prot · FX0965 · 1974-12-31 00:00:00 — har på sitt program det eritreanska folkets nationellaenhet på grundval av jämlikhet för de olika minoriteterna. Man fastställer dedemokratiska rättigheterna och utvecklar ett jämlikt skattesystem i debefriade områdena. Befrielsearmén skaU utbUda bönderna i rationeUt den 24 aprU 1974 jordbruk.Arbetar-, bonde-, kvinno- och studentorganisationer har bU-dats. har börjatalfabetiseringen av folket på landsbygden och inom befrielsearmén. syftartill jordreformer på kollektiv basis och möjligheter för nomadbefolkningen attbosätta sig. arbetar för kvinnornas Ukaberättigande, avgiftsfri skolgångför alla samt fri sjukvård. Detta sociala och ekonomiska reformprogram, som i sinhelhet förutsätter befrielse av och en uppbyggnad under ELF:s ledning,har påbörjats inom och de befriade områdena. Men befrielsefronten arbetarmed små resurser. Behovet är enormt, sjukdomar häriar bland befolkningen ochflyktingproblemet är stort. Medicinsk utrustning, läkemedel, näringspreparat,skor, kläder och mat behövs i stor utsträckning. har tidigare i debattenmeddelat att vi kommunisterna kommer att framställa ettyrkande när det gäUer för att uppnå enprocentsmålet under budgetåret1974/75. Jag vUl läsa in detta yrkande till kammarens protokoll. En stor del av det svenska statliga biståndet tillu-länderna går fortfarande tiU stater med reaktionära regimer. Det är baradelvis som bistånd tiU sådana stater kommer folket tiU godo. En stor del av detfår som direkta och indirekta effekter att stärka regimer som är fientliga motoch utgör ett hinder mot social och ekonomisk utveckling. Dessutom verkaru-hjälpen också i dessa stater på ett sätt som stärker imperialismen ochbefordrar svenska storkapitaUsters intressen. En viss förändring i länderinriktningen för det svenskau-landsbi-ståndet har kunnat noteras . Mer har givits åt statermed progressiva regimer och anslag har bevUjats till stöd för nationella ochsociala befrielserörelser. dominerar dock stödet tUl reaktionäraregimer. Stödet till dessa måste helt upphöra. De medel som därigenom frigörs måste användas till stöd åtprogressiva stater och nationella och sociala befrielserörelser. Dessa stateroch befrielserörelser har växt fram i kamp mot imperialismen och de klasser ochregimer som sökt bevara socialt status quo i och därmed omöjliggjortderas ekonomiska utveckling. De progressiva staterna och de nationellabefrielserörelserna arbetar för en utveckling av sina länder. Bistånd tiU demstärker detta arbete och främjar alla folks befrielse. Det är mot denna bakgrund som enprocentsmålet för detsvenska biståndet blir intressant. Detta mål har spelat enframträdande roll i biståndsdebatten. Likväl har det gång efter annan skjutitspå framtiden. När man 1968 antog enprocentsmålet ansågs det vara ett etappmål.Den debatten bör nu kunna avslutas genom att står fast vid att måletskaU uppnås under /75. Detta växande bistånd skall gå tillprogressiva stater och nationella och sociala befrielserörelser. Med hänvisning tUl vad sålunda anförts föreslås att underpunkten 1 i utskottets betänkande moment 2 i hemstäUan skall lyda: att i anledning av motionen 1974:657 delsuttalar att det statliga anslaget tiU /75 i enlighet med tidigaregjorda utfästelser och vad sålunda anförts skall ha en omfattning motsvarandeen procent av bruttonationalprodukten, dels hos regeringen begär att förslag omerforderliga tiUäggsanslag för att nå detta mål framläggs för . Dagens biståndsdebatt har, somredan sagts , kommit att föras under särskilda betingelser.Knappast vid någon tidigare sådan debatt har det förelegat en så aktuell ochpåtaglig demonstration av hur våra levnadsbetingelser är beroende avförhållandena i de delar av världen som är utgångspunkten för denna diskussion.Nedskärningen av oljeproduktionen och föUdverkningarna härav har som aldrigförr visat vårt beroende av råvarorna i tredje världen. Men det är ju ingalunda så att denna kris lämnadeu-länderna oberörda tvärtom. Prishöjningarna på olja kommer också att drabbamånga av dessa länder mycket tungt. En del kunde kompensera sig då andraråvaror steg i pris. Andra , som inte har något att exportera, fårendast känna av de negativa konsekvenserna. Vi vet att läget är mycketkrisartat för en del av de länder som vi samarbetar med. Den extraFN-fÖrsam-lingen beträffande råvarorna är i full verksamhet, och Sverigemedverkar aktivt i dess arbete. Den chockbetonade upplevelse som den plötsligaåtstramningen av energiresurserna blev för oss alla kan ha varit nyttig, nämligenom vi förstår att dra de rätta lärdomarna av vad som hände. Dessa lärdomar ärframför aUt att jordens resurser är begränsade och att vi i de mest utveckladeländerna inte med någon naturlags rätt har förtur att exploatera och utnyttjadessa resurser mångdubbelt mera per individ vare sig nu eller under de år somföljer än människomiljonerna ute i den fattiga delen av världen. Det betyder i själva verket en omprövning och ettifrågasättande av mycket av vår livsföring. Hur vi kan lyckas med detta påfrivUlighetens väg återstår att se. Jag kan i