prot · FX09116 · 1974-12-31 00:00:00 — Samhället i en annan mening underkastar sig rättstora obehag och besvär för yttrandefrihetens skull - del är det pris vibetalar för yttrandefriheten -och det, anser jag, får också företagsamhetenfinna sig i att göra. Den kan icke räkna med samma skydd som vi har rätt attkräva som enskilda personer. Vi måste sälla den fria kritikens krav väldigthögt. Menredan debatten har i sig enligt min mening visat, att vi nästa gång dendebatten skall föras - och den kommer uppenbarligen att föras varie år -behöver ett bättre underlag för den än vi nu har. Del är uppenbart att allremissbehandling och all utskottsbehandling icke förmår förebringa det materialvi behöver för ställningstagande i den här besvärliga frågan. Jagär för egen del rätt övertygad om att den allsidiga och förutsättningslösautredning som föreslås lär komma att visa bl. a. att nuvarande rättsregleri kombination med del system som vi har för ui-omräitslig prövning ochulomrällsliga reaktioner vid övertramp i fråga om yttrandefrihetens gränserräcker ett mycket långt stycke. Jag vill gärna peka på att det alldelessärskilt räcker ett långt stycke till skydd för det som här har kallatsenmansförelag och fysiska personer. Men när del gäller sådana företag ochsådana personer måste identifikationen mellan person och företag vara så starkatt reglerna om kränkning av enskild person bör räcka väldigt långt för allbeivra uppenbara övertramp. Detbör väl också vara klart - och det har påpekat -alt man icke fårsätta snävare gränser för konsumentupplysningen. Man får icke kräva alt varjekritik av en vara eller en produkt skall vara grundad i den meningen att denskall kunna tekniskt eller vetenskapligt bevisas. Man får inte heller förbjudasubjektiva omdömen om varor. Vi måsle ha rätt till delta, annars kringskärsalldeles för myckel en viktig sektor i yttrandefriheten. Attvi ändå behöver en utredning har jag blivit övertygad om. Vi vet alltså interiktigt hur rättsläget är, och vi får uppenbariigen heller aldrig riktigt veladet. Det har nämligen blivit en vana att det som kunde ha blivit mål infördomstol i sådana här fall görs upp genom förlikning; Man kan dra slutsatsen attnär stora och med juridisk sakkunskap väl utrustade förelag går med på alt göraavbön och betala skadestånd utan föregående rättslig prövning, så beror det påatt man är övertygad om att en rättslig prövning skulle utfalla till denförfördelades förmån. Man skulle inte ta på sig stora kostnader och storaprestigeförluster för att tillmötesgå någon som säger sig vara förfördelad omman inte trodde alt en domstol skulle meddela fallande dom. Menvi får nästan aldrig några klara besked just därför all del inte blir någradomar, därför att del inte blir några åtal. Man föredrar alt göra upp, bl. a.säkert därför alt det ger bättre utdelning i kontanta pengar. Det är en välkändsak för alla publicister och alla tidningar att många eftersträvar denlösningen - största möjliga ekonomiska gotlgörelse -och då avstår frän den meraoffentliga upprättelsen. Mendetta leder till att vi får dåligt med rättsfall, dåligt med prejudikat. Ochdet i sin tur är en motivering för att låta en sakkunnig utredning se på dettaoch ordentligt klargöra vad rättsläget faktiskt är. Detär klart att det kan sägas att bara i och med att begär en utredningså har man därmed också begärt förslag till lagstiftning. Men jag tror inte attden regeln är undantagslös. Det är uppenbarligen så - del har framgått avdebatten, senast av anförande - all det finns ledamöter här ikammaren som anser sig ibland kunna medverka till en utredning utan att därförha för avsikt att den skall syfta lill en viss bestämd lagstiftning. Detta ärett sådant fall. Vi hade i viss mån ett parallellfall ien helt annan fråga. På socialutskottets förslag begärdes en utredning avdödsbegrepp, dödshjälp och sådana ting, och där framgick också uttrycklingenatt utskottet icke avsåg att utredningen skulle tillmötesgå motionärers krav påviss