prot · FX09142 · 1974-12-31 00:00:00 — För ^atl citera en talesman för iradion vill kyrkan nu sända svenskt överskottsvete till människor som lider "elementär nöd". Någon sådan gräns harmig ^veterligi dragits när del gäller biståndsinsatser. Däremot är del min och ^utrikesutskoiteis mening attvi efter ringa förmåga skall bistå människor som drabbats av katastrofer.^Utskotiet säger också, att det hoppas att den definitiva beräkningen av skördeutfall skall visa att ytterligare kvantiteter kan användas för biståndsändamål. Varken Ni, herr biskop, eller jag kanske vet så värst mycket om det eller de länder som skallkomma i fråga. Men för ^atl komma till hjälp ien svår situation krävs inte barakunskaper ulan också en vilja ^lillinlevelse i människors förhållanden i dessa länder. När man vill göra en snabb hjälpinsats bör man därför ocksåförsöka göra sig en föreställning omhur den praktiskt skall genomföras och hur den kommer attmötas av de människor som den berör. Ett av dessa länder består egentligen av ^fiera länder med en rikt utvecklad och mycket kompliceradsamhällsstruktur. 1 detta land bor lika många människor som i ochLatinamerika tillsammans. Jag tror man skall försöka ^atl hälla^föresiällningen levande om en myckel stort land med byar, åkrar, gruvor, risfält. stora städer, medbiografer, tidningar, hamnar, gator och människor. Svällande människor i fattiga länder hoppas, atthjälp skall komma utifrån. De har rätt all ^vänla sig en insats från oss, sominte behöver frukta för vårt levebröd. Mende ställer också andra krav som vi är skyldiga att leva upp till. 1 deländer som ^dei kan bli fråga om finns det ^fiermänniskor som odlar vete än hela befolkning. Vi kan därför inte bara dela ut 100 000-tals lon vete på det enkla sätt man kanskeföreställer sig. Det kunde leda tillsvårigheter för produktionen i dessa områden. Det finns - och jag kanplocka fram dem om det behövs -tragiskaexempel på nedgång i odlingen av viktiga grödor i länder som blivit föremålför ogenomtänkta om också välmenta insatser. En illa övervägdinsats från vårsida nu kan medföra förvärrade problem . Men kan man då inte skänka del nu aktuella vetet till regeringarna, så att de får ta hand om detoch se till att det kommer människorna till godo?Nästa fråga blir: Vad vill regeringarna förfoga över, herr biskop? ha vårt vete eller ha motsvarande betalningsmedel för att själva avgöra vad och var manvill köpa? För dessa pengarfinns kanske andra planer till reds.Bygga bevattningsanläggningar, utrota skadeinsekter, köpa ris iThailand, organisera kooperativa föreningar, anställaveterinärer eller tillverka traktorer. Är det vi, herr biskop, som skallavgöra vilka planer som skall sällas i verket? Eller är det mottagarlandets egna myndigheter?Del är viktigt att hjälpa dem somlider nöd och är förtryckta, men det är lika viktigt ^atl hjälpa människor på deras egna villkor. Långsiktigt gällerdet att angripa de bakomliggandeorsakerna till katastroferna. I och måste manexempelvis bygga dammar för attförhindra nya översvämningar. I vissa delar av måste man genomföra en annan markanvändning för aumotverka torkan. Annars kommermänniskorna i dessa områden åter och åter igen att drabbas avhungerkatastrofer. När jag först läste Ert och Era kollegers brev kom jag ^atl tänka på en episod ur en film av den italienskeregissören ^Ponticorvo. Den hette ^Queimada och gick här i förnågra år sedan. Den handlade omen ^ö, därmänniskor sugits ut under århundraden av kolonialt förtryck. Den koloniala regimen trängdes undan. Folket vannpolitisk frihet men därav följde inte frigörelsen från ekonomiskt beroende. Folket sögsfortfarande ut, men av inhemska förtryckare i förening med internationella företag.Nöden blev än värre efter den formella självständigheten. Välmenande krafter inom landets regering beslötatt möta människornas krav påfrigörelse och bättre villkor med att lasta några oxvagnar med bröd ochköra ut dem i staden för ^atl delas ut bland nödlidande. 