prot · FX0917 · 1974-12-31 00:00:00 — Även om det alltjämt funnits tillräckligt med maträvaroratt importera, tUl vUka priser hade det blivit? Förhållandet är attvärldsmarknadspriserna på många av Uvsmedelsråvarorna är betydligt högre än desvenska varornas priser pä hemmamarknaden. Om vi blev helt beroende avvärldsmarknaden skulle naturligtvis priserna stiga väldigt i höjden. Denbedömning som regeringen den gången gjorde var således felgrundad.Prisutvecklingen i fråga om bensin och oljor just nu är ett exempel på vart detkan leda om vi blir helt beroende av utlandsmarknaden. Därför vågar jag påståatt det svenska folkhushållet kan känna tacksamhet för att vi den gångenändå lyckades förhindra en rasering av svenskt jordbruk. Det bör i rättvisansnamn tUläggas att de senaste årens regeringssammansättning ochjordbruksministrar jag talar i pluralis i det sammanhanget - har annorlundabedömt värdet av ett svenskt jordbruk än vad som gjordes 1967. Jordbruksminister har i ett anförandehäromdagen sagt, enligt vad tidningspressen återger ; "Världslagrenav spannmål är på så låg nivå att de endast motsvarar några veckorsvärldskonsumtion." Jordbruksministern yttrade vidare: "I-ländernasfolk tar i anspråk en allt större andel av de samlade resurserna. Detta ärlivsmedelsförsörjningens dilemma i ett nötskal i en del av världen svält ochumbäranden i en annan, överflöd och bantningsbekymmer." Jag är mycket tacksam för att jordbruksministern gjortdetta uttalande. Det överensstämmer med vad vi från mer än en gång harframhållit. Vi har sagt att vårt lands jordbruksproduktion är ingen isoleradföreteelse utan en i ordets verkUga mening global sådan. Det förekommer nämligen inget överskott, om vi blott fåren riktig fördelning av livsmedlen i världen. Får jag tolka så, att han är beredd att gå tUl mötes då vi kräver att alljordbruksjord - åkerjord och betesmark - som lämpligen kan brukas ochvidmakthållas, bör utnyttjas för livsmedelsproduktion? SjälvfaUet kan ingen med säkerhet skåda in ,men ett vet vi; att priset på sådana förnödenheter som jordbruket behöver iproduktionen, såsom konstgödsel och importerat proteinfoder, aldrig mera kanköpas till låga priser. Oljepriset är en av orsakerna härtiU. Detta gör attjordbruket med all säkerhet blir nödsakat att minska användningen av dessaproduktionsfaktorer. Det i sin tur återverkar på produktionen. En nedgång avutvinningen per arealenhet blir en följd av detta - det är helt klart. För vår försörjnings vidkommande, såväl när det gäUer detdagliga behovet som när det gäUer beredskapslagringen, blir det nödvändigt attingen ytterligare minskning får ske av den svenska jordbruksarealen. I ställetmåste all jordbruksjord - åkerjord och betesmark - som lämpligen kan brukas ochvidmakthållas, utnyttjas för livsmedelsproduk- tion.Vidare bör god jordbruksjord så långt möjligt skyddas från exploatering förtätbebyggelse och vägbyggen. Det är nödvändiga jag vUl påstå akuta åtgärder, som i partimotion till årets riksdag föreslagit. Det skydd som jordbruksjorden och bondeskogen tidigareåtnjöt med den s. k. bolagsförbudslagen och bestämmelserna i jordförvärvslagenvar ett instmment för att bevara jord och skog i deras ägo, som ämnade brukadessa viktiga naturtillgångar; med andra ord för att skydda jord och skog motspekulativa intressen. För dem som ämnar förvärva jord och skog för att självabruka desamma finns dock numera inget effektivt skydd. Jorden och skogen harblivit det spekulationsobjekt som befarade i samband medbolagsförbudslagens slopande. Detta har åstadkommit mycket höga priser påjordbmksenheter, såväl på rena jordbruksjordar som på kombinerade jord- ochskogsgårdar. Priserna har stigit så tiU den milda grad att det av ekonomiskaskäl är praktiskt taget otänkbart för jord- och skogsbrukare att göra nyförvärveUer kompletteringsköp av jord och skog. Köpeskillingen för dessa enheterUgger väsentligt över det värde som anses vara möjligt att betala närfastigheterna skall användas för jordbruks- och skogsbruksändamål. Det