prot · FX0998 · 1974-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes till en börian av fru tredje vicetalmannen. Den ekonomiska politiken, m. m. § 1Den ekonomiska politiken, m. m. Fortsattes överläggningen angående finansutskottetsbetänkande nr 25 samt skatteutskottets betänkanden nr 40 och 41. i (c): Det är närmast i anledning av skatteutskottetsbetänkande nr 40 med förslag till lag om särskild arbetsmiljöfond som jag vUlframföra några synpunkter. Som i debatten har omvittnats har det under senaredelen av 1973 och den gångna delen av 1974 rått en ganska kraftig konjunkturuppgång.I väsentlig del har denna sin grund i ökad efterfrågan på exportsidan, vilketäven medfört stadiga prishöjningar pä vissa stapelvaror. Konjunkturuppgångenhar medfört vinstförbättringar framför allt för exportföretagen. Det ekonomiskaresultatet har inte förbättrats i samma grad inom hemmamarknadsindustrin ochbland de där arbetande mindre och medelstora företagen. I och för sig medför stora vinstskillnader mellan olikaföretag påfrestningar av olika slag. Höga vinster i vissa företag leder lätttill påspädning av inflationen, som i sin tur kan drabba andra företag ochsärskilt mindre expansiva regioner mycket hårt. De kan också innebärasvårigheter att vidmakthålla en solidarisk lönepolitik. Den skattepolitik som regeringen fört har närmastförstärkt skillnaderna mellan de vinstrika, starka företagen och de sämrelottade, ofta mindre företagen. Enligt propositionen 1974:125, som vi nudiskuterar, beräknas de extra avskrivningar som inedgetts ikonjunkturstimulerande syfte ha minskat bolagens skatteinbetalningar medomkring . Dessa förmåner har i huvudsak gått till de redanvinstrika, expansiva företagen. Mot bakgrund av den förbättring I vinstläget somkonjunkturuppgången medfört föreslås i den nu aktuella propositionen att vissaföretag skall vara skyldiga att avsätta av sin vmst efter vissaberäkningar och vUlkor till särskilda arbetsmiljöfonder. Dessa fondmedel skallsedan användas för Investeringar i syfte att förbättra arbetsmiljön i det egnaföretaget. som redovisar en vinst på förebokslutsdispositioner blir skyldiga att avsätta medel till miljöfonden. Det i propositionen framlagda förslaget kan betraktas sompositivt i det syftet att en del av exportföretagens ökade vinster används föratt ytterligare förbättra arbetsmiljön i dessa företag. Det kan även ha vissa »I go gynnsamma effekter i konjunkturstimulerandesyfte. Men förslaget har också sina brister. Man kan redan iutgångsläget den konstatera att de företag som nuredovisar goda vinster i allmänhet också rnaj har haft störreresurser att förbättra sin arbetsmiljö. Denekonomiska är i regel av naturliga skäl sämre i mindre lönsamma företag. politiken,m. m. föreUggande förslaget bidrarnärmast till att ytterligare skärpa ojämUkhe- ternameUan olika företag. De anställda i mindre lönsamma företag kommer att upplevadet som negativt att vissa företag med redan goda arbetsmiljöförhållanden genomstatens medverkan nu ännu mer drar ifrån. Kritik mot förslaget i nu nämnda hänseende har förts framfrån flera håll. a. har man på ledarplats i tidningen även i andra fackförbundsorgan starkt kritiserat förslaget. Det harframhållits att propositionen nog hade blivit bättre, om det hade varitintimare kontakter med fackföreningsrörelsen innan förslaget framlades. Det föreslagna systemet måste enligt uppfattningkombineras med förbättrade möjligheter för företag, som inte på samma sätt somde stora exportföretagen gynnats av den nuvarande vinstkonjunkturen, attförbättra sin arbetsmiljö. Det bör ske genom att exportföretagens vinster iviss utsträckning fördelas om till andra företag. Skyldigheten att avsättamedel till arbetsmUjöfonder bör kombineras med ett avgiftssystem, som i sin turgör det möjligt att lämna bidrag till mindre företag och till andra, för personalsociala och arbetsmiljöfrämjande åtgärder. Det förslag som har lagt i sin motion nr 1848söker till en del eliminera de brister i propositionen som