prot · FX0985 · 1974-12-31 00:00:00 — Tyvärr måste jagkonstatera att något av den propagandan också fanns inbyggd i inledningsvis. Den återkommer också i stora annonser i dagspressenvid det senaste veckoslutet, bl. a. här i . Trots denna propaganda kan man klart konstatera att fleroch fler människor flyttar in i småhus i det här landet. Jag tror att det ärnödvändigt att försöka medverka till att ge en sannare bild av situationen änså som den framställs i den propaganda som har bedrivits och som fortfarandebedrivs. Man kan ju fråga sig: Vilka är orsakerna till att denökade efterfrågan på hus föreligger? Det är nämligen inget tvivel om att så ärfallet. att enorsak är det som konstaterade i sitt anförande och det som de tvåstatliga utredningarna också har konstaterat, nämligen att med nuvarandeskattelagstiftning är det ekonomiskt fördelaktigt att bo i småhus jämfört medatt bo i flerfamiUshus. Detta framför allt när det gäller nybyggda områden.Äganderätten har en skattemässig fördel framför hyresrätten och bostadsrätten.Och har den statliga utredning som Uar sysslat med denna fråga haft tilluppgift att lägga fram förslag syftande till att skapa en kostnadsneutralitet iboendet mellan småhus och flerfamiljshus och mellan de olikaupplåtelseformerna. Det finns då anledning att till rikta frågan ommoderaterna är beredda att medverka till att en sådan kostnadsneutralitet kanåstadkommas. Av anförande att döma är man tydligen inte beredd attmed samhälleliga medel medverka till att skapa sådan kostnadsneutralitet. Då ärfrågan: På vilka vägar skall ni lösa de problemen? Jag får också det intrycket, när jag har lyssnat till herrBohman och till propaganda, att småhusbyggandet har varit istrykklass, att man på olika sätt har försökt förkväva småhusbyggandet i dethär landet. Bostadsministern framställs i den här annonsen som om han på aUamöjliga sätt försökte trampa ned allt vad småhusbyggande heter Men då finns detanledning att titta på hur bostadsbyggandet har bedrivits i det här i landet.Jag kan komplettera den bild som gav med att ta fram ensifferserie. byggdes det 17 000 småhus. har densiffran successivt ökat, och 1970 byggdes det 34 000 småhus. Det är alltsåunder en hundraprocentig ökning av småhusproduktionen.FlerfamiUshusbyggandet har ökat från 50 000 till 75 000lägenheter , alltså 50 procents ökning. Ökningen av småhusbyggandet har fortsatt även under1970-talet. hade vi en ökning avfärdigställda småhus och av påböriade småhus. Tittar vi på finner vi att drygt 43 700 lägenheter har färdigställts i småhus mot53 700 i flerfamiUshus. Det har påböriats 43 000 småhus och 36 400lägenheter i flerfamiljshus. Andelen påbörjade småhus ligger alltså på 55procent av produktion mot för flerfamiUshusen. Om vi tittar på kan vikonstatera att andelen påböriade småhus ligger på eller 8 552 småhusmot för flerfamiUshusen eller 4 695 lägenheter. En jämförelse mellan igångsättningen första kvartalet 1974och igångsättningen ger vid handen, att vi har fått ensänkning av bostadsbyggandet totalt sett, som uppgår till 3 500 lägenheter.Men vi kan också konstatera att den minskningen har tagit sig det uttrycket ifördelningen mellan småhusen och flerfamiljshusen att småhusens antal har ökat.Trots den totala minskningen har småhusen ökat med 1 500 lägenheter medan detär flerfamiljshusen som har minskat med inte mindre än 5 000 lägenheter underdenna period. Problemet är alltså inte att vi bygger för mångaflerfamiljshuslägenheter eller att vi bygger för få småhuslägenheter.Problemen är helt andra. Det gäller dels att skapa rättvisa mellan de olikaboendeformerna. Det gällerdels att skapa förutsättningar för bl. a. de allmännyttiga företagen, herrBohman, att också i sitt bostadsbestånd kunna ha småhuslägenheter upplåtna medhyresrätt eller för de kooperativa företagen att ha småhuslägenheter upplåtnamed bostadsrätt. Men tyvärr är beskattningsreglerna sådana att demöjligheterna är ytterst begränsade. Det är beklagligt om man inte är bereddatt