prot · FX0954 · 1974-12-31 00:00:00 — anledningatt göra avkall på huvudprincipen att det skall gå så som möjligtmellan en dom och ett straffs verkställande. Den möjligheten finns medden skrivning som propositionen har och med utskottets kommentarer härtill.Reservationen 2 är helt överflödig. (vpk) kort genmäle: Att det skrivits en departementspromemoriaändrar ju ingenting i sak i detta sammanhang. Man skulle kunna citera drTörnqvist när det gäller den fråga som fröken inte är alltför benägenatt diskutera, nämligen frågan om isoleringen. Där framgår hans synpunkterväldigt väl. Det finns många andra experter på detta område, så vi hadenaturligtvis kunnat förlänga både vår motion och vår reservation högstväsentligt. Vi menar att de argument som framförts förisoleringsstraffets eller enrumsbehandlingens behållande inte är tillräckligaför att motivera alla de lagparagrafer som finns kvar. Det kan finnas speciellasärfall, men då handlar det som jag tidigare sade i allmänhet om människorsom uppenbarligen är sjuka och behöver vård, inte spännas fast eller isolerasfrån mänsklig samvaro. Detta är emellertid ingenting som präglar svenskafängelser - så allvarlig är inte situationen. Det springer inte omkring enmassa mordlystna, mer eller mindre galna individer som bara väntar på tillfälleatt få skära halsen av sig själva eUer andra. Det handlar om människor somvisserligen har trampat utanför lagens gränser, ofta därför att samhället ärgrymt och människofientligt, men som inte behöver utgöra någon fara för annansUv och säkerhet. Jag har talat med många läkare och psykologer, förutom drTörnqvist som jag citerade, och de säger att de fall då man verkligen måstetillgripa isolering är så sällsynta att de inte behöver stå i någon lag. Dethandlar om människor som behöver vård och en helt annan typ av behandling änden som förknippas med begreppet isolering. Fröken () kort genmäle: Jag har noterat med tiUfredsstäUelse attjustitieministern sagt att han helt ställer sig bakom utskottets krav på enutredning om isoleringsstraffets verkningar. säger att det i ochför sig är ointressant om det finns en departementspromemoria eller inte. Dåvill jag framhåUa att det väsentliga i sammanhanget är det innehåll sompromemorian i fråga har. Promemorian skiUer sig från den framlagdapropositionen, och vi konstaterar från utskottets sida att det i dennapromemoria finns en reglering som innebär att uppskov skall kunna beviUasendast när synnerliga skäl föreligger. Någon utvidgning av tiden för uppskovutöver föreslås inte alls. Det är med denna utgångspunkt som detfinns anledning att peka på att de synpunkter som kriminalvårdsnämnden lagtfram på uppskov med verkställigheten av dom till alla delar har blivittillgodosedda i utskottets förslag. HerrPOLSTAM (c): Efter vad som redan sagts inte minst det beröm som utskotteti dag har fått av statsrådet är det kanske inte så mycket mer attsäga. Jag skaU därför begränsa mitt anförande till att omfatta något omcenterpartiets kriminalpolitiska program och därefter något om det föreliggandelagförslaget. Vi anser att kriminalpolitiken skaU vara inriktad på attdels ge människorna skydd mot brott, dels hjälpa dem som begått brott att återanpassa sig till samhällets gemenskap. Stöd och rättssäkerhet skall ges såvälåt den som utsatts för en lagstridig handling som åt den som begått en sådan handling. Vid behandling av den som begått brott är det av störstavikt att individuellt anpassade åtgärder används. Dessa skall syfta tiU attbygga upp självförtroendet och stärka den enskildes känsla av ansvar för sinahandlingar. Då frihetsberövande sker måste vården utformas så att manundviker negativa effekter och åstadkommer fysisk och psykisk rehabilitering.Man bör eftersträva ett ömsesidigt förtroende mellan dem som intagits påanstalt och vårdpersonalen. Man måste undanröja onödiga regler, som skaparirritation och försämrar behandlingsresultatet. Samarbete i vårdplanering ochbehandlingsarbete är också av stor vikt för att träna de intagna