prot · FX0979 · 1974-12-31 00:00:00 — a. har i tankarna som exempel harvägen dragits över en värdefull naturtillgång - en tidigare världsberömdgranitfyndighet med en sorts granit som vi kan se på det gamla riksdagshuseteller på nere på . Det är alltså här fråga om ettindustrimineral som enligt sakkunnigutlåtande förekommer i en ganska begränsadkvantitet. Om det i detta område finns låt oss säga 1 mUjon ton detvet vi inte så mycket om, men låt oss i alla fall anta att det rör sig om denkvantiteten, för det kan vara en rimlig uppskattning av hela den tillgängligaindustrimineralfyndigheten så krossas nu industrimmeral tillmakadam. Ytterligare beräknas av sakkunniga bli oåtkomliga genomatt väg, vägbankar och skyddsområden läggs ut. Det är alltså minst sagt ettväsentligt intrång. Regeringen har tillsatt en utredning omhushållningen med landets mineralresurser. Här är det alltså en spolieradnaturresurs att redovisa. En femtedel av en sällsynt granitsort skjuts ismåsmulor för att tillgodose ett vägintresse. Det är svårt att undgå att ställa frågan hurkommunikationerna mellan och industridepartementetfungerar. Jag kan nämna att största stenbolag begärt 200 000 kronorför den förlorade stentäktsrätten tUl ett av de här berörda bergen. Nog visarväl detta att trafikekonomin kan behöva vägas mot nationalekonomiska intressenoch att markägarens kunskaper förtjänar att beaktas. Enligt min mening är det tydligen här fråga om en lucka iväglagen, att det inte finns ett förfarande domstolsvägen eller genomskiljenämnd när det råder en konflikt mellan vägmyndigheterna och markägareneller ett koUektiv om en vägsträckning, så att en opartisk prövning skullekunna komma till stånd av bägge parters ståndpunkter. Som det nu är så ärmarkägarens position alldeles för svagt skyddad. Jag förutsätter att herr statsrådet verkligen görnågonting åt detta. Jag ställer naturligtvis frågan om herr statsrådet hartänkt på den här sidan av saken och om han är vUlig att tillsätta enarbetsgrupp eller en utredning. I så fall hoppas jag att det sker skyndsamt. Om skydd mot onödigt intrång vid vägbygge 12 protokoll 1974. Om skydd mot onödigt intrång vid vägbygge Det finns ju många olika sätt att använda tidför att inte säga någonting. har lyckats slå åtminstone ettav de rekord som jag känner i det sammanhanget. Hur kan man, , när det gäller ett försöktill seriös debatt åtminstone hade jag hoppats att det skulle bli det fråndenna talarstol rent allmänt utslunga anklagelser mot allt och alla utan attmed ett enda exempel bevisa sina anklagelser? Vad är det för mening, herrWennerfors, med att på detta sätt ta kammarens tid i anspråk, om man har någonsom helst tanke på att i vårt gemensamma riksdagsarbete åstadkomma någonting?Jag bortser då från de rent illvUliga tankar som vi kanske alla hade hoppatsinte skulle förekomma. Det angelägnaste i en seriös debatt om dessa viktigafrågor är ju att man konkretiserar sig. Det bjuder mig emot att över huvudtaget ta upp vad här anförde, men några saker måste ändå sägastiU kammarens protokoll, så att det inte för en framtida forskare skall verkasom om denna vackra vårmåndag har kommit med någotrevolutionerande. När man hör ' argumentation får man osöktden känslan att kommunikationsministern, vem det nu än är, sitter som någotslags domare - och en mycket illvillig domare dessutom. Den uppfattningentyckte jag mig förstå att har, när han sade att det är denenskilda människans motpart som dömer honom. Vad är det fråga om för domar,? Vad är det för domar vi utfärdar i kommunikationsdepartementeteller i andra departement? Vad vi gör är att fatta beslut. Jag trodde att herrWennerfors efter som riksdagsman och allmänpolitiker visste attnågra domar inte utfärdas i departementen; där fattar vi bara beslut. Det inte bara bör utan skall tas hänsyn, sade herrWennerfors. Ja, just det. Och hur skall den enskUde någonsin kunna få rätt? Detfår han aldrig, sade . Och sedan refererade hurdet går till när det fattas