prot · FX0939 · 1974-12-31 00:00:00 — Förhandlingarnaleddes tUl en början av herr andre vice talmannen. § 1 Finansdebatt (forts.) Den ekonomiska debatten har redan varat imånga timmar, och om man plockar litet i den är vis.sa utgångspunktergemensamma; det har varit en kraftig internationell konjunkturutveckling underde . Den nådde sin kulmen och den präglades främst av enmycket stark konsumtionsökning i de ohka länderna. Vi har inte haft en liknandeutveckling i . Beträffande investeringsvilja och lagerhållning harutvecklingen också internationellt släpat efter och kommit igång på ettrelativt sent stadium. På den internationella marknaden har de senaste årenskett en kraftig ökning av löner och priser, som är genomgående för råvaror ochför vissa typer av färdiga industriprodukter. För ett industrUand som Sverigehar denna utveckling haft en gynnsam effekt på exporten. Vi har kunnat dranytta av eri stor efterfrågan på produkter från verkstadsindustrin, på maskiner,bilar och möbler och pä vår råvaruproduktion av och trävaror. Vi har fått bra betalt för vår export - ja, så bra att dethar uppstått brist på den inhemska marknaden, t. ex. då det gäller sågade ochhyvlade trävaror. I detta sista exempel, ser man påtagligt hur vår ekonomi harhaltat i jämförelse med den internationella utvecklingen. Efterfrågan ochexpansionen inom byggsektorn har inte haft samma gynnsamma utveckling härhemma, och därför har vi måst vidta prisreglerande åtgärder med retroaktivverkan för att den svenska byggmarknaden skulle få den träråvara som denbehöver och till rimliga priser. En sådan ekonomisk utveckling med snabbaokontrollerbara svängningar i prisbildning och efterfrågan och i relationenmellan olika branscher av vårt näringsliv är det klara tecknet på en ekonomi iobalans, vUket skapar otrygghet och förvirring för den enskilde medborgaren. Jag kommer då fram till en annan slutsats, som ocksåkommit igen i debatten. Det finns en inneboende osäkerhet hos svensken i allmänhetom den ekonomiska framtiden. Förväntningarna inför varje lönerörelse hos våralöntagare om förbättrade ekonomiska vUlkor har avlösts av den besvikelse somdet innebär att konstatera att prisökningar, pålagor och marginalskatter snabbtäter upp löneökningarna. För pensionärer och andra låginkomsttagare samt för destora barnfamiljerna med liten tänjbarhet i det ekonomiska silkessnöret hardenna utveckling varit särskilt allvarlig. Reaktionen på denna känsla av osäkerhet och otrygghetinför framtiden äi' just vad vi har bevittnat här i vårt land och som vi kallarför en svensk eftersläpning i konjunkturutvecklingen. Livets nödtorft mat,kläder och hyra har slukat så stor del av lönen att mycket litet blivit övertUl annan konsumtion, och känslan av att inte veta vad som ligger bakom detekonomiska hörnet gör att man är försiktig med utgifterna. Inköpet avtvättmaskinen, möbeln, husgerådet, kappan eller skorna får vänta ännu ett tag,innan man vågar ta det ekonomiska steget. Detta är inflationens ekonomiskabaksmälla. Den som en gång blivit bränd i en tidigare optimistisk felbedömningblir försiktig och rädd i sitt ekonomiska handlande. Detta betyder i produktionsledet att de färdiga varornablir liggande i sina lager. Det uppstår också risker för sysselsättningen, närvi på detta sätt måste slå av på produktionstakten. Med momssänkningen och medstimulanspaketet försöker vi nu få svensken att köpa och förbruka mer ochdärigenom få hål på det relativa köpmotstånd som råder och som har både enreell ekonomisk bakgrund och en psykologisk. Med den här utläggningen vill jag ha fastslaget att deåtgärder som vi nu vidtar och som kommit fram' ur seriösa förhandlingar mellanregeringen och mittenpartierna har kortsiktig syftning och att de kraftigagreppen för att få kontroll över inflationen ännu låter vänta på sig dekraftiga greppen som det innebär att skapa förtroende inom näringslivet, medökade investeringar och ökad sysselsättning som följd, och bland allmänhetengenom en riktig relation mellan löne- och