i att fattaegna beslut och ta ansvar samt skapa förståelse för syftet med påföUden.Gruppterapi är en lämplig behandlingsform för att minska konflikter ianstaltslivet. Därmed kan man också öka förståelsen mellan vårdpersonalen ochde intagna. Anstaltsvistelsen skall sedan gå ut på ettförberedelsearbete för frigivning. De intagna skall tränas i ett ordnat livutanför anstalten, så att de när frihetens timme slår är beredda att klara sigsjälva. Ja, det här är helt kort något ur centerpartietskriminalpolitiska program, främst när det gäUer anstaltsvården, och vi harglädjande nog kunnat konstatera att de här synpunkterna och även vissa andra i huvudsak kommit med i det lagförslag som vi nu behandlar. Med hjälp av denhär lagen och de reformer som redan genomförts på kriminalvårdens område - bl.a. nytt anstaltssystem, övergång till ett tidigt förberedelsearbete förfrigivning och ökad satsning på frivård m. m. bör det vara möjligt att nå denhär målsättningen. Sedan till själva ärendet. Det är nu närmast den nyabehandlingslagen som tilldrar sig det största intresset och som har medfört ettpåtagligt intresse även från de intagnas sida. Jag vågar påstå att frågan harrönt ett mycket stort intresse även från och då naturligt nog främstfrån justitieutskottets sida. Det har ju också redan omvittnats i debatten . För att få ett så gott underlag som möjligt vidbehandlingen av detta ärende har utskottet, som också redan framkommit, gjortstudiebesök vid en kriminalvårdsanstalt, och det var . Men redan tidigarehar de flesta ledamöterna besökt andra anstalter också. Jag kan nämna Kumla,Hinseberg, , Roxtuna m. fl. Några har också besökt Norrköpingsanstalten.Jag vill erinra om detta, eftersom man från olika håll viU göra gällande attriksdagsmän, som skall besluta i frågor som berör de intagna, inte vet något omförhållandena på ett fängelse. Kritiken kan naturligtvis gälla trots vårabesök, eftersom ingen som inte själv avtjänat straff på en sluten anstalt påannat sätt kan sätta sig in i anstaltslivet. den 3 aprU 1974 Kriminalvård i anstalt m. tn. Nr 54 det har varit en ärUg strävan frånutskottets sida att försöka få en bild av Onsdaeenden verkligheten innanför murarna. Detär också fel att påstå, att vi vid våra 3 aoril1974 besök bara har talat medfängelsedirektörerna och övrig personal. Kriminalvård i an stalt m. m. verkligensatt oss tiUsammans med de intagna också och lyssnat på deras synpunkter ocherfarenheter och försökt se frågorna från mer än ett håll. Utskottet har efter noggranna överväganden kunnatpresentera ett i huvudsak enigt utskottsbetänkande, trots de mångareservationerna till detsamma. Reservationerna gäller i allmänhetsmärre'detaUer i betänkandet. Den enda stora avvikelsen gäller vänsterpartietkommunisternas reservationsyrkande om avskaffande av isoleringsstraffet. Jaghar förståelse för detta yrkande, eftersom inte heller jag tror påisoleringsstraffet som rehabiliteringsåtgärd. Jag tror för egen del - och detstår ju hela utskottet bakom att isoleringsstraffet, eller med finare ord"vård i enskUt rum", verkar i helt motsatt riktning. Utan att ha vetenskapligt belägg för det så tror jag t. o.m. att i vissa fall den isolerade genom hat och brist på kontakt kan blimentalt skadad och rent av farlig för samhäUet och enskUda människor den dag dåhan fullgjort sin strafftid. Det är inte den kriminalvården vi eftersträvar.AUtså bör isoleringen försvinna möjligt från kriminalvården. Men vi har ingenting att definitivt ersätta den med,och det är av den anledningen som utskottsmajoriteten har stannat för detförslag som ligger på ledamöternas bänkar. Det innebär för det första enklar begränsning av isoleringen tUl rena undantagsfall och när andra åtgärderhar visat sig vara otillräckliga. För det andra skall läkare kopplas in föreåtgärden och, om det inte skulle vara genomförbart av olika anledningar, senastinom frän det åtgärden vidtas. För det tredje beställer utskottet hosKungl. Maj:t en utredning om verkningarna av isolering och om möjligheterna