beslut i sådana här frågor. Och inte någonstans i sin argumentering hitta något enda litet försonandedrag av den innebörden att det också i vägärenden finns människor som harintresse av att en väg kommer till stånd och blir byggd. Jag kan föreställa migatt om bevare oss! skulle få möjligheten attsitta i beslutsställning i sådana här sammanhang, så skulle det vara mycketenkelt för honom att fatta beslut utifrån en enskUd persons i och för sig mångagånger legitima intressen och utan att ta hänsyn tUl vad som kan vara ettallmänt intresse. I sin interpellation har ändå försökt attexemplifiera med ett par fall. Han har bl. a. nämnt vid Påskallaviki län. Men i sitt inlägg nu nämnde han inte ens den vägen vid namn utankonstaterade bara att stora naturvärden där har satts åt sidan för attstatsmakterna velat vara illvilliga. Hur skulle det ha varit om stället hade gått tUl källan och sett efter hur beslutet rörande vägen vidPåskallavik har kommit till? Där var det inte - Uka Utet som i något annatsammanhang någon illvillig minister eller något UlviUigt departement sombestämde hur det skulle vara. Nej, det var ,och kommunen som hade samma uppfattning om vägdragningen, herrWennerfors. Det är något annat det! Kommunen, och hadeidentiskt samma uppfattning om vägens dragning. En markägare anförde då besväröver fastställelsebeslut, och det är den markägaren som herrWennerfors interpellerar för . Det är också ' självklararätt att göra det. Regeringen kunde då efter remissbehandling och en mycketingående prövning konstatera att någon ändring av arbetsplanen inte borde görasoch biföll därför inte besvären. Även vissa yrkanden som inte hadeprövat vid sitt beslut lämnades utan åtgärd. Efter det att fråga uppkommit om att utöka det vägområdesom angavs i arbetsplanerna kompletterades planen med under byggnadstidenerforderliga områden för upplag och transportvägar, och därefter fastställdestatens vägverk reviderad arbetsplan för omläggning av vägen vid ivad avser bl. a. utökning av vägområdet. Även över det beslutet anförde sammemarkägare besvär med yrkande om annan vägsträckning. Det ökade intrång somföUde med den reviderade arbetsplanen var med beaktande av de fördelar somvanns, bl. a. från trafiksäkerhets- och kostnadssynpunkt, enligt regeringensbedömning inte sådant att en ändring borde ske. Bland allt det som pådyvlade oss var ocksåatt vi i detta fall inte skulle ha haft någon kontakt i ärendet medindustridepartementet. Kan man vara så naiv, , att man tror ensådan sak? Hur kan man påstå att ett departement som mitt inte skulle haintresse av att ha kontakt med industridepartementet i en sådan här sakfråga?Bara förmågan att säga det ifrån talarstolen tycker jag betygsätter herrWennerfors' inlägg från början till slut. Nej, när det gäller och den här debattenbesannas som vanligt, höll jag på att säga det gamla talesättet att närargumenteringen är dålig så höjer man rösten. Om skydd mot onödigt intrång vid vägbygge HerrWENNERFORS (m): Det sista får verkligen stå för herr statsrådet själv. Jag är mycket förvånad över det sätt, på vUket herrstatsrådet bemöter mig. Det är ytterligare ett exempel på hur man behandlarenskilda människors intressen. Statsrådet försöker här inför läktarpubliken ochkammaren påskina att denna fråga skulle vara av sådan art att vi egentligeninte skulle diskutera den här, i varje fall inte på det sätt som jag gör. Statsrådetpratar om vårmåndag och allt möjligt annat och talar om naivitet osv. Jagtänker inte bära mig åt på det sättet mot herr statsrådet. Jag har tagit upp en principfråga, men den går herrstatsrådet inte alls in på. Vad gäller då den principfrågan? Jo, den gällerskiUnaden meUan exempelvis expropriationslagen och vattenlagen å ena sidan ochväglagen å andra sidan, den gäller hur dessa lagar tiUvaratar den enskildamänniskans rätt. Jag försökte från talarstolen påvisa det kommer att finnasmed i snabbprotokollet; det kan ändå inte komma bort genom det sätt på vUketherr