lagstiftning. Så nog händer sådant. Jagtror alltså uppriktigt att en översyn av rältsläget och ett konstaterande -vilket är lika viktigt - av vilka följder för yttrandefriheten som enlagstiftning skulle få kommer att leda till att många som önskar ettförstärkt skydd mot ekonomiskt förtal, på grunder som jag väl kan förslå, blirmer tveksamma än nu om att införa del skyddet. Vihar, herr talman, i del här landet dragils med rätt storaolägenheter för samhälle och enskilda och alltså betalat ett rätt högt pris Ansvar för ekonomiskt förtal för en tryckfrihet och enyttrandefrihet som kanske är de i sitt slag förnämsta i världen. Del är ocksånästan alltid så, alt när denna yttrandefrihet sätts i fråga eller när delframförs i och för sig goda skäl för att inskränka den, tvingas de som, låt migsäga i alla väder, försvarar yttrandefriheten arbeta med ganska dåliga exempel.När man skall försvara rätten alt ge ut böcker och skriva i tidningar, nästanom vad som helst och hur som helst, är del tyvärr så gott som alltid dåligaböcker och dåliga tidningar man tvingats försvara. Men det gör ingenting tillsaken - det är principen det gäller. Del är rikligt att det finns en sådan här bestämmelse i ,och jag känner inte heller lill något exempel på att den faktiskt skulle havarit lill särskilt men för yttrandefriheten i vårt broderland. Men vad jagvet är att vi i glädjer oss ål en ytlran-defrihelslagstiftning sommedger större frihet än även våra nordiska grannländers motsvarande lagar - medett visst undantag för , vilket är ett arv frän tiden mellan 1766 och1809. Detta försprång, som vi nog med viss rätt kan sägas ha framför allaländer i världen, tycker jag vi skall försöka behålla och slå vakt om och inteinskränka. Mankan uttrycka skillnaden så, alt medan all världens presslagar i övrigt har denutgångspunkten, att de är lill för alt skydda samhälle och enskilda motpressen, är den svenska tryckfrihetsförordningens utgångspunkt attskydda pressen mot samhälle och enskilda intressen. Det är en fin distinktion,men den är inte oviktig. Jagvill därför, herr talman, när jag röstar för alt vi i syfte att få ett bättreunderiag för debatten skall genomföra den av jusiitieutskottel föreslagnautredningen, ändå ha sagt att jag inte tror att den skall leda fram till enbegränsning av yttrandefriheten till skydd mot ekonomiskt förtal. Överläggningenvar härmed slutad. Propositionergavs på bifall till dels utskottets hemställan, dels reservationen av frökenMaltson m. fl., och förklarades den förra propositionen vara med övervägandeja besvarad. Sedan begärt votering upplästes och godkändes följandevoleringsproposilion: Densom vill att kammaren bifaller justitieutskoltets hemställan i betänkandet nr21 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallitreservationen av fröken m. fl. Vid omröstning genom uppresning förklarades tvekankunna råda angående resultatet, varför votering med omröstningsapparaiverkställdes. Denna omröstning gav följande resultat: § 12 Förtal av avliden Föredrogs justitieutskottets betänkande nr 24 ianledning av motion angående förtal av avliden. FruÅSBRINK (s): ställningstagande lill min motion om förtal avavliden visar att utskottet är ense med mig om frågans stora vikt. Frånden seriösa historiska forskningens uppgift och rätt, för att inte sägaskyldighet, att så långt möjligt är klarlägga förlopp och karaktärer, är dentendens i liden vida skild, som går ut på alt utan respekt för beläggbara faktasmutskasta avlidnas personligheter och förvrida fakta. Falskt och vilseledandebörjar man, när ett dylikt förfarande påtalas, åberopa exempelvis författarens,konstnärens skapande frihet. Det är enligt min mening ett fatligdomsbevis omen författare, en konstnär, inte har fantasi nog för att skapa gestalter somhan själv ger namn och liv utan tillgriper historiska personligheter. Detsenare förfaringssättet vittnar om en andlig omogenhet som yppar sig i snarastinfantila trotsreaktioner mot den gamla satsen: Om de