar är att det blir en särskild fond i FN-regiför de av oljekrisen hårdast drabbade . Regeringen har i sin kompletteringsproposition sagt att viskall ge bidrag till en sådan fond - om den kommer till stånd. Det kommer den nu att göra. Regeringen har vidare aviserat att den skall återkomma till 165 Nr med förslag om hurbidraget skaU finansieras, vUket ju inte Fredaeenden precis tyder på att det kommer attröra sig om några småpengar. 31 mai1974 '" ' utskottsbetänkandet att det är angeläget att den här Eftersom frågan skall behandlas av FN:s general- L)eneKonomisKa församling, måste det givetvisinnebära att utfästelsen görs på politiken,m. m. sensommaren eller . 1utrikesutskottets yttrande sägs vidare att en sådan härutfästelse skall vara av en sådan storleksordning att den ligger i linje medsträvandena att uppnå enprocentsmålet. Det härär, herr talman, ganska klara besked till den regering vars statsministerju har beskrivit regeringen som verkstäUande () kort genmäle: Jag ämnar inte nu fortsätta resonemangetkring enprocentsmålet och dess uppfyllande. Jag begärde replik för att någotkommentera de reflexioner som i knöt till mitttidigare anförande. ansåg sig kunna bestyrka att min skildring ärriktig. Situationen i världen är grym och monstruös. Hur, frågar ,kan jag ändå vara optimist? Vi är på väg mot en katastrof, säger , det är vi, men jag kan för min del inte acceptera att vi inte skulle kunnastoppa rörelseriktningen på vägen mot katastrofen. Det är riktigt att det krävsen enorm mobilisering av viljan, och vi är skyldiga att bidra till dennamobilisering. Hur kan man då, frågar , ha en sådan övertro påvad det lilla skall kunna göra ens om vi satsade avbrattonationalprodukten? Jo, det är faktiskt så att man kan spela en rollgenom att vara ett exempel - inte genom att vara ett världens samvete ochgenom att vara aktiv och tidigt ute, som jag försökte framhålla i mittanförande. Vi kan inte annat än att vara med om att mobilisera en världsviljaav enorma mått för att stoppa rörelseriktningen på väg mot katastrofen ivärlden. Om vi är villiga att satsa våra krafter på detta, då kan man, herrGeijer, fortfarande vara optimist. Det gäller alltså att mobilisera viljan, attaktivt driva den, att aktivt agera och stoppa rörelseriktningen på vägen motkatastrof i världen. kan tillsammans med andra länder visa exempel påen sådan vilja. Man väntar också att skall visa exempel på en sådanvilja. Det är det, , som jag vill vara med om att driva fram i dettaland. I detta anförande instämde herrarWikström (fp), (), () och (). () kort genmäle: För mig är som tidigare enprocentsmåletav litet mtresse. Det vUctiga nu är att vi har klart för oss det sade också i - att katastrofen är ett faktum för mänga människor och folk. Ingen människa kan vara oberörd av detta. Inget folk kan ställa sig utanför detta. Den lilla människan kan väcka den stora. 166 Det lilla folket kan väcka det stora! i (s) kort genmäle: åberopade i sin replikutrikesutskottets skrivning och sade alldeles riktigt att utskottet gärna seroch väntar på att regeringen skall anse det påkaUat att lägga fram förslag somriksdagen kan ta ställning till. Regeringen kan visserligen lägga fram enproposition mitt , men det är höstriksdagen som skall ta ställningtill den. Här gäller det nämUgen inte pengar som redan finns för annat ändamål,utan det måste bli nya pengar. Men vad utrikesutskottet inte har tagit ställning till ochinte sagt någonting orn är när det är påkaUat. Det är aUtså regeringen somskall säga när man anser det vara påkallat, och regeringen skall då ocksåanvisa finansieringskällor. Och jag håller inte med , när han sägeratt den omständigheten att utskottet har skrivit att regeringen skall anvisafinansieringskällor innebär att enprocentsmålet skall uppfyllas, ty man kaninte komma med för små belopp. Nej, det hoppas jag att man inte gör utan lägger fram förslag om ordentliga anslag. Men låt mig säga att utskottetsskrivning på den punkten innebär inte något yrkande om uppfyUande avenprocentsmålet. Skrivningen kan inte tolkas pä det sättet. Om man gör det, såbygger man på tro, inte på vetande. Jag är ledsen över att nödgas korrigera mina