prot · FX0934 · 1974-12-31 00:00:00 — § 1 Minnesord över avliden ledamot av kammaren nåddes vi av budet att vårriksdagskamrat i Bäckmora avlidit. invaldes 1957 och var underhela sin riksdagstid verksam inom de utskott som handlagt skattefrågor. Med sinkristna och ideella livssyn kom han att i stor utsträckning intressera sig ävenför riksdagsärenden av religiös och etisk natur. I sitt hemlän innehade JolmEriksson många förtroendeuppdrag såväl inom det parti han tillhörde som i detkommunala Uvet. Rättrådighet och plikttrohet präglade . Genom sitt vänUga, försynta och humoristiska sätt vann han sinakamraters aktning och tillgivenhet. Hans tappra strävan att även undersjukdomstiden fullgöra anförtrodda arbetsuppgifter väckte beundran. Vi lyserfrid över hans minne. Detta anförande åhördes av kammarens ledamöter stående. § 2 Meddelande ang. grundlagsreformen Herr talmannen meddelade, attKungl. Maj;t till överlämnat en skrivelse nr 36 angående förordnandeav statsrådsledamot att uppläsa Kungl. Maj.ts öppna brev till riksdagenangående grundlagsreformen. Av denna skrivelse, som föredrogs och lades tillhandlingarna, inhämtades, att Kungl. Maj;t förordnat herr justitieministernatt i uppläsa Kungl. Maj:ts öppna brev i ämnet. Med anledning härav överlämnade herr talmannen ordet tillherr justitieministern , som uppläste Kungl. Maj;ts öppna brev tillriksdagen av angående grundlagsreformen, så lydande: I skrivelse , nr 19, har riksdagenanmält, att slutligt antagit följande förslag, som riksdagantagit såsom vilande för vidare grundlagsenlig behandling, nämligen 1) med anledningav Kungl. Maj;ts proposition 1973:90 förslag till regeringsform, 2) med anledningav samma proposition förslag till riksdagsordning, 3) med bifall tillsamma proposition förslag till ändring i successionsordningen, 4) med bifall tillsamma proposition förslag till ändringar i tryckfrihetsförordningen. Maj;t vill härmed ge till känna, attKungl. Maj;t denna dag gillat och antagit förslagen till regeringsform ochriksdagsordning. Maj;t vill vidare meddela , att Kungl.Maj:t denna dag låtit genom allmänna kungörelser utfärda ny regeringsform, nyriksdagsordning samt de förenämnda beslutade ändringarna i successionsordningenoch tryckfrihetsförordningen. Uppläsningen åhördes av kammarens ledamöter stående. § 3 Fyllnadsval till utskott Företogs val av en suppleant i utbildningsutskottet. i (fp)erhöU på begäran ordet och anförde: Det på föredragningslistan upptagna valet ärföranlett av önskemålet om att under fra Laags sjukledighet bereda hennesersättare plats i utbildningsutskottet. För valel har valberedningen enhälligt godkänt en gemensamlista av det utseende som framgår av till kammarens ledamöter utdeladpromemoria. I egenskap av ordförande i valberedningen ber jag att fåöverlämna denna Usta tUl herr talmannen. Den för valet avlämnade listan medpartibeteckningen "Den gemensamma listan" upplästes av herr talmannenoch godkändes av kammaren, varigenom till suppleant i utbildningsutskottetutsågs (). § 4 Justerades protokollet för . § 5 Upplästes följande till kammaren inkomna ansökan; Jag ber härmed om kammarens tillstånd att få tjänstledigtunder tiden 23 april31 maj för studier och studieresa avseende en bok omdatateknikens sociala effekter. Kammaren biföll denna ansökan. Herr talmannen anmälde att herrWikström skulle inträda som ersättare för hennes ledighet från riksdagsmannauppdraget. § 6 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningarnanr 43 och 44. § 7Föredrogs betänkande nr 13 med anledning av tillutskottet hänvisade framställningar i propositionen 1974:1 om anslag /75 under huvudtiteln och dess verk m. m. Kammaren biföll vad utskottet i detta betänkandehemställt. Vårdnaden om barn utom äktenskap § 8 Vårdnaden om barn utom äktenskap Föredrogs lagutskottets betänkandenr 1 i anledning av motion angående vårdnaden om barn utom äktenskap. I detta betänkande behandladesmotionen 1 974:200 av i m. fl. (vpk) vari hemställts attriksdagen för sin del beslutade