prot · FX0988 · 1974-12-31 00:00:00 — Museiverksamheten riktar sig i betydande omfattning också stor västsvensk publik med hemvist utanför kommunen och tiU viss del äventUl en rikssvensk publik. Den vetenskapliga betydelse som dessa museer har ärinte heller att förglömma. Frågan om museiverksamheten i har ju varit på taltidigare i rikssammanhang, och menar vi motionärer att rätta ögonblicket ärinne att äntligen göra slag i saken. Landet är inte bara , inte hellernär det gäller institutionella kulturyttringar. Reservationen stöds av , ochvänsterpartiet kommunisterna som det förefaUer i deras helhet och det äratt notera med tUlfredsställelse. Frånvaron av socialdemokratiska och moderatanamn bland reservanterna betyder emellertid inte, såvitt jag förstår, attsympatier för den här reservationen saknas i dessa partier. Sådana sympatierfinns, efter vad jag har förstått, inte bara hos kammarledamöter från Göteborgoch . Det finns faktiskt hos alla dem som ser saken inte som en bypoUtisk angelägenhet som man ibland litet föraktfuUt säger - utan som enganska principiell fråga: Skall riksintresse- Den statliga kulturpolitiken, m. m. 7 protokoll 19 74. Den statliga kulturpolitiken, m. m. na varaknutna uteslutande till och dess kulturinstitutioner, eller skall debeakta också andra städers rättmätiga krav och önskningar? gäller detalltså , kanske det kan gäUa någon annan större kommun. Reservationen 27 vid kulturutskottets betänkande nr 15 har stöd också från åtskilliga moderater, och jag yrkar bifall tUl dennareservation. I dettaanförande instämde (). Två av de bärande och mycket fina delmålenför den statliga kulturpolitUten, utformad i propositionen 28, är att kommersialismensnegativa verkningar inom kulturområdet skall motverkas och att särskild hänsynskall tas tUl eftersatta gruppers behov. Det är naturligt att i det här sammanhanget specielltuppmärksamma barnens behov. För barnen är egen skapande verksamhet ett medelatt utveckla sin persorUighet och sin känsla för social gemenskap. Och vi vetatt barn som tidigt får goda läsvanor, teater- och musikvanor ofta grundläggerett intresse som varar hela livet. Barnen är, om inte samhället aktivt motverkar detta, enspeciellt skyddslös grupp som lättast faller för den reklam kring det kommersiellakulturutbudet som vi tyvärr har. Det är viktigt att aUa barn, och inte bara defrån speciellt gynnade grupper, på ett så tidigt stadium som möjligt fåruppleva annat än maskintiUverkad, stereotyp litteratur, dåliga seriemagasinoch filmer med brutala våldsinslag och falsk sentimentalitet. Frånsocialdemokratiskt håU har också påtalats den roll Pressbyrån spelar somdistributör av undermåliga tryckalster. Departementschefen räknar med att ägnarbarnkulturfrågorna stor uppmärksamhet. I motionen 220 har ett allmänt resonemangdär hon ger många värdefulla synpunkter på barnens utsatthet för det kommersiellakulturutbudet, synpunkter som nära ansluter till departementschefens ochutskottets ställningstagande. Men när hon i sin första att-sats begär enutredning som skall utmynna i att en särskild avdelning för barnkultur inrättasinom det statliga , då är vi inte överens med henne längre. Under styrelsen i skall finnas tre nämnder -en för teater, musik och dans, en för konst, museer och utställningar samt en för Ufteratur och bibliotek. Vi ser som självklart att det inom dessa nämnder skall arbetas med ett så viktigt område som barnkultur. I betänkandet sägs ordagrant; "Utskottet vUl kraftigt understryka att barnkulturfrå gorna måste ägnas stor uppmärksamhet ." Barnkulturen bör inte för sin egen skull isoleras i ensärskUd nämnd. känns också gränsdragningen mellan vuxenkultur ochbarnkultur litet konstlad. Barn, åtminstone vissa barn, kan tillgodogöra sigoch ha utbyte av sådana ämnen som tidigare betraktats som något uteslutande förvuxna. Risk för dubbelarbete kan uppkomma om en särskUd nämnd förbarnkultur inrättas, då övriga nämnder skaU syssla med frågan. rådetsstyrelse skaU ha befogenhet att vid behov tillsätta