prot · FX09122 · 1974-12-31 00:00:00 — Ettsätt att uppnå det mälel är att - som vi försöker göra - fortlöpande utvecklaolika former för denna service, former som får anpassas till olika strukturer iglesbygd och tätort. Detta underiättas av de snabba förbindelserna och en ökadtillgång på bilar för lanibrevbäring samt andra maskinella hjälpmedel som finnsför posthanteringen. Del bör således kunna ske en fortlöpande anpassning avpostservicen lill ändrade förutsättningar, vilkel - ulan att man försämrarservicen för någon - bör ge de rationaliseringsvinster som erfordras för att viskall ha råd all bygga ut servicen där det behövs. Jagvill avrunda med att säga att del finns en klar målsättning hos regeringen,inte att försämra utan all om möjligt förbättra poslens service ål sina kunder.Efter diskussioner med postverket vet jag också att postverket uppfattar sinuppgift på det sättet. Jag tror således alt vi, om jag får uttrycka mig så, ärpå rätt väg när det gäller att lösa en i många avseenden mycket svårservicefråga. Omstöd åt den mindre sjöfarten i Agnas (m): Det är inte mycket att tillägga. Vid en tidigare diskussion togherr upp ett postärende som gällde en av landets mest centrala delar,nämligen . Det visar att man t. o. m. här ibland lycker att det skerförsämringar. För den som kommer från en glesbygd förefaller det som ompostanstalterna låg väldigt nära varandra här, men när man även här iblandupplever att postservicen försämrats förstår jag att det inte är lätt att varakommunikationsminister eller postchef Jagvill emellertid vädja till statsrådet alt vara lyhörd och generös omdet från bygder i stödområdet kommer sådana tongångar att det just ärpostservicen som avgör exempelvis befolkningsutvecklingen. Det talas omgenerositet i svaret och jag tror att den finns. Jag antar att vi kan utverkaatt man - i den mån postverket tycker att en sak är för dyr - kan gå in medpengar från annat håll. Hur det skall ske får vi väl se . Jag tackarän en gång för svaret. Överläggningenvar härmed sluiad. §26 Om stöd åt den mindre sjöfarten Herr kommunikationsministern erhöll ordelför att i ett sammanhang besvara dels i (fp) den 16oktober framställda interpellation, nr 112, dels () i kammarensprotokoll för intagna fråga, nr 329, och anförde: i har frågatmig om jag är beredd att snabbt vidtaga åtgärder för att trygga den mindresjöfartens framtid i . har frågat mig om vilka åtgärder jagär beredd att vidtaga för att stimulera och möjliggöra åter- och nyanskaffningav efterfrågeanpassade mindre fartyg av storiekar upp lill omkring 1 000 londödvikt. Jag besvararinterpellationen och den enkla frågan i elt sammanhang. Vihar kunnat notera en ökad försäljning till utlandet avmindre svenska torrlastfartyg. Det rör sig huvudsakligen om fartyg istorieksordningen 400 ä 500 bruttoregislerton med relativt hög ålder. Enligtmin mening torde den ökade försäljningen i slor utsträckning berott pä de högapriserna på mindre andrahandstonnage och fartygens relativt höga ålder. Denökade försäljningen kan också ha samband med företagsstrukturen inom densvenska kustsjöfarlen - med många små företag som ofta drivs av personer irelativt hög ålder. Närdet gäller åter- och nyanskaffning av tonnage för den mindre sjöfarten villjag erinra om de finansieringsmöjligheter som finns genom lånefonden för denmindre skeppsfarten. Kapitaltillgångarna i fonden har uppgåtttill storieksordningen . I enlighet med förslag islalsverkspropositionen för innevarande budgetår har fonden förstärkts medett belopp av , och pä lill-läggssiat I - som i dagarnaförelagts - föresläs ytterligare anvisade förändamålet. Beträffandede allmänna marknadsmässiga och tekniska betingelserna för den mindreskeppsfarten kan nämnas, att vissa studier - på uppdrag avtransporlforskningsdelegatiönen - utförs av i skeppsforskning. Rapporter väntas föreligga i början avnästa år. Rapporterna kommer dä bl. a. att tillställas den trafikpolitiskautredningen, som får överväga dem inom ramen för sitt