jag här har påtalat.Enligt mening bör skyldigheten för vissa företag att betala in del avsin vinst tiU arbetsmiljöfond, enUgt de villkor som ställs ipropositionen, begränsas till av årsvinsten. Men härutöver bör sammaföretag vara skyldiga att betala in av sin årsvinst som en miljöavgifttill en särskild arbetsmiljöfond. Från denna fond skall bidrag kunna utgå tillmiljöinvesteringar i alla typer av företag oberoende av företagsform,, storlekoch näringsgren. Bidrag bör lämnas som viss del av investeringskostnaden.Härigenom kommer den totala investeringsvolymen att få betydligt störreomfattning än vad som svarar mot bidragsbeloppet. Denna lösning får ses som ett komplement till det beslutsom fattat om bidrag till företag som förbättrar sinarbetsmUjö. Det innebär en viss omfördelning och uriämning mellan devinstgivande företagen å ena sidan och de många, bl. a. mindre och medelstoraföretag å andra sidan, som eljest inte skulle ha råd med miljöförbättringar. Vitror att detta förslag ter sig bättre och rättvisare även ur löntagarnassynvinkel. I motionen föresläs att medlen i den särskilda miljöfondenskall få användas under budgetåren 1975/761978/79. 1 övrigt skall gälla samma villkor som angivits i propositionen om miljöfonderna och deras användning. Således bör de anställda godkänna de miljöinvesteringar som planeras. 134 Majoriteten i skatteutskottet haravstyrkt centermotionen. inte enkritik i sakfrågan, man kan närmast ana att utskottsledamöterna 98 serpositivt på centerförslaget. Men man hänvisar till ett regeringsbeslut, prgdaeen den där arbetsmarknadsministern bemyndigats att tillkalla -,, . sakkunnigaför att utreda frågan om stimulansåtgärder för att förbättra ------- Utredningen är en följd av ett riksdagsbeslut 'i ekonomiskatidigare i anledning av motioner från och med politiken, m. m. krav på stimulans av investeringar för den inre miljön. Det är glädjande att denna utredning nu tillsatts för attfölja upp beslut. Men resultaten av utredningen kan i bästa fallkomma först . Vad frågan gäller är ju om man med dekonjunkturvinster som är ett resultat av verksamheten i företagen under 1974skall förbättra miljön endast i de företag som har dessa vinster eller om manskall medge att en del av dessa vinster även används för andra företag som harlägre vinstmöjligheter men kanske sämre arbetsmUjö, Nämnda utredning kan, som jag ser det, inte vara ett skälmot ett bifall till det i centermotionen lagda förslaget. Utredningen kan juhellre kanske komma att få till uppgift att vidareutveckla det förslag somcentern nu har lagt fram. Med det anförda vill jag yrka bifall tillreservationen 1 i skatteutskottets betänkande nr 40. Ett betydande mått av osäkerhet präglade allaekonomiska bedömningar i början av detta år. Huvudorsaker till det var denosäkra internationella konjunkturutvecklingen, de kraftigt stigande oljeprisernaoch den oklara försörjningssituationen samt de effekter dessa faktorer kunde fåpå tillväxt, sysselsättning och priser. Det finns inslag av osäkerhet också i dagens ekonomi. Hurkommer tillväxten att bli under detta år? Hur kommer priserna att stiga? Hurrnycket kommer hushållskonsumtionen att öka? Hur kommer sysselsättningen attutvecklas, framför allt och börian av ? På några punkter ter sig problemen mindre än vad degjorde vid detta års början. Vi bör få en hygglig tillväxt och därmed resurserför fortsatt reformarbete. Vi har en bättre situation på arbetsmarknaden. Detfinns visserligen många arbetslösa, men efterfrågan på arbetskraft är ändå hög.På några punkter är problemen fortfarande betydande och framtidsperspektivenoroande. Det gäller framför allt den starka inflationen med prishöjningar somär större än tidigare sedan börian av . När vi slutar vårriksdagen är det alltså ien situation då det ekonomiska läget ter sig ljusare än då vi började . Men vi har ändå många och besvärliga problem, och en kraftfull ekonomisk poUtIk är minst lika nödvändig som då. På några punkter har vi fått en bättre grundval