prisutveckling. som denna, då vi talar om den kortsiktiga lösningenav ett ekonomiskt dilemma, vUl jag ta upp en fråga som har ett längreperspektiv, nämligen den viktiga del av kapitalbildningen som hushållssparandetutgör. Om man håller isär de kortsiktiga lösningarna och de mera långsiktiga,ligger det inget motsägelsefullt i att tala om detta . Och vill jag sägaatt först och främst är det de stabila småspararna som har resurser att ge vårekonomi ordentliga efterfrågepuffar. Vid sidan om AP-fonden är hushällsspararna de enda somskapar ett sparöverskol t och därmed klarar en betydande del av näringslivetsinvesteringai-. Hushållens sparande går via banker och försäkringsbolag tillatt finansiera den del av näringslivets investeringar som inte avinterna medel samt i mycket stor utsträckning också till att finansierabostadsbyggandet. Hushållssparandet är en decentraliserad form avkapitalbildning och kanaliseras till olika objekt via en vitt förgrenadkreditapparat. Denna form av kapitaltillskott till näringslivet harmonierarockså väl med det decentraliserade beslutsfattande inom näringslivet som jaganser ytterst betydelsefullt i vår marknadsekonomi. kommer jag in på fienden-inflationen igen.Prisstegringarna har klart överstigit bankräntan.Långivarna-spararna har, som uttrycker det, betalat ränta tilllåntagarna. Ett exempel: Om en sparare har innestående påbank , har i reellt penningvärde och med beskattning av räntan hanssparslantar minskat med . Som jag tidigare påpekat, är det förtroende frånmedborgarnas sida som tar sig i uttryck i en långsiktig sparvUja ytterstviktigt för ett lands ekonomi.Med en fortgående urholkning av penningvärdet och bestående negativ ellermycket låg positiv realränta finns en klar risk att småsparandet minskar eUerkanske rent av nästan upphör. Enligt en sociologisk undersökning finns de storagrupperna hushållssparare i lägre inkomstskikt. Många äldre människor plussarockså på den sociala tryggheten med sparande i mindre format. Det är en frågaom rättvisa att dessa människor minst får behålla värdet av sina inneståendepengar, blygsamt uttalat. Viktigaste medlet att klara detta problem är naturligtvisatt föra en inflationsdämpande politik, men andra åtgärder bör snarastövervägas som komplement. Dit hör bl. a. att höja del extra avdraget vidkapitalbeskattningen. Det nuvarande avdraget infördes och är oförändratsedan dess för ensamstående och för makar. I denna debatt, som främst sysslat med enkortsiktig lösning på ett ekonomiskt dilemma, har jag velat peka på den svårasjukan med inflationens skadeverkningar och den otrygghet somden skapar. Jag vill sluta mitt inlägg med den fromma önskan att den vilja tillgemensamma tag som den nu uppnådda lösningen innebär också skall få enfortsättning med en mera långsiktig ekonomisk målsättning och gemensamma tagför att lösa också det problemet. Det jag nu säger är väl en kontrast mot dekarska tongångar som min företrädare i talarstolen närmast föremiddagsuppehållet, , framförde med konfrontationen sombotemedel för den svenska ekonomin. Jag tror att styrkan ligger just i degemensamma tagen, och i motsats till tror jag också deninställningen har genklang ute bland allmänheten. i (s); Uppgörelsen i finansutskottet innebär att densvenska ekonomin mycket kraftigt stimuleras. Vi har varit överens om ramen; 4miljarder kronor kommer att pumpas ut. Däremot kan den ekonomiska politikensmedel diskuteras. Riktade åtgärder tror jag för min del hade varitvärdefullare, och jag hade personligen hellre satsat på en ytterligare reellsänkning av matpriserna än en sänkning temporärt av momsen. Men uppgörelsen ärträffad, och alla berörda skall givetvis garantera att den blir genomförd. Uppgörelsen vittnar emellertid om att de tre partier somstår bakom uppgörelsen slår vakt om handlingskraft. Det har trotsallt visat sig möjligt att nå en samlad lösning i en praktisk politisk fråga.Det hade av många uppfattats som ansvarslöst, om vi hade kastat oss ut i ettnyval i stället för att