är ytterst angeläget att här i detta land demänniskor, som praktiskt ämnar bruka jord och skog, garanteras förvärv tillöverkomliga priser. En sådan prispolitik måste garanteras att värdena ligger inivå med de ekonomiska förutsättningarna för jord- och skogsbruket. Endasthärigenom skapas en trygghet för vår livsmedelsförsörjning. Vårt land bör inte bidra till att svälten ytterligareförvärras på grund av att blir beroende av andra ländersjordbruksproduktion. Genom familjejordbrukets bestånd och utveckling garanterastillika en bättre och billigare miljö- och naturvård. Vi har därför i encentermotion hemställt "att hos Kungl. Maj:t anhåller om enomedelbar översyn av gällande bestämmelser och tillämpad praxis beträffandetillståndsgivningen för förvärv av jordbruks- och skogsfastigheter". Och,herr talman, det var egentligen mitt ärende under denna allmänpolitiska debattatt starkt stryka under nödvändigheten av att vi bevarar jord och skog ijordbrukarnas händer.för att trygga vår framtida försörjning med Uvsmedel. Det kan synas som om frågorna om jord ochskog har kommit att dominera det här avsnittet av den allmänpolitiska debatten,och det kan vara förklarligt, då många av oss representerar de delar av landetdär jordbruket och skogsbruket är de viktigaste och mest avgörande näringarna.Jag har egentligen, herr talman, begärt ordet i denna debatt för att i likhetmed ge uttryck åt min stora tillfredsställelse över attjordbruksministern i årets statsverksproposition anmäler att han avser attunder vårriksdagen framlägga en proposition om intensifierad skogsvård iNorrland. I avvaktan på den propositionen redovisar också jordbruksministernett förslagsanslag på för /75. Det här ärett initiativ som säkerligen kommer att få den allra största betydelseför den skogsindustriella utvecklingen i , både i det korta och i detlängre perspektivet. Jag vUl gärna beteckna detta som en regionalpolitisktmycket betydelsefull insats, kanske t. o. m. den viktigaste förskogslänen. Vi vet nämligen genom en rad undersökningar att om skogsnäringenskaU kunna bibehålla sin starka position i svenskt näringsliv erfordraskraftfulla åtgärder för att trygga virkestUlgången. Grunden för dessaåtgärder ligger i intensifierad skogsvård. Ser vi först på denna fråga i det kortsiktiga perspektivetfinner vi att sysselsättningseffekten enbart inom och Jämtlandslän enligt den utredning som framlagts av länsstyrelserna i de båda länen skulle motsvara 600-700 nya sysselsättningstUl-fällen perår. Eftersom dessa nya sysselsättningstillfällen i huvudsak skuUe tillkommainom det inre stödområdet innebär det en mycket betydande förbättring avarbetsmarknaden. De skulle verksamt bidra tiU att förhindra en ytterligareuttunning av befolkningsunderlaget i våra hårdast drabbade områden, ochtUlsammans med de övriga åtgärderna på det regionalpolitiska området skuUedetta ge det erforderliga underlaget för en bevarad samhällsservice inombetydande delar av Norriands inland. Därmed är jag inne på det mera långsiktiga perspektivet pådenna fråga. Vi vet att det totala antalet industrisysselsatta under 1970-taletkommer att minska i hela landet. I den redovisade rapporten frånSAP/LO;s näringspolitiska grupp, "Sysselsättningspolitik på70-talet", konstaterar man bl. a. följande; För hela den varuprodu-cerandesektorn bedöms sysselsättningen komma att minska meddrygt 300 000 personer, varav mer än 100 000 inom industrin, medan helatjänstemannasektorn skulle öka med drygt 500 000 personer,varav över 400 000 kommer på offentliga tjänster. Kommittén konstaterar vidare,att om man som grund för kraven på sysselsättningen lägger den målsättning somriksdagen 1972 antog för regionalpolitiken, nämligen "att människorna i deolika regionerna kan erbjudas likvärdiga sysselsättningsmöjligheter", såskuUe det enligt kommitténs alternativ att i alla län öka sysselsättningsgradenupp till den nivå som 1970 var den högsta, nämhgen med 69,8procent, erfordras en sysselsättningsökning av storleksordningen300 