för en kraftfull och socialt ansvarsmedveten politik genom de beslut som fattats under vårriksdagen och genom den överenskommelse mellan regeringen och som blev resultatet av överläggningarna mellan regeringen, arbetsmarknadens organisationer och de politiska partierna. Nr 98 För det första: det blir enskattereform. Det blir sänkta marginal- skatteroch sänkt inkomstskatt för nästan alla. Marginalskattema sänks i vissa fall meddrygt , och många får skattelättnader på _ över 2 000kronor. Reglerna för bostadstilläggen till barnfamiljer och Denekonomiska pensionärer kommer att ändras så att en inkomstökning intekommer att politiken,m. m. medföra så stora minskningar av desociala bidragen. Det är bra att löntagarnahar fått det beskedet. Det är bra att arbetsmarknadens parter fått det beskedetsom underlag för sina förhandlingar . Det är också bra att det sagtsatt det är nödvändigt att justera skatteskalorna även 1976. Med tankepå att utredningsarbetet om ett framtida skattesystem startade så sent är detkanske inte möjligt att till 1976 arbeta fram ett nytt, mera permanentskattesystem och kanske inte heller lämpligt att indexskydda det skattesystemsom vi just nu har. Därför nödgas vi acceptera ett provisorium.Det centrala är emellertid att skattejusteringar görs, att reform kanbevara sitt reella värde. Då kan vi inrikta oss på att få ett nytt skattesystemdet därpå följande året. För det andra: det bhr en pensionsreform, och det börkunna bli en bra reform som betyder både en sänkt och en rörlig pensionsålder.Det finns numera enighet om att pensionsåldern skall sänkas, och det finns en växandeinsikt om att en mera rörlig pensionsålder är väsentlig, att den kanske mestbetydelsefulla delen av en pensionsreform gäller just detta och att det är dendel som berör flest människor. har länge och intensivt arbetat för en sänktoch rörlig pensionsålder. Vår riktpunkt var att en sådan reform borde ha kunnatgälla fr. o. m. kom emellertid fram till att dettainte var möjligt. Däremot menade kommittén att det borde vara möjligt attgenomföra en sänkning av pensionsåldern fr. o. m. . Det varmed betydande tvekan som representanter för arbetsmarknadsorganisationernabiträdde den uppfattningen så mycket kan väl få sägas från interntkommittéarbete. De tvekade, om det var möjUgt att genomföra deförhandlingar som skulle bli nödvändiga för att få pensionsäldersreformen attfungera. har kommitténs betänkande granskats av myndigheter ochorganisationer. De flesta remissinstanser har betonat två saker. Det måstebli ett pensionssystem som ger större individuell valfrihet, ett pensionssystemsom inte bara innebär att pensionsåldern sänks utan som också och framför alltger större individuell valfrihet, en rörlig pensionsålder. Det måste finnasgod tid mellan riksdagsbeslut och ikraftträdande, så att förhandlingar kanföras om hur nuvarande regler skall anpassas till ett nytt läge. Dessaförhandlingar bör bygga inte bara på ett beslut om sänkt pensionsålder utan påett totalt beslut om sänkt och rörlig pensionålder. Remissinstanserna har sagt:Vi klarar inte detta till . Någrasäger , andra säger t. o. m. . Det är goda och sakliga skäl de redovisar för sinståndpunkt. Vi kan beklaga deras ståndpunkt, vi som skulle vilja genomföra enpensionsåldersreform vid den tid som pensionsålderskommittén föreslog, men vi 136 l;an inte undgå att ta intryck avderas ståndpunkter. Vi kan ha en stark politiskvilja att snabbt genomföra en pensionsreform och såväl viljan att reformerasom viljan att betala finns inom men vi kan inte reformerasnabbare än vad som är möjligt att genomföra för dem som skall hanterareformen. Därför har vi från sagt att vi är beredda till ettpensionsbeslut om bättre villkor för dem som har pension och om ensänkning av pensionsåldern till , och vi är beredda till ett nytt beslutvintern/om större rörlighet i pensionssystemet och om att låta heladetta pensionssystem med en sänkt och rörlig pensionsålder börja gälla den 1juU 1976. Det betyder en förskjutning