attersätta isolering med andra åtgärder. Jag menar således att isoleringen underde här begränsningarna tills vidare, om än med tvekan, kan få vara kvar tilldess vi har fått fram förslag om andra åtgärder, som definitivt kan ersätta isoleringen. Jag konstaterar med glädje att fröken i debattennämnde att även justitieministern har godtagit detta krav på utredning. Jaghörde för all del inte justitieministern själv säga det, men fröken det, och då kanske det ändå är riktigt. Anledningen till vårt stäUningstagande, som naturUgtviskan ses mycket kritiskt mot vpk:s yrkande, är ändå att vi måste garanterasäkerheten i anstalterna. Den säkerheten gäller såväl intagna som personal. Detkan om vi inte har något annat medel annars bli anarki i anstalterna, ochdet kan vi inte ta på oss ansvaret för genom att i avsaknad av andra medel heltavskaffa isoleringen. Trots att möjligheterna liU isolering såledesfortfarande finns kvar - om än i begränsad form så går den nyabehandlingslagen ut på en ytterligare humanisering av kriminalvården. Misstänksamhetenmot vad som försiggår inom anstalterna kan brytas genom enökad insyn i verksamheten där, och föreslås också att denna Jag kan nämna att ett antal riksdagsmän var inbjudna tUl kriminalvårdsanstalten i även statsrådet 46 deltog där vi diskuterademed de intagna och lyssnade till derassynpunkter på det här förslaget. ÅtskUliga saker kritiserades, varavisoleringen var en. Vid detta besök ville också press, radio och TV komma inpå anstalten, men regler tillät inte detta. Efterkontakt med en ansvarig befattningshavare vid , fickemellertid pressfolket komma med in på anstalten. Jag vill påståatt det var bra att så skedde och att man fick visa anstaltens insida.Närvarande pressfolk föreföU inte på minsta sätt chockade av att se lokaler ochintagna eller av att tala med dem. Men självfallet måste de intagnas integriteti sådana här sammanhang skyddas, och detta måste också vara en förutsättningför att över huvud taget släppa in besökande i anstalterna. En ökad insyn i anstaltslivet är också ett ytterligarekrav i detta utskottsbetänkande. Det är även nödvändigt från kontaktskapandetssynpunkt. Det kunde vi t. o. m. se bevis på under de tre sombesöket i fängelset i varade. Många av de intagna hade inte haftkontakt med utomstående och uttryckte sin tillfredställelse överbesöket, trots att vi inte kunde lova slopandet av isoleringen helt. Kritiken mot detta förslag har från flera håll inte barafrån de intagna gällt de s. k. gummiparagraferna. Exempel på sådana är juinte okända vid det här laget. Utskottet har lyssnat tUl kritiken och i vissutsträckning mera preciserat dessa uttryck. En alltför preciserad skrivning är inte heller alltid såbra och kan i vissa fall tänkas leda tUl icke önskade resultat. Men utskottetsskrivning är nu sådan, att klarare tillämpningsföreskrifter kan utarbetas efterde justeringar som utskottet har gjort. Jag är helt övertygad om att kriminalvårdsstyrelsenoch Kungl. Maj:t kommer att handlägga ärendet i den anda som utskottet harförordat. De intagna på kriminalvårdens anstalter skall ha sammarätt tUl samhällets sjuk- och hälsovård som andra medborgare. Det har berörtstidigare . De skall också som andra kunna få hjälp av samhällets organ föratt erhålla bostad och arbete före frigivningen, och socialvårdens resurserskall givetvis gälla även de här människorna. Den principen är ju tidigarefastlagd, men det är inte alltid som den har fungerat tiUfredsställande. Därförtar nu utskottet upp den frågan igen och föreslår ytterligare åtgärder frånregeringens sida för att skapa särskilda former för kontakt och samverkan idetta avseende. Tyvärr har behandlingen av häktade inte tagits upp ipropositionen 20, men utskottet har på grund av två motioner ändå diskuteratäven den frågan och hemställer nu om förslag tiU ny häkteslag så snart sommöjligt. Det gäller således inte grunderna för häktning utan endastbehandlingen av häktade, som regleras i en lag omfattande baratolv paragrafer och med en tillämpningskungörelse om 16 paragrafer. Det ärsåledes inte fråga om någon omfattande lagstiftning, och den bör därför utanalltför omfattande arbete snabbt kunna justeras. Man måste komma ihåg atlhäktning nästan alllid innebär isolering i små utrymmen med minst sexkvadratmeters golvyta och ett kubikinnehåU om . 