medverka till att skapa en neutralitet i detta avseende, som möjliggör ettupplåtande av småhus även med hyresrätt och bostadsrätt. En annan fråga som också är mycket viktig är behovet attåstadkomma en annan lägenhetssammansättning i småhusen och flerfamiUshusen'. kan vi nämligen konstatera att de stora lägenheterna, fyra rum och kök ochstörre, byggs företrädesvis i småhus. Inte avsmåhuslägenheterna byggdes i form av fyrarumslägenheter och större.Däremot återfinner vi i flerfamiUshusproduktionen de mindre lägenheterna. Vikan konstatera att av lägenheterna i flerfamiUshusen som byggdes1972 består av lägenheter i storleken tre rum och kök och mindre. Jag menar attdet är nödvändigt att skapa förutsättningar för att dels bygga småhus som rymmermindre lägenheter, dels skapa förutsättningar att i flerfamiUshusbebyggelsenbygga större och rymligare lägenheter än vad som har skett . Det är vidare mycket viktigt att vi gemensamt medverkartUl att ge flerfamiljshusboendet den status som det rätteligen bör få. Tyvärrtycker jag att debatten har kommit litet snett ibland när det gällerflerfamiUs-husboendet, och jag beklagar att jag återigen måste konstatera attdet även i inlägg fanns en viss tendens i riktning mot den, somjag vill påstå, tråkiga debatt som har förts om flerfamiljshusboendet under entid. Man har i den debatt som förekommit fått ett intryck av att det skuUe varasämre att bo i flerfamiUshus än att bo i småhus, att det skulle vara någonsämre sorts människor som bor i flerfamiUshus än som bor i småhus, att barnensom växer upp i flerfamiUshusområden skulle utvecklas på ett sämre sätt än barnsom växer upp i småhusområden. skakade på huvudet, och jag hoppas att det ären bekräftelse på att han också tar avstånd från den typen av debatt, somtyvärr har förekommit i alltför stor utsträckning, I det här läget kan det också vara befogat med vissavarningar för den småhuspropaganda som har förts. Vi skall inte bara diskuterahushöjder och om husen skall stå si eller så, utan vad som är angeläget är attklara ut vilken service vi skall kunna bygga in i bostadsområdena för servicehar människorna som bor där rätt att kräva. Vi måste alltså skapabostadsområden som ger möjlighet till barntillsyn för barnfamiUerna och därmedförutsättningar för ett förvärvsarbete för båda makarna. Vi måste sträva efteratt i bostadsområdena etablera skolor för barnen, bygga ut den kollektivatrafiken och ge service i form av post, bibliotek, motions-och samlingslokalerosv. Det är på den debatten vi måste lägga tonvikten snarare än på frågan omhusen skall ha si eller så många våningar. Jag tror ändå att har ambition att medverkatill att vi får en mera nyanserad debatt i de här viktiga frågorna än den sombl. a. annons är ett uttryck för. HerrBohman förde ett resonemang om att inkomsttagarna i det här samhället han hänvisade tUl en artikel av måste kunna klara sin hyrautan subvention. Jag tror att det är nödvändigt, , att samhälletbedriver en bostadssocialt inriktad politik, och då måste samhället gå in ochta en del av kostnaden för boendet. Det har vi gjort, bl. a. via paritetslån.Om vi hade föUt förslag att icke införa paritetslånet, då skullevi ha haft en betydligt högre kostnad än vad vi har . Paritetslånet ärnämligen i sin början ett subventionerande lånesystem, som för närvarandehåUer kostnaderna nere med per kvadratmeter. säger sig viUa lösa de här problemen intevia ekonomiska insatser av samhället utan via en ökad konkurrens, som hanuttrycker sig. Det är inget tvivel om att länge har talat för ökadkonkurrens på olika områden. Jag vill gärna instämma med - jag ärtUltalad av ökad konkurrens, i all synnerhet om den kan sänka priserna. Men detär ju rätt många faktorer som bestämmer det slutliga priset för boendet, ochjag vill peka på tre sådana faktorer. Den första är markkostnaden. Man kan inte rimligenbeskylla moderata samlingspartiet för att ha medverkat tUl att sänka kostnadenför den mark som behövs för bostadsbyggandet. Den andra