1 den allmänna förvirringen och oredan när de svällandemänniskorna skulle försöka rycka åtsig en brödkaka dödades ^fiera människor. De välmenande var tvungna att^fiy med sina oxvagnar undan människorna som gripitsav ursinne och förtvivlan över destyrandes förnedrande "barmhärtighet", över att krassa vinstintressen fått breda ut sig, över en korruptöverklass och över tanklösa^u-hjälpare. Detta beskrevs i filmen som en av de handlingar som utlöste revolutionen. Realismen i denberörda episoden behöver knappast ifrågasättas. Men stämmer inte dettatill eftertanke? I gårdagens nummer av en tidning som åtagit sig alt propagera för er aktion står delnågra ord i en artikel under rubriken somdet kan vara värt alt lägga märke till. Så här står det: "Del har förekommit olika uppgifter om ^veteöverskotlels storlek. Svensk spannmålshandelhar inga exakta uppgifter men det blir säkert över sedan vi klarat av uppgjorda leveranser och tagit vad visjälva behöver^"^. Stämmer inte dessa ord också Er, herr biskop, till eftertanke? Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer 1 ^deua anförande instämde herrarDahlberg. i ,, ^Bladh, ^Silfverstrand, i ^Bleniarp och iMalmö, i , i , i^Hovmaniorp. herrar i , ^Larfors och ^Hjorih, , och fru ^Bergander, herrLindahl i , ,herrar , och i , fru ^Frändås, herrar^Mellqvist, , , , , ^Nilsson i , ochHäll, , herrar ^Fred- riksson, i och ^Green, fruHjalmarsson, herrar ^Jadestig Ytterligare insatser och , i ^Kumla, herrar ochHenrikson, för ^svältdrabbade , herrar i ,i och länder ^sami fruLagergren (samtliga ^s). () kort ^genmäle: Jag har ^inle begärt ordet för att recensera mycket välskrivna omvända herdabrev, om jag så får säga, men jagskulle vilja be den biskop som tar emot det att han också läserutskottsmajoritetens betänkande, som har varit med om att utforma.Brevet och det ^ulskotlsmajorileten skriver hänger nämligen inte ^hell ihop. Jag vill intebinda biståndet till en existens av^skördeöverskotl, säger . Men det är vad ^utskotiet gör! Bara om det finns överskott kvari svenska lager i slutet skall någonting extra göras. Vad reservanterna begär är för att under allaförhållanden hålla fast vid^enprocentsmålet samt att regeringen och SIDA på bästa sätt skallförfoga över detta belopp. Det är alltså reservanterna - icke ^ulskotlsmajorileten - somger den handlingsfrihet för regeringen och SIDA som säger sigeftersträva. Sedan skulle jag viljafråga , och det hoppas jag inte uppfattas som någontingprovocerande; Instämmer och ^utskolls^majoritelen i övrigt i den tolkning avmajoritetsskrivningen som herr ^Anlonssonhar gjort inför kammaren? Det skullenämligen vara en delvis ny situationi förhållande ^lill den som vi befannoss i när utskottet avslutade sitt arbete. Och det är viktigt för kammarens ledamöter alt få redapå det. Sedan ^lycker jag^atl jag har rätt ^atlfråga om del är något fel på det uttalande som gjorts av Göteborgsarbetarekommun och som lyder: "Den socialdemokratiskapartikongressen har slagit fast alt ^enprocents^målet förutvecklingssamarbete ska uppnås under detta budgetår. arbetarekommun uppmanar sina partivänneri alt fullfölja detta beslut genom en helhjärtad insats motlivsmedelsbristen." var ändå den som pä nämnda partikongress sade: Låt oss säga 1974/75 och lova all vi skall hålladetta löfte! Svep nu inte bort det jag sagt med att säga ^atl det bara skulle vara en provokation till gräl. Försök förklara för mig: Måste ^inle aldrig så allvarligaoch känsliga saker få diskuteras politiskti en politiskt beslutandeförsamling? Är det ^inle sä, herrNilsson, alt det bara är när man känner siglitet förlägen över sitt handlande som man använder greppet attkalla diskussionen för gräl? iStockholm ^(s) kort ^genmäle; Jag kan instämma iherr Heléns uppmaning ^lill biskopensom jag har skrivitett brev ^lill att han läser igenomutskottets betänkande. påstår^atl utskottet har bundit sig vidvårt tillfälliga vete-överskott. Det är ingalunda fallet. har tydligen ^inle läst utskottets betänkande. Vi säger beträffandede 100 miljonerna; "Nämnda belopp skulle möjliggöraleveranser av 100 000 lon svenskt veteeller andra insatser sommottagarländerna prioriterar för all kunna förbättra sinlivsmedelsförsörjning." Vi har inte knutit hjälpen till vetet. Jag hoppas att biskopen skallläsa mitt brev och ^utskoitsmajoriietens uttalande bättre än hargjort. I övrigt, , tycker jag att den här frågan är alldeles för allvarlig för att jag skall inlåta mig i ett fortsatt grälmed om denna angelägenhet. Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer () kort ^genmäle: Det är alldeles uppenbart alt herrNilsson i vill dölja sig bakom greppet alt beteckna varje försök tilldebatt som ett försök till gräl. har -jag skall gärna medge det - enpoäng i del tillägg som han läste upp. Men det svarar inte på rimligt vis mot den beskrivning som han gav i brevet av den handlingsfrihetman skall ha. Hur skall man kunnaåstadkomma den allsidighet i planeringen av ^ell bistånd, som så skickligt pläderade för i brevet, inomramen för , varav ^enligl egna föredragande i utrikesutskottet ca 70 miljoner redanär bundna genom regeringens egna åtaganden? Skall man på 30 miljonereller något mer kunna klara hela detlysande program för en genomtänkt och planerad svensk ^u-hjälpsinsaissom sä skickligt utvecklar i brevet till biskopen? Nog har biskopen skäl att läsa ^uiskoitsmajoriietens skrivningparallellt med det brev han får frånherr . Herr ^KORPÅS (c); Jagbeklagar ^atl våra arbetsformer ^iniehar gjort det möjligt för oss ^atl få den stund till eftertanke ochmeditation som jag tror ^atl vi litet var kände behov av efter Torslen brevnyss. Torslen förklarade alt han talade som lekman. Vi vet atthan talade som en person som har betytt merän de ^fiesta för att ge Sverigeanseende för ^atl vilja engagera sig för folken där ute, ett engagemang imedvetande om moraliskt ansvar och inte efter strategiska hänsyn. Utrikesutskottetsbetänkande börjar med orden: "Med anledning av den alltmer allvarliga^svältsiluationen i vissa ^u-^länder harutskottet diskuterat frågan om ytterligare svenska katastro^f^ insatser." Detta är den allvarliga bakgrunden tillutrikesutskottets diskussion och Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer ^lill ^utrikesuiskottets beslut. Det har framgått ganska väl underdebatten att det inte råder någon skillnad mellan utskottets majoritetoch reservanterna när del gäller viljan alt ge hela överskottet till desvältande. Del har sagts gäng pä gång, men del behöver tydligen ändå upprepas. har icke mera vete alt lova än vad majoriteten har. Detskulle ju kunna vara nog som svar pä de brev vi har fått, även om jag självockså har ett behov av all svara personligt på dessa. Varje korn kommer till användning, sade herr^Hernelius, för hjälp till folken där ute. Jag vill instämma i del, men jagvill också lägga till: vår uppgift är att se ^lill ^inle bara all överskottetkommer ut utan att också varje korn kommer till bästa användning. Det är oftasvårt. Det finns kanske ingenting som kräverså mycket av organisation och planering som just katastrofbistånd. Om vi vill att del skall gå ^ul en hälsning övervärlden inför julen från den svenska , hoppas jag ^atl den hälsningeninte bara skall innehålla att vi är ett folk som vill ge sitt överskott utanatt den skall visa alt ett samlat svenskt folk står bakom dem där ute i derasnöd - ^etl folk som är berett till de största ^insaiser. Arbetet pä att förmedla våra insatser lar lid. Det är ett långsiktigtarbete. SIDA har av överskottet redan inköpt . Det pågår förhandlingar, som här har sagts, omleveranser till av ytterligare 130 000 lon; möjligen är ^svältsiluationenjust nu värst i det indiska ^Västbengalen.Det gör . Därtill kommer de som utrikesutskottetmenar alt vi ytterligare kan lova - ^etl löfte som vi också kan stå för.Till delta skall läggas det som i vår kan visa sig finnas av ^ytleriigareöverskott - det skall också gå ut. Utskottet lar ansvaret för att värtöverskott verkligen kommer ut. Det har talats om ^enprocentsmålet. ^Utrikesutskotlet har inte uttalatsig