prot · FX0914 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag vill i detta sammanhang i likhet medmånga andra tidigare uttrycka min tillfredsställelse över att det gick attgöra upp så fort på det första stora avtalsområdet, LOSAF-området.Arbetsmarknadens parter har på det sättet tagit sin del av ansvaret förstabiliteten i den svenska ekonomin. Utfallet av LO-SAF-överenskommelsen för den enskildelöntagaren kommer att i hög grad påverkas av hur stora prisstegringarnaslutgiltigt blir . är det i första rummet statsmakterna som haravgörandet i sin hand på den punkten. Även det stimulanspaket som antog i höstasverkar givetvis i positiv riktning i den nuvarande situationen. Dessutom kan viräkna med att åtskilliga företag vill fylla på sina lager, som i många fall nu ärmycket små. Men det är min helt bestämda uppfattning att detta inte pålångt när räcker för att uppväga det köpkraftsbortfall som vi har att räkna meddels på exportsidan, dels genom de höjda oljepriserna, dels ock genom minskadverksamhet inom byggsektorn och det kommunala området. Om verksamheten skallkunna hållas i gäng i fabriker och på andra arbetsplatser behövs det enytterligare ekonomisk stimulans av ganska stor omfattning. Det kan vara svårtatt bedöma vilken omfattning stimulansåtgärderna totalt skall ha på längresikt. Men det får inte hindra oss från att handla . uppfattning är att det första steget måste varaatt man sätter in något slag av generell, dvs. allmänt verkande,efterfrågestimulans. Vi förordar i det fallet tillsammans med entillfällig sänkning av mervärdeskatten. Motiveringarna finns redovisadeutförligt i den motion som vi tillsammans avlämnade . Här skall jagendast kortfattat slå fast några för oss avgörande förhållanden. Löneskatten, som vi tidigare harförordat som konjunkturpolitiskt instrument, kan inte ändras just närarbetsmarknadens parter har gjort upp om eller sitter och förhandlar om ettnytt avtal. Det är stor skillnad mellan att använda löneskatten under vanligaförhållanden och att under pågående avtalsrörelse gå in med en höjning avlöneskatten arbetsgivaravgiften - och därmed bryta det mönster som parternapå marknaden varit överens om att följa. Löneskatten kan alltså inte användasnu. Den direkta skatten är det bl. a. tekniskt settkomplicerat att ändra på mitt . Dessutom väntar vi förslag frånskatteutredningen. Förtjänsten med en tillfällig momssänkning är bl. a. atten sådan åtgärd kan sättas i kraft nästan omgående. Genom en effektiv prisövervakningkan riskerna minskas för att sänkningen inte kommer konsumenterna till godo.Ett viktigt förhållande inte minst i dagens läge är att en momssänkningockså verkar återhållande på den allmänna prisutvecklingen. En tillfällig sänkning av mervärdeskatten bör emellertidkompletteras med punktåtgärder för särskilt utsatta grupper. I vårt förslagingår därför en viss höjning av barnbidragen och en värdesäkring av dessa. Imotsats till folkpensionen är ju barnbidragen inte indexreglerade, och de hardärför en tendens att automatiskt urholkas då priserna stiger. När det gällerpensionärernas förmåner menar vi att man i första hand bör överväga atttidigarelägga de förbättringar som är planerade till det kommande årsskiftet. Den tredje komponenten i vårt förslag är ohka åtgärder föratt stimulera sådana investeringar som på kortare eller leder tillminskad energiförbrukning. Det kan gälla så vitt skilda saker som förbättringarav isoleringen i bostadshus och omläggningar av särskilt energikrävandeprocesser i industrin. När det finns byggarbetskraft ledig bör man också tatill vara möjligheterna att snabbare få fram uppvärmningsanordningar där mankan utnyttja andra bränslen än olja. Inte minst bör vi i det fallet försökautnyttja våra torvmossar. Torveldade värmeverk finns redan i . Vi böråtminstone på en del håll här i landet ha samma förutsättningar att utnyttjaden varan torven som det finns så gott om. Till den deklaration som statsministern gjorde påregeringens vägnar skall jag knyta några reflexioner. Jag