om sådan ändring av 6 kap. 12 § föräldrabalkenatt lagrummet skulle erhålla av motionärerna föreslagen lydelse, innebärandeatt samboende ogifta föräldrar skulle kunna genom ett anmälningsförfarande fåden rättsliga vårdnaden om sina barn gemensamt. Utskottet hemställde att skuUe avslå motionen1974:200. Reservation hade avgivits av herrarSjöholm (fp) och (vpk) som ansett att utskottet bort hemställa, att i anledning av motionen 1974:200 för sin delskulle anta av reservanterna framlagt förslag till lag om ändring iföräldrabalken, innebärande bl. a, att samboende ogifta föräldrar ochfrånskilda föräldrar som återupptagit samlevnaden skulle kunna få möjlighet attgemensamt handha den rättsliga vårdnaden om sina barn. i (vpk): Vart fjärde barn föds numera utom äktenskap.Antalet ogifta samlevande har ökat starkt och kan väntas fortsätta att stiga.Sociala värderingar hos den unga generationen utgör grunden. Den tid är alltsåförbi då lagen kunde betrakta ogifta samlevande och deras barn som någotirrelevant eller marginellt, som stod utanför den vanligasamlevnadslagstiftningen. Praktik och nödvändighet ställer sina tungtvägande krav på normalisering av de ogiftas rättsliga föräldraroUer. Mot bakgrund av denna tidens utveckling är lagutskottetsbetänkande m synnerligen märkligt förmodligen ett av de märkligareaktstycken som lämnat tryckeri. Och det kan väl tyvärr inte varaannat mot bakgrund av den helt absurda situation som råder på dettarättsområde. Familjerättsreformen skapade formell rättsliglikställdhet mellan ogifta föräldrar, så snart de separerade. Men man bevaradeden rättsliga olikheten så länge föräldrarna sammanbodde. Det är en märkliglogik. En ogift förälder kan nekas en rättslig position i förhåUande tiU sinabarn, så länge vederbörande sammanbor med andra föräldern. Men så snart manseparerar uppnår man den jämlikhet man förut vägrats. Vårdnaden om barn utom äktenskap gemenskapenvarar, kan man aldrig uppnå rättslig sanktion på det gemensamma ansvaret. Mennär man bryter gemenskapen upphör den rättsliga olikheten, och man kan i fulltmått utöva den roU man förut var diskvalificerad för, dvs. så länge man leversom gift blir man betraktad som skUd. När man skiljer sig blir man rättsligtbedömd som om man var gift. Tror någon, allvarligt talat, att sådana juridiskaoch praktiska anomalier är möjliga att i längden upprätthålla, och tyckerutskottet som ju krampaktigt söker försvara det hela att dessa smått komiskainkonsekvenser skapar någon respekt för lagen? Vidare kan ogifta föräldrar enligt gällande rätt överföravårdnaden av ett barn från ena till andra föräldern. Man kan alltså i principlåta ett barn byta vårdnadshavare, t. o. m. upprepade gånger, utan attdomstolen normalt kan motsätta sig detta. Man har frihet att förfoga överbarnets rättsUga position efter eget skön. Men man saknar möjlighet att gebarnet den rättsliga anknytning till både far och mor vUken svarar motsamlevnadssituationens faktiska form och behov. Om en ogift mor har den klokatanken att ge barnets far del i den rättsliga vårdnaden, kan det ske bara tillpriset av att hon själv gör sig kvitt sin rättsliga anknytning tiU barnet. Är det mänskligt? Är det praktiskt och förnuftigt? Motionen i det här ärendet föreslår att dessa rättsligaanomalier avskaffas. Ogifta föräldrar kan enhgt motionen båda blivårdnadshavare, om de ansöker härom hos rätten. Utskottet har i betänkandet ien detalj felaktigt refererat motionen. Det är inget anmälningsförfarande istil med familjelagssakkunnigas förslag som föreslås i motionen. Manmåste gå till rätten. Rätten får då viss kontroU och kan vägra arrangemanget,om det uppenbart strider mot barnets bästa. En sådan garanti borde ha varittillräckUg för att utskottet skulle kunna acceptera ett försök tiU lagreform. Lika egenartade som gällande rätt är utskottetsmotiveringar för avstyrkande. Det är motiveringar som helt strider motvarandra. På s. 7 säger man att barnets bästa kräver att man behåller nuvarandeordning. Barnets bästa