särskUda arbetsgrupper förberednings- och utredningsuppgifter, och där kan alltså barnkultur i specieUafaU behandlas. Utskottetavstyrker mot denna bakgrund motionen 220, yrkande 1. Vidare begär att barnkulturen skaU reglerasi statens avtal med . En parlamentarisk utredning skall arbetamed att precisera vad som skall stå i det nya avtal som skaU gälla för SverigesRadio från . Utskottet förutsätter att begärankommer att övervägas av denna utredning och avstyrker därför hennes yrkande nr2 i motionen. Jag yrkar alltså bifall till utskottetshemstäUan på denna punkt. i skriver i sin motion 1721 om vissagrupper i samhäUet som är specieUt utsatta för kulturkommersialismensverkningar och nämner i detta sammanhang barn och invandrare. Det är ingen nyoch egen upptäckt han gör genom att på det sättet ta tiU orda. En av de bärandeidéerna i kulturpropositionen är just att motarbeta kulturkommersialismen, låtvara att vi inte använder oss av kommunistklyschor om att bryta storfinansenskulturmonopol o. d. Man undrar i sitt stilla sinne vad kommunisterna vill sättai stället ett statligt kulturmonopol som skulle leda tiU censur ochförkvävande av det fria ordet kanske? En annan bärande idé i propositionen är att speciellhänsyn skaU tas tUl eftersatta gruppers behov. påstår att ingaförslag tUl åtgärder vidtagits för gruppen barn och föreslår att ettopreciserat men, som han säger, betydande belopp skall utgå tiU barnkultur ochge stöd tiU förskole- och ungdomsgårdsverksamhet. Med detta skulle man alltså enligt vpk ha gjort vad sombör göras för att främja barnkulturen och all rättvisa bli tUlgodosedd. HerrWerner kallar detta att ingenting gjorts för barnkulturen en allvarligförsummelse och säger med en retorisk fint att denna försummelse bara lättmaskeras av att det skall falla på att utforska framtida åtgärder.Vad menas med utforska i det här sammanhanget för resten? skall ha utredande, rådgivande ochstatsbidragsprövande uppgifter, om man skall hålla sig till sanningen.Kulturrådet, som än så länge inte ens startat sin verksamhet, dömer ut i förväg. Det är också ett sätt att argumentera på som inte ärdirekt tilltalande. Med utgångspunkt i motion skriver reservation nr 9 till kulturutskottets betänkande, där det bl. a. står;"Barn och ungdomar är i hög grad utsatta för kulturkommersiaUsmensverkningar, vilket också har uppmärksammats i propositionen men tyvärr intelett till några förslag till åtgärder. Inte minst erfordras det härvidlagekonomiska insatser." Vidare yrkar i punkten 4 bifall tUlmotionen 1721. Ett enigt utskott så när som på - håller inte medom att ingenting har gjorts för barnkulturen. Det framhåUer tvärtomatt viktiga insatser redan görs och att det på många områden finns en grund attbygga vidare på. Vi pekar bl. a. pä att litteratur- och filmutredningenföreslår ökat stöd för barnkultur. Som utbildningsministern framhålUt skallockså anslagen tiU barnfilmskom- Den statliga kulturpolitiken, m. m. Den statliga kulturpolitiken, m. m. mitten ochbarnboksinstitutet höjas. Vidare har förskolan, som blir tillgängligför alla sexåringar, som en av sina uppgifter att fr"ämja barnkultur avgod kvalitet. LUcaså har bidragen tUl de fria grupperna räknats upp från 1,7tiU . Det ökade statliga bidraget till centrumbildningarnakommer givetvis barnen tUl godo. Glädjande nog har nämnda grupper alltid visat stortintresse av att tillgodose bamens kulturbehov. Utskottet tar det också som heltsjälvklart att besinnar sitt ansvar för att barnkulturentillgodoses. Utskottet slutar med att säga att vi har goda skäl att räkna medatt bam- och ungdomskulturfrågan fortlöpande kommer att ägnas intensivuppmärksamhet av vederbörande myndigheter och organisationer. Intensivuppmärksamhet, alltså. AUt detta kommer att kosta pengar och det är meningenatt det skall kosta också. Att i det här läget yrka på ytterligare pengar medett opreciserat belopp till opreciserade aktiviteter är att vara ute i ogjortväder, minst sagt. Jag viU ge vpk ett råd; Vänta i stället och se vad somkommer att hända, och vilka summor som genom en mängd olika aktiviteterverkligen kommer barnkulturen tiU godo. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan,vilket innebär avslag på reservation nr 9, (vpk) kort genmäle: Först viU jag på det bestämdaste tillbakavisafru påstående att vi kommunister på något sätt viU förkväva det friaordet och införa censur. Det vore ju detsamma som att vrida klockan tillbaka.Vi har vid många tillfällen visat att det verkligen är lögn och förtal när manbeskyller oss för detta. Vad sedan angår barnkulturen och angrepp påmin reservation tycker jag att vad sade var överord som jag inteförstår. Jag delar ju utskottets uppfattning att det skall ägnas uppmärksamhetåt dessa frågor. Men vad jag vUl är, att det skall ställas pengar tillförfogande. Det är ju tyvärr så i vårt samhälle att utan pengar kommer man intesärskilt långt. Sedan gav oss rådet att vänta och se. Ja, detär inte svårt att ge oss det rådet. Vad skall vi annars göra? Vi har ingen egenmajoritet här i och kan därför inte anslå några pengar om inteockså andra ledamöter går med oss, viUcet de väl inte lär göra i detta fallet.Det är ekonomiska resurser som behövs för att på ett bättre och riktigare sättkunna möta den kommersialism som barnen är utsatta för, och de pengarna fårinte dröja för . Jag tycker det är bättre att vara ute än attkomma . Slutligen har vi inte angivit något opreciserat belopp,utan vi har överlåtit till den socialdemokratiska regeringen att framläggaförslag om anslag tiU barnkulturen. Jag vidhåller mitt yrkande om bifall till reservationen 9. Fm (): Det har avgivits många löften om att sättabarnen i förgrunden när det gäUer att planera kulturfrågorna, och det är vi som harrnotionerat i denna fråga mycket glada för. väckte vi en motion nr 220 för att stimulera tUI en bättredebatt kring barns rätt tUI en mer allsidig kulturupplevelse i vårt samhälle.Vi anser att barnens situation är så allvarlig och utsatt att man bör ge barnenförtur vid planeringen av kulturutbudet i samhäUet. Barnen är så utsatta förden kommersiella verksamhet som bedrivs att de knappast kan freda sig mot allautbud. Det är alltför många personer som skaU tjäna pengar på att barnen känneren längtan efter att ha något läsbart i sina händer eller efter att upplevaaktivitet på sin fritid. Jag tänker då i första hand på alla de dåligaserietidningar och serieböcker som finns överallt i kiosker, i varuhus och ilivsmedelsbutiker och vUkas skriftspråk ofta är så utarmat att det knappastkan inspirera barnen att söka sig tiU bättre litteratur. LUca ofta ärinnehållet i dessa tidningar våldshändelser, där den råa styrkan och vapnen gårmot seger och den , tystlåtna människan blir tUl en dummerjöns som lidernederlag. Men de mest spännande händelserna kommer alltid i nästa nummer, ochdet gör att barnen måste köpa också det. Eller också har man fiffigt nogsamlarmärken i tidningarna, vilket gör att barnen måste köpa även följandenummer för att få en liten belöning. Uppgifterna om dessa tidningars försäljningssummor hargjort åtminstone mig en smula fundersam. Föräldrar och barn och vårt landtecknar prenumerationer på dessa tidningar för mellan 5 och 10 miljoner kronorper år. Och detta kanske bUr barnens enda läsning, utöver det skolmaterial somvissa barn och ungdomar har. Vi köper i vårt land serietidningarför sammanlagt . Man måste beklaga att vi har så få tillfällen att visa uppalternativ till dessa tidningar. När biblioteken ute i våra bygder annonserarut sina nyförvärv av bättre litteratur eller ställer ut nyinköpta böcker i sinafönster drunknar deras små försök att sprida bättre litteratur i denöverdimensionerade reklamen för det kommersiella utbudet. Det har föreslagits att vi i större utsträckning skulleförsöka stimulera produktionen av bra barn- och ungdomsböcker i samhället. Somdet är nu är detta ofta en ekonomisk fråga för barn- ochungdomsboksför-fattarna. De kanske först och främst får lov att produceraböcker som går att sälja. På våra