vänner iutrikesutskottet under debatten, men jag måste göra det när man här ger sig inpå vad utskottet egentligen avser med sin skrivning. Och om godkännerfinansutskottets hemställan skall vi vara helt på det klara med att det inteinnebär något beslut om uppfyllande av enprocentsmålet. Vi kan hoppas attregeringen under resten av detta är lägger fram en proposition om ett specielltbidrag till FN:s särskilda fond och att det bidraget sättes så högt sommöjligt, men vi har icke beslutat om uppfyllande av enprocentsmålet. Det kommerförst och 1976. i (c): Jag måste säga att man blir inte särskiltglad när man lyssnar på replikskiftet mellan en del av utrikesutskottetsledamöter. Här råder uppenbarligen stora spänningar mellan ledamöterna iutskottet, trots att de har kunnat komma överens om en skrivning. Och alldelesuppenbart råder det också mycket stora spänningar inom det socialdemokratiskapartiet. Det är viktigt att efter denna diskussion säga rent ut att det voreskandal om regeringen inte till höstriksdagen lägger fram en proposition, sommed ett rimligt belopp bistår det speciella FN-program-met. Detta vore enskandal och ingenting annat. Vi i denna lilla fredade avkrok av världen klaraross undan de påfrestningar som drabbar de fattigaste bland de fattiga. Vidiskuterar nästan inte ens de enorma råvaruprisstegringar som ägt rum sedan1970. Priset på åtskilliga varor, som är för utvecklingsländerna heltoundgängliga livsförnödenheter, har både två- och tredubblats under dennaperiod på det som brukar kallas världsmarknaden. Priserna på ochpetroleumprodukter har närmast femdubblats - den mest dramatiska prishöjningenägde som bekant rum och början av 1974. Det var mot denna bakgrund FN samlades till en extrageneralförsamling för att lägga fast ett aktionsprogram för en ny Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. ekonomiskvärldsordning och för att angripa de akuta problemen, där en lösning för defattigaste länderna är en fråga om månader, i varje fall enhgt de diskussionersom fördes i FN och som jag hade tiUfälle att åhöra på platsen. Det är motdenna bakgrund självklart att det inte är vår morahska förpUktelse att uppfyllaenprocentsmålet som är det väsentUga, utan det är på vilket sätt vi konkret kanbistå de fattigaste och mest drabbade länderna i denna akuta krissituation. Detär orimUgt att här hemma gräva ned sig i en debatt om enprocentsmålet. Men detär viktigt att vi håller våra löften det är en fråga om poUtisk trovärdighet. UtveckUngen på råvaruprissidan har också inneburit ökadeklyftor mellan utvecklingsländerna, mellan dem som har råvaror och dem som intehar det. Trots detta och trots klart motstridiga intressen mellan oUkau-länder, i varie fall på kort sikt, har utvecklingsländerna hållit ihop iFN-arbetet. FN:s extra generalförsamUng blev det tycker jag måste sägas enmycket stor framgång för i första omgången. För att den skall blidet också i andra omgången, i skedet av förverkUgande av de resolutioner somantogs, krävs naturligtvis att utveckUngsländerna får vårt och andraindustriländers stöd. För att något neutralisera effekterna avråvaruprisstegringarna beräknas det krävas ytterUgare 4050miljarder kronor i bistånd. Dessa uppskattningar -som också Inga Thorssonberörde - anser många vara tiUtagna i underkant. Beträffande brandkårsinsatserna, den del av det speciellaprogrammet som FN vill ha in anmälningar till , vill jag barahelt kort - eftersom det har berörts tidigare i debatten - understryka vad IngaThorsson sade, nämligen att de 90 miljoner som regeringen har anvisat rimligeninte kan vara enda insats. När det gäller fonden, som alltså skallbörja arbeta kommande årsskifte och fortsätta arbeta i varje fall under restenav andra utvecklingsårtiondet, måste regeringen framlägga en proposition förhöstriksdagen. Det är en självklarhet att måste gå före med enkonkretisering av det bistånd som vi är beredda att ge. Jag tror också, att detär viktigt att är berett att anmäla sitt bistånd, exempelvis vidECOSOC:s beredning av denna fråga inför den ordinariegeneralförsamlingen . Sedan vill jag göra några kommentarer till de skrivningarsom har förekommit här. Kompletteringspropositionen