prot · FX0986 · 1974-12-31 00:00:00 — Men när det sägs att man bättre hade slagit vakt om tryckfrihetengenom att följa den ordning som anbefalls i reservationen, vill jag helt kortframhålla att denna reservation ju innebär att justitieministern skulle hagjort en anmälan och eventuellt låtit denna följas av ett beslag. Kan det varaatt gå mildare fram i tryckfrihetshänseende än vad justitieministern gjorde? i (m) kort genmäle; Jag noterar i Trollhättanvänliga ord om efterklokhet. Men är det nog så att det inte rör sig om någonefterklokhet i detta fall. Faktum är att det anmäldes tillförsvarsministern att utspionering ägde rum av den hemligaunderrättelsetjänsten - alltså innan avslöjandena gjordes införoffentligheten. Man hade på sig att vidta olika åtgärder för attminska skadan. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären Därför ärdet ingen efterklokhet om jag nu säger att man borde ha följt de rutiner somfanns i detta avseende. i sade vidare: Det skulle varaformalism om man gick in för den ordning som i villgenomföra. Jag vill inte genomföra någon ny ordning i dettaavseende. Det har själv gjort på ett utmärkt sätt genom att varamed om att skriva under betänkande, som tar upp justden här frågan. Det är och inte jag som redan för ett par årsedan har gjort upp rutinerna i ärendet. Det enda jag begär är att regeringenföljer de former som har varit med om att utarbeta. Varken jag eller någon annan ifrågasätter naturiigtvisförsvarsministerns rätt att tala med statsministern. Försvarsministern fårtala hur mycket han vill med statsministern om sådana här frågor, och jagförutsätter också att det sker. Det är en självklarhet som jag inte trodde attvi ens behövde diskutera här. Men vad jag reagerar mot är att man inte har följt deriktlinjer som -jag upprepar det i själv så klokthar varit med om att skriva under. Där slogs ju fast att statsministern interimligtvis kan ägna alla säkerhetsärenden så stor uppmärksamhet som i och försig vore önskvärt han har andra viktiga uppgifter. Just därför skall detenligt finnas en person, nämligen statssekreteraren istatsrådsberedningen, som så att säga är spindeln i nätet och förstatsministerns räkning sköter bevakningen av sådana här ärenden. visste icke statssekreteraren i statsrådsberedningenens om IB-affären förrän den avslöjades för offentligheten, trots att hanschef, statsministern, hade känt till den i . Ej heller kändejustitieministern, högsta chef för polisen inklusive säkerhetspolisen, till denhär affären trots att han borde ha känt till den . Det är, herr talman, detta som och jag harpekat på i vår reservation. Och vi begär inte några hårda rutiner. Vi ärtvärtom så vänliga att vi i avslutningen av vår reservation föreslår följandeskrivning: "Utskottet utgår från att regeringen mot bakgrunden averfarenheterna av IB-affären ser över de nuvarande handläggningsrutinerna ochvidtar erforderliga åtgärder i syfte att förbättra sin handlingsberedskap." Det kan väl ändå inte sägas vara att föreskriva någonbestämd och detaljerad ordning. (vpk) kort genmäle: Utskottets ordförande säger att deanklagelser som riktas mot IB inte är belagda. Jo, det är de visst; från minsida är de belagda. Infiltrationsverksamheten, agentverksamheten, verksamheteni vissa arabiska stater - detta är helt klarlagt, i Trollhättan.Men om nu inte anser att det är klarlagt, varför gick då inteherr med på mina sju krav att man skulle plocka fram ytterligarematerial? Då hade kanske fått detta klart för sig på ett bättresätt, som tydligen inte är fallet. mycketenkelt, men det ville inte vara med om. säger att dessa ting som IB hållit på medinte har varit initierade av försvarsministern. Nej, jag har inte sagt det. Jagville ha fram ytterligare material om detta. Men trots det måste ju kontrollen- den som försvarsministern ändå skulle utöva - mot IB och dess verksamhet havarit väldigt bristfällig från försvarsministerns sida. () kort genmäle; När man nu fann att publiceringen avuppgifterna om IB