prot · FX0914 · 1974-12-31 00:00:00 — Men denna utveckling har drabbat inte barasocialdemokraterna utan även oss politiker generellt sett. Det tror jag viskall vara medvetna om, och vi kan inte blunda för dessa tendenser. Det är vårskyldighet att söka undanröja den förtroendekris som det här ytterst är frågaom, ty den oro som kritikerna ger uttryck åt är en realitet. Vi kan inte viftabort den. Vi måste alltså ge bättre information. Vi måste decentralisera ansvaroch beslut. Och vi måste se till att vi inte gör kollektivet starkt på denenskildes bekostnad. Den gemenskap jag understryker det, eftersom jag alltförofta missförstås - den samhällsgemenskap vi alla eftersträvar måste byggas upppå oberoende, självständiga och upplysta medborgare. Jag har vid olika tillfällen, herr talman, under höstenslopp försökt återge den verklighet som jag tror - veta kan man inte utgörförklaringen till socialdemokraternas andra stora valnederlag i följd. Jag harbeskrivit den oro som man möter hos dagens människor i dettavälfärdssamhälle. Jag har skildrat deras reaktion mot den kollektivism iövermodets tecken som den socialdemokratiska politiken fört med sig, framförallt . Det har växt fram en ny individualism somhgakallar det egoism, men det är två helt olika begrepp som är ett uttryck förden enskilde arbetstagarens och familjeförsörjarens krav på att få förfoga överresultatet av sitt arbete, att själv få ta ansvar för sina handlingar och attsjälv som oberoende individ få påverka sin och sin familjs miljö och framtidför att på det sättet göra värt samhälle starkare och skapa en ökad gemenskap. Jag tror att det är konflikten mellan å ena sidan delöften som givits, de förhoppningar och förväntningar som de socialdemokratiskapolitikerna väckt och å andra sidan den verkUghet som den enskilde upplever isin vardagstillvaro som utgör den yttersta förklaringen till de socialdemokratiskavalnederlagen. Den politiska framtidsdebatten behöver ges ett annorlundainnehåll än vad den haft tidigare. Den måste inriktas inte bara påbegreppen trygghet och tillväxt utan också på begreppen frihet, oberoende ochansvarstagande. Vad vi behöver är alltså en diskussion om den enskildaansvarsmedvetna människans ställning i ett samhälle där alltför många betraktarfortgående centralisering, kollektivisering och byråkratisering som en heltoundvikUg process. Många av de förutsättningar för vår tillväxt som tidigareansågs självklara har rubbats. Situationen är nu en annan än den varförut. Det är lätt att dra felaktiga slutsatser av ändringarna. Men just därförbehöver vi en debatt om den enskilde individens roll och om hans krav pålivskvalitet. Och frihetskraven blir sannerligen inte mindre betydelsefulla iett läge då datatekniken öppnar vidgade möjligheter för centralt fattade beslutoch centralt styrd påverkan av individen. Men socialdemokratins bidrag till den här debatten är devedertagna. Oljekrisen och energikrisen kan bara lösas - heter det ju - genomvidgad planering och en längre gående reglering av vår ekonomi. Sådant får vihöra som vi som privata konsumenter upplever att myndigheterna inteens kunnat på ett tillfredsställande sätt lösa bensinransoneringens problem. När , delvis som ett resultat av densocialdemokratiska politiken, råkat in i efterkrigsridens svårastearbetslöshetskris får vi höra, att vår framtida sysselsättning kan lösas endastgenom ytterligare statliga initiativ och genom en ännu snabbare utbyggnad avstatliga och kommunala verk, institutioner och företag samt en vidgad offentligsektor. Det finns alltså i den socialdemokratiska politiken baraett enda recept för alla svårigheter: mera folk i allmän tjänst, mera pengartill det allmänna från arbetande människor och företag. När man ständigt hör de här tankarna föras fram avsocialdemokratiska talare, får man en känsla av att den socialdemokratiskaideologin på något sätt har stelnat i formerna. Det saknas ju ingalunda exempelrunt om i världen som visar hur det samhälle ser ut och hur litet det blir