1 vissa fallmen långt ifrån alla är det av utredningstekniska Kriminalvård i anstalt m. m. Kriminalvård i anstalt m. m. skälnödvändigt att en häktad inte får träffa andra. Ofta saknas sådana skäl, menhäkteslagen gäller ändå. I åtskUliga fall skall den häktade awakta vissaundersökningar eller lagakraftvunnen dom utan någon som helst risk för att hankan äventyra utredningen. Med dessa kommentarer till utskottetsbetänkande ber jag att få yrka bifall till utskottets hemställan på allapunkter. ärade ordförande, ,har lämnat en klar och relativt utförlig redogörelse för utskottets betänkande.Jag kan därför i mitt inlägg fatta mig kort. Jag viU inleda med att instämma ivad anförde och skall endast göra några små kommentarer. Liksom tidigare talare vUl jag då först uttala mintillfredsställelse i stort med Kungl. Maj:ts proposition i ärendet, eftersompropositionen innebär avsevärda förbättringar i jämförelse med nu gällandebehandlingslag av . Endast har förflutit sedan lagen antogs, mendenna tid har varit tillräcklig för att synen på problemen delvis skall haförändrats. Dess bättre har detta skett i en gentemot de intagna positiv ochhuman anda. Således uttalas nu klart att anstaltsvården redan från början skallinriktas på konkreta åtgärder, som förbereder den intagne för tillvaron utanföranstalten allt i den utsträckning det kan ske utan att kravet påsamhällsskydd blir eftersatt. Lagförslaget syftar även till en ökad integreringmeUan anstaltsvård och frivård, varjämte vikten av samverkan mellankriminalvård och andra samhälleliga organ betonas. Om denna grundsyn på kriminalvård på anstalt råder dessbättre inom utskottet full enighet. Vidare har vi också varit överens om attlagtexten i propositionsförslaget på många ställen saknar önskvärd pregnans ochatt motionernas kritik på denna punkt är berättigad. Utskottet avståremellertid från att genomgående föreslå ändring av själva lagtexten menframhåller vikten, inte minst från rättssäkerhetssynpunkt, av att erforderligapreciseringar vidtas vid utarbetandet av tillämpningsföreskrifterna. Dettasynes framför allt angeläget för uppnående av en så enhetlig tUlämpning sommöjligt vid de olika anstalterna. På några ställen har utskottet dock föreslagit direktändring i lagtexten. Som exempel skall jag här endast nämna 13 § med dessregler om fysisk träning och utomhusvistelse. Båda dessa aktiviteter måsteenligt utskottets uppfattning vara av största betydelse för den intagne och förmöjligheterna att få honom i god fysisk och psykisk kondition. Utskottet har pådenna punkt tillmötesgått motionskrav om en klarare och för den intagne merpositiv lagtext än propositionens. Den intagnes rätt tiU ifrågavarandeaktiviteter har tydligare markerats. Det är min innerliga förhoppning att denya positiva bestämmelserna skall avsätta tydliga spår i verksamheten vid deolika anstalterna. Givetvis måste man därvid vara beredd att tillmötesgå vissakrav på ökade resurser vid anstalterna för att den fysiska träningen ochutomhusvistelsen skall kunna äga rum utan stor rymningsrisk eller fara förpersonalens säkerhet. Så några ord om reservationerna 5, 13 och 16. Bakomreservationen 5, som gäller utformningen av 18 §, står , herrJohansson i Gentemot fröken vill jag erinra om att vi i reservationen inte taravstånd från tanken att anstaltsvistelsen i största möjliga utsträckning börpräglas av gemenskap meUan de intagna, men vi hävdar att huvudregeln Uksomförut bör vara den intagnes rätt tUl arbete i enrum. Jag skall inte rada uppskälen härför - i kommer i ett senare anförande säkerligenatt nämna dem - men jag viU erinra om att vi reservanter har stöd i våruppfattning bl. a. i remissyttranden från lagrådet, en hovrätt, LO