i tidskriften i Bild/Kulturfront och i var brottslig kunde det ju bli fråga om antingen ett tryckfrihetsmål ellerett brottmål. Och är mitt argument att för yttrandefrihetens ochrättssäkerhetens skull borde det ha bhvit ett tryckfrihetsmål och inte ettbrottmål. Jag tycker att det argumentet ligger väl i linje med vad jag tidigarehävdat i fråga om behovet att grundlagsfästa mänskliga rättigheter. På den punkten har tydUgen socialdemokraterna en annanmening. De godtar den ordning som följde, alltså att det blev ett brottmål,inte ett tryckfrihetsmål. Jag konstaterar att här står mening mot mening, ochefter att ha lyssnat på i är jag rätt glad över attjag medverkat till reservationen vid denna punkt. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären HerrJOHANSSON i (s) kort genmäle: Jag noterar nu att anser attförsvarsministern inte har initierat de åtgärder som hartalat om. Vi har ju här i landet den ordningen att våra ämbetsverk ärsjälvständiga. ÖB är en sådan självständig förvaltning. Förhällandet mellan ÖBoch försvarsministern är att ÖB leder verksamheten och har haft kontakter medförsvarsministern. Vad sedan gäller den fråga som i togupp borde nog fundera litet över varför han och harblivit ensamma om denna reservation. Inga andra i utskottet har biträtt derasuppfattning. Det kanske beror på att man litet hårdare har hållit isärunderrättelseväsen och säkerhetsärenden. Beträffande tryckfrihetssidan vill jag fullföljadiskussionen med genom att konstatera, att var intefrågan huruvida det skulle bli tryckfrihets- eller brottmålsåtal, utan dägällde det att pröva om det skulle anställas åtal enligttryckfrihetsförordningen. Och när justitiekanslern gjorde den prövningen komhan fram till att det inte skulle väckas något åtal enligttryckfrihetsförordningen. Men poängen är att vår bedömning har varit attjustitieministern här iakttog den försiktighet som man bör iaktta för attupprätthålla rättssäkerheten och tryckfriheten, medan menar attjustitieministern skulle ha gått hårdare fram och begärt väckande avtryckfrihetsåtal. I anslutning härtill skall jag ta upp , som jag inte hann med att bemöta förra gången, att justitiekanslernär att betrakta som regeringens ombudsman. På den punkten vill jag hänvisa tillatt tryckfrihetsförordningen ger justitiekanslern självständig rätt att väckaåtal. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären HertHERNELIUS (m): Låt mig börja med några ord till herrJohansson i TroUhättan i anledning av hans senaste inlägg. sade att regeringen här slog vakt om fri-och rättigheterna - och det har också utskottets majoritet anslutit sig tiU-genom att inte ingripa med åtal och beslag. Det resonemanget är verkUgen såförvirrande att jag är förvånad över att höra det från . I självaverket är det så, att skall man slå vakt om en rättighet, måste man också varaberedd att ingripa mot missbruk av den. Genom att underlåta att ingripa motmissbruket slår man inte vakt om rättigheten, utan underminerar rättigheten.Jag tror inte jag behöver ge några exempel, men jag kan ändå göra det. Om en person som skall föra bU och är berusad bUr berövadfriheten, så berövar man honom visserligen rätten att vara på fri fot, men dennainskränkning i en rättighet som är allmänt vedertagen gör man för att skyddaandra människor. Så enkelt är det, . Jag hade inte väntat mig ett sådant resonemang av herrJohansson, och jag tycker att nedgörande av det hade varittUlräckligt, men återkom faktiskt med det tUl min förvåning. uttalade sin förvåning över att och jag var ensamma om en av reservationerna, nämligen den som gällerhandläggningen inom regeringen. Han påpekade att andra inom utskottet möjligenhaft bättre förståelse för skillnaden mellan underrättelseverksamhet ochsäkerhetsfrågor Jag vUl då bara erinra om att orden "riketssäkerhet" flitigt förekommit i IB-affären - i rättegångar, - utanförrättegångar och i hela handläggningen av ärendet. Det vittnar väl om att detockså är säkerhetsfrågor det gäller. och jag