döda intet annat än gott.Det för tanken till småpojkar som röker och svär och stolt ser sig omkring medett: "Titta vad jag kan och vågar!" Flagrantafall har med beklaglig styrka visat, att man på en del hållinte anser sig vara ställd under ett ovillkorligt, över alla rådandesanningskrav utan självsvåldigt tar sig rätten all smutskasta en död, förolämpahans minne och såra de människor, organisationer och bygder, lill vilka dendödes gärning varit knuten och med vilka hans minne är förknippat. Ett gammalt ord säger: Där lagen slutar, lar hedern vid. Det är ettfint och värdigt ord, som man borde kunna hoppas skulle äga allmängiltighet idenna tid. Men då hederskänslan för all inte säga anständighetskänslan,gentemot de döda sviker, tvingas man tyvärr vända på uttrycket och säga; Därhedern slutar, tar lagen vid. Den måsle göra det, då det enligt min mening ärfråga om en moralisk sanering. Jag hoppas därför på en gynnsam lösning av detproblem min motion tar upp. Jag har intenågot annat yrkande än justilieutskottei. säger, helt riktigt, i sin motion att människovärde ochintegritet tillkommer en person även efter döden. Attvi bestraffar förtal av en avliden beror naturligtvis på den aktning vi hyserför människovärdet. Denna aktning kräver att vi inte tillåter att någon ioträngi mål förtalar en död. Det är ett renlighetsinlresse i samhället all hasådana regler all en enskild inte är rättslös när han kan försvarasig. Upphävandeav lagen om tillfälligt omhändertagande Rättsskyddetåt en avliden bör uppfattas dels som en tro på det bestående värdet avintellektuella eller konstnärliga prestationer eller moraliskaställningstaganden, dels som ett erkännande av varje enskilds värde alldelesoavsett samhällsställning, prestationer eller moralisk halt. Ett ytterligaremotiv för kriminalisering är att ärekränkande beskyllning mot avliden kaninnefatta angrepp även mot de eflerievandes ära eller i varje fall mot deraspietetskänsla. Förtalav avliden är, liksom övriga förtalsbrott, i princip ett måls-ägandebrott, dvs.det får inte åtalas av annan än målsägande. Kretsen av personer som tillerkänsmålsäganderält har bestämts till alt omfatta vissa angivna närstående lill denavlidne. Allmänt åtal för förtal av avliden kan dock väckas av åklagare, omåtal av särskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt. När del gällerfrågan, vilka som äger rätt att väcka åtal, finner den socialdemokratiskagruppen i utskottet motionärens önskemål betydelsefulla och vill gärna strykaunder utskottets deklaration om stor förståelse. Kungl.Maj;ls ställningslagande bör emellertid enligt god praxis inte föregripas.Utredningen, som är benämnd Ärekränkning, är nämligen - liksomde synpunkter som framkom under remissbehandlingen av denna utredning -föremål för överväganden inom ju-stiliedepartemenlel. Med denna kortfattade deklaration och kommentar vill jag yrka bifalllill utskottets hemställan i betänkande nr 24. Överläggningenvar härmed slutad. §13 Föredrog justitieutskottets betänkande nr 25 i anledning av motionerangående slraffsanktionerad tystnadsplikt för tolk. §14 Upphävande av lagen om tillfälligt omhändertagande Föredrogs justilieutskottets belänkande nr 27 ianledning av motion om upphävande av lagen om tillfälligt omhändertagande. I della betänkande behandlades motionen 1974:638 avherr m. fl. (vpk) vari hemställts att hos regeringenbegärde förslag om upphävande av lagen om tillfälligt omhändertagande. Utskottet hemställdeatt skulle avslå motionen 1974:638. Reservationhade avgivits av (vpk) som ansett au utskottet bort hemställa. attriksdagen med bifall lill motionen 1974:638 hos Kungl. Maj:t begärde förslagom upphävande av lagen om tillfälligt omhändertagande. HerrLÖVENBORG (vpk): kommunisterna har i sin motion föreslagit upphävande avlagen om tillfälligt omhändertagande. Justitieutskoltets majoritet har ansettalt den bör vara kvar. De motiveringar som finns i majoritetsskrivningen är bl.a. att det är för tidigt att kunna uttala