faktorn är byggmaterialet, som är en mycket storpost i den slutliga kostnaden. Det är väl inte obekant att den näringssektornpraktiskt taget helt är dominerad av privata intressen, t. o. m. med inslag avprivat monopol. Det tredje är själva byggandet av husen, kopplat tUlanbudsgivningen. Vi vet tyvärr att byggnadsföretag med innehav av egen mark harbyggt utan någon som helst konkurrens, och jag tycker att det är riktigt ochskönt att få höra att också ställer sig avvisande till detta. Men vi skall komma ihåg att det byggande som utförs av deallmännyttiga företagen, av de bostadskooperativa företagen, har föregåtts aven anbudsgivning från de olika byggnadsföretag som finns verksamma på marknadeni dagens läge. Av det som byggs på bostadssektorn är det sombyggs av privata byggnadsföretag. Så tal om att konkurrensen inteär vad den borde vara, innebär också i realiteten en svidande kritik mot deprivata företagens verksamhet på byggmaterialsektorn och en svidande kritik motde privata byggnadsföretagen, som icke har kunnat lämna in lägre anbud försitt. Därför viU jag hälsa önskan om ökad konkurrens pådetta område med tillfredsställelse. frågade ett flertal gånger om jaginte hade en egen uppfattning. Ja, inte en så tvärsäker uppfattning att jagtycker att det är onödigt att vänta en månad till och få remissinstansernasuttalanden. Jag tror t. o. m. att det skiiUe vara utomordentligt olyckligt omvi i föregrep dessa remissinstanser och deras arbete. Det är 78 olikamyndigheter och organisationer löntagarorganisationerna och . , , ,, , hyresgäst- ochfastighetsägarförbunden, villaägarförbunden som äroerhört hårt pressade tidsmässigt för att de skall kunna lämna in sinasynpunkter. Jag vill inte på något sätt genom mina uttalanden ge intrycket attderas arbete inte skulle vara meningsfullt. Som kanske har sett i tidningarna här och därhar det funnits antydningar om att det i ligger en färdiglösning som vi tänker ta fram då det passar oss. Det ärfelaktigt, och jag vUl inte genom mitt agerande vare sig här eller någonannanstans ge intrycket att det skulle finnas fog för en sådan misstanke. Också inom partierna bedrivs ju nu en utomordentligtintensiv verksamhet. Inom det socialdemokratiska partiet har vi den senastemånaden haft ungefär 2 500 deltagare, med representanter för samtliga kommuneri landet, vid möten och regionala konferenser där man haft tillfälle attframföra sina synpunkter och krav. Jag förmodar att någonting liknande äger rumi moderata samlingspartiet ocU att man vill samla detta material som ettunderlag för sitt ställningstagande. Att döma av den annonskampanj som herrNordberg berörde pågår åtminstone den formen av yttre verksamhet i moderatasamlingspartiet. Förhoppningsvis kan den inre verksamheten så småningommedverka tUl att annonserna fär en något annorlunda utformning än densom vi såg . visade också matematiska formler som bevis påhur olämplig bostadspolitiken var i sin nuvarande utformning. tycker jaginte att skaU nedvärdera matematiken, allra minst den högrematematiken. Som utbildningsminister har jag vid ett flertal tillfällen fåttställa mig upp och försvara kvaliteten i det svenska utbildningsväsendet, ochvi skall väl inte misstänkliggöra att man arbetar med matematiken som ettmedel. Vad som är intressant är emellertid att veta hur man använder dettamedel. Det finns naturligtvis de som lär ut till sina elever hur man skallkunna tjäna pengar på fastighetsmarknaden, med formler som inte får plats enspå ,den stora TV-skärmen här i kammaren. Men den formel som visadeavsåg faktiskt att belysa hur man kan åstadkomma en utjämning påbostadsmarknaden. Och det väsentliga, när man använder matematiken, tycker jagär om man använder den i goda eller onda syften. I fråga om konkurrensresonemanget är det principielltmycket lätt att svara , nämligen genom att säga att vi ärintresserade av en konkurrens som kan pressa kostnaderna och priserna. DärförtUlsatte ju regeringen byggkonkurrensutredningen. I direktiven till