000400 000 personer. Av dessa skall 50 000-100 000 arbetstillfällen skapasi de sju skogslänen. Kommittén fäster i sammanhanget uppmärksamheten på att debefolkningsramar, som fastslagits i det av antagna programmet förregionalpolitiken, för flertalet av skogslänen innebär fortsatt befolkningsutflyttningfram till 1980 i ungefär samma takt som . tordedessutom sysselsättningsgraden för ha stigit så mycket attdetta i sin tur motiverar nya krav på regional utjämning i andra delaravlandet. Dessa antaganden om utvecklingen inom skogslänen bygger påatt den procentuella minskningen inom jord- och skogsbruk förutses bli ungefärdensamma som . Även om det totalt är färrepersoner som berörs av denna strukturrationalisering kommer det att innebärastora risker för att befolkningsunderlaget allvarligt sviktar på mångaorter i , då främst i inlandet. TUl detta skall läggas att i motsatstill i övriga delar av landet kan inte tillväxten i den offentliga sektornkompensera nedgången inom industrisysselsättningen i skogslänen. Det är därförsom vi har anledning att med tillfredsställelse notera det förslag tUlskogsvårdsåtgärder som aviseras i årets statsverksproposition. Densysselsättningseffekt som detta kan få i skogslänen kan bliavgörande för den norrländska skogsindustrins framtida råvaruförsörjning.Detta gäller både med avseende på tillgänglig arbetskraft i skogsbruket och medavseende på råvaran. Det ligger ingen överdrift i påståendet att en ytterligareuttunning av arbetskraftsunderlaget i inland - och ganskasnart - kan komma att skapa allvarliga rekryteringssvårigheter till denna förhela landet så viktiga basnäring. Slutligen, herr talman, några ord om kostnaderna för deökade skogsvårdsåtgärderna och formen för deras finansiering. Det måste med hänsyn tiU ägarstrukturen vara angeläget attfinna former för täckning av kostnaderna som tUlgodoser rimliga krav påsamhällsinsatser. Om vi enbart ser på ägarstrukturen i ochJämtlands län finner vi att de aUmänna skogarna endast omfattar ,medan bolags- och privatskogarna utgör . Det bordedärför vara möjligt att bygga upp en särskild fond för intensifierad skogsvård.Med hänsyn till skogsföretagens egna långsiktiga bedömningar bör det vara välanvända pengar att avsätta en del av vinsterna för dessa åtgärder. Det har förövrigt i en motion av i m. fl. tiU årets riksdagväckts förslag om uppbyggande av just ett sådant långsiktigt finansieringssystemför skogsvården. Enligt motionärerna skulle en så låg avgift som peravverkad skogskubikmeter i hela landet tillföra fonden 17 18 miljoner kronorårUgen. Låt mig därför, herr talman, uttala denförhoppningen att när vi nu har att förvänta ett ökat samhäUsstöd tillskogsnäringen skall det mötas av erforderliga insatser från näringens egnaföreträdare. Och med hänsyn till den vinstutveckUng som de stora skogsföretagenredovisar och som enligt uppgifter bedöms fortsätta i samma takt under1974 borde det vara möjligt att finna former för en sådan gemensam satsning.Att satsa på skogen är att satsa för framtiden. I motsats till en rad andraviktiga råvaror är skogen en tillgång som ständigt förnyar sig. Det är därförviktigt att näringsliv och samhälle utnyttjar sina gemensamma resurser för attutveckla och förnya vår främsta råvara. HerrJOSEFSON (c): När man ser framåt ter sig utvecklingenmera oviss än den gjort på . Jag tänker då inte bara på vad som kan kommaatt ske här i utan framför allt på vad den minskadeoljeproduktionen kan komma att innebära, inte bara för oss här i utanockså internationellt sett. Även om bensinransoneringen har slopats ärutvecklingen på detta område ganska oklar. Oljan intar en nyckelposition när det gäller hela denvästliga världens välstånd och produktion. Oljan är viktig inte bara urbekvämlighetssyn- punkt utandärför att den är ett värdefullt och på kort sikt nästan oundgängligt medel iproduktionen. Vi kan utan tvekan konstatera att vår beredskap på detta områdevarit långt sämre än vad som varit önskvärt. Vi kan bara låta tanken gå vidaretUl