söka nå en godtagbar kompromiss. Ett nyval hade inteökat köpkraften på något sätt, och det är bl. a. mot den bakgrunden somutskottsmajoritetens uppgörelse skall bedömas och värderas. Moderatasamlingspartiet har ställt sig vid sidan. har inte fått något gehörför sin konfrontationslinje. Sakskälen för en så kraftig stimulans av landets ekonomiberör tvä var för sig väsentliga områden. Det är stödet för konsumtionen, ochdet är sysselsättningsfrämjande åtgärder. Uppfattningen att ökad konsumtion leder tUlproduktionsökning och högre sysselsättning kan vara riktig. Men för dennu aktuella situationen på arbetsmarknaden krävs snabba direkta åtgärder. Ochäven i denna fråga är utskottet delat i sin uppfattning. påstår i sin reservation vidutskoftsbetänkandef att vi har alldeles för mycket bostäder i det här landet.De antyder att kraven på ett någorlunda högt bostadsbyggande uteslutande går utpå att med konstlade medel hålla byggsysselsättningen uppe. Därför vill de intevara med om att mildra momsens effekter på bostadsbyggandet. Jag citerar enmening direkt ur reservationen, där man säger; "Det är inte ekonomisktförsvarbart att man bygger för många lägenheter bara för att minskabyggarbetslösheten." Jag delar den uppfattningen. Men vet hur denbostadspolitiska verkligheten ser ut. Låt mig bara erinra om att 500 000svenska hushåll är trångbodda. 600 000 lägenheter är omoderna de saknar badeUer dusch. 270 000 lägenheter saknar centralvärme. 100 000-tals människor harinte egen bostad. Då kan man fråga: Är det inte ekonomiskt försvarbart atttUlgodose de behov som döljer sig bakom de här siffrorna? Jag är övertygad omatt har sett dessa siffror tidigare! Men de bekymrai- sig inte förbostadspolitikens sociala mål, och det kanske är den enkla förklaringen tillresonemanget i reservationen. Varken jag eller någon annan facklig företrädare förbyggnadsarbetarna har hävdat att vi skall ha fler byggnadsarbetare än vad sombehövs för att klara byggbehovet. är det lätt att ganska exaktpeka på vad byggbehovet innebär det gäller det statliga och det kommunalabyggbehovet, och det gäller industrins utbyggnad. Det är svårare att fastställabehovet för bostadsbyggandet. Men boende-utredningen har sagt att det måstebyggas bortåt 90 000 lägenheter , om vi skall klara de bostadssocialamålsättningarna och undvika bostadsbrist . Jag tror att det ären rätt rimlig bedömning. har bostadsbyggandet minskat. Det harberott på att det varit svårt att få avsättning för nya lägenheter med deförutsättningar som präglar bostadsmarknaden. Förändringarna ibostadsbyggandet påverkar i avgörande grad sysselsättningen inte enbart inombyggnadsindustrin utan också inom byggnadsämnesindustrin och i viss mån inomtransportnäringen. Byggsysselsättningen har följt ett slags berg- ochdalbana. Jag viU bara i korthet erinra om att sysselsättningen steg med 10 000 personer enbart inombyggnadsindustrin. har ökningstakten mattats - det blev en jämnareutveckling, och byggsysselsättningen ökade med ca 3 000 man åriigen. Men så komomsvängningen 1969-1970. Antalet aktiva byggnadsarbetare sjönk mycket snabbt.De fyra senaste åren har drygt 22 000 byggnadsarbetare tvingats lämna yrket. Avdessa har 8 av 10 varit unga och välutbildade för sin uppgift. Men ändå harbyggarbetslösheten envist legat kvar på en mycket hög nivå, främst på grund avatt rekryteringen till branschen länge har varit planlös. Det är mot dennabakgrund som man måste ställa frågan: Hur mycket skaU man egentligen krympabyggarbetarkåren utan att man allvarligt får ångra sig när det verkliga bostadsbyggnadsbehovettränger in i statistiken? Jag tror att man kan säga detta som en varning. Detduger inte att mycket snabbt skrota ned en produktionsapparat för att lika snabbt bygga upp den igen. Sådana tilltag blir för helafolkhushållet ganska dyra. Det sena och bostadsbristens 1960-tal geravskräckande exempel. Regeringen har signalerat en förhoppning om att 70 000lägenheter skall sättas i gång . Även om vi tar hänsyn tUl den slopadebyggmomsen