om del, men jag vill ändå kommentera frågan ^efiersom den har kommitupp i diskussionen. Vi har inte sagt nej ^lill ^enprocentsmålet - vi har ^inle^sagl någonting, eftersom det ^inle har funnits någon anledning ^atl göra det just . Men jag vill understryka att när vi nu ger regeringen i uppdrag alt förbruka hela vårtåterstående anslag för katastrofinsatser, innebär det att vi icke harmedel för katastrofinsatser under hela nästa halvår. För ^atl skapa nyamöjligheter att lämna katastrofhjälp skall vi frän sida - denuppfattningen har jag stått för i utskottet, och den står jag för även ifortsättningen - medverka till ^atl nya pengar kommer fram. Vi uttalar oss också för ^atl det överskott som vifår fram skall inköpas. Vi har inga pengar till det , men del är självklart att de pengarna skall framden dag vi vet hur mycket som behövs. ^Ulskoltet har gett de signaler somkrävs. Om följer utrikesutskottet, ger i sin turde signaler som regeringen och biståndsorganen behöver för ^atlförbereda dessa insatser. Det är ^inle bara fråga om att ge vete för mat tilldem där ute. Vi måste se till alt del blir vete för utsäde och ^atldet blir annat stöd för att människorna skall kunna ta sig ur misären. Antagligen ärdel en tragisk realitet ^atl vårt utvecklingsstöd alltmer måste bli en hjälpför människor som inte har dagligt bröd. ^Atl ge dagligt bröd för alt människorskall kunna överleva, det kommer vi att fä fortsätta med. Men del är angeläget^atl vi också ger dagligt bröd för att människor skall orka arbeta och klara sig själva. För all överleva behövermänniskor bröd, men de behöver också fä tro pä sig själva och på sinförmåga ^atl av egen kraft bygga framtiden. Del stödet s^kall de veta all defår av oss. Vi måste alltså vara beredda ^atlstödja dessa folk i deras strävan. Detkommer ^atl kräva mycket mer av oss än ^atl bara ge av värt överskoll. Vimåste säkerligen förändra själva vår livsföring. När vi ställer dessa alltstörre krav på vårt eget folk, måste vi också kunna garantera ^atl våra gåvorkommer fram dit där de behövs. Vårt ansvar ärstort inför de svällande. Vårt ansvar är också stort inför vårt eget folks engagemang i denna fråga. Vimåste söka klargöra behoven i världen samt konsekvenserna av vår hjälpoch konsekvenserna om vi inte hjälper. I denna fråga står del svenska folkel mer samlat ochstår vi såsom svenska folkels företrädare mer samlade än man gör i de flestaandra länder. Vi skall vara rädda om densamlingen och ^inle skapa konstlade skillnader.Genom ensidighet i debatten kan de skillnaderna leda till klyftor inom värtfolk. Den dag det inte längre blir tal om överskott ulan om själva livsföringen, kommer provet för oss såsom människor och folk. Det provet måste vi klara, men del förutsätter en vilja hos hela vårt folk ^atl stödja samt enärlighet i information och uppsåt hos värt folks ledare. De många uttryck för människors varma och ärligaengagemang som vi har fått svarar, vill jag påstå, mot en ärlig vilja här i . Men de erinrar ossockså om vårt ansvar mot människorna där ute och mot värt eget folk. Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer Idetta anförande instämde i , , i och fru ^Fredgardh, herr^Gransiedt samt fru ^Wigenfeldt (samtliga c). Herr ^W^HKMAN^(m); Om man bara hadelyssnat till vissa tidningar eller tillvissa ^folkparliultalanden , skulle man kunna tro attmotsättningarna i denna fråga var mycket stora. ^Å^ ena sidan finns de som inte vill offra något - eller väldigt litet - för att lindra nöden i den fattiga världen. ^Å^ andra sidan finns desom verkligen ställer upp och kräverrejäla anslag för ^atl mätta åtminstone en del av de miljontalshungriga munnarna ute i världen. Så enkelt är del ^nalurligtvisinte. Men debatten har kommit ^atl snedvridas redan från början.Kopplingen till vårt eget ^veieöverskoU - hur stort del nu är - har gjort ^atlen mängd tekniska och rent formella ^syn- Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer punkter fält dominera. Det har sannolikt varit pedagogiskt lämpligt