var båda med iWennerströmaffärens parlamentariska nämnd, och vi enades där om vissariktlinjer. Vi är väl båda två - handen på hjärtat! överraskade över attdessa så fullständigt har åsidosatts i denna affär. Jag skulle beträffande justitiekanslern ochjustitieministern i detta skede av debatten vilja nöja mig med att säga attjustitiekanslern enligt tryckfrihetsförordningen har en självständigåtalsbefogenhet den saken är alldeles klar. Men såväl av förarbetena som avkonstitutionsutskottets uttalande framgår klart att den väsentligen ärbegränsad till ett visst område. Jag hänvisar till vad utskottet säger och vadherr anförde på den punkten. skalljag be att få övergå till huvudfrågorna. Jag vill då konstatera att den kanske allvarligasteaspekten på IB-affären gäller regeringens handläggning av tryckfrihetsfrågornai samband därmed. Det hade verkligen varit värdefullt om justitieministerneller statsrådet värdigats bevista denna debatt, som dock rör ett såcentralt ämne som regeringens handläggning av en grundlagsfråga i en affär som med rätt eller orätt väckt större uppmärksamhet i den interna politiskadebatten än många andra . Men båda herrarna lysermed sin frånvaro. Vi får notera det. Vi hoppas att de läser protokollen om inteannat det kan vi kanske utgå ifrån. Tryckfrihetsfrågan sönderfaller i detta sammanhang i tvådelar. Den ena delen gäller händelserna jag ber om ursäkt om jag nu görmig skyldigtill upprepningar och den andra delen gäller händelserna . Denförsta delen, majhändelserna, är bakgrunden till reservationen E, en gemensamreservation. Händelserna är bakgrunden till reservationen F, enmoderat reservation. Samma ämne behandlas i ett särskilt yttrande avfolkpartiets representant och representanter. Jag ber härmed attfå yrka bifall till reservationerna E och F. Sedan skulle jag med några få ord vilja erinra om vad somhände . Då utkom nr 9 av Folket i Bild/Kulturfront. Tidskriften innehöllmaterial om och verksamhet. I den framfördes påståendet att"IB är en olaglig organisation vars verksamhet står i strid med svenskgrundlag". Där framfördes ytterligare en rad påståenden, bl. a. attorganisationen i sin dagliga verksamhet begår brott "mot både svensk ochutländsk lag". Att man inte var omedveten om de tryckfrihetsrättsligafaror som hotade efter en sådan artikel framgår av vad tidningens ansvarigeutgivare skrev i en inledande kommentar. anför; "Man kommermöjligen att säga, att tidningen avslöjar försvarshemligheter och därmed hotarrikets säkerhet. Men hotet mot rikets säkerhet kommer från den verksamhet somvi här skildrar." I en tredje artikel i samma nummer meddelas att man haråstadkommit reportaget genom att förfölja personer medteleobjek-tiv och att man "avstått från sådant hänsynstagande som ärsjälvklart i varje normalt journalistiskt sammanhang". Det hade ansettsmotiverat då "dessa personer är brottslingar av en mycket speciellsort". Detta skrevs , och det föranledde inget åtal. Det förekom viss kontakt mellan justitiekanslersämbetetoch - osäkert på vilken nivå och osäkert mellan vilkapersoner och därigenom kom departementet att underrättas, ivarje fall, om att JK:s prövning av ett enskilt ärende icke föranledde åtal.Men detta är naturligtvis icke ett skäl för att justitieministern inte skallanvända den självständiga åtalsbefogenhet som han har och som han enligtgrundlagen skall tillämpa såsom tryckfrihetens högste övervakare. Justitieministernkan anse att det inte finns skäl för åtal; det är han i sin fulla rätt atttycka. Men och som granskar statsrådetsverksamhet har också sin rätt att ha en annan mening, och det är denna andramening som vi reservanter från tre partier framför här , nämligen attregeringen hade bort ingripa genom justitieministern och genom en direktanmälan till justitiekanslern. Det är det som ligger i konstitutionsutskottetsprövning av justitieministerns handlande eller icke handlande. Hans rätt tillunderlåtenhet bestrides icke av någon, men ingen kan heller bestrida KU:s rättatt klandra denna underlåtenhet; det är det vi gör . Vi tror, som , att hela utvecklingen i IB-affärenhade kommit på ett annat spår om åtal hade verkställts. Om de farhågor som denredaktionella ledningen i Folket i Bild tydligen hyste för ett åtal hade blivitbesannade, tror vi att utvecklingen kommit att bli en annan. Det är engissning, det medger jag, men mycket talar för att den är riktig. Man kanspekulera i varför regeringen inte föranstaltade om åtal. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären Några harsagt att man inte ville anställa åtal före ett val. Andra har sagt att manunder intryck av diskussionen om åtal i samband Pentagonpappe-ren i Förentastaterna inte ville dra på sig en liknande debatt i . Det är renahypoteser, och förklaringen vet väl ingen annan än justitieministern ochregeringen. Men för oss utomstående ter det sig mycket svårbegripUgt, för attinte säga obegripligt, att åtal inte väcktes. utkom boken; den refererades delvis i radiooch avtrycktes delvis i tidningar. förekom ett sammanträdemellan statsrådet , riksåklagaren och justitiekanslern. Vad som förekomvid detta sammanträde är oklart. Vid förfrågan inför utskottet det kan jag harätt att citera här - har vederbörande sagt att man inte kan komma ihåg alltsom sägs vid ett sådant samtal. Det är emellertid ostridigt, och det harvitsordats av deltagarna, att statsrådet visste attstadsfiskal förberedde spioneriåtal mot några av de inblandade. Dennauppgift är mycket väsentlig för bedömningen av regeringens handläggning. I detta sammanhang vill jag säga att utskottet är enigt påen punkt, nämligen om att statsrådet här agerade utan fullmakt och utanformellt förordnande enligt 5 § regeringsformen att träda i justitieministernsställe. Därom säger utskottet att det vill understryka vikten av att vidförhinder för justitieministern formellt förordnande meddelas annanregeringsledamot att i justitieministerns ställe föredra justitieären-dcn,detta särskUt som justitieministern har självständiga uppgifter som övervakareav tryckfrihetsförordningens efterlevnad. Utskottet var alltså där enigt. Den endareservation som jag har hört på den punkten kom nu från talarstolen av herrJohansson i , som sade att det inte hade någon större betydelse.Herr har dock skrivit under denna reprimand från utskottet, så detmåste väl vara någon efterföljande klokhet som har gjort sig gällande i det härsammanhanget på detta speciella område. Vare sig det har någon betydelse ellerinte skall emellertid formella föreskrifter av sådan vikt i alla fall följas.Det är obegripligt att regeringen inte gör det när det gäller så viktigaområden som justitieministerns befattning med tryckfriheten. Har man blivit såvan vid regeringsinnehavet, att man blivit nonchalant med formella frågor?Kanske någon kan säga att en ny regering måhända också skulle underlåta sådant,men då vore det av okunnighet och inte av nonchalans. Jag föredrar faktiskt,herr talman, sådan underlåtenhet av okunnighet framför underlåtenhet avnonchalans. Det beslöts i varie fall meddelade en kommuniké genom TTdetta att justitieministern skulle anställa åtal, och den 27 septembergjordes en formell åtalsanmälan till justitiekanslern. Sedan kom den stora brådskan. Observera att detta händeden ! Det gick alltså ganska långtid däremellan, trots att enligt tryckfrihetsförordningen tryckfrihetsåtal skaUbehandlas med förtur och handläggas skyndsamt. Här förflöt alltså tiden frånden till , då åtalet väcktes, men några veckorsenare hade domen fallit mot , och åtalet avskrevs . Vilkenexpeditiv verksamhet måtte inte ha utvecklats i justitiekanslers- kan man ju säga att det är justitiekanslern som haransvaret. Nej, av två skäl är det inte så. För det första hade regeringenkunnat försäkra sig om en snabb handläggning av ärendet genom att verkstäUabeslag som åtalsbeslutet fattades; dä måste rättegång komma tillutförande . För det andra är JK så att säga kronjuristen; han stårunder regeringens omedelbara överinseende, och