kvarav den enskilda individens frihet där kollektivismens förverkligatsi praktisk politik. De enskilda samhällsmedborgarna måste behandlas somsjälvständiga och ansvarstagande medborgare. Man måste kunna lita på dem, påderas egen förmåga att ta och bära ansvar. De är inga ståndaktiga tennsoldater,som kan flyttas fram och tillbaka och dirigeras efter en aldrig så helig ideologiskstrategi. En ny, ökad byråkrati, nya regleringar och föreskriftertill tusen löser inte i längden de vanliga människornas problem. Dagensverklighet, betraktad från den enskilde individens nivå, motsvarar intekanslihusets samhällsbild. Visst kan man - och det har vi väl upplevt somsocialdemokratin försöka dra löje över begreppet den vanliga människan. HerrPalme brukar göra det. Men den vanliga människan är ändå en realitet. Det är påhennes uppdrag vi politiker fullgör vårt arbete. Och det är henne vi moderateråberopar, när vi påstår att det är någonting som har gått snett i samhället.Våra paroller blir kanske under sådana förhållanden inte lika eggande somsocialdemokratins. Våra möjligheter att med patentmediciner lösa nya problem idet moderna samhället blir inte lika lättfattliga somkanslihusets, det vet vi. Vi kan inte vara lika tvärsäkra. Vi hyser i självaverket en stark känsla av ödmjukhet inför ett samhälle som inte låter sig förändrasmed trumpetstötar och fagra fraser. Det samhället är långt känsligare försnabba förändringar och för experiment än många föreställer sig, och detreagerar på ett helt annat sätt än många tror. Kraven på fotfäste, behovet avförankring, tvånget att bygga på gjorda erfarenheter allt det här är för ossviktigare än visioner som kan fånga för stunden. För det är trots allt i ettväldigt slitsamt och ofta monotont och grått vardagsarbete som den enskildeupplever sin tillvaro, och det är på den där grå tillvarons grunder som hanbygger upp sina förhoppningar . Samhällsarbete är inte löften.Det är tvärtom i väldigt stor utsträckning att vädja till den enskildamänniskan själv, att av henne eller honom kräva ansträngningar, kräva nya insatseroch ansvar. Efter att ha sagt detta, herr talman, vill jag strykaunder att det trots de ideologiska och konkreta politiska motsättningarnamellan partierna i vårt land finns en långtgående värdegemenskap. Det är dennationella värdegemenskapen mellan våra demokratiska partier. Den utgör en avvår svenska demokratis och vår nations allra väsentligaste beståndsdelar. Socialdemokratin är värd all respekt och beundran för sinainsatser för hkställdhet och rättvisa. Vi känner ofta beundran för de insatsersom svensk arbetarrörelse har gjort för vår nation under gångna decennier, ochvi gör det fortfarande, trots de stora meningsskiljaktigheter som föreliggermellan oss och den ideologi och den politik som dagens socialdemokrati stårför. Vad jag emellertid mot den här bakgrunden har svårt att förstå är attdetta stora demokratiska parti - det största partiet i vår riksdag - skallförsätta sig i en sådan beroendeställning i förhållande till det kommunistiskapartiet som socialdemokraterna har gjort . Och sedan, herr talman; Ingen har bestritt attkonjunkturläget är svåröverskådligt. Men det är just i ett sådant lägesom man har rätt att ställa krav på regeringen. Då det råder dimma över fjälleteller på havet, då är behovet av fast kurs nödvändigare än någonsin, det vetalla de som har varit på fjället eller på havet. Och vi har en regering som ialla sammanhang påstått sig veta bättre än andra, som alltid gjort gällande attcentrala planeringsåtgärder är överlägsna en fri marknadsanpassning. Denna regeringhar nu på bord lagt en budget, grundad på bedömningar som regeringenuttryckligen förklarar sakna giltighet . I rädsla att kanske göra enfelbedömning avstod regeringen från att göra några bedömningar alls . Regeringen ville alltså inte regera. Den nya grundlagen förutsätter, som jag tror om, att regeringen skall redovisa en nationalbudget när riksdagenöppnas. Regeringen har alltså redan satt sig över