den sadedåvarande inrikesministern; "Riktlinjerna för bostadspolitiken inrymmerockså kravet på effektiv konkurrens inom bostadsbyggandet. I detta avseende kanman sätta i fråga om utvecklingen helt har svarat mot målsättningen. ------ Motbakgrund härav anser jag att det finns skäl att samla och värdera erfarenheternaav utvecklingen beträffande konkurrensförhållandena." Det är mycket enkelt att se hinder som finns förkonkurrens. Det gäller bl. a. den s. k. vertikala integrationen; byggföretag,byggnadsmaterialföretag, banker och markägare i en och samma kedja som svararför hela produktionen, från exploateringen av marken till det färdiga huset. Vihar också byggföretagens markinnehav som gör att de kan påverka användandet avmarken. Här gör ju det vanliga misstaget att sättalikhetstecken mellan de verkliga förhållandena och den klassiskanationalekonomins modell för den perfekta konkurrensen och förekomsten överhuvud taget av ett enskUt, av statUga regleringar ohämmat näringsliv. DettaenskUda näringsliv är ju inte i sin praktiska verksamhet, såsom den tar siguttryck, särskUt entusiastiskt över den fria konkurrensen, som är så osäker Istället strävar man efter att i verkligheten skaffa sig kontrollen övermarknaden. Och mycket riktigt är t. ex. byggnadsmaterialindustrinväldigt hårt monopoliserad. tvingades regeringen gå in med ettprisstopp på byggnadsmaterial detta trots att denna industrisektor heltdomineras av enskUda intressen och enligt uppfattning väl därförrimUgen borde ha åstadkommit kraftigt pressade priser i stället för motsatsen,som har råkat bU faUet. Vi vet också att det har förekommit överenskommelsermellan enskilda företag om hur anbudsgivningen skall läggas upp. Byggkonkurrensutredningenhar redogjort för några uppmärksammade fall, och jag tror att ifaU dessa fall kommer han att hålla med om att det inte är så enkelt attåstadkomma den konkurrens som vi båda är överens om kan vara värdefull, om denfungerar. Vi har gått in med regleringar på bostadsområdet för attskydda den enskUde konsumenten, därför att i en bristsituation och med starkaekonomiska intressen som motpart behövdes det stödet för konsumenten. Enproducent av hus kunde ju bli av med praktiskt taget vad som helst under dentid då vi hade en verkligt stor bostadsbrist i det här landet. har vilyckligtvis genom miUonprogrammet en annorlunda situation, där konsumentenautomatiskt får en starkare ställning. Därför är det givet att vi i samband medatt vi nu går in i detta skede kan ompröva många av de detaUregleringar som varnödvändiga tidigare men som kan tänkas bli ersatta av mera generellt verkanderegler . 1 det avseendet kan jag alltså medverka till en utvecklingsom kommer att skapa en ökad frihet för företagen - ty missbrukar de denfriheten kommer det att drabba dem själva. Men jag är lika övertygad om atthade man försökt utnyttja det systemet på ett tidigare stadium, så hadebostadskonsumenten drabbats i stället. gick här tillbaka i tiden, och det skulle jagockså kunna göra. Men om jag skall få perspektiv på den modernabostadspolitiken måste jag gå tillbaka till 1920- och 1930-talens heltoreglerade bostadsmarknad. var en mycket bra tid för byggherrarna.Då var det bl. a. lätt att få krediter. Men resultatet blev att i motsats tiUvad som är fallet hade högsta hyror. Dehyror som sattes av hyresnämnderna under kriget var ofta lägre än i1930-talshusen, trots att byggnadskostnadsindex då hade stigit . Jag kan också ta ett annat exempel. I hade mantill helt nyUgen en konservativ regering, vars politik betydde att hyrornaskuUe sättas enUgt marknadsnivån. Resultatet härav blev ökade tomtspekulationeroch avstannande slumsanering, genomgående ökade hyror -fördubblingar på ett parår förekom - och fastigheter som avsiktligt hölls 5 protokoll 1974. outhyrdadärför att värdestegringen gjorde det mer lönande än att hyra ut dem. Bland detförsta fick lov att göra var därför att införa genereUthyresstopp. Jag kan också ta ett tredje exempel. Vad den