bokförsäljningsställen kan vi se att detförst och främst är s. k. säsongsaker som tas upp i barn- och ungdomsböckerna.För närvarande finns det en uppsjö av hästböcker, därför att hästintresset ärstort bland våra ungdomar. Vi har haft liknande säsongsproduktioner medrymdmänniskor eller indianer som genomgående ämnen; det har då under en litentid varit populärt bland ungdomarna att läsa om dessa saker. Vi säger också i vår motion att barn är en utsatt gruppnär det gäUer TV-tittande. Enligt undersökningar sitter barn framförTV-apparaten . Jag vet inte om det finns någon uppgift somvederlägger att de grupper som saknar gemenskap i ännu större utsträckning änandra människor söker sig till TV. Detta säger jag bl. a. med utgångspunkt i deuppgifter som framkommit om att våra invandrarbarn i ännu högre grad än andrabarn sitter framför TV-apparaten . Vi har sagt att TV har ett stortansvar härvidlag. Den statliga kulturpolitiken, m. m. Den statliga kulturpolitiken, m. m. I vår motion har vi också pekat på grupper som ofta blirsvältfödda exempelvis handikappade och invandrarbarn därför att vi inteproducerar särskilt bra material, som de kan tillgodogöra sig. Jag tänker påsynsvaga, hörselskadade, utvecklingshämmade och barn från andra länder, sominte riktigt förstår vårt språk, utan skulle behöva ha andra uttrycksmedel. Men kultur är också relationer människor emellan, och oftahalkar vi förbi barnens krav på att få del av de vuxnas värld. Jag är intesärskUt konservativ, men jag har inte kunnat undgå att se att barn har ettverkligt stort behov att få nära kontakter med äldre personer, höra dem berättaom tider som gått, om då barnen själva inte fanns till eller förmedlaintryck från aktuella arbetsplatser. Det är en stor kulturfara om personer frånolUca åldrar inte förstår varandras språk. Därför skulle barn, när de vistas påvåra barnstugor, ha rätt tiU naturliga dagliga kontakter med äldre människoroch personer av båda könen. Ofta läggs grunden till intresse förkulturaktiviteter under barn- och ungdomsåren. Låt oss alltså inte förledas att tro att den kommersiellavärlden löser våra problem genom att erbjuda undermåliga filmer, dåUglitteratur, korvkiosker eller några avskalade träd som enda aktivitet ifrån ossvuxna. Barn har rätt att ställa samma krav på kvalitet i vårt kulturplanerandesom vi vuxna har. Som motionärer är vi glada över att de synpunkter som vihar framfört i vår enkla motion har kommit upp till debatt. Både avpropositionen och utskottets betänkande framgår att de synpunkter som vi harframfört skaU bli beaktade och att resurser skall sättas in som kanmedverka tUl att åstadkomma ett bättre och djupare intresse för barnens kulturi fortsättningen. Jag har inget annatyrkande än om bifaU till utskottets hemställan med undantag för de punkter därherr i m. fl. till betänkandet fogade reservationer, som jagyrkar bifall till. I detta anförande, under vilket herr talmannen övertogledningen av kammarens förhandlingar, instämde () och (). Jag tror knappast det är någon överdrift attpåstå att betänkande, som kom , väckte stor ochberättigad förväntan hos kulturlivets många företrädare i det här landet. Inteminst utlöste rådets tankar, meningar och förslag en bred och engagerad debatt inomfolkrörelserna. Detta är ett helt naturligt och, som jag ser det, riktigtförhåUande mot bakgrund av att våra folkrörelseorganisationer av olika slag bildningsorganisationer, fackliga och kooperativa organisationer,, de frireligiösa, de politiska organisationerna m.fl. -alltid utvecklat en omfattande kulturell aktivitet. Ja, jag skulle vilja påståatt de varit bärare av en betydelsefuU folkligt anknuten och förankradkulturdebatt. har utbildningsministern framlagt sin kulturproposition,som vederbörligen utskottsbehandlats och föranlett betänkanden från kultur-ochutbildningsutskotten. Det är väl riktigt att säga att propositionen inte fick någotovationsartat mottagande. Jag tror att det först och främst berodde på de högtStäUda förväntningarna. För visst finner