har redan sagtatt regeringen verkligenär sent ute. När det gäller barnfamiljerna och pensionärerna konstaterar jagatt regeringen har samma inriktning för åtgärderna som den som kommit tilluttryck iden gemensamma mittenmotionen. Vi har samma inriktning också i frågaom stimulans för energisnål produktion och möjligheter därvidlag att vidtaåtgärder, t. ex. genom bättre isolering. Regeringen vill använda för att sänkamatpriserna. Jag vill gärna säga att det är en god målsättning som passar bra iden nuvarande utvecklingen. Men jag har bara haft på mig för attöverväga förslagets innehåll, och jag säger att det måste råda stor osäkerhetbeträffande den sista delen, dvs. de 300 miljonerna. Om man skulle använda 700miljoner för att sänka priserna , måste väl strävan ändå vara att prisernainte skall höjas den 1 juh. Därför måste de här beräkningarna vara myckettillyxade. Om regeringen vill genomföra detta förslag, utgår jag från attprisutvecklingen inte får gå i vågor under ett kvartal. Stödet till bostäderna är tekniskt svåra saker, bådeadministrativt och i andra sammanhang. Det förslaget avstår jag helt från attkommentera , men det förslaget, liksom de andra, skall vi naturligtvisgranska i vår riksdagsgrupp. Vad beträffar de höjda barnbidragen och pensionerna och deåtgärder som föreslås när det gäller matpriserna är det väl riktigt attkonstatera att de inte i första hand är konjunkturstimulerande åtgärder. Om mantidigarelägger sådana åtgärder ökar köpkraften, och vi fåren påverkan påefterfrågan på det viset. Men vad jag försöker säga är att det är orealistiskt atttro att man i ett läge där den ekonomiska politiken behöver stramas åt skallkunna vända sig till samma grupper och säga; "Den ökning som ni ficktidigare får ni nu avstå från." Det är inte politiskt realistiskt attresonera på det viset. Därför får man betrakta åtgärderna på detta område somfördelningspolitiska åtgärder, och genom att de sätts in tidigare får de inuläget effekt på efterfrågan. Men man skall inte tro att de är ettkonjunkturpolitiskt instrument som man kan spela med. Det är därför som behovetav en generell åtgärd kvarstår. I ett läge då ekonomin behöver stramas ät igenkan man nämligen ta tillbaka den utan att någon särskilt utpekad grupp drabbas.Det är därför som min inställning till behovet av en generell, allmänt verkandeåtgärd är oförändrad. Det parlamentariska jämviktsläget med 175mandat mot 175 och frågan om ett nyval har diskuterats mycket - på sina hållkanske alltför mycket. Det kan vara anledning påminna om att vi i vår demokratihar en stor värdegemenskap. Det är mer som förenar än som skiljer. Men vi har ivissa stora frågor fått en svår arbetssituation. Det ställer ökade krav på ,regeringen och partierna. Det är självfallet vår uppgift som opposition att ersättaden socialdemokratiska regeringspolitiken med en ny regeringspolitik. Vi haruttryckt vår avsikt att lägga mittenpolitiken till grund för en nyregeringspolitik. De motioner som vi har väckt är ett nytt besked om detta. Vifullföljer metodiskt vårt arbete för att få fram den politik som vi finnerangelägen och nödvändig. Detta är självklart, ty så måste den parlamentarismsom vi nu skriver in i grundlagen fungera, oberoende av styrkeförhållandena iriksdagen. I ett jämviktsläge måste man givetvis räkna med att detblir lottningar. Det hör till vårt riksdagsarbetes förutsättningar. Men det kaninte få betyda att vi gör ett nyval till målsättning för vårt riksdagsarbeteoch strävar efter konfrontationer och lottningssituationer. skallfungera, stifta lagar, fatta beslut om medel till olika angelägna verksamheter.Vi har ett gemensamt ansvar att vara rädda om ställning. Det krävsskyndsamma lösningar för att stimulera samhällsekonomi och näringsliv. Vi harett svårbemästrat arbetslöshetsproblem. Den nya situationen ställer oss inför ökade krav och ettökat ansvar som ingen kan dra sig undan. Det är vår uppgift i attgöra det bästa möjliga av situationen, så som viktiga frågor kräver. Men vid enpolitisk