bör vara det avgörande. Men på nästa sida förklarar manatt om gemensam vårdnad blir ett mer aUmänt önskemål, bör frågan omprövas.Först hävdar man barnets bästa, sedan säger man att föräldraopinionen bör gesföreträde framför barnets bästa, så snart den blivit tillräckligt stark. Detsom är huvudmotivet på s. 7 förvandlas tiU en bisak redan på s. 8. En ytterstförvirrande ordning i utskottets tänkande! Och ytterligare; På s. 7 säger man att motivet föravstyrkande är barnets bästa. Men överst på s. 8 säger man att en avsikt medden gällande lagstiftningen är att öka äktenskapsfrekvensen. Det vill säga:Medan man officiellt håUer upp barnets bästa som ledstjärna, kryper den verkligasanningen fram genom att man säger sig vUja öka äktenskapsfrekvensen. Genom attdiskriminera de ogifta vUl man pressa dém tUl att i ökad utsträckning giftasig. Om nu detta är huvudmotivet, varför påstår man då att huvudmotivet ärbarnets bästa? Och hur har utskottet kunnat skriva de beklämmande orden i detre första raderna på s. 8 om "äktenskapet som den normala och naturligaformen för familjebildning"? ViU man alltså säga att ogifta föräldrarssamlevnad är någotmindre naturligt och mindre normalt? Och vUl man göra gällande att ett sådantsätt att betrakta ogifta föräldrars gemenskap är till deras barns bästa? Jagställer frågan till utskottets talesman: Vad är det för en 1800-talsbockfot somhär sticker fram? Är det inte pä tiden att vi i officieUa dokument slipper sesådana skuggor av det synsätt som en gång nedklassade en ogift mor ochbetecknade hennes barn som oäkta? Eller vill man gynna äktenskapet genom attframbesvärja dessa spöken ur det förflutna? Och tUl den socialdemokratiskadelen av utskottet, inklusive fruarna i , viU jagställa frågan; Hur har ni kunnat skriva under sådana djupt reaktionäraformuleringar? Hur kan sådant framföras 1974? Sedan uppkommer frågan om vad som reellt sett i sådana härfall är barnets bästa. Utskottet är medvetet om att barnet inte vinner påföräldrarnas rättsliga olikhet. Man erkänner det på s. 7 i mittstycket. Men mantror sig veta att denna olikhet saknar betydelse för familjegemenskapen sålänge gemenskapen praktiskt äger bestånd. Den skrivningen visar enligt min mening attutskottsledamöterna nog i stort sett saknar egen erfarenhet av att leva och habarn i en icke legahserad gemenskap. De hör ju alla tiU en generation somvanligen har mycket liten erfarenhet av sådana ting, och troligen är det därförde inte vill uppfatta problemet. Annars är det uppenbart att det medför bådepraktiska olägenheter och störningar av gemenskapen att man har rättsligolikhet mellan föräldrarna. Det betyder att den ena föräldern aldrig kanrättsUgt företräda barnet, aldrig uppträda som dess målsman, aldrig undertecknadokument med rättsverkan, aldrig på barnets vägnar träda i relation tillmyndigheter. Det betyder också ett moment av störningsrisk föräldrarna emellan.Har båda samma rätt, är det ett motiv att bilägga eventuella tvister omuppfostran. Har bara den ena rätten, är det aUtid en viss frestelse attmissbruka den, detta till förfång för den andra föräldern och för balansen iden familjesociologiska miljön. Ätt ett barn skall behöva uppleva att den enaföräldern inte av utomstående accepteras som rättslig far eller mor kanverkligen inte vara något som är tiU barnets bästa. Tvärtom måste det ge upphovtill mycken undran och förvirring hos ett barn att möta sådana samhäUeligaattityder. Utskottet tror väl ändå inte att det är till barnets bästa attföräldrarna av omvärlden behandlas rättsligt olika? Om den förälder som intehar vårdnaden vägras att i praktiska situationer företräda barnet, såobserveras detta givetvis av barnet. Barnet frågar sig kanske varför mor ellerfar inte betraktas som mor eller far utan bara som någon som är inneboende hosandra föräldern utan rätt att företräda barnet. Är detta tUI barnets bästa?Uppenbarligen inte. Det är alldeles tvärtom. Sedan upprepar utskottet den gamla invändningen attgemensam vårdnad för ogifta