gör en villkorlig anspelningpå ett kommande regeringsförslag. Eftersom propositionen uppen-bariigen ärtryckt innan FN-beslutet fattades är det väl ändå rimligt att tolka det så attdet villkoret, dvs. att om så är påkallat återkomma till , måste varaöverspelat vid det här laget. Det är påkallat. Den nya situationen borderimligen också innebära att ställningstagandet från regeringens sida i sammaproposition, att inte uppnå enprocentsmålet under /75, äröverspelat. Avgörandet i FN om den särskUda fonden är visserligen enrekommendation, som skall behandlas av ECOSOC och definitivt beslutas avhöstens generalförsamling. Men det finns Ingen grund för den tanken attgeneralförsamlingen inom loppet av ett knappt halvår skulle ändra sittställningstagande. Om det skall bli något konkret av beslutet krävs också attländer som , precis som det anförts i utskottsbetänkandena, på vad viär Nr 98 Den ekonomiska politiken, m. m. ett tidigt stadium före det slutliga beslutet ger besked om beredda att göra. I centermotionen 1856 har vi ansett att ett rimligt beloppi sammanhanget bör vara , vilket alltså som en sekundäreffekt skulle få till följd att enprocentsmålet kunde uppnås under budgetåret1974/75. I den motionen, undertecknad av ett femtontal centerpartister, har viockså anvisat olika möjligheter att finansiera en sådan insats. viU jag säga något om den manifestation somföljde på fröken anförande här . Jag tycker att denvar ett positivt tecken, som man skall vara beredd att ta fasta på och somrimligen borde påverka också regeringen. Jag hoppas att utrikesutskottets ordförandesinhopp i debatten inte har medfört någon ändring på den punkten. Jag är övertygad om att det finns betydande opinioner inomalla partier som är beredda att stödja ett förslag, med anvisad finansiering omytterligare till FN :s speciella program - om så behövs meden votering över partigränserna här i . Egentligen är det frestandeatt försöka åstadkomma ett sådant beslut . Jag avstår från att göradet; jag tror alltså att det både inom det socialdemokratiska partiet och blandde övriga partierna här i finns en sådan opinion för att göra enrejäl insats att regeringen inte kan avstå frän att lägga fram enproposition. skall vi i stället ta en eventuell votering om det behövs. Det är det minsta vi kan göra för de fattigaste bland de fattigai världen, när vår heinmakonsumtion nu stiger snabbare än någonsin under detsenaste decenniet. I detta anförande instämde fruFredgardh, , och fröken , herrar ,i och i , , herrar i Hållstaoch , i och fröken , i Nybrosamt fröken (samtliga c). "Jag är oroad över tillståndet i världensom inte tycks avge nägra tecken på förändringar, över de maktslukandesmaktfullkomlighet och de rättslösas rättslöshet; maskarna som kryper in iduvans öga och bosätter sig där , över dator som räknarmänniskor som tomhylsor och som bakar fram sina fakta i den ordning vi vill hadem Jag är oroadöver att den nödvändiga revolutionen dröjer med alla sina slitna fraser ochnedsolkade paroller, att Inte arbetarna tar makten från ligan som sträcker sigöver hela jorden, över att dessa får bränna brödsäden medan miljontal svälterihjäl över attPentagon påstår sig vilja ha fred som de själva aldrig trott på Nr 98 Jag är oroad över att ungdomen ikapitalistländerna systematiskt Fredaeen den uppfostrats till konsumenter och stimuleras 31 mai1974 gifter och droger som samhällethar ensamrätt Den ekonomiska politiken, m. m. på, attregeringar - militär - polis slår ner demonstrationer och'uppror' som de själva framsatt Jag är oroad över att vi inte hinner, att kapitalismenredan konsoliderat sin apparat så hårt och fast att den nästan förefalleromöjlig att rubba, över att två generationer inte förstår varandra, över attden modebetonade ergonomin täppt till hörselgångarna mot arbetarna ochungdomen, över att det tryckta och reflekterade ordet inte hinner fram innan demoderna massmedia spoherat möjligheten för och behovet av information Jag är oroad över utvecklingen och missnöjd med mig självSom inte orkade satsa tillräckligt hårt på en framtid som just emedan jag ochså många andra tvekade nu verkar osäkrare än någonsin, över att