statsrådet agerar - att när det gäller väglagen blir inte den enskildesrätt prövad av en opartisk instans, av en domstol eller av en Om skydd mot onödigt intrång vid vägbygge skiljenämnd.Det är detta jag finner principiellt intressant. När det gäller de andralagarna sker en sådan prövning, även om jag personligen har den uppfattningenatt de är konfiskatoriska. Men den enskildes rätt prövas ändå opartiskt av endomstol, och det sker inte när det gäller väglagen. Jag tycker att herrstatsrådet skall tala om det i stället för att smutskasta mig. Herr statsrådet påstår att jag inte har gått tiU källan.Jo, jag har gått till källan. Jag har tagit del av alla handlingar i exempelvisdet här ärendet. Jag känner till andra ärenden där liknande saker harinträffat. Jag kan bevisa att det är på det här sättet. Även om jag inte nämndePåskallavik i mitt anförande så fanns det med i interpellationen, och det varavsiktligt, för att statsrådet också skulle hinna studera denna fråga innan hankom till kammaren. Jag hoppas att herr statsrådet tar tiUbaka litet av vadhan sade och instämmer i att detta är en viktig principfråga för människorna.Är det så att herr statsrådet vidhåller den här uppfattningen kan de vanligamänniskorna ju bara fortsätta att rycka på axlarna åt politikerna, som inte tarhänsyn till enskUda människors rätt. Det är det som är så allvarligt. Det senaste inlägget gjorde det inte bättreför . TiU att börja med sade jag klart och tydligt fråntalarstolen att det är ' absoluta rätt att interpellera i ettenligt hans uppfattning felaktigt handlagt ärende. T. o. m. det gick herrWennerfors förbi. Men det är betydligt allvarligare än så en debatt med mig som departementschef, men indirekt framför herrWennerfors kritik och anklagelser mot en lång rad statligamyndigheter. Eftersom har tagit upp ett konkret fall kan viför beröra det; vad jag försökte säga i mitt förra inlägg var attkommun, länsstyrelse och vägverk har varit eniga i sin uppfattning och attKungl. Maj:t inte har gjort någon ändring. Vad gör genom att använda min person, somär likgiltig i sammanhanget, är att utslunga anklagelser mot kommuner,länsstyrelser och för att de skulle med ett illa ansett ord - myglamot enskilda människor. Det tycker jag är det allra allvarligaste. Jag haralltid haft och kommer alltid att ha den största respekt för kommunalahandläggare, länsstyrelser, vägverk och andra myndigheter. Och om herrWennerfors har ett - enligt egen uppfattning - alldeles legitimt intresse avatt smutskasta dessa instanser, säg då det rent ut i debatten och försök intebara kapsla in den kritiken i de anklagelser som riktas direkt mot regeringen.Vi är inte rädda för kritik. Vi skall ta värt ansvar, och det finnsinstanser där sådan kritik kan föras fram mot oss. Det finns alltså ingen riskatt vi skall undgå berättigad kritik. Men, , varför vara så försiktig närkritiken ytterst måste rikta sig mot kommunala förtroendemän,länsstyrelserepresentanter, vägverksfolk och andra? De kommer säkerligen, herrWennerfors, att uppfatta det som en mycket märklig argumentering när de fårläsa vad herrWennerfors har sagt i den här debatten, som inte för frågan om den enskildesrätt ett enda fjät framåt. Den kan bara bidra till att öka motsättningarnamellan den politiska riktning som företräder och som tarvarje tillfälle i akt, t. o. m. ett enskilt vägärende, för att framföra sådanahär anklagelser - och andra. Den kan inte föra till någonting positivt, ochdärför beklagar jag den här debatten, . Den skulle ha kunnat blien sakdebatt, men det blev den inte. Om skydd mot onödigt intrång vid vägbygge blir jag också beskylld för att jagkritiserar myndigheterna: vägmyndigheter, vägverk, kommuner, kommunalmän osv.Jag har, herr statsråd, kritiserat proceduren. Det är rätt självklart att jagstår här och diskuterar denna fråga med herr statsrådet, eftersomkommunikationsministern är politiskt ansvarig i det här fallet. skulle herrstatsrådet kunna använda ett annat argument, och