fastlåsning är naturligtvis nyval den bästa lösningen. Och, herrtalman, jag avslöjar ingen hemlighet om jag säger att vi ärpolitiskt och organisatoriskt beredda på detta. Tillåt mig att inleda mitt anförande med attbetyga vårt partis högaktning för den nu bortgångne . en av efterkrigstidens allra främsta svenska pohtiker. Med skicklighet,talang och principfasthet tjänade vårt land , dåutvecklingen i vår omvärld var långt mera farofylld än vad den är , Hanspolitik präglades av starkt rättspatos. Han hävdade med benhård konsekvenskravet på trovärdighet för vår neutralitetspolitik. Att mitt parti vidåtskilliga tillfällen var starkt kritiskt mot och mot många av hanskonkreta ställningstaganden gör det inte mindre påkallat för oss att nuuttrycka vår uppskattning av och högaktning för personen , Han intaren framträdande plats bland de män som satt sin prägel på vårt lands modernahistoria. Det finns ett begrepp i det svenska språketsom herr talmannen känner väl igen, eftersom det används inte minst i idrottssammanhang.Det är begreppet renhårighet. Det omfattar sådant som rätlinjighet, rent spel,lika förutsättningar för alla som deltar i en idrottstävling eller enkraftmätning överhuvud taget. Det finns ingenting som så upprör enidrottspublik eller åskådare över huvud taget som brott mot sådana här gam la svenskagrundsatser På det politiska fältet tror man sig ofta sakna den härrenhårigheten, men vi försöker ändå - vågar jag försäkra - upprätthålla ettvisst mått av den, inte minst därför att den måste sägas ingå i de spelreglersom skall tillämpas för att en demokrati skall vara en demokrati, en demokratidär striden inte är självändamål utan ett medel att nå viktiga syften somvarierar mellan de politiska partierna. 1 vårt pohtiska liv har en regering och ett regeringspartiövertag över oppositionen i nästan alla hänseenden, och det hör också tillspelets regler. Regeringspartiet har de stora resurserna; det har förvaltningenbakom sig och förvaltningen i sin tjänst. Det har informations- ochutredningsapparaten till sitt förfogande. Jag klandrar inte regeringspartiethärför, ty det hör också till spelets regler. En remissdebatt är det tillfälledå oppositionen enligt vedertagen praxis har att här i redovisa sin syn på regeringsförslagen, att nagelfara och kritisera regeringens politik.Remissdebatten är avsedd att vara en generalmönstring för oppositionen. Deanföranden som vi partiledare skriver är inte några improvisationer. De utgårifrån de förslag som regeringen skall ha lagt på bord, och har ingaförslag lagts utgår partiledarnas anföranden därifrån. Anförandena skickas ut iförväg till pressen, i varje fall i regel. har vår regering försummat att lägga fram den planför rikets finanser och för samhällsekonomin som förutsetts i grundlagen. Densjälvklara grundvalen för den här debatten, dvs. regeringens förslag ochregeringens grundsyn på ekonomin, har man inte haft kurage nog att lägga framtidigare eller att redovisa. och talmannen har träffats enöverenskommelse om att debatten skulle inledas av , mig själv, herrHelén och , och sedan skulle synpunkterna som vanligt bemötas avstatsministern. blev vi till kl. 9 kallade till statsministernför att av honom få en redovisning av det ekonomiska paket söm regeringen nu påremissdebattdagens morgon bestämt sig för att lägga fram, en remissdebatt somstatsministern nu har inlett. Det här paketet kommer, såvitt jag förstår, att omöjliggöraen vedertagen behandling i finansutskottet har redan påvisatdet. Det kommer att göra det svårt, kanske omöjligt, att ha den förutsattafinansdebatten . Det här är ett sabotage motriksdagsarbetet. Att man handlar på det här sättet tycker jag, utan att användaöverord, visar en brist på renhårighet, och jag beklagar det. Det drabbarytterst själv och det parti som han representerar och den regeringsom han är den främste företrädaren för. Men det drabbar också riksdagoch demokrati. Man bär sig inte åt på det här sättet. Den riksdag som inleds präglas avosäkerhet, oklarhet