utredningsuppdrag. Omstöd dt den mindre sjöfarten Hen i Hamburgsurid(fp): Jag lackar statsrådet för svaret på min interpellation. Del är ett svarsom verkligen behöver utsättas för en närmare granskning och knappast kanbetecknas som tillfredsställande. Fårman tro kommunikafionsministern beror den kraftiga minskningen av svensktkusttonnage genom försäljning till utlandet pä höga priser och fartygensrelativt höga ålder. Men,herr talman, de höga priserna på kusttonnage just nu beror på goda konjunktureroch goda frakter. Orsaken till att de svenska smä-redarna säljer sina fartyglill utlandet är att de inte tror på någon framlid för sin verksamhet iSverige. Därför säljer de sina fartyg medan priserna är bra - när de kan fämycket för sina fartyg - i stället för att utnyttja de goda frakterna. Ochorsakerna till alt småredarna inte tror pä en framtid är att de inte harmöjligheter att konkurrera pä någoriunda lika villkor med sina kolleger i andraländer. En av anledningarna till detta är den svenska tillämpningen avmätnings- och ulrustningsregler. Låtmig fä ge elt par exempel. För en liten tid sedan var det aktuellt för ensvensk redare att köpa ett norskt tankfartyg, byggt enligt högsta standard.Det hade gått i kemikalietrafik i och var synnerligen väl underhållet.Detta fartyg var alltså aktuellt för inköp av en svensk redare. Detbesiktigades och man fann att det - för att fartyget skulle uppfylla svenskafordringar- behövde göras ändringar pä 39 punkter, om jag minns rätt. Det rörsig alltså om ett relativt nytt fartyg, som är byggt enligt lill stor del sammaformella regler - utom vissa regler på utrustningssidan - som vi har i Sverige.Men: kostnaderna för alt ändra om detta fartyg så att det passade i Sverigeblev helt enkelt för höga. Det gick inte. Ettannat exempel kan gälla inköp av en dansk s. k. paragrafbåt som ligger undernågon av våra magiska brutlotonsgränser, låt oss säga en båt med bruttotonnaget299 ton eller 399, som är den högre gränsen. På de danska bålarna har man byggtihop pentry- och mässutrymmena till ell enda utrymme; pentryt är avskilt frånmässen med en halv vägg. Det gör alt hela utrymmet är mätningsfritt ochfartyget klarar sig alltså under denna gräns. Detta godkänns inte enligt svenskstandard. Omstöd åt den mindre sjöfarten måste man bygga upphalvväggen till en hel vägg, varpå en del av utrymmet blir mätningspliktigt.Fartyget kommer då över denna magiska tongräns och kräver enligt svenskabestämmelser en betydligt större besättning helt enkelt bara på grund av måste bygga upp denna halvvägg. Det är mycket underiigt att den svenskatolkningen i många fall är sä restriktiv och ganska speciell. Därför vill jagställa en fråga till statsrådet: statsrådet beredd att medverka till enharmonisering av utrustningsreglerna och en gemensam internationell tolkning avmätningsreglerna? Jaghar nu något berört bemanningsreglerna. Man kan säga alt de svenskabemanningsreglerna gör det svårt för svenskt tonnage att konkurrera på likavillkor med utländskt, främst danskt, norskt och västtyskt tonnage. Som det nuär avgöres besättningens sloriek på varje fartyg enligt föråldrade regler, därman går på fartygets bruttotonnage. Ett fartygs fysiska storlek har således ettringa samband med besättningsslorleken. Förutomexemplet med det danska fartyget som jag nämnde kan jag lämna ytterligare ettexempel på hur dessa regler kan slå i praktiken: Elt modernt kustfartyg pådrygt projekteras. Del är sä rationellt som man över huvud taget kantänka sig ett sådant: lastutrymmena är i stort sett bara en fyrkantig låda,inga döda vinklar, inga krokiga rum e. d., maskinrum och besättningsutrymmenlängst akterut och stora luckor. Ett sådant fartyg är mycket attraktivt för demsom vill utnyttja fartygets tjänster. Det är bara det att med nuvarande reglerär det inte lönsamt att försöka bygga ett sådant fartyg. Om man bygger exaktsamma fartyg men lägger in etts. k, shelterdäck, dvs. litet plåtbitar och ettdäck en bit ned i lastrummet - grejor som