och det färska prisstoppet, är det inte säkert att man når upp tUlden nivån. Skälen för dessa farhågor är flera. För det första kan sägas attsiffran 70 000 byggde på en reell underskattning av antalet tomma lägenheter.Konjunkturinstitutet har justerat siffran tUl 60 000, och då har den ekonomiskaexpertisen tagit hänsyn till de väntade effekterna av den slopade byggmomsen.För det andra drar sig byggherrarna för att nu ta itu med planeradebyggprojekt. De läggs så att säga på is, och det beror på att allabostadsföretag dras med en bekymmersam ekonomi. Antingen har de outhyrdalägenheter eller också avvaktar man höstens bostadspolitiska beslut. Vad kan man då dra för slutsatser av detta? Den första äratt inte tycks vara helt klara Över vad dessa frågor handlar om.Sedan kan man säga att det från alla synpunkter vore farligt ombostadsbyggandet hamnade på 50 000 lägenheter, dvs. hälften av vad vi mäktademed . Risken för en sådan utveckling är uppenbar. Det ärvidare uppenbart att det inte finns några som helst möjligheter att garanterasysselsättningen, om siffran dalar ned mot 50 000 nya lägenheter innevarandeår. Det kommer inte att räcka med arbetsmarknadspolitiska insatser. Det gårinte att öka och tidigarelägga statligt och kommunalt byggande. Med förslagetom momskompensation och prisstopp på byggmaterial har regeringen gett besked omatt den vill värna om byggnadsarbetarnas sysselsättning. Den vill värna om etthögre byggande. Jag hoppas givetvis att åtgärderna får avsedd verkan. I övrigt vill jag hänvisa till utskottsmajoritetensskrivning om vikten av en hög beredskap och fortsatta betydande insatser föratt hålla sysselsättningen uppe just inom byggbranschen. Utskottet slår fastatt det ligger inom Kungl. Maj:ts bemyndigande att vidta ytterligare åtgärder,om så skulle erfordras, och jag tror att det är klokt att .lägga dessa ord påminnet, inte minst av den anledningen att bostadspolitik liksomsysselsättningsbefrämjände åtgärder med all säkerhet tillhör de frågor somriksdagen ytterligare har att behandla under denna session. HerrSÖDERSTRÖM (m) kort genmäle: förde in ett nytt begrepp idebatten här , nämligen konfrontation, och iStockholm var inte sen att hoppa på det. menade väl att hanställde moderata samlingspartiets sätt att söka konfrontation imotsatsställning till den gemenskap som i övrigt rått mellan partierna. Jag skulle vilja råda herrarna att läsa vår partimotion.Vi har ett förstahandsyrkande på en direkt skattesänkning och ettandrahands-yrkande på en momssänkning. Vi har också skrivit att vi sätter denborgerliga gemenskapens intressen före partiets intressen. med på enmomssänkning. Vem som söker konfrontation skall jag låta vara osagt, men det ärabsolut fel att påstå att det är vi som skulle göra det. i tog upp den kastadehandsken. Jag har i min hand det senaste numret av . Dendelades ut i ledamöternas fack , så var och en kan alltså läsa herrJohanssons artikel. Han inleder den med att skriva; "Så blev det då tillsist en uppgörelse om momsen. Och väl var väl det. Politikerföraktet behöverinte mer bränsle." Jag tycker det tyder på en viss pessimism från herrJohanssons sida. På samma sätt är det i fråga om momsen och dessverkningar. tycker fortfarande det är oklokt att allmänt sänkamomsen. Det kostar mycket, men det ger ytterligt litet. Det är för övrigt högstosannolikt att konsumenterna ens får se skymten av några prissänkningar, sägerherr . Men de handelsanställda får ett rejält och dyrbart extrajobb.Och priskontrollanterna får det svettigt. Momssänkningen har högstmikroskopiska verkningar på köplusten, enligt . Det enda är attvi får slut på en sorglustig strid. När det gäller byggnadssituationen är meroptimistisk i sin artikel. Han skriver: "Det råder nämligen inget tvivelom att stimulanspaketet i det här avseendet inte räcker till." () kort genmäle: Det var inte i den moderata motionen som jagfann konfrontationstänkandet utan i anförande alldeles föremiddagspausen. Ett genomgående drag i det anförandet var