intentionerna i den nyaförfattningen. Människorna i vårt land, företagsamheten och oppositionspartiernafick inte det informationsmaterial som de har rätt att kräva för sinabedömningar . har vi fått en viss information. Vi har fåtten redovisning för konkreta förslag av statsministern , på självaremissdebattens morgon. Det förslaget utgör ett paket av precis samma slag somhar lagts på bord vid de tillfällen dåoppositionspartierna gått ut och begärt rejäla insatser för att botaarbetslösheten, generella stimulansåtgärder för att få hjulen att rulla. Då harregeringen kommit med en säck med olika slags åtgärder, insatser på olikaområden som förvisso kan behöva stödåtgärder. Jag vill inte här stå och plocka sönder regeringens paketi dess beståndsdelar och bedöma det ena projektet efter det andra; jag tyckeratt vi har anledning att vänta med en slutgiltig bedömning. Men allmänt villjag upprepa att det är betecknande att regeringen nu som tidigare avvisar degenerella konjunkturpolitiska medel som andra stater brukar arbeta med i sådanahär sammanhang, och på nytt kommer med dessa selektiva paket. Nackdelen med dethar påvisat. Om man vidtar sådana här aldrig så välmotiveradefördelningspolitiska åtgärder, så murar man fast dem. Man har väldigt svårt attta bort dem. Subventionerna blir bestående och de leder till ökade krav påsamhället, till bestående krav på en hög skattebelastning. De drabbar alltså isista hand de enskilda människorna genom krav på nya och högre skatter. Därförär jag så mycket vill jag säga tveksam till det här förslaget principielltsett. Även om jag i vissa avseenden då det gäller stödet åt barnfamiljernaoch pensionärerna och då det gäller insatser för att försöka åstadkomma ensmidig övergång till, ett energisnålare samhälle har en positiv utgångspunkt,så är jag principiellt negativt inställd till detta slags politik somregeringen nu för femte gången i rad försöker utöva och som bara leder till attvi kommer högre och högre upp på den statliga utgiftsskalan. Jag har tidigare strukit under att en av orsakerna tillosäkerheten är inte bara oljekrisen utan det chockerande tafatta sätt på vilketregeringen presenterat krisläget, förberett och handhaft åtstramnings- ochransoneringsåtgärderna. Det är inte märkvärdigt att människorna står undrande.] ett verkligt avspärrningsläge eller under överhängande kris- ellerkrigsförhållanden är det svenska folket berett att underkasta sig precis vadsom helst. Den gemensamma solidariteten tränger dä undan alla kritiskafunderingar. Men det är svårare att klara den här förtroendekrisen i ett lägesom dagens. Och det blir inte lättare att skjuta undan obehagliga frågor när defrågande konstaterar att före alla andra länder i införde enbensinransonering, som upphävdes just när den började verka. Såvitt jag vet ärItalien det enda land som funderar på att införa bensinransonering. AttItalien har nära nog ett statsmonopol på bensinhandeln, statsföretaget , ärkanske en tankeställare så god som en annan att ta hänsyn till för alla dem somtror att staten kan lösa oljehandelns problem. Vad beror det på att regeringen gripits av dennahandlingsförlamning? Det är samma handlingsförlamning som regeringen grips avså fort en krissituation börjar avteckna sig, just i lägen då behovet av enstark regering är särskilt påtagligt. Vi minns alla här i kammaren hur det varnär sysselsättningssvårigheterna successivt stärktes mot och hurregeringen kategoriskt förnekade att kraftåtgärder behövde vidtasför att åstadkomma stimulans. Först när oppositionen utnyttjade det förstamöjliga tillfälle som oppositionen hade att presentera ett stimulanspaket,nämligen höstriksdagens början, vaknade regeringen. Och vi är där nu igen. Den nationalekonomiska expertisenhar varit hundraprocentigt enig om att vi behövde ny stimulans för att motväga detbortfall i medborgarnas köpkraft som prisökningarna på bränsle och andra varorför med sig. Men vi fick inget regeringsförslag i det syftet förrän , efter det att oppositionens