man om man granskar propositionen attden innehåller många och viktiga förslag. Jag skaU inte försöka ge mig in påatt beröra mer än ett Utet avsnitt, ehuru det väl kunde vara frestande attfrämst uttrycka sin tillfredsställelse över det mesta men också anmäla bestämdaförhoppningar om en kraftfuU fortsatt utbyggnad av de statliga ekonomiskainsatsema enligt den aviserade treårsplanen. Inte minst viktigt ter sig detbeslut om formerna för de statliga insatserna för kulturarbetarna som måstekomma . Men, herr talman, jag tänker litet närmare beröra frågorsom sammanhänger med motionen 1694, som väckts av ett antal socialdemokratiskaledamöter i kammaren. Motionen pekar i väl underbyggda formuleringar påfolkrörelsernas och organisationernas viktiga uppgifter i framtidens svenskakulturliv. Man framhåller sin tUlfredsställelse över att propositionen så klartmyndighetsförklarat folkrörelserna och organisationerna på det kulturpolitiskafältet. Men man gör också det logiska och angelägna påpekandet attanslagsgivningen måste svara mot den viktiga roll som folkrörelserna avseskomma att. spela i den framtida kulturpolitiken. Glädjande nog har ett enigtutskott - såsom framgår av sista stycket på avsnittet 2.4, s. 21 i betänkandet- föreslagit att tUlkännage för Kungl. Maj:t sin önskan om enprioritering av det folkrörelseburna kulturarbetet i den framtidaanslagsgivningen. Härmed har ett väsentligt yrkande i motionen tUlgodosetts.Jag tycker det finns skäl att, med erfarenhet från utskottsbehandlingen, pekapå det något anmärkningsvärda uti att representanter varobenägna att i utskottet biträda den här tanken. Man gjorde det visserligen,och det hälsar jag med tillfredsställelse, men det skedde inte med den därspontana anslutningen som man tycker hade varit naturlig från en i hög gradfolkrörelseburen organisation. Däremot har utskottet av ganska naturliga skälinte ansett sig kunna biträda motionsyrkandet om en automatisk anpassning avanslagen tiU kostnadsutvecklingen. Mitt starka betonande av folkrörelsernas roll hindraremellertid inte att jag kraftigt vill betona de mindre ensemblernas och de friagruppernas viktiga uppgifter och deras behov av och rätt till utbyggt stöd försin verksamhet. Jag vill i anslutning till mitt resonemang omfolkrörelsernas och organisationernas viktiga roU göra en liten kommentar ianledning av förslaget om införande av ett nytt bidrag, kallat anslag tillKulturprogram inom föreningslivet. Förslaget, som återfinns i avsnittet 25.6 ipropositionen, innebär att det nuvarande statsbidraget till föreläsningar -ett gammalt och för folkbUdare välkänt bidrag - skaU avlösas av ett statsbidragtill kulturarrangemang utanför institutionerna. Bidraget föreslås uteslutandeutgå till föreningslivet, och det avses gälla föreläsningar, sång-, musik- ochdansprogram, dramatisk framställning, film och utställningar. I motion 1706 föreslås i yrkandet 3 att dethär bidraget också skall kunna utgå till kommuner för arrangemang på platserdär föreningslivet är svagt. Det låter sig ju sägas, och det kan vid första Den statliga kulturpoUtiken, nt m. Den statliga kulturpoUtiken, m. m. påseendetsynas vara en naturlig propå. Men om man tänker litet närmare på förslaget ärdet egentligen ganska märkligt och har en - jag skuUe vUja uttrycka det såstarkt - obehaglig släktskap med den femtiotalsfilosofi som fanns i en rad avvåra kommuner och som ledde fram tUl ett omfattande kommunaltungdomsgårdsengagemang tiU stort förfång för föreningslivet. Jag är en varm vänav samhälleliga insatser på många områden, men jag vUl bestämt vama för attvälja den vägen i det här sammanhanget. Att följa motionskravskulle, som jag ser det, vara att göra allvarligt avkall på den viktigamyndighetsförklaringen av folkrörelser och organisationer. Det är märkligt attcentern, som talar sig varm för folkrörelser, så lätt faller ifrån sin tro påorganisationernas möjligheter att göra en insats på detta område. skall i ärlighetens namn sägas att efter lämpligpåverkan i utskottet från vårt håU har centerrepresentanterna frångåttmotionsyrkandet. I ett särskilt yttrande, som återfinns på s. 85 i betänkandet,har de tvärtom och helt riktigt utifrån mina utgångspunkter - valt attframhålla en problemlösning genom att satsa särskilt generöst på justföreningsUvet för att tillgodose behovet av programverksamhet i områden därföreningslivet är svagt. Man förutsätter då en viss ambulerande verksamhet. Detmåste vara den riktiga vägen, om man verkligen tror på och känner förföreningslivets möjligheter och värden i skUda avseenden. 