jag hade väntat att det skullekomma. Jag skall själv ta upp det. antog den här lagen . Vi var på vår kantmycket tveksamma om hur den skulle fungera, och vi diskuterade den och ställdefrågor. Just 13 §, som jag hänvisar till, blev ändrad. Orden "motannan" kom bort då, och vi övervägde om vi skulle protestera mot det. Nufinns det här spörsmålet omnämnt i motiveringen, och även om vi inte blevgaranterade att det hela skulle gå till på ett riktigt sätt blev vi lugnade,precis som vi blir när antar andra sådana här lagar. Det sägs då: 1verkliga livet går det inte till på det här .sättet. Man tar ändå hänsyn tillde enskilda människornas rätt. Sedan har vi alltså sett hur det kan fungera ipraktiken, och därför har jag tagit upp den här principfrågan i . Jagblir då behandlad på det här sättet av herr statsrådet, som själv efterlysersakdebatt men som själv inte lägger fram några sakliga argument att tala om;han bara betygsätter mitt sätt att agera i det ena inlägget efter det andra.Vad spelar detta för roll? Men jag skall som sagt inte gå in mer pä det. Hur skall jag fatta svaren i de härinläggen av kommunikationsministern? Eftersom jag inte har fått herr statsrådetatt diskutera principfrågan, dvs. skillnaden i behandling vid iakttagande avden enskildes rätt och andra intressen vid tillämpningen av de tre olikalagarna, skall jag då fatta herr statsrådets agerande i pådenna vårmåndag dessutom - så, att det är ett uttryck för att statsrådet ärointresserad av att diskutera frågor rörande enskilda människors rätt? Och ärdet ocksä någonting som är ett uttryck för herr statsrådets socialistiskainställning? - Jag får naturligtvis inte något svar på den frågan, men jagställer den ändå. Till det sista är det bara en sak att säga.Vi har alltså fått en ny väglag, framtagen efter ett mycket seriöstutredningsarbete. Den har ersatt en äldre lag, som har ansetts icke fyllamåttet för 1970- och 1980-talen. Lagen har antagits av . Den kannaturligtvis inte vara fullkomlig vare sig i det ena eller idet andra avseendet. Om skydd mot onödigt inträng vid vägbygge Lagen praktiseras nu i det verkliga livet; ochstundligen fattas det beslut på olika nivåer med den nya väglagen som grund.Från det allra minsta lilla vägärende till ärenden som rör de stora genomgåenderiksvägarna, om ärenden angående byggnad och förändringar av vägar fattas detbeslut med denna lag som grund. I det spelet förekommer det många konfliktsituationer. Detär helt naturligt att den enskilde markägaren eller en kommun eller någonannan kan finna sina intressen för ögonblicket oförenliga meddet övergripande intresse som kan föreligga för väghållare eller annan, fråntrycket av stora tunga trafikopinioner, som menar att man snabbt måste få framen ny väg för att kunna avlasta andra vägar eller klara av en ökande trafik. Det är ett svårt kompromissande i många fall, men jaganser - och detta tycker jag det är värt att få noterat i riksdagsprotokollet att dessa frågor i de allra flesta fall sköts på ett utomordentligt seriöst ochriktigt sätt. I en del fall är det nästan en omöjlighet att nå en kompromissoch ett kompromissbeslut som hjäpligt kan tillfredsställa huvuddelen av deinblandade parterna. Men i sådana fall menar , enligt inläggen iden här debatten, att man skall fästa vikt vid intressen av ett slag på ettsätt som kanske i vissa fall gör det helt omöjligt att genomföra ettvägprojekt. Jag skulle önska att innan denna debatt hadestartat hade gjort sig det lilla besväret att gå igenom, kanske inte bara dethär ärendet eller de ärenden som han här talar om, utan också litet meraallmänt sett hur vägärenden sköts, beslutas och genomförs. Därigenom skulle hanha fått möjlighet att ta del av den ändlösa rad av värdefulla kontakter som jagpersonligen får med kommuner, enskUda människor, organisationer ochinstitutioner, som kommer till mig eller skriver till mig för att tala om sinabekymmer i anledning av ett planerat vägbygge. Han skulle dä också ha