bud har legat på bord ochdiskuterats öppet . Det var oppositionen som på nytt toginitiativet. Vi moderater och de båda mittenpartiema krävde ett flertalåtgärder för att få den stimulans som ekonomin behövde. Motionerna visar attdet finns en bred enighet bakom kraven på en sänkning av momsen ett förslagsom vi som bekant aktualiserade men då fick nej på. En rejältemporär momssänkning stärker familjernas ekonomi, ger människorna mera attköpa för den ger ekonomin den stimulans som behövs för att motverka denstigande arbetslösheten. Priserna hålls nere. Och vi hävdar bestämt att densortens åtgärder är överlägsna de julklappssäckar med olika slags gåvor somsocialdemokraterna kommer med så fort stimulansåtgärder skall vidtas. Vad som kommer att hända i finansutskottet, därom vetvi ännu ingenting säkert. Det finns i utskottet en majoritet för de riktlinjerför den ekonomiska politiken som har skisserats av de tre demokratiskaoppositionspartierna. Om socialdemokraterna kommer att vara beredda tilljämkningar, därom vet vi ännu ingenting. Den lotterisituation som då avtecknar sig är jagupprepar det "ovärdig, onödig och omöjlig". Men det är inteoppositionen som är ansvarig för den situationen. Det är det minoritetspartisom sitter fast i sin regeringsställning och som vägrar att lösa en omöjligsituation genom nyval. Skall nu socialdemokraterna med sina 156 mandat bakomsig hanka sig fram i regeringsställning genom samverkan med kommunisterna?Eller skall socialdemokraterna låta väljarna få möjlighet att ge sittförtroende i val till de tre icke-socialistiska partier som valsamstämmigt förklarat sig beredda att ta över ett regeringsansvar, om de fickdet förtroendet? Problemet 175 mot 175 är inte bara ett abstrakt problem.Bakom det hgger realiteter, bakom det ligger ställningstaganden som rörenskilda människors och familjers livsvillkor för . Det ärför dem vitala frågor som eventuellt skall avgöras med hjälp. Detgäller inte bara de förslag som regeringen lägger i sina propositioner. Detgäller också oppositionspartiernas motioner och motioner från enskilda riksdagsmän.Vi har redovisat våra förslag. Vi har presenterat alternativ som innebär enbättre politik än den socialdemokraterna företräder, och de ligger alltså påriksdagens bord. Vi har för det första redovisat riktlinjer för enekonomisk politik som syftar till att hålla nere arbetslösheten och bekämpaprisstegringarna. Och jag upprepar att en sänkning av momsen är enkonjunkturpolitiskt motiverad åtgärd som stimulerar både de enskildas ochsamhällets ekonomi. Vi har för det andra föreslagit reformer av värt skattesystemsom syftar till att sänka skatten för alla. Att sänka de direkta skatterna-främst marginalskatterna redan den skulle utgöra ett attraktivtalternativ till en momssänkning. höga direkta skatter är roten ochupphovet till många av de senaste årens svårigheter. För dettredje har vi lagt fram förslag till regionalpohtiska åtgärder för attstimulera de delar av vårt land som har drabbats av de senaste årens hårdaomställningsprocess. Att sänka arbetsgivaravgiften löneskatten -med ett parprocent i stödområdet skulle med säkerhet ge bättre resultat än de partiellainsatser som regeringen så gärna arbetar med. För det fjärde har vi påstått att den nuvarandemarkpolitiken måste revideras. Enskilda människor måste ges bättre möjligheteratt äga sin mark, sin villa eller sitt fritidshus. Det markpolitiska godtycketanstår inte en rättsstat som . För det femte drar vi i en utbildningspohtisk motion uppriktlinjerna för en skolpolitik inriktad på kvalitet i undervisningen. Mindreskolor, mindre klasser, realistiska läroplaner och en bättre ordning i skolornafrämjar god undervisning. utbildningsutredning - U 68 - bör ses överav en parlamentariskt tillsatt beredning. För det sjätte redovisar vi i flera motioner förslag somsyftar till att förstärka och fördjupa det svenska folkstyret. Några frågor hörihop med grundlagen, andra rör kommunala folkomröstningar, parlamentarism,förbud mot