ochStatsanstäUdas förbund. Den i propositionen föreslagna begränsningen avintagens nuvarande bestämmanderätt i vad gäller arbete i enrum måste betecknassom ett anmärkningsvärt avsteg från huvudprincipen i den reform avlagstiftningen som vi beslutar och som ju innebär större personlig frihetoch vidgade möjligheter för den intagne att påverka utformningen avanstaltsvistelsen. Fröken uttalade sin glädje över stor enighet iutskottet. Det viU jag också göra. Jag viU dock framhålla att enigheten varännu större än vad fröken nämnde, för i vad avser utformningen av 47 §gäller reservation endast det nedersta stycket på s. 53 ibetänkandet. Utskottet var således helt enigt om att man inte borde göra någoninbördes awägning mellan de nu avsedda formerna av disciplinär bestraffning. 1 reservationerna 13 och 16 önskar och jagutmönst-ring av möjligheten att i vissa fall kombinera åläggande avinneslutning med förordnande om att inte skall inräknas iverkställighetstiden. Enligt vår bedömning bör i det särskilda fallet ettderaav dessa straff vara till fyllest. Att tiden i enrum i vissa faU inte skulle fåräknas in i verkstäUighetstid synes oss inte acceptabelt. Vi har därför pådenna punkt yrkat bifaU tUl motionen 1605 från representanter för moderatasamlingspartiet. Under åberopande av det anförda ber jag attfå yrka bifaU tiU utskottets hemställan utom i de frågor som berörs ireservationerna 3, 4, 5, 13 och 16. I dessa fall yrkar jag bifaU tiUreservationerna. Kriminalvård i anstalt m. m. HerrLARFORS (s): Lagförslaget om kriminalvård på anstalt hargivit upphov till starkt engagemang från många håll. Det är självklart att detblivit så, då lagförslaget berör människor som befinner sig i en svår situationoch det också föreligger mycket skilda åsikter om hur samhället skall sätta insina åtgärder. Det är mycket bra att det har kunnat föras en öppen och fridebatt om lagförslaget, också innanför anstaltsmurarna. Tidningar, radio och TVhar låtit olika meningar föras fram. Naturligtvis har man också granskatförslag och synpunkter, kommenterat och gjort ledare och andra artiklar. AUtdetta är bra, och det förtjänar att i detta sammanhang påminnas om att detendast i ett litet fåtal länder är möjligt att föra en så öppen och fri debattom en kriminalvårdsreform som här skett. Det nu föreliggande lagförslaget skall ersätta de delar avden s. k. behandlingslagen som reglerar anstaltsvården och dess utformning. Dethar i den debatt som förts ibland gjorts gäUande att den nya lagen inte skullemedföra några förbättringar inom anstaltsvården. Det är inte så - 4 protokoll 1974. den 3 aprU 1974 Kriminalvård i anstalt m. m. tvärtomsker en genomgående humanisering av kriminalvården på anstalt, om riksdagenantar det lagförslag som föreligger. Men naturligtvis finns det personer ochgrupper som anser att humaniseringen borde sträcka sig ännu längre. Här blirdet en fråga om gränsdragning, om bedömningar, och helt naturligt är det då attsåväl personer som aktivitetsgrupper kan viUa gå längre än vad t. ex.propositionen och utskottet gör. Å andra sidan finns det människor som anser att utskottetborde ha intagit en kärvare attityd till propositionen. De som har sådanaåsikter tycker kanske att behandlingslagen är bra som den är eller t. o. m. attden nya lagen till vissa delar borde ha varit stramare. För min del kan jagvarken ansluta mig tiU sådana synpunkter eller förstå dem, och det kan inteutskottet heller. De som kritiserat förslaget har bl. a. talat om s. k.gummiparagrafer och opreciserade skrivningar. Det har redan nämnts flera gångerhär att det är fråga om en ramlagstiftning och att tillämpningsföreskriftersedan kommer att reglera de här sakerna. Självklart ger en tänjbar formuleringutrymme för olika bedömningar. Men man måste också komma ihåg att lagen skalltillämpas på alla som är intagna på anstalt, såväl den som är dömd för ettgrövre brott som den som begått någon mindre förseelse med en påföUd på någramånader eller . Samma lag skall gälla för alla dessa