och oro. De senaste månadernas oljekris har ändrat mycket ivår tidigare föreställningsvärld. Många människor har blivit oroliga förvälfärdssamhällets framtida utveckling. Oron har skärpts av regeringenstafatta uppträdande. Det sätt på vilket reglerings- och ransoneringssystemetförverkligats har förstärkt det allmänna intrycket av brist på förutseende ochav handfallenhet. Den allmänna känslan av osäkerhet harförstärkts av det egendomliga politiska läget efter valet och av de förvirrademanövrer fram och tillbaka som kännetecknat höstens och årsskiftets politiskadebatt. Den nya tillbakagång som socialdemokraterna fickinregistrera vid höstens val måste av alla uppfattas som ett klart underbetygfrån den svenska folkmajoritetens sida av den politik socialdemokraterna förtunder . Socialdemokraterna satte sig över folkviljan i valet.Genom förbiseende i vår författning och en allt annat dominerande vilja attklamra sig fast vid makten är alltjämt landets statsminister. Medstöd av kompromisser, kommunisternas röster och i sista hand hjälphoppas han kunna förbli det även framöver. Det nuvarande pariamentariska lotteriregerandet är urdemokratisk synvinkel ovärdigt, omöjligt och onödigt. Det är ovärdigt, därföratt ett "riksdagslotteri" av det här slaget är ägnat att rubba devanliga människornas förtroende för pohtikerna och för det sätt på vilket riksdagenförvaltar uppdraget att styra vårt land. Det är omöjligt, därför att ingenregering med så osäkra förutsättningar kan styra ett land med kraft ochmålmedvetenhet. Det är onödigt, därför att vår författning utgår ifrån attväljarna just i ett sådant här läge skall ges möjlighet att på nytt taställning till vilken politik och vilken regering de vill ge sitt förtroende. Vi hörde vår statsminister förklara att"folk inte vill ha nyval". Det är möjligt att har rätt.Det beror på vad han menar med "folk". Att hans egna närmasteanhängare inte vill ha ett nyval, som kan ytterligare bekräftasocialdemokraternas tillbakagång, är säkerligen riktigt. Många även utanför densocialdemokratiska kretsen kanske inte heller blir stimulerade vid tanken på envalrörelse i ett skede så präglat av osäkerhet, höjda priser och kallalägenheter. Men ett nyval kan självfallet inte komma omedelbart.Praktiskt genomförbart blir det sannolikt först efter denna riksdagsvårsession. Då kommer behovet av ett nytt mandat från väljarnas sida medsäkerhet att framstå som ännu starkare än . Lotteripariamentarismen ochkompromisspolitiken kommer att leda till allt bestämdare krav på en öppen och"ärlig" politik, grundad på klara alternativ och en fastviljeinriktning. eget fotfolk kommer att kräva nyval. Det måste juupplevas som rätt förödande för det socialdemokratiska parti, som i mer än 40år burit regeringsansvaret, att befinna sig i en ur det praktiska arbetetssynvinkel så förnedrande beslutssituation som den partiet nu har. Även ettstarkare parti än det socialdemokratiska skulle riskera att frätassönder inifrån i ett sådant läge. Vi moderater har under en lång rad av årförsökt uppmuntra och få till stånd en diskussion om vårt statsskick och vårdemokratis grunder. Men vi lyckades inte på det sätt vi ville. - femminuter i tolv, efter ett tjugoårigt grundlagsarbete - kan vi glädja oss ät endebatt, som vittnar om ett djupgående engagemang från breda samhällsgrupperssida om folkstyrets villkor. Vi kan djupt beklaga att debatten inte kommit förut. Vihade behövt detta intensiva engagemang på ett tidigare stadium. Vi hade behövtdet, inte minst för att från moderat håll kunna ge eftertryck åt våra krav påatt monarken skulle få en mera självklar roll i svenskt samhällsliv än vadsocialdemokraterna och andra partier var beredda att godta. Och även då detgällde att i själva grundlagen förankra de medborgerliga fri- och rättighetersom formellt accepterat genom sin anslutning tillEuroparådskonventionen hade vi behövt upp av en allmän medborgaropinion. När debatten nu kommit, ehuru sent, hälsar vi den medrillfredsställel-se. Den utgör en