kollektivanslutning till politiska partier och skydd för denenskildes integritet i dataåldern. För det sjunde slår vi nu som tidigare vakt omrättstryggheten. En av samhällets allra viktigaste funktioner är att garanterarättssäkerhet. Vi har redan uppnått resultat genom den konsekvens ochihärdighet med vilken vi har förfäktat rättstrygghetskraven, och den fullföljsnu. För det åttonde redovisar vi på det näringspolitiskaområdet framför allt de mindre och medelstora företagens alla problem ochstryker än en gång under att inte behöver ett statsdirigerat nät avbidrag utan en allmän näringspolitik inriktad på att stimulera människornasarbetslust, framåtanda och initiativkraft. För det nionde begär vi en bättre samordning mellan vårjordbrukspolitik och strävandena att bevara vårt gamla kulturlandskap. 1svältens värld måste jordbruket ges en annan inriktning än det hade under dentid då förmenta överskott ansågs utgöra ett problem. För det tionde har vi på de familje- och socialpolitiskaområdena lagt fram en rad förslag, som bl. a. vill ge alla trygghet vidarbetslöshet, pensionärerna skattefria folkpensioner och kvinnorna en reellvalmöjlighet mellan yrkesarbete och hemarbete samt familjerna goda ekonomiskaförutsättningar för att vårda och uppfostra sina barn. För det elfte har vi i en brett upplagd energipolitiskmotion sökt ge den hotande energikrisen riktiga och rimliga proportioner ochangivit olika vägar för att överbrygga temporära svårigheter och trygga vårtlands energiförsörjning . Vi har alltså, herr talman, på område efter områderedovisat alternativ till den socialdemokratiska regeringspolitiken. Och det ärdessa, liksom de andra oppositionspartiernas alternativ, som under dennariksdag skall brytas mot regeringens. I många frågor kommer vi säkert enligthävdvunnen svensk förhandlingspraxis att nå gemensamma lösningar. Men i andrafall kan vår riksdag försättas i den förnedrande situationen, att lottdragningskall avgöra vad som är rätt och vad som är fel. Ett nyval är det enda sättetatt komma ur den situationen. "Ni skulle kunna skrika, ni borde göradet! Skrika, att ni blivit arresterade! Skrika att civilklädda nidingar är ifärd med att infånga människor! Att de griper folk på grund av falskaangivelser! Att det i tysthet pågår förföljelser mot miljoner människor! " Så beskriver i sin senaste bok de tankar som genomkorsade hans hjärna när han förstagången arresterades. Men Soizjenitsyn nöjde sig inte med att skrika ut sinaanklagelser mot förtryckarna inför ett par hundra närvarande Moskvabor. Hanvalde att för en hel värld nära och intensivt berätta sanningen om förtrycketoch förnedringen: "Sanningen hade dömts till döden - den blev slagen,dränkt, bränd och gjordes till aska. Men här i har densammanställts, är levande och publicerad och ingen kommer någonsin att kunnautplåna den." Varför bedrivs det statligt organiserade kampanjer mot densom berättar sanningen om skräckvälde och slavläger? Jo, därför attSoizjenitsyn visar upp, så att det känns ända in i märgen, hureftersträvansvärd friheten är. Friheten att kunna tala utan rädsla med singranne och vän, att kunna kritisera regimen utan repressalier, att få läsa detman vill utan att hemliga polisen knackar på. Den friheten saknas än i . Desto viktigare är det att de som förkväver och förföljerdet fria ordet får höra sanningen om sin maktutövning av oss som har frihet atttala, Soizjenitsyn är inte ensam vare sig i sina erfarenheter eller i sinakrav. Andra människor följer varje steg han tar och varje steg som tas mothonom. Det finns också andra människor i som ärhotade. I en färsk rapport, godkänd av , har Per visat hurSovjets judar fortfarande förhindras att utöva sin religion, bevara sitt språkoch sin kulturella särart. Hur de, när de vill ta konsekvenserna och söka sigett nytt hemland, förlorar sitt arbete och stöts ut ur samhällsgemenskapen.Detta av en regering som vid samarbets- och säkerhetskonferensen i Helsingforsskrivit under principerna om "respekt för mänskliga rättigheter ochgrundläggande friheter, inbegripet tankefrihet, samvetsfrihet,religionsfrihet". Vad skulle vårt internationella samvete vara värt om detinte fungerade också här, om det inte ledde till att vi sade ut vad vi tänker? Den svenska har anledning att inte bara i ordlyssna till sitt internationella samvete. 