att tanken på enkonfrontation med regeringspartiet och ett kommande nyval var det väsentliga iden nuvarande ekonomiska situationen. Jag ser det på ett annat sätt. I en partimotion framhållermoderata samlingspartiet, att om enighet kan nås mellan de demokratiskaoppositionspartierna om en sänkning av mervärdeskatten, sä är också moderatasamlingspartiet berett att gå på den linjen. skedde en uppgörelse mellanregeringspartiet och mittenpartierna om en sänkning av mervärdeskatten,visserligen till ett något lägre procenttal än som ursprungligen var föreslageti mittenpartiernas motion, men dock en sänkning av mervärdeskatten. Vibetraktar det som en uppgörelse som kommer medborgarna i landet till godo. Detär av den anledningen som vi har anslutit oss till kompromissförslaget. Vissa delar i stimulanspaketet finns också med i vårpartimotion. Vi förordar t. ex. en mer begränsad men permanent höjning av detallmänna barnbidraget och vi har även fört fram tanken på att öka konsumtionsmöjligheternaför pensionärerna och barnfamiljerna. Uppgörelsen inellan mittenpartiernaoch regeringen var en kompromiss, men vi betraktar den som en kompromiss fördet allmännas bästa. Det var också i den övertygelsen som vi gick med pä den. i (s) kort genmäle; Herr talman! Jag vet inte vad som varit avsikten med att först partiledaren själv, , ochsedan har övat högläsningur en kommentar som jag har haft införd i tidningen . Vare sigavsikten har varit att söka finna någon motsättning mellan vad jag har sagt häri kammaren och vad jag har skrivit i kommentaren eller mellan mig och minapartivänner i finansutskottet är den helt misslyckad. Jag har här tidigare,som jag förmodar att inte kunnat undgå att lägga märke till,klart och tydligt sagt att när det gäller medlen för den ekonomiska politikenså kan andra vägar diskuteras. Jag har också sagt att jag hade föredragitriktade åtgärder framför en tillfällig sänkning av momsen. Men det har jagframhåUit när beslutet är fattat gäller det självfallet att gemensamt göradet bästa möjliga av situationen. Det är riktigt, och det överensstämmer med vad majoritetenhar sagt i betänkandet, att de åtgärder som ligger i detta stimulanspaketförmodligen inte är tillräckliga för att kunna hålla sysselsättningen på enhög och jämn nivå utan att ytterligare åtgärder måste tUl. Jag vet inte om dettapå något sätt enligt uppfattning skulle vara felaktigt. Men omman läser vad som står i reservationen 1 på s. 39 förstår man att reservanternahar en helt annan uppfattning om vilka åtgärder som behöver vidtas. () kort genmäle: Jag fann en påtagligskillnad mellan den optimism som jag tyckte framgick av här i talarstolen och den pessimism som framgick av hans artikel iByggnadsarbetaren. Det var det som föranledde min kommentar. FruNORDLANDER (vpk): I debatten har det talats om enspelklubb, men om man granskar talarlistan måste man också fråga om det är enherrklubb. Detta trots att de beslut som vi kommer att fatta om ekonomin iminst lika stor omfattning berör kvinnorna. kommunisterna har i motionerupprepat kravet på ett slopande av mervärdeskatten på livsmedel. Men det ärinte för upprepandets egen skull som motionen nu återkommer. somgått har prisutvecklingen på dagligvaror, där livsmedel utgör en större del,varit sådan att skatt på maten enligt vår mening är försvarbar. med fortsättning pä harlivsmedelspriserna stigit kraftigt med intemindre än , trots att det varit prisstopp på vissa baslivsmedel.Prisutvecklingen börjar inte bättre. Inom dagligvaruhandeln har prisernai konsumentledet 1 januari28 februari stigit med ca 2,6procent, varav hänförs till effekter av leverantörsprishöjningaroch till höjda handelsmarginaler. Trots att prisutvecklingen på livsmedelsområdet måste haoroat regeringen har man ändå inte tillmötesgått vpk:s krav på slopandet avmoms pä maten, som skulle ge en stor prissänkning. Olika skäl harframförts, bl. a. att slopandet av momsen främst skuUe gynna högre inkomsttagare, som kan köpa dyrare och bättre mat - ett