standarden fåttöverta målet för en människa i gemenskap och frihet, över att vi barastillatigande åser de skändligheter som begås runt om oss Jag känner mig oroad och önskar att många gjordedet." Så uttryckte sig idikten . Jag skall be att få instämma. antagna principbeslut omenprocentsmålets uppnående /75 föregicks av ett beslut pä den socialdemokratiskapartikongressen 1967, där ett internationellt program antogs, bl. a. medmotiveringen att "socialdemokratin måste i förhållandet mellan rika ochfattiga länder hävda de idéer om jämlikhet och solidaritet som alltid präglatdess egen kamp i de utvecklade länderna". Den 25-procentiga ökningen varie år, som då beräknadesbehövlig, har inte visat sig tillräcklig. Vi riskerar att hamna i sammasituation som vid den tredje i , som dåbehövde ursäkta sina alltför låga u-hjälpsanslag med det faktum att man intekunde sträcka sig längre, då bruttonationalprodukt ökat så kraftigt. Somen tankeställare i debatten kan ändå vara värt att påminna om att vi är enigaom och anser oss ha råd till en kollektiv ökning av vår välfärd med ca 4procent av bruttonationalprodukten genom de överenskomna reformerna. Denytterligare ökning av u-hjälpen för att uppnå enprocentsmålet som vi hartalat om rör sig om drygt av BNP eller av denprivata konsumtionen. Huvudorsakentill den världsfattigdom som råder är den liberala ekonominmed nästan hela makten förlagd till den rika världen. kraftermåste därför inriktas på en kamp mot de fattigdomsalstrande 170 krafterna i världsekonomin och deninternationella politiken. nellsolidaritet är inte bara en fråga om biståndspolitik, även om det är enavgörande del . Praktiskt taget alla våra relationer tUl omvärldenomfattas av kravet på internationell solidaritet; det må sedan gällahandelspolitik, jordbrukspolitik, miljöpolitik, näringspolitik, ekonomiskpolitik osv. Vår solidaritet sätts på starka prov när världensfattigaste drabbas av den oljepolitiska krisens skyhöga prisstegringar på detlivsnödvändigaste: olja, konstgödsel, mat. tror jag mig våga påståatt de svenska medborgarna i det närmaste gått oberörda ur krisen. Energikrisenslår hårdast mot och får de långvarigaste följderna för de allra fattigaste.Priset på olja och bensin steg brant över i . Hårdast drabbadesde fattigare klasserna, som köpte små kvantiteter bensin till matlagning ochsom använde fotogen för ljus och värme. Prisstegringarna hindrade effektivtmiljontals människor från att använda bensin; människor måste plötsligtbestämma sig för om de vUle ha mat eller ljus och värme. De har inte råd tillbådadera. Industriländerna berörs visserligen, men de befinner sig i ettväsentligt bättre läge. De har exempelvis rika kollager som kan utnyttjas igen,de har teknologin för att påskynda utvecklingen av nya resurser från kärnkrafttill geotermisk energi och solenergi. Men framför allt har de ekonomiska medelatt möta de stigande oljepriserna. De fattigaste nationerna har inga sådana utvägar.Medan oljan för industriländerna är en bekväm tillgång, är den för u-världen enlivlina, som är nödvändig för att överleva. Jordbruksproduktionen är avgörandeför u-världens ekonomi, och omedelbara och drastiska ökningar är nödvändiga.Men för detta krävs bensin och dieselbränsle för traktorer och lastbilar, oljaoch elektricitet för pumpar till bevattning, nafta för omvandling tillgödselämne. Medan medborgare köade för bensin till sina lyxbilar väntadei timmar fattiga på olja för att driva sina bevattningspumpar ochsöka klara sin överlevnad. Även under högkonjunkturer har de oljeimporterandeu-länderna ett ogynnsamt läge. De som kontrollerar strategiska delar av kedjanfrån oljekällan över tankbåten, raffinaderiet och försäljningen betalar detlägsta priset. De oljeimporterande , som inte har en sådan kontroll,betalar i allmänhet mer för sin olja än de industriella förbrukarna,något som har lett till en avsevärd åderlåtning av deras hårdvaluta. Mot denna bakgrund framstår den extra generalförsamlingensresolution om upprättande av ett nytt internationellt ekonomiskt system som änviktigare. Bland de ting som då förband sig medverka till vardels arrangemang för att främja en ökande överföring av reala resurser fråni-tlll , dels ökning av den offentliga delen av de finansiellaresursöverföringarna så att målet för FN:s internationella utvecklingsstrategikan uppfyllas och t. o. m. överträffas. I generalförsamlingens resolutionerframhålls att länderna måste göra insatser i förhållande till sinutvecklingsnivå och till kapaciteten och styrkan i landets ekonomi. Det är med tillfredsställelse jag, som flera andratidigare har gjort, noterar finansutskottets skrivning om u-hjälpen. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. ensamlande lösning uppnås, regeringen fullföljer sin i propositionen anfördamening och jämväl lämnar förslag till finansieringen härav. Utskottet biträdervad som sägs i utrikesutskottets yttrande om att ett ställningstagande omsvenskt bidrag till FN-insatser bör göras på ett tidigt stadium. Detta ligger i linje med strävandena att snabbt uppnåenprocentsmålet. Mot bakgrund av finansutskottets skrivning finner jag detnaturligt att den vid ECOSOC:s sammanträde i sommarredovisar tillskott till fonden - under förutsättning av riksdagensmedgivande, ett medgivande som av finansutskottets eniga skrivning att dömaredan är för handen. Ländernas insatser till den föreslagna fonden bör enligtresolutionen i generalförsamlingen stå i förhållande till utvecklingsnivån ochtill kapaciteten och styrkan i landets ekonomi. Också detta talar för attSverige går in i FN:s särskilda program med de resterande 500 miljoner kronorför att enprocentsmålet skall uppnäs 1974/75 som 1968 beslutade om.Min förhoppning stärks ytterligare av slutorden i statsrådet vid den extra generalförsamlingen : "Dennageneralförsamlings extrasession kan visa sig vara av historisk betydelse.Länderna måste då vara beredda att samarbeta med ömsesidig respekt förvarandras vitala intressen och pä grundval av verklig jämlikhet. Det är i dennaanda som kommer att ge sitt bidrag." Så till frågan om den mer långsiktiga strategin förinternationell solidaritet och jämlikhet. Jag skall här begränsa mig till ettav de områden där våra åtgärder på ett avgörande sätt kan påverka u-ländernassituation. I strategin för FN:s andra utvecklingsårtionde knyts frågan om ekonomiskoch social utveckling samman med frågan om nedrustning. En internationellexpertgrupp under ledning av har arbetat fram en rapport omrelationen mellan nedrustning och det globala ekonomiska och socialauppbyggnadsarbetet. Gruppen har konkret visat pä hur frigjorda resurser pårustningssidan kan användas för internationellt uppbyggnadsändamål. Man fannatt om de friställda resurserna till övervägande del används till nationellaändamål, skulle detta automatiskt öka välståndsklyftan mellan och fattiga länderna. Med största sannohkhet skulle en nedrustning i länderna både samhällsekonomiskt, psykologiskt och politiskt möjliggöra eninte obetydlig ökning av u-hjälpen. Några talande siffror visar hur betydandeeffekter även mycket blygsamma reduceringar av rustningskostnaderna skullekunna åstadkomma. Den fastställda målsättningen för FN:s andrautvecklingsårtionde är en sexprocentig tillväxt i BNP. Enförutsättning för detta är att de rika länderna kan fördubbla sitt offentligabistånd från till av industrivärldens samlade BNP,något som i flertalet Industriländer betraktas som en omöjlig prestation. Dettaomöjliga belopp skulle i pengar räknat kunna läggas på FN:s bord när världensnationer bestämde sig för att reducera sin rustningsbudget . Förett genomsnittsindustriland betyder en femprocentig rustningsbegränsningmöjlighet till en hundraprocentig biståndsökning. Ett väsentligt ökatutvecklingsbistånd från de rika nationernas sida är en grundläggandesäkerhetspolitisk åtgärd. övertygadom att det är en nödvändighet att vi börjar diskutera i dessa termer. Den mest omedelbara vinsten av en nedrustning för en snabbstegring av utvecklingstakten i de fattiga länderna skulle vara att denavancerade kunskapen hos forskare, tekniker osv. som är bunden vidforskning och utveckling inom den militära sektorn skulle kunna ägna sig åtuppgiften att tekniskt-administrativt söka lösa civila problem av livsavgörandeart: försöriningsproblem, transportproblem, miljöskyddsproblem m. m.