1974 är det år då ihandling skall infria sitt löfte till . Den svenska u-hjälpen skalluppgå till I procent av bruttonationalprodukten /75 det varriksdagens beslut . Jag vill påminna om den moraliska tyngd som dendåvarande utrikesministern, , lade i det löftet. Många av osstyckte då att ökningstakten var för långsam för att det skulle kunna gå ihop.Vi pekade länge på konsekvensen; , , måste man ta ett extrakrafttag. Löftet skall infrias. Det har stor betydelse , när det är storrisk att andra industriländer i oljekrisens skugga gör avkall påu-landsstö-det. Vad gör här följs noga ute i världen. Det är en del här hemma som glömmer bort att oljekrisen ärmycket kännbar för just ; de tittar då på de nyrika oljestaterna ochglömmer bort de länder där svensk u-hjälp betyder mycket. De oljeproducerandeu-länderna omfattar bara av den totala befolkningen i den fattigatredje världen. Många andra är själva starkt beroende av oljeimport.Deras ekonomier kommer att drabbas av de flerdubblade oljepriserna. Derasbetalningsunderskott är redan tidigare enorma, och därför slår detta särskilthårt hos dem. De oljeproducerande länderna har visserligen litet vagttalat om särskilda insatser till stöd för dessa länder, men än så länge hardetta stannat på diskussionsstadiet. Till det kommer att vissa för sinlivsmedelsförsörjning är starkt beroende av de kemiska gödningsämnena, sornjust kräver energi vid framställningen. , som är huvudleverantör av sådanagödningsämnen till , har redan tvingats till vissa begränsningar iden produktionen. Detta kan få mycket allvarliga verkningar. För den rika världen har energikrisen kommit som en chock.En del menar att den chocken är nyttig. Den industriella tekniken har under merän formats i föreställningen om att energin är billig. Det har slösatsenormt. Att tala om det mötte tidigare på sin höjd välvilhga instämmanden menjust inga verkliga förändringar. måste de till. Dagens meddelande attregeringen avser att underlätta för de företag som tar fram energisnålaprocesser i sin egen verksamhet men också i sin tillverkning och att regeringennu också är beredd att underlätta för de husägare, enskilda eller andra, somverkligen satsar på värmeisolering, ser jag som det första tecknet på ettomtänkande från regeringens sida här. Men den stora krisen kom plötsligt och fick därmeddramatiska verkningar. Det är klart att för många av oss har svårigheternafrämst yttrat sig i litet ökat trassel i vardagen: ransoneringar som i vissadelar förefallit obegripliga och orättvisa, svårare att ta sig ifrån jobbettill hemmet och tvärtom, litet kallare bostäder osv. Men bara på några månaderssikt kan problemen växa i styrka i första hand genom ökad arbetslöshet ochsnabbt stigande priser ifall vi inte kan enas i den svenska omverkligt väsentliga stimulanser. Vi vet hur detta slår ute i världen med väldigaförändringar inte bara inom och mellan valutorna utan också på självamarknaderna. Det finns de som räknat med"att de oljeproducerande ländernasoljeinkomster skall öka från ända upp till ca 90miljarder dollar , även om detta bestrids från andra håll. En del avdenna enorma summa kommer naturligtvis att förbrukas i oljeländerna själva. Vi får ändå allvarliga störningar i världshandeln genom förekomstenav det jättelika överskottet för oljeländerna, om inte 20-gruppen lyckas att imars forma en modell där internationella valutafonden kan skapa någon sortsbuffertar. Samtliga i-länder kommer att försöka kompensera sina ökadeoljeutgifter genom ökad export. Risken är sedan stor att många av de starkaländerna vidtar ungefär samma typ av åtstramande åtgärder på hemmamarknaden och att det hela leder fram till ett ekonomiskt lågvattenstånd.