sig om effekten, att"erfarenheterna är alltför begränsade" etc. Bl. a. mot den bakgrundenkan man alltså inte länka sig ett upphävande. Jagkan inte dela den meningen. De invändningar vi framförde när lagförslagetdebatterades väger fortfarande lika tungt, och vi anser dessutom attvärderingen av lagförslagets effekter har gett nya skäl för vår ståndpunkt. Jagvågar påstå att vid utskottets diskussion i ärendet kunde man skönja både olustoch tveksamhet från flera håll. Inte minst påpekades det att den sociala sidansom förknippats med lagen inte alls fungerat, vare sig i ellerannorstädes. Närman diskuterade tillkomsten av denna lag framhöll anhängarna i argumentationenatt den skulle bli ett verksamt medel för att hjälpa ungdomar pä glid. Jag trorju inte att det är på del sättet som socialt arbete skall bedrivas, men även desom var anhängare lill lagförslaget just på grund av dess sociala kopplingmåste ju känna sig tämligen besvikna , eller hur? k. slussningen har ju inte fungerat vare sig i eller någonannanslans. Del kunde t-iian konstatera under debatten i utskottet, och denstatistik som polismyndigheterna i har levererat ger stöd för denkritiken. Härhar man alltså gjort en genomgång av de olika distrikten. Man har tagit reda påhur många som omhändertagils och hur många som slussats vidare. Man kommer dåfram lill att antalet omhändertaganden med stöd av 3 § i lagen om tillfälligtomhändertagande har skett i totalt 3 851 fall. Antalet omhändertaganden dåsocial utredning ej förekommit är 3 611 fall. Antalet sociala utredningarenligt 6 S har inte skett i mer än 240 fall. I och med den statistikenförfaller ju egentligen huvudskälet till lagen såsom del åberopades i denföregående debatten. Jagvill emellertid i sammanhanget också deklarera att jag inte tror på det härsättet alt bedriva "socialt arbete". Jag tror framför allt inte pådel när det är polisen som i hög grad sköter utredningsarbetet. I ut-skolleisskrivning sägs del ju bl. a. all "med hänsyn till svårigheterna altframför allt på mindre orter åstadkomma en fungerande jourverksamhet torde detemellertid vara nödvändigt alt i en del fall utredningen utförs eller i vartfall påböas av polispersonal". Att polisen utför sociala utredningar kanju inte vara rikligt, och det är inget uttryck för någon aversion mot polisenom man säger detta. Det är inte dess arbetsuppgifter. Vad som sker är ju inriktar sig på symptomen, inte på Upphävandeav lagen om tillfälligt omhändertagande Upphävandeav lagen om tillfälligt omhändertagande orsakerna till viktigasamhällsproblem. Det är med åtgärder på det socialt förebyggande området såsominsatser för bättre fritidsmöjligheter, för uppväxtmiljön, för bostaden och förarbetet som man kan komma någon vart. Det är viktigare att syssla med det änatt konstruera nya lagar som ger polisen ökade möjligheter att ingripa. Vihar vänt oss mot lagförslaget av flera skäl. Vi är tveksamma till den utredningom personliga förhållanden som 3 § i lagen ger anledning till. Avsikten med denutredningen skall vara att utröna om den omhändertagne är i trängande behov avhjälp eller stöd från samhällets sida. Statistiken visar dessutom att väldigtmånga plockas in men att inte särskilt många utredningar företas. Fördem vilkas förhållanden blir utredda kan del naturligtvis få vissakonsekvenser. Vi ifrågasätter verkligen om ett sådant här tillfälligt omhändertagandeav någon som "stör allmän ordning" skall vara skäl för en utredning.Att bli föremål för en sådan innebär att man hamnar på ett papper. Det harvisserligen sagts att det handlar om ett s. k. arresiblad som inte är avsettför registerändamål, men någon vattentät garanti för att del inte används påannai sätt finns inte. Manfår inte underlätta möjligheterna att plocka in folk i arrester, och del görden nya lagen. Och ingen kan bestrida att den främst drabbar människor somredan har det besvärligt, des. k. underprivilegierade grupperna i samhället. Termenstörande av allmän ordning är också ett