kraftigaspekulation i saneringsfastigheter, som vi upplever, än har lett tUl förhyresgästen, så inte är det lägre kostnader. tog också upp frågan om subventioner. Ja,socialdemokratin betraktar bostaden som en social rättighet. Det har aUtidvarit självklart för socialdemokratin att sociala nyttigheter som utbildning,sjukvård och bostäder inte kan distribueras efter medborgarnas inkomstnivå.Den som är sjuk skaU få läkarvård oavsett om han tjänar 20 000 eller 100 000kronor. Och om bostadskostnaderna blir högre än vad som är socialt rimligt förden enskUde, så har vi inga principiella invändningar mot att samhället går inoch stöder den enskUda individen i hans efterfrågan på en modern och brabostad. Detta kommer också att prägla den framtida bostadspolitiken. Jag skallemeUertid inte nu gå längre in på den frågan, ty då kommer jag att beröra dediskussionspunkter som jag anser det vara riktigt och rimligtatt vi tills vidare skjuter . är i det fallet mindreåterhållsam än jag, men för att åtminstone visa ett visst tillmötesgående harjag här kommenterat några av de frågor som tog upp. För dagen villjag inte gå längre än tiU vad jag nu sagt i anslutning till . Jag tror nämligen att det är ganska representativt för den diskussionsom förts på de socialdemokratiska diskussionsmötena runt om i landet. konstaterade också att det råder bristandeneutralitet mellan oUka boendeformer, och det var vad jag upplevde som det mesthoppfulla i inlägg. Det är annars en av de punkter som ofta ledertill en inflammerad debatt som gör att man kanske hamnar i onödigamotsättningar. Jag utgår alltså ifrån att vi är överens om att det i framtidenär viktigt att åstadkomma en rättvisa, en neutraUtet, mellan de olikaboendeformerna. Givetvis kan jag inte heller gå med på att vi skulle hamotarbetat egnahemsbyggandet, eftersom arbetarrörelsen i själva verket var denorganisation som tog initiativ till den verksamheten. Och är det jufaktiskt så, som själv konstaterade i likhet med utredningen, atti den bristande neutraliteten har villaägandet premierats något. Vi kan diskuterahur stor favören är på ägarsidan, men att den finns där är vi uppenbart överensom. Och eftersom den finns kan vi rimligen inte ha motarbetat sammavillaägande, när en nedskärning på kostnadssidan väl är den viktigastestimulans man kan åstadkomma på ett område. SlutUgen efterlyste också möjligheten att ägasin lägenhet. Det gjorde mig uppriktigt förvånad. har väl hörttalas om bostadskooperationen? Det är en utomordentlig form för att hakontrollen över och ägandet av sin egen lägenhet. Det blev ju en hel del av den här debatten såsmåningom. Jag försökte hålla mig till principer och byggde under principernamed vissaexempel från det förflutna. När gick in i debatten tog han uppmånga konkreta exempel. Jag skall inte engagera mig aUtför mycket i att bemötahans inlägg, men jag viU peka på något. Om det är så att markkostnaderna spelar så stor roll ochom det är så att "markspekulation", som det aUtid brukar heta, liggerinbakad i byggnadskostnaderna, hur kommer det sig då att hyrorna är i stortsett lika höga i hus som är byggda i det ena eller andra området? Om detverkligen är så då måste det ju innebära att de eventuellt privata företagare,som har byggt på den här marken, har varit mycket mer effektiva - annars skulleinte slutresultatet bU de Uka hyrorna. Det är i alla fall så, och det trodde jag , att markpriserna bara betyder någon enda procent på hyran och attmarkpriserna är desamma även för de områden som exempelvis stadeller staten har sysslat med. Markprissättningen på har riksdagenvarit medansvarig tiU, och den ligger verkligen inte under markpriserna iövrigt. På samma sätt är det då det gäller materialmarknaden. Omdet verkligen vore så att det fanns karteller, som tog ut alltför höga priser,hur kommer det sig då att priserna och hyrorna är i stort sett desamma oavsettom materialet är levererat av HSB, av KF eller av andra? Jag tror att åtskUligaav er, som har sysslat med