jämfört medpensionsålderskommitténs tidsplan. Det blir en del människor som får väntaännu på en pensionsreform, och det är beklagligt. Men det betyder enförskjutning som möjliggör ett beslut om en bra pensionsreform och enpensionsreform som också kan komma att fungera i praktiken, därför att de somskall hantera den får tid till nödvändiga förberedelser. Därför bör en eventuelltfortsatt pensionsdebatt inte gälla reformviljan - den bör gälla realismen i etttidsprogram. Jag sätter tilltro till de myndigheter och organisationer somefter en ingående remissgranskning av pensionsålderkommitténs betänkande sägeratt de inte kan klara av att genomföra en pensionsreform fullt så snabbt somkommittén ville. Jag gör det bl. a. därför att vi också inom kommittén tvekade,om tidsplanen var möjhg. Det är två betydelsefulla reformer som kommer attgenomföras: skattereformen och pensionsreformen. De betyder ca 8 miljarderkronor i ökade statsutgifter och minskade statsinkomster. Vi har genom överenskommelsensagt att vi är beredda inom att finansiera de reformerna. Vi ärberedda att finansiera en förbättrad social trygghet genom ökadesocialförsäkringsavgifter och att i större utsträckning än hittillsavgiftsfinansiera de sociala försäkringarna. Det betyder att gårett steg längre än vad jag själv som ledamot gjorde i utredningsarbetet kringde nämnda reformerna. Jag framhöll där att en skattereform i sig själv skullevara en stimulansfaktor, som kunde bidra tiU att öka skatteunderlaget och attskattereformen därför delvis kunde vara självfinansierande. Jag avvisadekommittémajoritetens linje att höja den allmänna arbetsgivaravgiften,löneskatten. Överenskommelsen innebär att den allmännaarbetsgivaravgiften inte kommer att höjas. Däremot kommersocialförsäkringsavgifterna att höjas både inom sjukförsäkringen och inom denallmänna pensioneringen. Det betyder inte, som sagts i debatten och i en avreservationerna till finansutskottets betänkande, att accepteratuppfattningen att alla reformer som betyder nya utgifter eller minskadeinkomster skall motsvaras av beslut om andra inkomster till statskassan avexakt samma storlek. Vi menar att skattereformen är av den arten att denförbättrar de finansiella resurserna för fortsatt reformpolitik. Vi behöversådana resurser. Men vi har lyssnat tiU remissinstansernas uppfattningarockså när det gällt skattereformen. Då löntagarorganisationerna säger attreformerna bör finansieras, då de säger att de kommer att ta hänsyn till dettavid kommande avtalsrörelser, då bör partierna beakta det i sina bedömningar omreformernas utformning och finansieringen av dem. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Det finns de som säger att det inte är någon egentligskillnad mellan arbetsgivaravgifter och socialförsäkringsavgifter. Det sägs ien av reservationerna till finansutskottets betänkande att det är viktigt attmissvisande terminologi inte används och sedan använder man fortsättningsvisen missvisande terminologi. Den allmänna arbetsgivaravgiften är en form av skatt. Detär en skatt på produktionsfaktorn arbetskraft. Den kan jämföras med skatt påandra produktionsfaktorer, t. ex. energi, och det är en skatt som inomstatskassan kan användas till olika ändamål: vägar, försvar, utbildning etc. Social försäkringsavgifterna är ett sätt att finansierasociala försäkringar. Det är det enda sättet inom ATP-systemet. Det är ett avsätten inom de andra försäkringarna, t. ex. folkpensioneringen och sjukförsäkringen.Socialförsäkringsavgifterna är en del av kostnaderna för arbetskraften, och detär rimligt att arbetstagarna är med och betalar en väsentlig del av dekostnaderna. Det är ingen löneskatt. Det är en del av kostnaderna förarbetskraften. Jag skall inte närmare beröra fler av de saker som tas uppi finansutskottets betänkande eller i skatteutskottets yttrande till finansutskottet.Jag vill understryka de synpunkter som inom skatteutskottet förts fram av bl.a. . Det gäller indexreglering av skattesystemet, sparavdragetsvärdebeständighet