skapar problem vid separation. Domstolen har dåmgen automatisk kontroll över läget i vårdnadsfrågan. Det är i princip riktigt,men invändningen saknar praktisk relevans. Två fall kan tänkas inträffa i ensådan situation. Antingen vill föräldrarna frivilligt behålla gemensam vårdnadtrots separationen, och i sä fall behöver samhället inte bekymra sig så längearrangemanget fungerar. Eller också uppfattar ena föräldern det som en olägenhet, och då inger givetvis vederbörande Vårdnaden om barn utom äktenskap Vårdnaden om barn utom äktenskap Det sistnämnda kommer att bli det normala. Det finns nämligenalltid mycket starka motiv för den som vid separationen har fått den faktiskavårdnaden att bU ensam även om den rättsliga. Frågan om underhållsbidrag elleraUmänna sociala förmåner gör vederbörande förälder praktiskt taget nödsakadatt ansöka om att bli ensam rättslig vårdnadshavare. Rätten får då avgöraprecis som i fråga om gifta föräldrar som separerat. Om föräldrarna alltså intealldeles speciellt önskar behålla gemensam vårdnad, kan man räkna med attöverföringen till den ena i praktiken kommer att ske automatiskt. Gemensam vårdnad för ogifta ger barnet större trygghet.Det gäller både så länge familjen håUes samman och ifall t. ex. den enaföräldern dör. Det är tryggare för barnet att i sådant fall ha en andravårdnadshavare än att den efterlevande icke vårdnadshavande föräldern skallbehöva ansöka om vårdnaden och vänta på att ansökan behandlas i rätten. Det ärorätt mot ett barn vars vårdnadshavare dör, att det skaU behöva uppleva ettflytande och ovisst rättstUlstånd i ett läge där det redan drabbats av enaförälderns död. Denna ordning, som utskottet försvarar, strider enligt minmening grovt mot barnets bästa. Obalansen mellan ogifta föräldrar strider överhuvud mot barnets bästa. Den olika behandlingen av föräldrar på grund av derascivilstånd strider mot såväl föräldrarnas som barnets bästa. För att gynna det legala äktenskapet framförsamvetsäktenskapet kan man naturli,5tvis, som utskottet, prisge barnets bästa.Man kan säga att ändamålet medlen. Men barnets verkliga bästa kräver inser att sådana manövrer inte hör hemma . Tiden har i ställetkommit att ge de ogifta samlevande samma rättsförhåUanden och samma trygghetsom de gifta. Allt annat är antingen bristande logik eller gengångare från denmörka tid då man delade föräldrar och barn i äkta och oäkta. I lagutskottets föreliggande betänkande nr Ibehandlas en motion från vpk. Motionären har synnerligen drastiskt uttrycktsina motiveringar för motionen och i det sammanhanget ställt några frågor tillutskottet. Vi blev beskyllda för att vara 1800-talsmässigt reaktionära, och enhel del andra ting pådyvlades oss, bl. a. att vi icke skulle ha tagit hänsyntill barnens bästa. Jag måste säga till att det är ganskaorimligt att komma med sådana påståenden. Tvärtom har utskottet allvarligtövervägt den här frågan både och i samband med behandlingen avliithörande problem. Vid fjolårets behandling hade vi att ta hänsyn till denföreliggande iitredningen, som just i den här detaljen hade föreslagit ungefärdet som man i vpk-motionen nu vUl ha genomfört. Vi kunde då konstatera attremissutfallet var ganska varierande när det gällde detta utredningsförslag ochatt det föredragande statsrådet slutligen hade stannat för att inte föreslå enändring i fråga om vårdnaden av barn i vad kallade församvetsäktenskap. Vid fjolårets grundliga diskussion av frågan utnyttjadeutskottet möjligheterna att göra en positiv skrivning för att till delstillmötesgå de Jag tror att det förhållandet att en del avfjolårets motionärer inte återkommit får ses som ett bevis för att man påden kanten huvudsakligast var tiU freds med det lagförslag som genomfördes ochsom trädde i kraft den . Att nu i ett sammanhang på nytt ta uppfrågan och , innan lagen har hunnit tiUämpas i mer än ett parmånader, besluta om förändringar anser vi i utskottet inte vara ett riktigtförfarande. Jag vUl emellertid påpeka att såväl som har vii utskottsskrivningen