1 en annan fråga har också märkligt nog gått ifrånen i vanliga fall driven agitationstes - det har berörts tidigare i kammaren,men jag vill återkomma tUl det nämligen talet om decentralisering. I sällskapmed övriga borgerliga representanter i utskottet föreslår de en höjning avanslaget till . Nog kunde man väl ha hittat en något merdecentraliserad institution! I synnerhet gör man den reflexionen när utskottetsvärderade ordförande, i Lane-Herrestad, frågar jag förmodar attfrågan var riktad till utbildningsministern varför målpunkten omdecentralisering har hamnat först på fjärde plats. Då är det litet märkligt attcentem viU satsa på framför allt institutionsverksamhet, som rimligen måste gåut över just den verksamhet som i varje fall med läpparna bekänner sigtill, nämligen den ideellt och frivilligt burna kulturverksamheten. Ja, herr talman, mycket mer skulle kunna sägas om dettastora och viktiga betänkande, men jag inskränker mig till det sagda. Jag viUbara till slut uttala förhoppningen att det nya , som föreslåsinrättas , skall kunna bedriva en progressiv ochaktiv statlig kulturpolitik med den färdriktning som finns angiven i de åttamålpunkterna. Jag ber att få yrka bifall tUl vad utskottet hemställt medundantag för avsnittet 4.2, Bidrag tUl Operan och Dramatiska teatern, där jagyrkar bifall till reservationerna 12, 14 a och c och 15. HerrMATTSSON i Lane-Herrestad (c) kort genmäle: När det gäller bidraget till folkrörelserna hade vi en bestämd känsla av att utbildningsministern verkligen hade tagit ett krafttagoch att vi därför kunde känna oss tillfredsstäUda med vad som Men sedan kom förslaget att vi också skulle skriva attfolkrörelserna bör ha goda möjligheter att påverka kulturpolitiken ,och vi kom överens om att göra det. TUl skulle jag vUja säga att vi i utskottet börarbeta på det sättet att när det läggs fram förslag från oUka håU skall visedan försöka komma fram till det bästa möjliga. Inte skall man väl benhårthåUa på ett förslag om det kommer fram någonting bättre. Jag tycker inte attdet är något märkligt i det. har också sagt att han och övrigasocialdemokratiska utskottsledamöter inte tiU alla delar har kunnat följa uppen socialdemokratisk motion. Det kan vara naturiigt att det blir på det sättet. Jag kan naturligtvis än en gång ta upp frågan om anslagettill . Det är bl. a. för att skall kunna komma ut utanförStockholm med sina program som vi har yrkat på ett högre anslag. För attDramaten skaU kunna komma ut i landet med sina program, bl. a. genomRiksteatern, måste ha dessa pengar, och det är därför vi harföreslagit denna ökning. Den statliga kulturpolitiken, m. m. () kort genmäle: Jag har fullförståelse för de visdomsord som i Lane-Hertestad var vänlig attrikta till mig. Jag är också medveten om att ett utskottsarbete, Uksom allannan demokratisk verksamhet där människor strävar efter att nå lösningar,måste vara ett givande och tagande. Jag är självfallet glad åt att herrMattsson i Lane-Herrestad och hans partivänner i utskottet fann anledning attlägga våra synpunkter till grund för sitt särskUda yttrande. En sådanutveckling skulle svenskt kulturliv och svensk kulturpolitik i fortsättningenmå väl av. Den utvecklingen kommer jag att verka för, och jag hoppas att herrMattsson kommer att visa samma följsamhet i fortsättningen. HerrMATTSSON i Lane-Herrestad (c) kort genmäle; Herr talman! Om vi nu skall talaom följsamhet, , så skaU det väl inte bara vara i ena riktningen. i (fp):