och den allmänna arbetsgivaravgiftens utformning. På en punkt är skatteutskottets yttrande kortfattat - t.o. m. mycket kortfattat! Det gäller en plan för skattesänkningar och en stegvissänkning av marginalskatterna till högst . Förslagen har förts fram ien inoderatmotion. säger bara att utskottet i avvaktan på detslutliga ställningstagandet till skatteutrednings förslag inte harmöjlighet att ta ställning till förslaget om en sådan plan. Det har i debatten från moderathäll sagts attsvenska folket lever under en alltför tung skattebelastning och att detavgörande för en familjs standard är vad som finns kvar sedan skatter ochpriser tagit sitt och att det strängt taget är likgiltigt om lönesummanurholkas genom för höga skatter eller genom för höga priser. Jag delar inte det synsättet. Det är en sak att varaåterhållsam och att pröva alla offentliga utgifter med stor omsorg och att tatill vara alla möjligheter till besparingar. Det bör vi göra. Det bör vi göra istörre utsträckning än ! Men det är en annan sak att lova skattesänkningaroch att medverka till nya kostnadskrävande reformer; att allmänt talaom besparingar utan att klargöra för människorna vilka följder det får förderas standard och trygghet; att säga att det är likgiltigt om en lönesummaurholkas genom för höga skatter eller genom för-höga priser. Jag menar att omvi ställer stora krav på samhället på utbildning, på vård, på kommunikationerosv. - måste vi också betala för det. Det behöver inte nödvändigtvis ske iinkomstskattens form i samma omfattning som , men det måste i någonform betalas. Vi kan inte lova människorna bättre standard och sänktaskatter. Jag menar ock.så att skatterna kan användas för att förbättramänniskomas standard. Det kan t. ex. gälla bättre utbildning, bättre vård,bättre omsorg om barn och gamla. Ett samhälle byggt pä solidaritet och på omsorg omvarandra är ett samhälle som ger oss mycket av trygghet och Nr 98 samhörighet, men det kostar också pengar att finansiera de uppgifter som predaeen den vi gemensamt tar pä oss. Det är ohederligt att säga någonting annat. i Boriänge (vpk): Den ekonomiska "ArbetsmUjöfonder löser ingaproblem" - "Ett proviso- politiken, m. m. rium" med dessarubriker kommenterar respektive LO-organetFackföreningsrörelsen förslaget om inrättande av s. k. arbetsmiljöfonder. Idet avseendet kan jag helt instämma i dessa båda fackliga tidskrifterskommentarer. EnUgt vad som kan utläsas ur propositionen 125 är det tvåsaker som man åsyftar att göra någonting åt: dels de mycket höga vinster somföretagen redovisat , dels en satsning på arbetsmiljön, som ärunder all kritik. Problemen skall enligt finansministern och regeringen lösasgenom att en arbetsmiljöfond inrättas, dit respektive företag skall avsätta endel av sin vinst för att den sedan skall kunna disponeras förarbetsmiljöåtgärder inom företaget. Utformningen av fonden är liknande deförmånliga regler som tiUämpas när det gäller investeringsfonderna. De frågor som genast inställer sig är: Kommer dennaarbetsmiljöfond att begränsa företagens jättevinster, och får lönarbetarna enstörre del av dessa? Kommer arbetsmiljön att förbättras i någon nämnvärdutsträckning? Svaren måste bli nej. Förslaget om inrättande avarbetsmiljöfonder är Uka otillräckUgt för att lösa de tidigare nämnda problemensom om skulle rycka ut för att släcka bränder utan vatten. För att avvärja dessa besvärliga samhällsbränder, dedåliga arbetsmiljöerna och de jättehöga bolagsvinsterna, behövs helt andraåtgärder. Det räcker inte med att bara angripa verkningarna, utan man måsteangripa roten till det onda. Det måste slås fast att en verklig förbättring avarbetsmiljön inte kan åstadkommas i samarbete mellan dem som strävar efterhögsta möjliga profit och lönarbetarna som kräver en säker och hälsosamarbetsmiljö. Propositionen bygger emellertid på att det finns enintressegemenskap mellan arbetsköpare och lönarbetare i arbétsmiljöfrågor.Detta tillsammans med att det i arbetarskyddslagstiftningen