byggenskap, känner till hur HSB en gång i tidenstyrde materialinköpen. Materialet skulle köpas från HSB:s egna fabriker. Detvar våldsamt svårt att komma loss ur det grepp som HSB - detta allmännyttigabostadsföretag höll. Samma resonemang kan föras då det stora byggnadsföretag,som alltid spökar i det här sammanhanget, äger ett markområde och byggerintegrerat. Varför är skilUiaden i hyrorna så väldigt liten om den förmentakonkurrensbegränsningen verkligen inverkat? Det enda vi vet är att miUön iregel är bättre i de här områdena än vad den är i de av kommunerna och deallmännyttiga bostadsföretagen bebyggda områdena. I regel, säger jag. Detfinns undantag där också. Nej, detär inte så enkelt som viUe göra gällande. talade om den"skrämselpropaganda", som vi skulle ha bedrivit mot småhusägandet.Ja, om det kan kallas "skrämselpropaganda" så beror det på denpropaganda, som har bedrivits på den socialdemokratiska kanten emotsmåhusägandet. Om vi har talat om vad som har sagts i debatten, då har detalltså blivit "skrämselpropaganda". har socialdemokraterna börjattänka om, och är man medveten om att det bör en stor del av deras eget folki småhus. Det har gjort att debatten blivit mer nyanserad än vad den vartidigare. Hur kom jag då in på det här med småhus? Jo, genom attpåvisa vad valfrihet betyder. Hade vi haft verklig valfrihet på bostadsområdetoch hade den fått slå igenom, så hade vi haft ett högre småhusbyggande än vadvi har haft under de år då bostadsproduktionen i lägenheter räknat har slagitalla tidigare rekord. Men socialdemokraterna ville inte bygga småhus . Sedan inregistrerade både statsrådet och medtiUfredsstäUelse den bristande "neutraUteten" som jag skulle haerkänt föreligga mellansmåhusägande å ena sidan och småhusförhyrning eller förhyrning av lägenheter åandra sidan. Jag använde väl inte ordet bristande neutralitet. Jag påvisade attdet finns olikheter, som kan uppfattas som orättvisa. Men om jag tar ett lån för att köpa en bil och en annanköper en bil utan att låna, har jag min bil till en lägre kostnad. Om jag tarett lån för att köpa en båt är det precis samma sak. Också om jag tar ett lånför att köpa kylskåp, tvättmaskin eller dylikt har jag möjlighet att dra avräntekostnaderna i min deklaration, vilket gör att min disposition av dessanyttighefer blir billigare. Det är ofrånkomliga konsekvenser av vårtskattesystem som skapar de neutralitetsproblem som talade om. Men man bortser från, när man för sådana resonemang, attden som äger sitt hus måste skatta för värdet av huset. Det gör intehyresgästen. Husägaren har heUer ingen möjlighet att göra avskrivningar på sitthus. Han har alltså olägenheter som hyresgästen inte har. Och om det vilketjag har bekräftat - föreligger vissa olikheter som kan uppfattas som orättvisaär de ganska små, och man kan få bort dem genom att skapa bättre möjligheterför folk att äga sitt småhus. Om de allmännyttiga bolagen producerade småhus,sålde dem till folk och alltså hjälpte folk att bli ägare till sina bostäder,skulle de därmed bedriva ett socialt byggeri i stor skala som skulle gagnakonsumenterna och samhället, inte minst ur social synvinkel. Sedan talade mycket vackert om ökningen avantalet småhus och föredrog en omfattande statistik. var väl intemed i då vi år diskuterade hur stor andelensmåhus skulle vara i förhållande till antalet lägenheter i flerfamiljshus. Dåbegärde den samlade oppositionen år i statsutskottets tredje avdelningatt kvoten för småhus skulle ökas, och socialdemokraterna sade envetet nej årefter år. De motarbetade konsekvent en ökning av småhusbyggandet. I den härsalen sitter några av kollegerna från gamla , som kan bekräfta att minskildring är riktig. Det fanns inget intresse på den socialdemokratiska sidanatt vara med och utöka småhusandelen. står ni och skryter med att det byggs mer småhus äntidigare. Ja, men det beror på att vi har tvingat fram detta.Socialdemokraterna har kommit underfund med att det inte längre går att bromsasmåhusbyggande.