den situation som skulle ha uppstått därest möjligheterna till oljeimportytterligare hade begränsats och svårigheterna bestått under några månadereller framåt. Situationen har totalt förändrats sedan senastevärldskriget. Hela vårt näringsliv och hela vårt samhälle är långt merberoende av import, framför allt av olja, än det var då. De senaste månadernashändelser på denna front har varit en väckarklocka för oss och för helavästvärlden. Jag tror att vi alla är överens om att vi nu är tvingade att satsamer på att få fram alternativ när det gäller energiförsörjningen och attberedskapen på detta område väsentligt måste förbättras. Jag skaU i huvudsak beröra två frågor, nämligen trafik-och jordbruksfrågorna. Båda har anknytning tUl vad jag inledningsvis berörtoch båda är så betydelsefulla för hela vårt samhälle att särskild uppmärksamhetmåste ägnas dessa två områden i den framtida beredskapspolitiken. Förstnågra ord om trafikpolitiken. Vad har kännetecknat de senaste decenniernastrafikpolitik? Jo, en mycket kraftig övergång från spårbunden trafik tiUoljedrivna, enskUda eller kollektiva, trafikmedel. Man blir starkt oroad närinte ens kollektivtrafiken med bussar kan hållas i gång i normal omfattning pågrund av restriktionerna under en så som det nu varit fråga om. Järnvägarnas resurser har starkt begränsats genomnedläggning av linjer och indragning av stationer och håUplatser. På många hållhar möjligheterna till att återupptaga järnvägstrafiken helt omintetgjortsgenom upprivning och borttagande av rälsen. Situationen har starkt förändratsunder dessa senaste årtionden. Framtidsbilden är oviss, och frågan är vad vihar i beredskap för en verklig krissituation. De senaste månadernas erfarenhetpå detta område ger anledning till oro och eftertanke. Av svaret på en fråga som jag ställde tillkommunikationsministern alldeles i början av denna riksdag framgick att hankunde tänka sig att åter öppna nedlagda hållplatser vid befintliga järnvägslinjer.I många fall har den omfattande nedläggningen av håUplatser starkt bidragittill den minskade resefrekvensen på tågen. Jag hoppas att erfarenheterna frånden nuvarande oljekrisen skaU medföra en annan syn och ett annat handlingssättfrån myndigheternas sida beträffande järnvägsUnjernas och hållplatsernas varaeller inte vara. Skall det ligga något positivt i vad kommunikationsministernsade med anledning av mm fråga behöver denna förändrade syn komma fram när mani fortsättningen gör förändringar. Landsbygdens och glesbygdens folk har drabbats hårdast avde senaste årens nedläggningspolitik. Det är angeläget för dessa bygdersbefolkning och näringsliv att man inte glömmer bort deras problem och derassituation - aUdeles speciellt i en tidsperiod då restriktioner måste vidtas.Den framtida beredskapspolitiken måste se mer realistiskt på att situationersom den vi nu har haft kan uppstå både snabbt och oförmodat. Åtgärderför att stimulera kollektivtrafiken har ofta diskuterats, och det nyauppslaget om införande av ett allmänt 50-kort är intressant och bör vidare utredas.Men förutsättningen för att aUmänheten verkligen skaU kunna utnyttja ett sådantkort är givetvis att kollektivtrafiken byggs ut ytterligare. När det gäller godstransporterna skulle det givet vara avstor betydelse om det kunde ske en överflyttning av en del av de tunga ochlångväga transporterna till järnväg. Det skuUe vara en fördel bl. a. urtrafiksäkerhetssynpunkt. Vi har då och då hört uttalanden från regeringenssida för en sådan överflyttning, men man har förgäves försökt finna någonkonsekvent handlingsUnje hos regeringen. Ser man på det beslut som riksdagenfattade om förbindelsen mellan och finner man attden delen praktiskt taget helt glömdes bort i den proposition sompresenterades. Vårt parti hade ett bestämt krav på att den spårbundnaförbindelsen HelsingborgHelsingör skuUe byggas först, men majoriteten iriksdagen motsatte sig det yrkandet Uksom kravet på en ytterligare utredning omförbindelsen en utredning som även skulle pröva