inte finns någrapreciserade regler och normer för hur en godtagbar arbetsplats skall se utinnebär att arbetsmiljöfondens verkningar på arbetsmiljön kommer att bli högstbegränsade. Därför är det bara illusioner när man försöker påstå attarbetsmUjö-fonderna i nämnvärd grad kommer att förändra arbetsmiljön, 1 ställetmåste de grundläggande åtgärderna för att förbättra arbetsmiljön bli att ge delokala fackliga organisationerna och de utsedda skyddsombuden verkligamaktbefogenheter. Den lokala fackliga organisationen måste medges rätt till förhandlingari alla arbetsmiljöfrågor, och om inte dessa ger resultat, skall den lokalafackliga organisationen kunna tillgripa strejk. Det gäller även att fastställa, som vi frän vänsterpartietkommunis terna har påpekat i motionen 1849, hur en arbetsplats skall se ut, vilka hygieniska gränsvärden som skall gälla, vilken arbetstakt som skall tillåtas, vilka pauser som skall läggas in i arbetet och Uknande. De hygieniska gränsvärdena måste fastställas utifrån målsättningen att inga 139 Den ekonomiska politiken, m. m. skadorskall uppstå på arbetaren under hela hans liv. Skall detta förverkligas, måstegränsvärdena sänkas över hela linjen, och på vissa områden krävs drastiska sänkningar.Gränsvärdena måste även få en sådan juridisk status att skyddsombud och andrakan vidta mätningar och sedan stoppa dessa arbetsprocesser om gränsvärdenaöverskrids. Regler måste också utarbetas för vilken arbetsintensitet som skalltillåtas. Utgångspunkten skall vara att ingen riskerar att slås ut urarbetslivet på grund av att arbetstakten är för hög. Bristen på en sådan målsättning som jag här har redogjortför är ett mycket stort liinder för att förbättra arbetsmiljön på ett avgörandesätt. När man i propositionen föreslår att en arbetsmiljöfond skall inrättas"i syfte att förbättra arbetsförhållandena för de anstäUda iföretaget" så försöker man ge sken av att denna fond skulle fylla en sådanmålsättning. Förbinds inte fonden med bestämda åtgärder på arbetsmiljönsområde, med regler och normer för hur arbetsplatsen skall se ut, kommer fondensresultat att bli plus minus noll. Enligt propositionen är bakgranden tillförslaget den kraftiga vinstkonjunktur som råder. Förslaget har därför fått ennära anknytning til! debatten om branschfonder. Lönarbetarna ser hur de högavinsterna stannar i kapitalägarnas fickor. Avtalsuppgörelserna blir allt sämremedan vinsterna bUr större. Detta är delvis ett resultat av den s. k.solidariska lönepolitiken. I vissa kretsar hävdas att man skall komma åt dehöga bolagsvinsterna genom branschfonder. I debatten förekommer treuppfattningar om branschfonder. För den vanlige lönarbetaren är därför debattenförvirrad. En variant av branschfonder är att arbetarna skall bidratill att en viss del av kapitalbildningen inom företaget sker genom att en delav vinsten insattes i företaget som arbetarnas del. Någon förändring i ägar-och maktstrukturen är det alltså inte fråga om. Samma vinst- och lönsamhetskriteriumskall fortsätta att gälla. Förslaget påminner om högerns ägardemokrati. Den andra linjen ansluter sig i huvudsak till denföregående. Den innebär att företag med hög vinst skall avsätta en del avvinsten i en branschfond, som sedan skall användas för investeringar i andraföretag i samma bransch, vilka inte har lika höga vinster. Den tredje varianten har inte något stöd inomfackföreningsledningen, vilket de två andra har. Den innebär att man spriderillusionen att det skulle kunna inrättas branschfonder för att utjämna lönernamellan olika branscher. Vinster i högvinstföretag skulle kunna avsättas för attanvändas i branscher där vinsterna inte är lika höga. De skulle där betalaökade löner. Denna linje måste i dagens samhälle betecknas som en illusion. Branschfonder medför alltså inte någon förändring avfördelningen av företagens vinster mellan kapital och arbete. I stället är detså att arbetarna skall bidra med kapitalbUdningen i företagen, medan maktenligger hos de nuvarande ägarna.