begrepp som kan tolkas olika, beroendepå vem som gör tolkningen. I länder som jusiitieutskottel har besökthar man inge sådan lag. Och jag skulle tro att del annorlunda beteende somutlänningar ofta har skulle ge polisen i andra länder väldigt mycket jobb, omden svenska lagen om tillfälligt omhändertagande skulle tillämpas där. Mansjunger mera, är mera högljudd och har över huvud taget ett annat uppträdandepå offentlig plats. Som vi vet hamnar numera mänga utlänningar av olikaomständigheter i , och del är självfallet att de beter sig som hemma ochkan lyckas störa vad som faller inom begreppet allmän ordning. Sedankommer ett annat element in i bilden, som i varje fall lill-skyndarna av lageninte antydde något om när den förbereddes, nämligen alt den kan användas ochhar använts mot demonstranter. I friskt minne har vi väl alla det intermezzo dåÖstermalmspolisen i beordrade gripandet av tio grekiska invandraresom hade demonstrerat mot fascistjunlan i . Då stödde sig poliskommissarieni fråga just på lagen om tillfälligt omhändertagande. Han hävdade alt denskulle till-lämpas därför alt del enligt hans uppfattning rörde sig om störandeav allmän ordning. Men alla vet att dessa greker gjorde en mycket okonventionelldemonstration mot den dåvarande grekiska fascistjunlan, och för dem blev detnaturiigtvis en chock när svenska polismyndigheter gjorde en aktion, som defacto uppfattades som en solidarileisyttring för juntan. Vi anser att bl. a. denincidenten ytterligare bekräftar våra tidigare framförda invändningar motdenna nya mycket tänjbara lag, som ytterligare kan skärpa förhållandet mellanpolis och allmänhet. Jagber, herr talman, alt fä yrka avslag på juslilieulskollels hemställan ibetänkande nr 27 och bifall lill reservationen. HerrPOLSTAM (c): Lagen om tillfälligt omhändertagande tillkom efter brotts-kommissionensförslag alt flytta över bestämmelserna från polisinstruk-tionen till en särskildlag. Detta skedde sä sent som 1973 och lagen trädde i kraft sammaår. En viss nyhet i den särskilda lagen var alt man nu bl. a. tog in regler ombefogenheten att under speciella förhållanden omhänderta barn som är under 15är och föra dem i första hand till hemmen. En annan nyhet var föreskriften attutredning skall göras beträffande dem som omhändertagits med stöd av 3 § ochavse hans eller hennes personliga levnadsförhållanden. Men det skall ske bara iden män behov av sådan utredning kunde anses föreligga. Den utredningen skallsedan i första hand göras av företrädare för social myndighet. HerrLövenborgs inlägg var i viss utsträckning en upprepning av vpk:sargumentering 1973. Jag minns också mycket väl debatten då när man frän vpkhävdade all lagen ger polisen befogenheter att mer eller mindre godtyckligtingripa mot dem som på något sätt avviker från det vanliga. Det var då - och ärdet inte mindre - en tråkig beskyllning mot en hel yrkeskår som arbetarlojalt i samhällets tjänst och till medborgarnas bästa. Polismännen är hellvanliga medborgare som vi andra med samma rättigheter och samma skyldigheter.De är väl utbildade och kommer av allt att döma att fä ännu bättre utbildningefter hand. Ingenting talar för att den här yrkesgruppen skulle ha sämre omdömeän andra yrkesgrupper eller andra människor. Poliserna har att följa de lagaroch bestämmelser som stiftas bl. a. i det här huset, och de gör det också. Görde det inte kan det komma att bedömas som tjänstefel och beivras i vanligordning. Rikspolisstyrelsenfick i uppdrag att utfärda tillämpningsföreskrifter beträffande denna lag omtillfälligt omhändertagande och gjorde det också redan den 14 september 1973.För att tillämpningen av den här myckel känsliga lagstiftningen skulle kunnaske utan problem utbildades genom försorg instruktörer förlokal utbildning inom varje polisdistrikt. På så sätt fick praktiskt tagetvarje polisman, i varie fall de som kunde komma i kontakt med just denna lagstiftning,del av hur den skulle tillämpas. Jag skall citera de här tillämpningsföreskrifterna