möjlighetenatt få in en spårbunden trafik i förbindelsen. Någon konsekvens mellanregeringens uttalanden på detta område och dess handling i omsorgen om denspårbundna trafiken har varit mycket svår att upptäcka. Den andra fråga jag skulle beröra gäller jordbruket. Ocksåhär kommer jag självfallet in på de problem som oljesituationen medfört. Närbeslutet fattades om att ransonerings- och förfogandelagen skulleträda i kraft, hade jag inte väntat mig att den i sä hög grad skulle rikta sigmot jordbrukarna, medan de flesta andra förbrukare i stort sett ställdesutanför. Enskilda personbilägare fick sina ransoneringstilldelningar oberoendeav om de hade ett reservlager eller inte. Eldningsoljan för uppvärmning ochindustriändamål fick oljebolagen försöka ransonera efter vissa regler. Menjordbrukarna förbjöds att utan tillstånd ta någon enda liter dieselolja frånbefintUgt eget lager. Nog var dessa hårda restriktioner mot jordbrukarna någotonödiga! Jordbrukarna använder säkerligen inte sina traktorer mer än vad som ärnödvändigt, allra minst om det föreligger risk för kommande svårigheter attanskaffa drivmedel. är ju ransoneringen slut, och jordbrukarna har väl svaltförtreten över misstroendet, men de såg med ännu större oro om myndigheternasavsikt verkligen var denna att de först helt och hållet skulle förbruka sinalager innan de skuUe få köpa dieselolja eller få sådan levererad på nytt. Enligt uppgift i pressen skall det hos jordbrukarna totaltsett finnas lager av dieselolja, motsvarande fem sjättedelar av ett årsnormalförbrukning. Det utgör ett lager som finns hos förbrukarna, där detfinns lagrat i relativt små kvantiteter, spridda i hela landet, och totalt settutgör de ett värdefullt reservlager för beredskapsändamål. Att helt förbrukadetta lager innan någon påfyllnad skulle få ske anser jag vara oförsvarligt urberedskapssynpunkt. Trots att ransoneringen nu har upphört hoppas jag verkhgen,om vi vid ett annat tillfälle skulle ställas i en liknande situation, attmyndigheterna då skall ha omprövat sin syn på denna punkt. Enligt minuppfattning borde i stället frågan om åtgärder för att öka enreservlagerhåUning av motorbränsle ute på gårdarna tas upp på nytt. drevs en viss propaganda för attjordbrukarna skulle hålla ett reservlager av motorbränsle, motsvarande minstett års förbrukning. Som framgår av vad jag sagt om det lager som manberäknar skall finnas ute på gårdarna har jordbrukarna i viss utsträckningföljt den uppmaningen, och jag anser för min del att staten urberedskapssynpunkt borde på ett eller annat sätt stimulera dem till ytterligareökning av denna lagerhållning. Myndigheternas sätt att hantera ransoneringen nuhar säkerligen dämpat intresset för fortsatt lagerhållning. Inte minst därförfordras nu en direkt stimulans för att intresset skall återkomma och därmedförutsättningar skapas för:en fortsatt beredskapslagring. Ser vi på jordbrukets situation , finner vi attavsätt-ningsmöjUgheterna och prisutvecklingen inom jordbruket totalt förändratsunder . Från att det har varit storaavsättningssvårigheter för brödspannmål och ett pris som var mindre än hälftenav det svenska inlösenpriset, har vi kunnat konstatera en mycketstark efterfrågan, där priset har legat på en nivå som motsvarat minstdubbelt så mycket som det pris de svenska jordbrukarna får. Så snabbt kanförhållandena förändras. Det understryker vad har hävdat,nämligen att det s. k. värdsmarknadspriset inte är något utslag avproduktionskostnaderna, dvs. inget verkligt världsmarknadspris, utan ett prispå överskottskvantiter. Blir det en bristsituation, stiger priserna mycketsnabbt; finns det överskott, kan även med ett relativt litet överskott densituationen uppstå, att det bUr en stark dämpning av priserna. Det senasteårets prisutveckling på jordbruksprodukter på världsmarknaden ger oss klartbesked om att en import av billiga Uvsmedel, eller, om vi skulle gå ännu längreoch importera en stor del av vårt behov av Uvsmedel, utgör ett klart bevis förde oerhörda risker en