atttala dels om vårt överskott, dels om den fattiga världens stora brist. Men när vi reellt skall ta ställning i själva sakfrågan, har det svenska ^veleöverskottet egentligen liten betydelse. Vi har, herr talman, överskott påmyckel här i landet. Men vad som till ^syvende ^og ^sidst skall räknas är dereala resurser i form av pengar som vi anser oss kunna avsätta till olikabehövande ute i världen. Jag vill anknyta ^lill anförandeoch hans fråga ^lill biskopen: "Vill man ha vete eller pengar?" För mig ärsvaret självklart. Del är i första hand pengar man behöver. Genom att koppla frågan till det svenska vetet harman komplicerat hela problemet. Vi saknar tonnage - del är en riklig invändning. Del tar all skeppa spannmål från - del är en annan riktig invändning.Men del frågan gäller måste naturligtvis vara all ställa själva pengarna ^lill förfogande, för alt sedan i samråd med internationella hjälporgan och med mottagarländerna själva bestämma huranslagen bäst skall användas. Attdärvid en del medel kommer att brukas för inköp av bl. a. spannmål idetta land är ^inle osannolikt. För mig, herrtalman, är själva utgångspunkten följande. Vi upplever den sannoliktvärsta ^hungersitualionen i mänsklighetens historia. Jag behöver inteupprepa de beskrivningar som gjorts från olika håll. Miljoner människorsvälter ihjäl eller får skador för hela livet på grund av undernäring. Det är iett sådant läge omöjligt att inte reagera - det gör vi alla på olika sätt - ochatt inte ställa upp för att snabbt söka lindra en del av den akuta nöden. Även jag kaninstämma i mycket av det brev som skrev. Det innehöll en i stort sett väl avvägdanalys av hela utvecklingsproblematiken.Jag är medveten om alt katastrofinsatser ^inle är någon lösning av de långsiktiga utvecklingsproblemen. För att lösadessa måste befolkningsexplosionen pänågot ^sätl trappas av. ^U-ländernas eget jordbruk måste utvecklas. Socialareformer och utbildningsinsatser måste till. Men trots delta måste vi självfallet göra allt vi kan i en akut nödsituation. Och del är en speciell nödsituation . Oljeprisernas starka stegring har drabbat de faltiga ländernaextremt hårt, mycket hårdare än de rikaländerna. De förras möjligheter ^atl köpa spannmål är starkt beskurna även på grund av att priserna på justspannmålen mer än fördubblats. Missväxt i flera delar av den fattigavärlden har ytterligare ökat problemen. Detär alltså inget ^aniingen-eller vadgäller katastrofinsatser och långsiktigt bistånd. Det måste vara ^eti ^både-och! När ivåras diskuterade ^u-hjälpsanslagen, förutskickades alt skulle gä till den speciella ^FN-fond som man räknade med skulle upprättas , en fond som skulle hjälpa demest fattiga länderna ^atl klara sina valutaproblem och möjliggöra åtminstone oförändrad import av spannmål och olja.Fonden har ^inle upprättats, och den kommer sannolikt ^atl dröja, om denöver huvud tagel kommer till stånd. För mig är del naturligt och ocksåkonsekvent i det läge som har uppstått att nu använda motsvarande belopp, dvs. 500 miljoner, för att söka lindra den omedelbarakatastrofsituationen. Pengarna skulle indirekt användas för ^atl lösasamma typ av problem som den förväntade ^FN-fonden skulle lösa. Nå, säger någon, hur skall du klara finansieringen? Jag är medveten omoch erkänner att jag ^inle har ett entydigt svar pä den frågan. Men jag förmodar att finansieringen av den ^s. k.^FN-fonden var något som samtliga partier, som utan omröstning accepterade denlinjen, fått söka komma överens om, ifall fonden som vi hoppades verkligen hadeupprättals. Situationen i de fattiga länderna har ^inle förändratsannat än i negativ riktning sedan vi diskuterade . När nu fonden i FNinte blev av så kan vi, menar jag, ^inle slå oss till ro. Vi bör handla nu ochi ett sammanhang. Ju snabbare, desto större chans att rädda människoliv. Det är klart att pengarna måste las in på något^sätl. För mig är det självklart alt bördandä skall bäras av i stort sett allai det här samhället, ett samhällemed problem ^na^luriigtvis men