i viss utsträckningbeträffande 3 § för att visa hur angelägen varit och är föralt rätt tolka och tillämpa vad regering och riksdag avsett så alltjänstgörande polismän kan handla riktigt. "Ettomhändertagande med stöd av 3 ij kan föranledas av såväl straffbelagda somicke straffbelagda handlingar. Befogenheten för varje po- Upphävandeav lagen om tillfälligt omhändertagande Upphävandeav lagen om tillfälligt omhändertagande lisman att på della sättingripa utgör ett viktigt hjälpmedel i arbetet att upprätthålla allmän ordningoch förebygga brottslighet. Ett omhändertagande får dock inte ske om inte allaförutsättningar därför klart är för handen. Stora krav ställs på polismannensomdöme. Detta är särskilt fallet då ett frihelsberövande ifrågasätts för atttillgodose syftet att upprätthålla allmän ordning. Det måste å andra sidanbeaktas all ett omhändertagande, även om det är tillfälligt, innefattaringrepp i medborgarens grundlagsenliga rätt till personlig integritet ochdärmed i en viktig medborgerlig rättighet. Somen grundläggande förutsättning för ett omhändertagande av ordningsskäl gälleralt någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör enomedelbar fara för denna. Det är alltså fråga om ett uppträdande som innefattarangrepp eller fara för angrepp på ett ordningsinlresse av betydelse förallmänheten eller eljest från allmän synpunkt. Polismannen äger sålunda inteall med stöd av bestämmelsen ingripa för all upprätthålla ordning exempelvis ien lägenhet. Däremot kan paragrafen åberopas även på privat område när detgäller att avvärja straffbelagd gärning. I båda fallen äger polismannen brukanödvändigt våld för all genomföra tjänsteåtgärden. Våldels omfattning måstedock alltid vägas i förhållande lill del intresse som skall skyddas. Fråganhuruvida ett visst uppträdande stör den allmänna ordningen får inte avgörasfrån den begränsade synpunkten av vad som för den enskilde polismannen framstårsom obekvämt eller olämpligt. Den måsle avgöras efter vad som för allmänheteneller eljest ur allmän synpunkt framstår som anmärkningsvärt och störande.Enbart den omständigheten alt en person vägrar åtlyda polismans tillsägelseinnebär sålunda inte i och för sig att han stör den allmänna ordningen. Detavgörande i ett sådant fall är vilka följder från ordningssynpunkl som enbristande efterrättelse kan antas medföra. 1de fall då ett störande av eller omedelbar fara för allmän ordnintj är förhanden, gäller som ytterligare förutsättning för omhändertagande attingripandet verkligen är nödvändigt för ordningens upprätthållande. Dennagrundförutsättning framgår av bestämmelsen i 16 S PI om tillvägagångssättetvid utförandet av tjänsteåtgärd, nämligen att polisman aldrig får användasträngare medel än förhållandena kräver ulan alltid i första hand bör sökavinna rättelse genom upplysningar och anmaningar. Bestämmelseni 3 S bör även kunna tillämpas t. ex. i fall då någon uppträder påverkad avalkohol eller narkotika i en sådan miljö eller i sådant sällskap allpolismannen har grundad anledning räkna med alt t. ex. en fortsatt ölförtäringsannolikt skulle leda till ett direkl lagbrott. De samlade preventiva ochhumanitära synpunkterna torde här kunna tillmätas en sådan avgörande betydelseatt ett omhändertagande framstår som motiverat." Deltavar ett litet utdrag av de anvisningar som har utfärdat medstöd av 3 ij lagen om tillfälligt omhändertagande. hur ambitiös man är frånpolisens sida att verkligen gå samhällets ärenden. I denna lagsiiftning liggeren önskan att från samhällets sida hjälpa människor som kan behöva hjälp. Denambitionen har man bevisligen också från polisens sida. Huruvidaden här lagen har haft avsedd effekt när del gäller hjälpinsatser åtpersoner som omhändertagits tillfälligt med stöd av just denna lag är detalltför tidigt att ha någon mening om, även om den aviserade utvärderingen avrapporterade omhändertaganden för ordnings-störande uppträdande i Stockholmspolisdistrikt nu har kommit. åberopade ju den.