sådan- politik skulle innebära. En egenlivsmedelsproduktion är den tryggaste för folkhushållet, i längden säkerligenden bUligaste och den bästa för konsumenterna och ur beredskapssynpunkt absolutnödvändig. Jordbruket står inför en ny avtalsperiod, som börjar den 1juli. Det är angeläget att man i detta nya avtal skapar förutsättningar för ensådan utveckling att vi i stora drag själva kan producera vårt behov avlivsmedel. Även det internationella sockeravtalet löper ut den 1juli, och här är det verkligen önskvärt att den svenska sockerodlingen utökas,i första hand till den areal som sockerbruken nu kan avverka, och på siktinriktar sig på den areal på 50 0005 som odlades ivårt land. Samhället bör också på allt sätt stödja den intensiva verksamhet somnu pågår genom försök, forskning och förädling för att få fram mer proteinrikaprodukter. Bristen och det senaste årets prishöjningar pä dessa produkter påvärldsmarknaden bör bidraga tUl att detta verkligen blir allas intresse. StrukturrationaUseringen inom svenskt jordbruk pågår medstor snabbhet. Antalet jordbruksenheter som utgjorde 282 000 har sedandess minskat med nära hälften och utgör enligt senaste räkning 143 000.Strukturrationaliseringen bör inriktas på att av mindre enheter skapabärkraftiga jordbruk. Målsättningen bör vara den successiva uppbyggnaden av familjejordbruk, och större hänsyn bör tas till Nr 17 möjligheterna till sysselsättningför tillgänglig arbetskraft än det areal- Torsdaaenden tänkande som så ofta framträder vidmyndigheternas handläggning. 31 januari1974 kombination jord och skog ellervegetabilie- och animaUeproduktion kan mångagånger skapa bättre möjligheter till lönsamhet och sysselsättning än storaarealer. TiU sist ett par ord om jordbruket och skattefrågan. Närvi sista gången här i diskuterade jordbrukarnas inkomstbeskattningväntade jag mig faktiskt att regeringen vid vårriksdag skuUe komma medett förslag, som äntligen skulle ta bort den orättvisa som sambeskattningenutgör. Men ingen proposition därom har aviserats, och det verkar som om detföreligger mycket större svårigheter att här göra en förändring än att förändraskattesystemet för alla andra i vårt samhälle. Jag tvivlar mycket starkt på attdet är fråga om svårigheter. Problemet Ugger väl närmast i en bristande viljaatt här göra en förändring. Jag har berört några frågor som äraktueUa. är på många sätt ett ovisst år fyllt av problem - menockså då viljan till samförstånd och till hänsyn till varandras åsikterkommer att prövas på ett särskUt sätt. i (s); Jag skaU i mitt anförande helt koncentreramig på några lokala problem. är ett län som behöver ett merdifferentierat näringsUv, detta för att den tidigare negativa utvecklingen skaUförvandlas tUl en positiv utveckUng. Länet har förlorat flera tusenarbetstillfällen genom rationaliseringar. Bara inom skogs-och jordbruket försvannunder ca 6 000 arbetstillfällen som många industrier harrationaliserats. UtveckUngen har varit mycket ojämnt fördelad i länet.Länet som helhet minskade ju befolkningsmässigt ända fram till , då en viss stagnation inträdde som förhoppningsvis skall vändas tUl enmer långsiktig befolkningsuppgång. Vissa delar av länet har drabbats myckethårt av befolkningsminskning. Stor tUlit har ställts till samhälletsstödåtgärder. Länet har givits mycket pengar i lokaUseringslån ochlokaliseringsbidrag, men mer behövs. har aktiviteten varit hög föratt komma in i stödområdet och för att få så stor del av länet som möjligt tiUdet inre stödområdet. Allt detta har varit nödvändigt och tUl nytta förnäringsUvet. behövs fler och nya grepp. Länets socialdemokrater harväckt en motion, syftande till särskUda åtgärder för norra och västra delarna av länet. Det är de delar av länet som under längsta tiden varit utsatta för de svåraste motgångarna. Vårt krav i motionsyrkandet är att en genom- gripande sysselsättningsplan utarbetas med särskilt beaktande av möjlig heten att åstadkomma skogsindustrien utveckling samt förbättrade transportförhållanden.