är i vägen, som ingen vill användaoch som fördyrar fartyget - då kommer man genom dessa mystiska mätningsreglerunder en sådan här paragrafgräns och klarar sig med väsentligt mindrebesättning. Detta tycker jag inte är ett rimligt förhållande. Jagskulle vilja ställa ytterligare en fråga lill : Är statsrådetberedd att medverka till en sådan förändring av bemanningsreglerna att det blirfartygets fysiska sloriek och utrustning som bestämmer besättningens storlek? Som statsrådet är mycket väl medveten om har företrädare förden mindre sjöfarten uppvaktat såväl kommunikationsministern somsjöfartsverket. Eftervad som har förljudits var det enda råd man fick alt de ca 30 redare som såltsina fartyg borde gå tillsammans och beställa nybyggen. Rådet om en sådansammanslagning motiverades med att om många gick ihop, så skulle rederiet bliså starkt att de skulle ha lättare att göra sig hörda. Enannan synpunkt som skulle ha nämnts är att om det blev en serie båtar så fickman ta helt andra sysselsättningspolitiska hänsyn än om det är fråga om en ochen båt. Jaghoppas att kommunikationsministern tar avstånd från sådana resonemang. För detär väl inte det enskilda bolagets sloriek som är av- Tio bålar ger mycket arbete oavsett om de ägs av tio småredare eller ett större bolag. Detenda positiva i statsrådets svar är att lånefonden för den mindre sjöfartentillföres ytteriigare på lilläggsstat. Del är bra. Men delär inte det enda som är viktigt. Det är bedömningen av om det är möjligt attdriva fartygen eller ej som til syvende og sidst är avgörande vid åter- ochnyanskaffning. Statsrådettalar så om vissa studier som bedrivs, och del är egentligen ett klart svar påmin fråga. Frågan var: "Är kommunikationsministern beredd alt vidta snabbaåtgärder för att trygga den mindre sjöfartens framlid i ?" Svarelär i klartext: . Med tanke på den snabba avvecklingen av del svenska kusttonnaget ochkommunikationsministerns svar på min fråga anser jag det vara motiverat att nuställa följande fråga till honom: Vill statsrådet ha kvar någon svenskkustsjöfart? Omstöd åt den mindre sjöfarten Hen (): Jag ber altfå tacka kommunikalionsminislern för svaret. Inledningsvisskulle jag vilja nämna några siffror; det är de som närmast har motiverat minfråga. Det finns en särskild rederiförening för mindre fartyg, och dessmedlemsutveckling säger egentligen det mesta. Den1 hade föreningen 193 fartyg i sin medlemskader, och de redovisade113 000 dödviktston. , alltså , hade antaletfartyg sjunkit med 5 till 188, men tydligen hade far-tygsstorieken i ställetökat något så att man hade 124 000 dödviklston. ser viungefär samma tendens. Antalet fartyg har minskal med ytteriigare 10 och är178, men dödviktslonnaget har ökat med 5 000 lill . Det skrämmandeär emellertid att har fartygens antal minskat med intemindre än 27, från 178 till 151,och antalet dödviktston som fartygen kanprestera har sjunkit från 129 000 lill 103 500. Detär alltså framför allt det här årets utveckling som inger stora farhågor. Serman pä vad som hänt med de här bålarna fram lill i är - jag ärinte riktigt säker på tidpunkten - finner man all inte mindre än 34 fartyg harsålts, och av dem har 21 - alltså ganska exakt tvä tredjedelar - gäll lillutländska redare och finns inte kvar i den svenska handelsfiotlan. Under sammatid har 10 fartyg anskaffats, men av dem hänför sig 8 till internatransaktioner mellan svenska redare, så i realiteten är det bara 2 fartyg somverkligen har tillkommit - ett pä 3 187 dödviklston och ett pä 960 dödviktston. Delär denna utveckling som har gjort att man måste fråga sig vilka åtgärder somkan vidtas för att öka benägenheten, eller kanske snarare möjligheten, attskaffa nya fartyg i de här storieksklasserna. Ett faktum är nämligen alt det ärganska slor efterfrågan på sådant tonnage. Det finns t. o. m. exempel på attsvenska speditörer är ute och försöker teckna långiidskonirakt med utländskabåtar därför att de inte kan få fram Omstöd åt den mindre sjöfarten svenskt tonnage