ett samhälle som är så oändligt mycketmera lyckligt lottat än omvärlden, ett samhälle som har råd att öka biståndsinsatserna. Det paradoxala är, herrtalman, att miljoner människor svälter ihjäl ute i ^väriden och självasubventionerar vi generellt vissa livsmedel. Jag kan inte annat än påpeka hurorimligt detta förhållande ler sig för många människor i vårt land och ute ivärlden. Mycket har redan sagts i debatten, och jag skall inte ^föriänga denmycket till. Ingen kan sväva i något tvivelsmål om att pengar behövs för snabba ^insaiser i de ^svältdrabbade länderna.Huvudfrågan gäller, som jag inledningsvis sade, inte hur mycket vete vi har ilandet. Huvudfrågan gäller att snabbt sälta in akuta åtgärder.Opinionsyttringarna har visat all stödet förökade ^insaiser för de fattiga länderna har växt. Allt ^f^lera människor blir medvetna om eländet där borta och det relativa välståndet här hemma. Allt ^fiera människor blir medvetna om attstandardklyftorna mellan rika och fattiga länder måste minskas, intebara för att människorna i de fattiga länderna skall få en drägligare standardutan även för att ^konfiiktriskerna i^väriden skall kunna minskas. Del är min uppfattning alt spänningarnamellan i-länder och ^u-länder bara kommer att öka så länge klyftorna i standardinte kan minskas. Jag ser inte någon stor skillnad och absolut ingenavgrund mellan utskottets linje ochreservationen. Jag betvivlar inte den goda viljan eller ansvarskänslan hos utskottets majoritet. Jag troralt vi över huvud taget skall söka undvika partikäbbel i dessa frågor.Enighet i stort måste vara en målsättning isig. Jag vill återigen citeraTorsten : "Gräl passar inte och gagnar inte i de härsammanhangen." Då det primära för mig är all snabbt få fram hjälp,kommer jag att stödja reservationen, inte för att söka frammana motsättningar,utan framför allt ^fö'( att inför mig själv i denna fråga - av djupt moraliskinnebörd - rösta som samvetet bjuder. Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer 5Riksdagens protokoll 1974. Ytterligare insatser för ^svältdrabbadeländer Den fråga vi nu behandlar är ulan^tvivel den viktigaste vi någonsin haft allta ställning till här i riksdagen.Det har ^understrukiis av många talare . Och den är det därför all dengäller mänga människors liv eller död. Då jag satte mittnamn under den skrivelse i vilken begärdes ^atl utrikesutskottet skulleanvända sin initiativrätt för ^atl lägga fram förslag om anslag bl. a. tillinköp av ^överskoUsvetet till de svältande var det många minnesbilder frän min egen verksamhet som trängde sig pä med oerhördkraft. Lät mig här bara få nämna ett par sådana. Tillsammans med minfamilj hade jag just installerat mig i den bostad som anvisats oss avvederbörande ^u-landsmyndigheter. Enligt landets sed sattes soptunnan ^ul vidgrinden före gryningen. Så fort den hamnat där såg jag någon komma smygande ihalvmörkret. Ögonblicket efteråt satt en man pä ^huk vid soptunnan ochsorterade soporna för ^atl se om det fanns något ätbart där. Någragrönsaksrester var troligen det enda han fick lag på den gången. Då jag närmademig utgången för alt ge honom någonting bättre sprang han sin väg, bort i skuggorna. Kanske hade hanav de tidigare hyresgästerna jagats bort för att han sölade ned på tomten.Sedan fick jag erfara att det ^inle var ovanligt all soporna sorterades och grönsaksavfallo. logs till vara av de svältande. var jag i ett ^annal land, nämligen i Indien.Då jag tillsammans med ^ell par ^FAO-tjänstemän steg ur bilen utanför en restaurang var jag nära att trampa pä ett litet barn som låg och sov i gal-smutsen vidrestaurangens trappa. Det var min första dag i det landet. Jag stannade bestörtoch tittade på den lilla utmärglade varelsen, som var klädd i en trasa som inteens nödtorftigt skylde hennes smutsiga kropp. En fruktansvärt mager man satt apatiskpå trottoarkanten och sträckte handen framför sig i den vana ^liggargeslen.Ögonen stirrade stora och tomma. Jag kände ett ^vanmäktigt behov inom mig attfå hjälpa på något sätt.