fåttkännedom om hur diskuterar med kommuner och hur länsstyrelserförsöker kompromissa oftast i all oändlighet -för att försöka hitta någonrimlig form för hur man skall kunna tillfredsställa den enskUde markägareneller den enskUde intressenten. Ingenting av detta har framkommit i den här debatten,ingenting av den stora verkligt välmenande verksamhet som bedrivs på dettaområde av myndigheter och andra för att försöka gå till mötes den opinion ochde krav som både enskilda och andra alltid har rätt att ställa på samhället.Herr Wennerfors ser inget försonande i den tanken att det skulle ha kunnatförekomma eller förekommer någon form av hänsynstagande. I all välmening vill jag säga, , att jagtycker det är synd att det i en debatt av det här slaget, som vi väl båda menarskall ha något syfte, bara skall vara svart eller vitt, att det inte skallfinnas några nyanser i argumenteringen. Jag försöker i min verksamhet nyanseraoch inte bara måla i svart eller vitt. Jag hoppas att även den här debatten skaU finna kompromisser förenliga med allas, såväl denenskilde markägarens som vägbyggarens, intresse. Kompromisser ger ofta bättreresultat än det envisa fasthållandet vid den ena eller den andra ståndpunkten. HerrWENNERFORS (m): Självfallet är en riksväg ett gemensamtändamål, som många människor har intresse och nytta av. Men här är det intefråga om att alla dessa enskilda människors önskan att få en bra väg genom sinabygder inte skulle bli uppfylld. I det här enskilda faUet erbjuds ett biUigarealternativ. Om man flyttar vägen 500600 m skuUe man dels räddagranitfyndigheten, dels beakta naturvärdsintressena. Och vägbygget skulle inteförsenas det skulle kunna gå snabbt. Jag har ännu inte fått svar på principfrågan; den harstatsrådet gått förbi. Jag viU därför ställa en enkel fråga; Anserherr statsrådet att behandlingen av enskilda människors rätt enligt väglagen ärhelt opartisk? Ang. prissättningen på stadsgas Så länge inte finner det förenligtmed de intressen han företräder att föreslå en ny formulering av väglagen ärdet inte jag som skall svara på om förfaringssättet är riktigt. Det ärriksdagen som har fattat beslut om den nya väglagen, inte kommunikationsministerNorlmg. Den upplysningen hade jag knappast väntat mig att jag skulle behöva geherr Wennerfors. Låt mig då fråga så här: Är herr statsrådetvUlig pröva frågan om opartiskhet när det gäller väglagen i jämförelse med detvå andra lagar som här nämnts? Om går tUlbaka till detbeslut som tog i anledning av den nya väglagen skall han finna att enöverväldigande majoritet av stod bakom förslaget. Det skulle rimmailla med mitt ansvar, om jag i strid med en praktiskt taget enig riksdag skulleföreslå en ändring. Jag utgår från att i detta fall som i alla andra enriksdagsopinion kommer att växa fram om så visar sig befogat. Tills vidare harjag en känsla av att är tämligen ensam om den opinionen. Överläggningen var härmed slutad. §5 Ang. prissättningen på stadsgas Herr handelsministern erhöll ordet för att besvaraherr () framställda interpellation, nr 74, och anförde: har frågat mig vilka åtgärderjag är beredd att vidta för att möjliggöra en sådan prissättning på stadsgasatt en forcerad övergång tiU andra energiformer undvikes i avvaktan på attriktlinjerna för den framtida svenska energipolitiken klarnat. Jag vill inledningsvis instämma i vad sägerbeträffande betydelsen av att gasverken fortsätter att producera stadsgas. Inteminst gäUer det möjligheterna att använda gasnäten för den naturgas som kan Ang. prissättningen på stadsgas Alla förbrukare av oljeprodukter här i landet har underdet fått vidkännas stora prishöjningar på grund av väsentligthöjda råoljepriser. Det gäller också gasverken som utnyttjar lättbensin ochgasol för framställning av stadsgas. infördes högstpriserpå motorbensin, motorbrännolja och eldningsolja. Regeringen ansåg då, attprisregleringen inte skulle omfatta andra oljeprodukter. Den svenska marknadenför lättbensin präglas av få säljare och