av den härstorleken. HerrLindahl i har redan gått in pä de fiesta detaljerna beträffandemätning och annat, och jag skall inte ta upp kammarens lid med alt upprepa dem.Jag vill bara hänvisa till den interpellations-debalt vi hade ,då kommunikationsministern redovisade en enligt mitt förmenande glädjandepositiv inställning när det gällde att försöka få en lösning på dessa problem.Jag förstår att de kan vara svårbemästrade, men jag är ändå något besviken överatt man inte har kommit fram till en bättre lösning. Detär uppenbart att i byråkratiskt nit eller på andra grunderhåller fast vid ett parametertänkande som förefaller orimligt. Man tar där alltsåinte hänsyn lill fartygets sloriek eller manöverbarhet, utan man håller sigtill vissa bestämda parametrar, som bygger på andra fakta. Som iHamburgsund redan har redovisat är det orimligt att hålla fast vid detta.Avgörande för vilken bemanning man skall ha på ett fartyg måste ju varafartygels egenskaper, tekniska utrustning osV., och inte mer eller mindremystiska mälningsregler när det gäller däckkonstruktioner och annat som intehar någon betydelse för fartygets hanterande på ett säkert sätt, t. ex. ikanaler. Jagskulle alltså vilja avsluta delta inlägg, herr talman, med att fråga omstatsrådet vill medverka till att bedömningsreglerna för de mindre fartygenanpassas till deras manöverförmåga och tekniska standard, varigenom förmåganatt konkurrera med internationella fartyg i samma slorieksklass kundeförbättras. Hen LqTHIGIUS (m): Jag ber om ursäkt för att jag uppträder så här pass sent. Del var sämycket frågor och interpellationer för kommunikalionsminislern. Menjag har ändå suttit här och väntal för att fä lyssna på alla dessakommunikationsfrågor - det är min uppgift att lära mig mer av dem. Självaslulfrågan var också ganska intressant, och det är nödvändigt att få denpenetrerad ordentligt. Vihar i milt parti gjort en ganska ingående sjöfarisstudie, ell kompendium somär ganska tjockt och som jag vid tillfälle skall be au få överlämna lillkommunikationsministern. Det är inte helt färskt - del är ett och ett halvteller tvä år gammalt - och behöver kompletteras med en del saker. Men vi harkommit fram till att man ändå borde ha en viss optimism för framtiden när delgäller möjligheterna för även det mindre tonnaget i vårt land, under förutsättningatt man arbetar efter vissa principer. Låtmig ta upp detta problem från börian. Det är en rad saker som vi mera generelltkänner till. Men jag tycker all det är konstigt hur statsmakterna och kanske endel av företagsamheten - kanske även allmänheten - i mycket slor utsträckningstirrar sig blinda på att transporterna här i skall ske på land. nästan huvudsakligenanvändbara mellan olika nationer. Man glömmer att vi nästan bor på en ö - ivarie fall pä en jättestor halvö. Räknar man med den skandinaviska halvön - medNorge - så är området åtkomligt från olika håll för vår sjöfart. Man skullemera kunna utnyttja denna transporlform av ekonomiska skäl, av miljöskäl och avrationella skäl. Vihar konstaterat - och det har sagts här av mina meddebaltörer - alt smätonnageli accelererad takt lämnar vårt land. Jag vet inte om myndigheterna anser -kommunikationsministern har ännu inte hunnit svara på det - att della är en fördelför landet. Det verkar nästan så. .Statsmakternakan säga: Det är skönt att bli av med detta gamla tonnage. Och man kan förståatt myndigheterna säger så. Del konstiga är dä bara att , ,m. fi. köper delta tonnage. De utökar sitt tonnage, vi minskar vårttonnage av denna typ, och vi får väldigt litet tillbaka i det sammanhanget. Såkommer jag till kommunikationsministerns svar: Alt vi mister tonnage beror påatt man utomlands betalar ett bra pris för andrahands-tonnaget. Nästa fråga somman bör ställa och penetrera är då: Varför gör man det i andra länder? Jo,naturiigtvis därför alt man tror på nödvändigheten och behovet av tonnagetsanvändning och har nytta av det. Dellöjliga är all här byter man alltså' flagg och så går