justitieministern har detpersonliga ansvaret för att tryckfrihetsfrågor handlägges i enlighet medtryckfrihetsförordningens anda och mening. Men här gick innan hela frågan urtryckfrihetssynpunkt var mogen för avskrivning. Följden blev att i fråga omdessa två uppmärksammade publikationer och deras innehåll förekom över huvudtaget inget tryckfrihetsmål, detta trots att vår tryckfrihetsförordning såuttryckUgt betonar att det är enligt tryckfrihetsförordningen somtryckfrihetsbrott skall granskas och behandlas och att vederbörande someventuellt har överträtt tryckfrihetsförordningen skall näpsas enligttryckfrihetsförordningen och icke enligt någon annan lag. Den sistabestämmelsen är dock försedd med ett undantag, och det sagda hindrar inte attspionåtal kan förekomma - och andra åtal också vid sidan avtryckfrihetsförordningen. Som påpekar bör dock i så faUtryckfrihetsåtalet behandlas före eller vid sidan av annat åtal. Det stårdirekt i dom, och som påpekar är detta enmärkUg reprimand från en domstol till en annan. Man kan faktiskt inte fria sigfrån den misstanken jag beklagar det, herr talman, men omständigheterna kringdetta ärende gör det inte möjligt att dra någon annan slutsats att regeringeni själva verket med en viss lättnad har sett att tryckfrihetsförordningen intehar tillämpats utan att en annan väg i stället har valts. I annat fall haderegeringen när som helst kunnat ' ingripa. Så skedde inte. Med det sagda har jag inte velat ge något bidrag till denhysteri som har präglat en stor del av IB-debatten. Däremot kan inteIB-debatten frikopplas från den respekt och aktning som myndigheter, statsrådoch andra under alla omständigheter skall ha för våra grundlagar. Det är något överraskande att man i ett land som ,som internationellt sett har åtnjutit en sådan reputation för sin fullständigatryckfrihetsförordning, för sitt särskiljande av tryckfrihetsbrott från andrabrott, som har prisats för sin modernitet i lagstiftningen och sitt vaktslåendeom rättigheter bl. a. genom den berömda paragrafen i tryckfrihetsförordningenatt man skall se mera till syftet än till framställningens form, inte tillämpattryckfrihetsförordningen i ett fall där den enligt min mening solklart borde hatillämpats. Ansvaret för detta har faktiskt justitieministern och statsrådetLidbom. Det är vad vi har uttalat i reservationerna. i (vpk): IB-affären är inte bara de hemligastatsorganens dunkla maskerad. Den är också en djupt allvarlig rättsaffär. Inteminst ur denna synvinkel hör den under granskning. Nyare tiders statsförfattningar har dragit gränser mellan lagstiftandeoch dömande makt. En sådan gräns har i inte dragits i fråga om Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären 4 protokoll 1974. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Den s. k. IB-affären Finns ingen särskild författningsdomstol, ankommer övervakningenpå grundlagsstiftarna direkt eller via särskilda ämbetsmän. Varje riksdagsledamot är i grundlagssaker således bådepolitiker och domare. Det är en motsägelse och ett dilemma. En poUtiskmajoritet kan besluta vad som är "rätt". En politisk majoritet kan godkännaett grundlagsbrott. Beslutet kan aldrig överklagas. .Medborgarens garanti föratt hans grundlagsrättighet inte kränks är enbart politikerns samvete. Det ären bräcklig garanti. Vi borde i kammaren erinra oss, att vi igrundlagssaker inte bara är poUtiker med lojaliteter mot partiledningar. Vi ärockså på sätt och vis domare. En rätt domare strävar efter att frigöra sig frånobehöriga inflytelser och skyddar medborgares intressen lika, oavsett huruvidade i övrigt har en uppfattning som han ogillar. kontrollmakt är i grundlagssaker principielltobegränsad. Den omfattar ingalunda bara granskning av statsrådsprotokollen.Enligt 105 § regeringsformen är det statsrådens ämbetsutövning, dvs. ämbetsutövningöver huvud taget, som skall granskas. Mycket av ämbetsutövningen kommer inte iprotokollen. Givetvis skall den ändå kunna granskas. Grundlagsbrott kan