framhållit och jag hoppas att detta också bhrriksdagens beslut - att skulle det "visa sig att det framträder ett meraUmänt önskemål om gemensam vårdnad för samboende ogifta föräldrar, bör fråganhärom--- tas upp tUl förnyad prövning". Vidare skriver vi: "Utskottetvill därför ånyo understryka vad utskottet föregående år uttalade, nämligen attutskottet med hänsyn till vårdnadsfrågornas vikt förutsätter att utvecklingenpå området följs med uppmärksamhet från Kungl. Maj;ts sida." Jag tror att utskottets socialdemokratiska ledamöter, somhär fick vissa frågor från , kan tala för sig själva. Låt mig baraimderstryka att vi, med undantag av reservanterna, har varit fullständigt enigaom att låta prövningen av ärendet bli beroende av den uppmärksamhet som Kungl.Maj:t förutsätts ha riktad på frågornas vidare UtveckUng. Mot bakgrund av vad jag sålunda sagt förefaller detegentligen ganska onödigt att ytterligare upprepa de framfördasynpunkterna som Ugger tiU grund för utskottets betänkande. Men när JörnSvensson ifrågasatte om utskottet har haft barnens bästa såsom riktpunkt försitt StäUningstagande vUl jag enträget vädja till kammaren att bedöma det ena iförhållande tiU det andra. Det är å ena sidan utskottets påstående att viverkligen har haft barnens bästa som riktpunkt för vårt ställningstagande och åandra sidan motionärens uppfattning att vi inte skulle ha haft det. Någottvivel torde inte råda om att det i detta fall kan bli en påfrestning förbarnet, som kan komma i vissa svårigheter. Det gäller, som ocksåerkände, förhållandena i samband med underhållsbidrag, bidragsförskott ochliknande. Dessutom är det ju så att vid en separation från ett samboende, sominte innefattar äktenskap, bestäms inte utan parternas egen medverkan hur denframtida vårdnaden skall utformas. hade hittat, sade han, det egentliga motivettill att vi i utskottet har förordat att den ordning som fastställdes i fjolskall fortsätta att gälla, nämligen att vi den vägen skulle på något sätttvinga fram äktenskap. Det är inte alls på det sättet. Men å andra sidan är detnog en allmän uppfattning, inte bara i lagutskott utan i mycket vidakretsar, att de ändringar som vidtogs när det gällde att skapa enklareformer vid äktenskaps ingående och upplösning leder tUl att den nuvarandetrenden som är ostridig - tUl en minskning av antalet ingångna äktenskapkommer att förbytas i en ökning. Det råder inget tvivel om att barnets och imånga fall även kvinnans rätt bättre tillgodoses i ett samboendeförhållande aväktenskaplig innebörd. Men det betyder inte någon värdering av den ena ellerden andra formen. Och jag tror inte att vare sig lagutskottets ordförande eUerde ledamöter som Vårdnaden om barn utom äktenskap Vårdnaden om barn utom äktenskap företrädermajoriteten i detta faU kan anklagas för att ha 1800-talsmäs-siga synpunkter pådenna fråga. Vi är helt införstådda med att det är människornas egen bedömningsom skall vara avgörande för om de vUl ingå ett äktenskap eUer om de villsammanbo utan att ingå äktenskap. Vi har inga sådana värderingar, moraliskaeller andra, som antydde. När vi däremot säger att äktenskapet är tUl barnets bästa,så menar vi allvar. Dessutom har vi förutsatt att en omprövning kan komma attgöras när erfarenhet har vunnits av det nuvarande systemet, och därför anser viatt det finns anledning vänta Utet och se den vidare utvecklingen pä dettaområde. Utan att närmare gå in på utskottetsmotiveringar, som sammanfaller med motiven , ber jag att få yrkabifaU tiU lagutskottets hemställan i betänkandet nr 1. (vpk) kort genmäle: Detta senaste inlägg gjorde inte debattenklarare. sade att vi först måste vinna erfarenhet av dennuvarande ordningen för ogifta föräldrar, men den har ju alltid ägt bestånd imodern tid. Den erfarenheten är alltså mycket lång, och därför måste vi kunnabygga på den. är en smiUa moraliskt uppbragt över att jagifrågasätter huruvida man verkligen har tänkt på barnets bästa, och han ber attjag i det fallet skall tro honom på hans ord. Men