samma fartyg tillbakalill de svenska hamnarna och lar hand om de transporter som svenska fartyg harhaft. Man överlämnar således till andra länder alt sköta en del av dessatransporter. Kommunikationsministernsade att företagsstrukturen ändras och att personer i hög ålder tycker att delär lämpligt all sälja. Varför gör man då del? Jo, det är helt naturligt att näringa ungdomar vill la vid säljer man, och man försöker givetvis sälja i enlämplig situation. Mensjälva huvudfrågan är: Varför vill inga ungdomar ta vid? Varför vill de intefortsätta denna verksamhet, trots att det kan sägas vara relativt väl sörit förutbildningen? I del sammanhanget vill jag erinra om alt del sker en hel deltragedier , inte minst på befälssidan, när del gäller den härtypen av båtar, där rätt mänga mister sina arbeten. Vilkengrund finns för all vi borde behålla och förbättra värt tonnage? Ja,sjötransporter av del här slaget innebär enligt mitt förmenande billigatransporter och stor röriighel. Vi binder oss alltså inte bara för ett begränsatantal transporlformer, om vi inte behäller della tonnage, ulan det uppslårockså andra nackdelar. Genom att använda tonnagel åstadkommer vi däremot enfiexibilitet som är nödvändig och riktig. Vi behöver denna transportform förmiljöfarligt gods och ohanleriigl gods. Del är ett energisnålt sätt alttransportera vissa varor - det mest energisnåla vi har. Vidareupprätthåller vi en bättre beredskap. Jag vill påminna om att en statligutredning omkring är 1955 konstaterade alt bara av beredskapsskäl skulle delvara vettigt och riktigt att staten subventionerade den mindre sjöfarten. Omstöd åt den mindre sjöfarten Omstöd åt den mindre sjöfarten Långtborta är nu det allvar man kände efter kriget, och ändå vet vi hurlabilt läget kan bli. Omkring 1970 - alltså bara - kom nästa utredning påområdet till nya slutsatser och sade: "Ett bi behållande av del mindre tonnaget bör vara grundat på företagseko nomiska förutsättningar. Staten bör ej bidraga med subventioner." Man ansåg t. o. m. att den mindre skeppsfarten borde ge upp om den inte kunde stå pä egna ben. Detta är tongångar som ännu, tycker jag, ofta spelas upp. Jaglycker, från mina principiella synpunkter, att man skall utgå fränföretagsekonomiska förutsättningar - det skäll man göra i de fiesta fall - men det går inte attgöra det om man inte tar in hela frågeställningen mot bakgrund av småförelagsamhetens besväriiga situation . Jagvill fråga kommunikationsministern: argumenten när del gällerberedskapsfrågorna ingen relevans längre? Några ålgärder som föreslagils visarhur man skulle kunna göra. Jag skall här syna några av dem. Omman vill framtvinga en förnyelse kan man göra det lagstiftningsvägen och genomhanterandet av lagstiftningen. Det har också gjorts. Men om man inte vill tadöd på näringen måste man enligt mitt förmenande anpassa lagstiftningen så attvi håller generösa dispensmöjligheter öppna, så att den företagsamhet det härgäller successivt och av egen kraft kan förbättra sin situation. Jag syftar härt. ex. på bemanningsfrågan, på en praktisk successiv förbättring av de ombordanslälldasvillkor och på lotsfrågan - som borde kunna anpassas lill de mindre fartygenssituation och röriighel - samt pä de anställdas vana att segla i svenskafarvatten, vilket gör att de inte behöver bli utsatta för så stora risker somandra. Vidare tänker jag på uppehållandet av konkurrensneutraliteten mellanolika trahsportgrenar, på transportstödet - som kommunikationsministern ochriksdagen tyvärr har avslagit i följd - på hamnavgifiernasanpassning till de mindre fartygen och på hamn tekniken, som i vissa hamnar inte är anpassad lill denna fartygstyp utan lill större och mera rationella fartyg. Slutligen tänker jag också på mindre hamnar, dit delta tonnage kunde gå för att komma nära tillverkningen och där man med relativt enkla medel och med någon modernisering av hamnarna kan förbättra möjligheterna för de mindre fartygen alt kom ma närmare godset genom införande av mera