begåsäven genom att underlåta sådant som borde ha åtgärdats - och då kommer detgivetvis inte i några protokoll. Men också underlåtenhet skall bedömas i denkonstitutionella kontrollen; det framgår både av 106 § regeringsformen och av 6och 8 §§ ansvarighetslag, som visserligen numera inte får tas efterbokstaven men som ändå vittnar om grundlagsstiftarnas avsikt. Enskilda statsråd, liksom hela regeringen, har för övrigtett självklart ansvar för att grundlag följs inom deras ämbetsområde. De äransvariga också för grundlagsbrott från dem underordnade myndigheter, ifall demot bättre vetande underlåter att vidta åtgärder. Det är en regeringssjälvklara plikt att tillse att varje medborgare åtnjuter sina grundlagsenligarättigheter och att grundlagens auktoritet hävdas gentemot alla och envar. Attdetta gäller även procedurer inom det allmänna domstolsväsendet framgår av 16§ regeringsformen; "Konungen läte en var bliva dömd av den domstol,varunder han rätteligen hörer och lyder." Vad är då i sådana fall som IB-affären förenligt ellericke förenligt med grundlagen? Vi antar att en författare till en icke periodisk trycktskrift i skriften avslöjar uppgifter som åklagarmakten betecknar som spioneri.Skall spioneribrottet då upptagas enligt eller enligt tryckfrihetsförordningen? Saken utreds av Beckman-Holmberg-HultStrahl - trejustitieråd och en straffrättsprofessor i utgåvan av del 2s. 324325: "Att märka är emellertid, att om meddelandet influtit i trycktskrift och meddelaren själv är enligt tryckfrihetsförordningen ansvarig förskriftens innehåll, hans brott är ett tryckfrihetsbrott." Författare till en bok, som i boken meddelarspioneriuppgifter, skall alltså dömas enligt tryckfrihetsförordningen. Ätt dömahonom i annan ordning är grundlagsstridigt. Att för samma uppgift åtala honombåde enligt tryckfrihetsförordningen och enligt är också grundlagsstridigt.1 tryckfrihetsförordningen 1 kap. 3 § heter det: "För missbruk av tryckfriheten eller medverkan därimå ej någon i annan ordning eller i annat faU än denna ordning bestämmer kunna tiUtalas eller dömas tiU ansvar ." Det heter också uttryckligen i I kap. 5 §:"Ej må dömas till flera påföljder för samma brott, med mindre annat ärstadgat." I den nämnda brottsbalksutgåvan av m. fl.sägs till yttermera visso: "Ett offentliggörande som sker på ett sådantsätt att det faller under tryckfrihetsförordningen är icke straffbart utomefter reglerna i denna." Man kan i fall som det här antagna inte slingra sig undangrundlagen genom att t. ex. betrakta offentliggörandet i tryck å ena sidan ochanskaffandet av uppgifterna å andra sidan som två skUda ting, som skall dömasenUgt två skilda procedurer. Detta strider mot tryckfrihetsförordningen 1 kap.3 §. Tryckfrihetsförordningen är exklusiv straff- och processlag. Det striderockså, såvitt jag vet, mot all normal brottmålspraxis. I 1 kap. 5§ heter det; "Ej må dömas tUl flera påföljder för samma brott, med mindreannat är stadgat." Uppstår fråga där såväl som tryckfrihetsförordningeni och för sig kan tänkas vara tillämpliga skaU åtalas enbart enligt den enalagen, och då givetvis enligt grundlagen. Högre rätt tar över lägre rätt. åtalade vid spioneribrottets begående brutit mot lagen både genom anskaffandeav uppgift och genom offentliggörande i tryckt skrift, skall han åtalas enbartenligt tryckfrihetsförordningen. Så är normal praxis. I 1 kap. 6§ heter det därför heUföljdriktigt; "SkaU någon dömas för flera brott, ådömes gemensam påföljd förbrotten, om ej annat är stadgat." Vi kommer till det fall, där en medlem av entidningsredaktion anskaffar och låter i tidningen trycka uppgifter av eventuellspionerikaraktär. Den som meddelar en otillåten uppgift till redaktion förtryckning kan åtalas enligt , oavsett om uppgiften trycks ellerinte. Detta är tillåtet enligt 7 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen. Denotillåtna uppgiften gör att meddelaren i sådant fall mister sitt anonymitetsskyddoch blir straffbar enligt . Men vem är meddelare?