fä köpare. Tre bolag levererarlättbensin och gasol tiU tio gasverk tUl stor del enligt långtidskontrakt. I samband med införandet av clearing för oljeprodukter ijanuari diskuterades möjligheten att låta lättbensin omfattas av systemet.Genom clearingen utjämnas skillnader mellan importpriserna. På så sätt kan mani ett kärvt försörjningsläge få in också dyrare olja utan att den inhemskaprisnivån behöver höjas tiU nivå med de höga inköpspriserna på denna olja. I fråga om lättbensin skulle clearingen emellertid hainneburit en prissubvention av hela den inhemska förbrukningen i stället för enprisutjämning. Det skulle i sin tur ha drabbat förbrukare av andraoljeprodukter. Detta överensstämmer inte med clearingens syfte. En jämförelse av prisutvecklingen på lättbensin och tunneldningsolja visar att priset förlättbensin ökat mer än för prisreglerade oljeprodukter. Detta är en konsekvensav att bolagen anpassat sina priser till rådande världsmarknadsnotering sådanden kommer till uttryck i t. ex. . pågår överläggningarmellan bolagen och gasverken om nya avtal eller prisrevision av löpande avtal. befarar en forcerad övergång till andraenergiformer på grund av höjda gaspriser. Statens pris- och kartellnämnd (SPK)har gjort en översiktlig jämförelse mellan driftkostnaderna i föruppvärmning och annan användning i hushållen av eldningsolja, gas ochelektricitet och . Denna jämförelse visar enkostnadsutveckling till nackdel för stadsgasen. Huruvida denna förändring avprisrelationerna är tillräckligt stor för att framkalla en snabb och omfattandeövergång från gas till exempelvis elkraft, låter sig ännu inte bedömas. Jag har därför uppdragit åt SPK att följa utvecklingen avprisrelationerna och rapportera om någon omfattande övergång från gas kannoteras. SPK, som löpande följer prisutvecklingen, diskuterar också priserna pålättbensin med leverantörerna mot bakgrund av bl. a. kostnadskalkyler. Jag vUl avvakta' resultatet av dessa överläggningar innanjag tar ställning till om en prisreglering är erforderlig pä detta område. HerrADAMSSON (s): Jag vUl först tacka handelsministern försvaret och framför allt för att det kommit så snabbt. Jag är givetvis ocksåtacksam för att handelsministern delar min uppfattning om betydelsen av attgasverken fortsätter att producera stadsgas, i varje faU fram till den tidpunktdå vi närmare kan bedöma huruvida det finns förutsättningar att importeranaturgas, antingen - genom rörledningar - gas i sin naturliga form ellerdjupfryst gas. Inte minst med tanke på att vi får enenergidebatt skall jag nu inte gå närmare in på dessa ting, då jag finner atthandelsministern helt delar min syn. När emellertid handelsministern kommer inpå frågan om prisutvecklingen pä lättbensin och tunn eldningsolja konstaterarhan att priset på lättbensin ökat betydligt mer än priset på prisregleradeoljeprodukter. Jag vågar säga att oUebolagens prissättning på dessa produkter,av den senaste prisutvecklingen att döma, påminner om talet om gungorna ochkarusellen. Lättbensin betraktades före oljekrisen mer eller mindresom en biprodukt eller låt oss säga utskottsvara och kunde förvärvas relativtbilligt, vilket gjorde att vi kunde framställa stadsgas i full konkurrens medandra energiformer. Oljepriset kan sägas ligga ungefär så högtsom . Men ser man på varan lättbensin finner man att priset ärungefär fem gånger högre än . säger handelsministern: "Huruvida denna förändringav prisrelationerna är tiUräckligt stor för att framkalla en snabb ochomfattande övergång från gas tiU exempelvis elkraft, låter sig ännu intebedömas." Det kan naturligtvis sägas, allra helst om man bara ser till depriser som gasverken tar ut för sin stadsgas. Jag kan emellertid, eftersom jagganska väl känner förhållandena i , säga att enligt det långtidsavtal somvi har med leverantören visar en bedömning av verksamheten för attgasverket skulle gå med ett underskott av i runt tal mot attunder 1973 underskottet stannade vid ungefär en halv miljon.