passande laslningsleknik. Viljanatt göra något finns. Det har kommunikalionsminislern förklarat. Men jag villfråga: Är den tillräcklig? Jag menar alt den inte är det. Utvecklingen harvisat att så inte är fallet. Närvi nu noterar alla dessa besväriigheter, så måste man - vilkel vi också harframhållit - försöka.hitta former för att klara den ekonomiska sidan avproblemen. Och där är ett kraftfullt kreditstöd det viktigaste.Kommunikationsministern har ju också, vilket vi fick kännedom om ,beviljat ytteriigare . Men räcker det? Är del nog för attklara den situation som dessa fartyg befinner sig i? Redarna harexempelvis begärt skattefri avsättning av rörelsevinsl lill ennyanskaffningsfond. Jag vet inte om något sådani har föreslagils eller kan komma attföreslås. Men det är ett sätt på vilket redarna själva kan förbättra dennuvarande situationen. Den enklaste och billigaste formen är nämligen en aktivmedverkan från fartygsägarnas sida som samlidigl innebär ett egetansvarstagande. Vidareär det så att småföretagsamheten i vårt land befinner sig i en särskilt svårsituation på grund av den hårda skattebelastningen, som hårt drabbar denenskilde småföretagaren. När vi nu har en hård skattebelastning lycker jag attdet är myndigheternas skyldighet att genom olika stödåtgärder försöka medverkatill att upprätthålla en verksamhet som man tror att det är riktigt att bedrivaäven i fortsättningen. Jagvill inte underiäta att säga att även redare med mindre tonnage måsteha ett ansvar för sin verksamhet. Här brister det en hel. Men anledningentill de brister man kan peka pä i dessa avseenden är alt redarna i dagenssituation i så stor utsträckning förlorat tron på sina egna möjligheter, trotsatt de med anledning av den utveckling vi kan se framför oss inte borde hysa sänegativa förväntningar. Omstöd åt den mindre sjöfarten sade i sin interpellation att utvecklingen för den svenskakustsjöfarten är allvarlig. Detsamma säger och senast ocksåherr . Orsakerna skulle i korthet vara den svenska tillämpningen avskeppsmätningsreglerna, utrustningsreglerna och bemanningsreglerna,kapitalanskaffningssvårigheter osv. Beträffandekapitalanskaffningen har jag redan i mitt svar redovisat de ålgärder som jagvidtagit innevarande budgetär. Närdel gäller skeppsmätnings-, utrustnings- och bemanningsreglerna vill jagframhålla att den standard som vi i strävar efter att upprätthålla istort sett enbart har att göra med säkerhetsmässiga faktorer och värderingar.Åtgärder för all trygga den mindre sjöfartens framtid får i vårt land inte gåut över säkerheten. HerrLindahl påstod att de som sysslar med den här verksamheten inte tror på någonframtid. Jag kan instämma i det så till vida att jag kan säga att jag inteheller tror pä någon framtid med det gamla tonnaget. Så långt tror jag all vikan vara ense när det gäller framtiden. Närvi importerar sådana här fartyg från andra länder kräver vi i att desäkerheismässigl och även på annat sätt skall motsvara ett nytt fartyg. Viföljer dä lag om säkerheten på fartyg. Man kan tycka vad man vill omsådana krav, men vi har bestämt oss för att följa dem tills vidare. Säkertkommer vi inte heller att ändra den bedömningen. HerrLindahl frågade mig, sedan han beskrivit näriiggande länders regler och krav,om jag är beredd att medverka till en harmonisering av säkerhetskraven ochandra bestämmelser. Jag vill svara att jag inte har någonting emot enharmonisering, men det får inte bli en harmonisering bort från de svenskabestämmelserna, för de bygger på de säkerhetskrav som ju vi vill att våra båtarskall uppfylla. Det är inte riktigt altsäga att en rad länder omkring oss skulle ha Omstöd åt den mindre sjöfarten några helt avvikande mätningsregler.Jag vet inte nu vilka länder i Hamburgsuhd kan ställa sig upp ochsäga all det gäller. Jag vet ett land - och elt ganska stort land dessutom,söder om oss - som kanske tubbar litet på det här avsnittet, men något annatland som i någon mån skulle avvika från dessa regler känner jag inte lill.