påståendesom inte håller mer än till en viss gräns. Visserligen kan, vilket sägs i vårmotion, en inkomsttagare med i årsinkomst väntas använda merapengar i kronor räknat för inköp av livsmedel än den som hai- iinkomst. Men relativt sett, i förhåUande tiU inkomsten, tar inköp av nödvändigalivsmedel en allt större andel av inkomsten för låginkomsttagaren. Trots attlåginkomsttagaren måste använda en större procent av den disponibla inkomstentill matinköp, kan han inte hålla samma matstandard som den med den högreinkomsten. Samma räknesätt kan användas när det gällermervärdeskatten. Höginkomsttagaren betalar mera i kronor, men låginkomsttagarenbetalar större mervärdeskatt i procent av den disponibla inkomsten. Om mervärdeskattenpå fivsmedel sätts i relation till den totala skatten blir resultatet ännu ogynnsammareför dem som har låga inkomster. Ett exempel som jag gärna vill upprepa finnsredovisat i motionen. Vid en årsinkomst på blir relationstalet14,, vid i årsinkomst ett klartbevis för att slopandet av mervärdeskatten på livsmedel har den störstabetydelsen för människor med låga inkomster. Ändå tror jag inte att man i dessastatistiska uppgifter fått med alla faktorer som påverkar kostnadsskUlnaden.Det är ju oftast så att höginkomsttagarna har ett arbete som inte kräver såstor kaloritUlförsel jämfört med en skogs- eller byggnadsarbetare, som behöveren helt annan kostsammansättning för att klara sitt jobb. Hur många barnfamUjer kan avsätta 1 2001 300 kronori månaden för inköp av livsmedel? Det är den summa som hemkonsulenterna räknatfram att en normalfamilj med två vuxna och två barn behöver för inköp av engodtagbar kost. Då finns det ändå varken rysk kaviar eller gåslever påmatsedeln, något som jag inte heUer tror att barnfamiljerna har behov av. Någotsom däremot saknas helt är kött, vilket de borde få äta mer av. Där får mankonstatera att konsumtionen minskat tUl ungefärhälften, beroende på att priset är så högt att kött är oåtkomligt för många. Samtidigthar vårt land en överproduktion av kött som exporteras till andra länder ochtill ett betydligt lägre och med skatt subventionerat pris än det som vi fårbetala. Där är det önskvärt med en ökad konsumtion ur flera synpunkter. Ett annat argument som använts är att administrativasvårigheter förhindrar slopande av moms på maten. Inte heller det påståendet ärhållbart. Många andra länder .som redovisas i motionen har en differentieradmervärdeskatt, så att livsmedel är helt eller delvis befriade från skatt. I årets betänkande vidhåller finansutskottet argumentetatt administrativa och kontrolltekniska skäl talar mot en isolerad sänkning avmervärdeskatten på livsmedel. Jag vet inte hur man på allvar kan hävda detta,då man i samma betänkande ställer sig bakom ett förslag att mervärdeskattenunder tiden till skall sänkas från 15 tiU 12procent. Det är väl ändå ett underkännande av argumentet om administrativasvårigheter. Ett liknande underkännande av argumentet att höginkomsttagarnatjänar mest pä slopandet av mervärdeskatten innebär det som föreslås beträffande mervärdeskatten på bostads- byggandet.Om höginkomsttagaren köper mer och dyrare mat, så konsumerar han också störreoch dyrare lägenheter. Han tjänar då mera på mervärdeskattekompensationen, jubättre lägenhet han har. kommunisterna har i motionen 606 inte baraföreslagit slopande av mervärdeskatten på livsmedel. Där föreslås också konkretaåtgärder som kompensation för statens utgifter. Genom en skärpning avbeskattningen på kapital elimineras det förhållandet att skattesänkningen ikronor räknat blir större i högre inkomstlägen. Förslaget innebär en helt annanfördelning av skattebördan. Det har ju varit en svaghet i den skattepolitik somförts att den inte haft någon utjämnande effekt. I stället har klyftorna mellaninkomsttagarna ökat. Om man går ut och frågar människor vad som är ekonomisktsvårast att klara , så får man svaret; Mat och hyra. Hyran är liksom matendet som stigit mest och rasar nu bara uppåt med höjda värmekostnader.