jag viU inte tro någon påhans ord, utan jag vill stäUa en fråga rörande det materiella mnehållet ibegreppet barnets bästa i sådana här fall. Jag frågar därför äter utskottetstalesman: det tUl barnets bästa att vi har denna bristande rättsUga balans,som obestridligen också kastar en skugga över balansen i det famUjesociologiskasammanhanget och över famUjegemen-skapen? Och är det till barnets bästa att detkan uppstå en flytande rättslig situation om den ena föräldern dör, nämligenden som har den rättsUga vårdnaden? Är det en fördelaktig situation för barnet?Och är det särskUt troligt att det skulle bli till nackdel för barnet attogifta föräldrar separerar, när det finns så oerhört starka och påtagliga motivför den som har den faktiska vårdnaden att söka bli ensam om den rättsliga? Jagtänker här exempelvis på underhållsbidraget och pä de sociala förmånerna. Om enförälder vill bli ensam om den rättsliga vårdnaden och åtnjuta de förmåner somsammanhänger med den, så är det fuUständigt orimligt att tänka sig attvederbörande skulle avstå från eller dröja med att gå till rätten och begäraatt bli ensam vårdnadshavare och lösa frågan på det sättet - för så vitt deninte har lösts genom överenskommelse mellan föräldrarna, ty då är ju sakenklar. Eftersom det alltjämt är oklart vad det egentligen är förmotiv som vägleder utskottet vill jag än en gång fråga ; Vad ärdet verkliga motivet för den diskriminering av de ogifta föräldrarna som manhär vill åstadkomma? Man anför ju som ett argument för den nuvarande ordningenatt man vUl gynna de legala äktenskapen framför samvetsäktenskapen. Det är dennaturliga och normala familjen för flertalet människor, sade . Vad som är naturligt och normalt idet fallet får faktiskt förklara för mig, om det nu finns någrasamlevnadsformer som är mindre naturliga och mindre normala, eUer vad det ärhan egentligen menar. Är det denna önskan att gynna äktenskapet som ärhuvudmotivet eUer är det barnets bästa? Om huvudmotivet är barnets bästa, hurkan man då tillåta den bristande rättsliga och famUjesociologiska balans somuppstår i samvetsäktenskap? Jag har inte fått svar på mina frågor, och herrSvanströms vaga uttalanden har inte övertygat mig. Jag yrkar därför bifall tUlreservationen. Vårdnaden om barn utom äktenskap HerrSVANSTRÖM (c) kort genmäle; Jag hade aldrig vågat hoppas att skuUe vara till freds med mina stillsamma förklaringar. Med sinavancerade taleteknik, som jag inte kan nå upp tiU, har han nu upprepat sinafrågor och påstår att han inte har fått något svar. Han efterlyser det materiellainnehåUet i stället för allmänna värderingar. Vi hävdar att barnet i dessa sammanhang självfallet gynnasmest av att samlevnaden fortsätter, vare sig det sker i äktenskaplig form ellergenom vanligt sammanboende. Så länge det råder ett normalt och gott förhåUandei familjen, är denna famUjeenhet utan tvivel till barnets bästa. Det vidiskuterar nu är de förhållanden som inträder om föräldrarna tiU äventyrsskulle separera. Det torde inte råda något tvivel om att den äktenskapligaformen vid en upplösning av förhållandet bättre gagnar barnet och barnetsbästa. Vi är rädda för att barnets vUlkor i detta sammanhang kan försämras omman genomför en gemensam vårdnad som inte efter famUjens upplösning reglerasannat än efter anmälan, varvid vederbörande själva förutsätts ta initiativetför att bestämma vem av föräldrarna som skall ha vårdnaden av barnet. Jag ärinte övertygad om att motionärerna kan tro och hoppas att det regelmässigtkommer att ske en reglering av dessa förhållanden. Så länge det är som det nu ärfinns det regler för bestämmande av vårdnadsansvaret. Jag tycker inte att man av majoritetens skrivning ilagutskottets betänkande nr 1 kan få uppfattningen att vi vUl diskriminera denhär sammanboendeformen, vUket nu påstått. Jagvägrar att erkänna det. Jag vidhåller således mitt förut framförda yrkande ombifaU tiU utskottets hemstäUan. i (vpk) kort genmäle: Herr talman! Jagvill bara ställa ytterligare två korta frågor.