kategorier, ochman kan nog inte komma ifrån sådana formuleringar av lagtexten som ger utrymmeför vissa individuella prövningar och bedömningar. Utskottet har, som framgår av betänkandet, i alltväsentligt anslutit sig till propositionen. De ändringar och förtydliganden somskett i lagtexten eUer i utskottets betänkande har inte i något väsentligtförändrat lagförslagets allmänna inriktning eller materiella innehåll.Reservationerna kan synas vara många, men då är det att märka att av de 19 är11 s. k. föUdreservationer, och ingen av reservationerna har något större stödbakom sig inom utskottet. Det kanske kan bero på att propositionen var bra attutgå från och att det inom utskottet funnits en mycket stark viUa att så långtmöjligt söka nå enighet och att både departementschefens och utskottetsmålsättningar är desamma. En av de förändringar som gjorts i lagförslaget underutskottsbehandlingen gäller 6 §, som handlar om fördelningen av de intagna påolika anstalter. Jag vill här erinra om att en av huvudpunkterna i lagförslagetär skapandet av ett nytt anstaltssystem med riksanstalter och lokalanstalter. 1såväl propositionen som utskottsbetänkandet lämnas redogörelser för det nyasystemet och därför finns det ingen anledning för mig att här ta upp kammarenstid med någon beskrivning av det. Låt mig bara konstatera att utskottet äröverens med departementschefen om det nya anstaltssystemet. Beträffande fördelningen av de intagna på anstalterna harutskottet föreslagit viss ändring av 6 §. I propositionen föreslås i sistastycket i 6 § att den som undergår fängelse börföreträdesvis placeras på riksanstalt. Utskottet har tagit fasta på lagrådetssynpunkt, som också återfinns i ett par motioner, att sista stycket i 6 § börutgå. Men inte heller här föreligger någon egentlig principiellmotsättning mellandepartementschefen och utskottet om målinriktningen. Vid departementschefensanmälan av lagrådets yttrande uttalade han det framgår av utskottsbetänkandet- att det vid förberedelsearbetet för det nya anstaltssystemets genomförandeframkommit att en förhållandevis stor del av de korttidsintagna sannoliktskulle komma att placeras i lokalanstalt. Här mäste ocksä beaktas huvudregeln för anstaltsplaceringsom är intagen i 4 §, där det utsågs att kriminalvården i anstalt skallutformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas och skadliga föUderav frihetsberövandet motverkas. Det är sålunda inte någon principiell skillnad mellandepartementschefens och utskottets målsättning i anstaltsplaceringen av dekorttids-dömda som ligger tiU grund för den av utskottet föreslagna ändringenav 6 §. Jag har för min del uppfattat det så att det är de nuvarandeanstalternas lokalisering och utformning som gjort att departementschefenstannat inför en annan utformning av 6 § än den som utskottet förordar.Utskottet har därför i sitt betänkande kraftigt understrukit att takten iuppbyggandet av ett nytt anstaltssystem är avgörande för i vUken utsträckningmålsättningen om placering i lokalanstalt kan förverkligas. Utskottet är ocksåmedvetet om och införstått med att uppbyggnadsskedet för det nyaanstaltssystemet kan komma att röra sig om eller någotsådant. Innan de nya anstalterna har uppbyggts kan det därför ibland inteundvikas att korttidsintagna måste placeras i beredaintagna med längre strafftider sådan anstaltsplacering som främjar dessa intagnasfrigivning och eftervård i frihet. Det är ett mycket omfattande och viktigtlagförslag som vi nu behandlar i kammaren. Trots det vUl jag begränsa mittinlägg i debatten tUl de punkter i utskottets betänkande som jag redan berört.Föregående talare har redan i sina anföranden tagit upp såväl lagförslaget idess helhet som delar av detsamma till granskning. Jag utgår också från attföljande talare kommer att beröra andra delar av betänkandet. Jag vUlsluta med att yrka bifaU tiU utskottets hemställan i dess helhet. Kriminalvård i anstalt m. m. HerrJOHANSSON i (c): En representant för hartidigare framfört partiets syn på kriminalpolitiken.