kraftfull manifestation för de strävanden somlegat till grund för moderata samlingspartiets demokratisyn under detgrundlagsarbete som närmar sig ännu ett av sina etappmål. Men stämningsläget i den här opinionen ärsvåröverskådligt. Spridningen inom opinionsfältet är stor. Enskilda personeroch grupper med rakt motsatta uppfattningar har ingått en allians, som på vissahåll betecknats som "ohelig". Extrema republikaner har förenats medmonarkister, kommunister med övertygade icke-socialister, diktaturan- Alla dessa säger nej till den nya grundlagen. Men de gör detmed helt olika motiv. Repubhkanerna säger nej därför att de vill ha repubUk ochdärför att den nya grundlagen uttryckligen bygger på monarki. Monarkisternasäger nej därför att de tror att den nya grundlagen innebär ett steg motrepublik. Kraven har alltså lika mycket gemensamt som eld och vatten. Vad dagens debatt emellertid har visat är hur starktförankrad i vårt folk den svenska monarkin är. Den har också bekräftat att vårtlands medborgare inte vill göra rent hus med våra gamla historiska traditioner.Man vill bevara det mesta möjliga av de högtidliga former som knyter an tilldet förflutna i det här gamla riket. Det är inte nödvändigt, menar man, atttill varje pris förändra det bestående. Vi kan inte acceptera den bristandeförståelse för symbolvärdens och kulturtraditioners betydelse som präglarsocialdemokraternas politik och inte minst deras syn på vår författning. Ingen lär sväva i okunnighet om att vi moderater underförarbetet till den nya grundlagen strävade efter att kringgärda denkonstitutionella monarkin med sådana former att monarkens ställning somstatschef och samlande symbol för hela svenska folket klart ströks under. Vigjorde vad vi kunde för att nå det resultatet. tycker vioss ha kommit betydligt längre än vad många av oss trodde vara möjligt . Vi har lyckats bättre säkra monarkens ställning i vårt statsskickän vad fallet skulle ha varit om vi ställt oss utanför, om vi demonstrativthade vänt ryggen till och redovisat vår mening men därefter sagt nej till dethela. Då hade grundlagen och monarkens ställning avgjorts av partier med enklart republikansk uppfattning eller med betydligt mindre bestämd syn på monarkinsbetydelse för gemenskapen i nationen. Men självfallet har vi inte nått alltvad vi har strävat efter, och detta utgör motiv för oss att motionera omförändringar i den nya grundlagen. När grundlagsförslaget behandlades i i juniförra året, förelåg inte mindre än ett fyrtiotal reservationer och särskildayttranden. Vi kommer tillbaka med dessa krav. Vi begär alltså att den nyagrundlagen skall förbättras, och vi räknar med att vi skall få stödför våra strävanden av dagens starka opinion. Vi förväntar det stödet för vårayrkanden rörande högtidliga öppnande en fråga som emellertid ihuvudsak inte regleras i grundlagen utan skall avgöras i annan ordning. Vi haren annan uppfattning då det gäller kvinnlig tronföljd. Det är inte bara enfråga om jämställdhet mellan man och kvinna, även om socialdemokraterna härsvikit en av sina klart uttalade principer. Det gäller också att garanteramonarkins bestånd. Vi kommer vidare att fullfölja vårt tidigare krav om attmarkera konungens ställning som opartisk symbol genom kravet att han och inteden politiske regeringschefen skall underteckna viktiga lagar och utnämningar.Vi kommer att kräva beslutande folkomröstning, då en minoritet i riksdagenbegär att sådan skall anordnas i samband med grundlagsändringar. Vi kräverockså en fungerande riksdag med minskat ledamotsantal och möjlighet tilloffentliga utskottsförhör. Jag har, herr talman, redan strukit under hur viktigt det är att 2 protokoll 1974. medborgarnai en demokrati engagerar sig i samhällsfrågorna. Den debatt som pågår omgrundlagsfrågan måste ur den synvinkeln betraktas som något positivt. Men detär ett faktum att inom breda medborgargrupper råder stor osäkerhet om denverkhga innebörden av åtskilliga av det nya författningsförslagets regler. Ochden osäkerheten leder fram till två slutsatser. Den första är att alla partier i har ettgemensamt intresse att genom bred information ge våra väljare en sakligredovisning av det nya grundlagsförslagets syften och innehåll. Det är därför jaghar interpellerat statsministern och frågat om regeringen är beredd attomedelbart ta initiativ till en objektiv, vittomfattande och allsidiginformation kring den nya grundlagen. Jag har ännu inte fått svar på denfrågan. Den andra slutsatsen, herr talman, är att intebör ta ställning till grundlagsförslaget i sådan hast, att den opinion det härär fråga om får det intrycket att vi till varje pris vill pressa fram ettavgörande innan människorna hunnit få de upplysningar de behöver och begär. Den reaktion mot den nya grundlagen som växt fram har också, herr talman, sin rot i den känsla av främlingskapinför myndigheter, kollektiv och även oss politiker som allt fler människor isamhället kommit att uppleva . Alltför många talar i detsammanhanget om "mygel". Alltför många talar om politiska uppgörelseröver medborgarnas huvuden. Alltför många hävdar att politikerna struntar i vadden enskilde tycker och tänker och att pohtikerna bakom slutna dörrar"kohandlar" utan hänsyn till de enskilda människornas, de enskildaväljarnas önskemål. Det avspeglar sig i alla de brev jag har fått motta. Kritiken är inte ny. Jag har förut här i kammaren viddebatter med statsministern tagit upp frågan om deenskilda människornas känsla av främhngskap i dagens samhälle. Mina synpunkterhar i regel avvisats av statsministern med den vanliga frasen: "GöstaBohman svartmålar." Jag har svarat att sådana försök att vifta bortkritiken bara gör saken värre. Det är inte mig klipper till föratt tala svenska när han använder dessa ord. Det är i själva verket en stordel av svenska folket som slår i ansiktet, när han tillbakavisar dentolkning jag försöker ge av enskilda människors reaktioner. Vi lever i ett öppet samhälle, som saknar motsvarighet idet förflutna. Vi vill alla att dagens medborgare skall vara samhällstillvända.Begreppet samhällskritik har blivit ett fint begrepp hos oss. Hela vårutbildning är inriktad på att ifrågasätta auktoriteter. Men när vi nu gemensamthar skapat detta den öppna debattens samhälle måste vi också dra konsekvensernaav det och vara lyhörda för människornas röster. Detta förutsätter en betydligtbättre redovisning av och information om de beslut som vi fattar här iriksdagen och i kommunala församlingar. Det är vår skyldighet att gå ut ochförklara vad som sker, att göra det på ett tidigt stadium och att se till attförhandlingar sker med öppet redovisade motiv, där folkets och intepolitikernas bästa är avgörande för ställningstagandena. Tendensernaatt ifrågasätta politiker och politikers syften utgör också ettresultat, en konsekvens av socialdemokraternas "det starka samhälletspolitik". "Det starka samhället" är som begrepp tilltalande. Förmånga för det tanken till en stor och öppen famn i vilken ensamma, vilsna ochsökande människor finner en trygg hemvist. Men det här starka samhället harockså andra sidor. Det kräver fler samhällsorgan. Det kräver fler myndighetersom skall styra och ställa för oss vanliga människor. Det kräver alltså enväxande byråkrati. Det kräver en allt risigare snårskog av regler,instruktioner och författningar. Och det kräver mer och mer pengar, pengar somi sista hand måste betalas av enskilda medborgares insatser. Det är betecknande att t. o. m. många socialdemokrater erkänner att deras valnederlag kanske till stor del kan förklaras av attsocialdemokraterna kommit att "identifieras med överhetssamhället".Just detta är "något av en arbetarrörelsens förbannelse", skrev enledarskribent i Fackföreningsrörelsen . Men det sambandetkan socialdemokraterna aldrig någonsin avsvära sig. Det "starkasamhälle" som socialdemokratin konsekvent strävar efter har alltmer tagitsig sådana former, att det t. o. m. av sina upphovsmän döpts om till"överhetssamhälle" och blivit någonting som man förlorar ochinte vinner val på.