allt instämma i vad sagt i de härfrågorna . Men först då vi får de konkreta förslagen stäUs viinför de verkliga proven. Den reaktion som kom tUl uttryck i vårt land och imånga andra rika länder omkring jultiden stämmer kanske inte baratiU optimism när det gäUer denna omstäUning. Inom FN förbereds andra aktiviteter som också är uttryckför den krissituation som mänskligheten befinner sig i. Jag tänker på världsbefolkningskonferenseni det här året som efter ingående förberedelser, med som enaktiv deltagare, nu skall angripa en rad olika frågestäUningar, närasammanhängande med befolkningsutvecklingen. ÅtskUliga frågor ärkontroversiella, men man räknar ändå med att praktiskt taget samtliga FN:smedlemsstater kommer att vara representerade. Det är en käUa tUl viss tiUfredsstäUelse att , ändasedan orädd men ganska ensam och utlämnad - pä togupp befolkningsfrågan i FN, kontinuerligt har medverkat i denna fråga.Samtidigt är utgångsläget i befolkningsfrågan, som jag ser det, rent allmäntför många enskilda länder helt förtvivlat. För länder som , ochBangladesh föreligger ju inga rimliga proportioner när det gäller detUlgängliga resurserna att erbjuda folket bostäder, hälsovård ellertUlfredsstäUande mat. Skolväsendet kan inte växa i takt med de allt störrebarnkuUarna, och de arbetslösas skara ökar efter hand som allt fler miUonerunga kommer upp i arbetsför ålder. NaturUgtvis skall inte dessa problem lösas främst medinsatser för att begränsa befolkningsökningen. Men befolkningsökningensbegränsning måste få vara med som ett viktigt hjälpmedel, i synnerhet i ettland som , som gått in för en aktiv egen befolkningspolitik medfamiljeplaneringsinsatser. Det fanns i ett program , vars målvar att minska födelsetalet från 40 promiUe tUl 1980, Detta finnsfortfarande med i den nu gällande femårsplanen. Framgången vad gällerorganisationen har varit ganska god, men i fråga om målsättningen har manmisslyckats. Troligen ligger födelsetalet någonstans på 38 promUle, och varjemånad ökar befolkningen i med minst 1 miljon människor. Största hindret för familjeplaneringen är massornas lågalevnadsnivå. Det heter i familjeplaneringsprogram att frågan alltförmycket setts isolerad från lösningen av övergripande problem som social ochekonomisk utveckling. Man säger i den egna utvärderingen av den fjärde planenatt famUjeplanering bör utgöra en del av ett totalt välfärdspaket för denenskilde och hans familj och anknytas till behov av hälsovård, utbildning,bättre nutrition och omsorg om kvinnorna. Befolkningsfrågan är inte minst enfråga om ett människovärdigt liv för kvinnorna. är det i många fall så attkvinnan från tidig ungdomsålder oupphörligt är gravid. Resultatet blir långtifrån alltid att hon föder levande barn. Och är det ändå så lyckligt att barnetlever vid födseln mister hon det kanske , då jubarnadödligheten är enormt hög. Det kan inte vara rimligt att föra bort befolkningsfråganur diskussionen. Om man har sett något av detta ute i världen blir man intebara djupt förtvivlad utan grips också av ängslan inför biståndsapparatensoförmåga att bemästra aUa de problem som här finns. Även i länder som ,vars politiska ledning helhjärtat stöder dessa strävanden, som har fråganförankrad i sin administration och som har program och får stöd utifrån,förefaller problemen nästan olösliga. Att verkligen nä ut till människorna, attövervinna okunnighet och religiösa fördomar, kräver enorma insatser och enenorm tro på ett lyckat resultat. Man måste kunna tillförsäkra familjernatrygghet på annat sätt än genom att de har en stor barnskara; där har vi säkertett grundläggande problem. Jag har inte haft anledning att så här utförligt beröradenna fråga med hänsyn tUl någon reservation, utan jag konstaterar tvärtom attutrikesutskottet är helt överens på denna punkt. Vi är ense om att Sverigeskall fortsätta att engagera sig i denna fråga såväl i sompå bUateral bas. På tal om kan jag också nämna attytteriigare en stor konferens, den om livsmedelssituationen, kommer att ägarum. Även det är ett område där utpräglade missförhållanden råder på mångahåll. För del kan sägas att vi arbetar på en lösning avdessa frågor, genom stöd till landsbygdsutveckling i allmänhet, genomvattenprojekt, husdjursavel, kooperativa insatser och annat. Det är nu en gångså, att när konferenserna är hållna och de stora talen har haft sin plats, sååterstår de konkreta åtgärderna. Det är de som tUl sist är avgörande. Och detär förslagen till dem som vi hoppas nu skall ta form vid årets konferenser. söker spela en roll, samordnad med Förentanationerna och understödjande de ansträngningar som FN gör. har frånbörjan varit ett aktivt medlemsland i FN-kretsen, och i biståndssammanhang harSverige varit ett av de länder som lämnat betydande anslag tUl olika ändamål.Detta gäUer t. ex. UNDP och , men det gäller också specialdestineradeanslag avsedda för de minst utvecklade länderna ett relativt nytt ändamål. För anslagen till FN.s befolkningsfond gäller detsamma.Det har därför väckt en viss uppmärksamhet att man t. ex. i SlDA:s petita harriktat blickarna på FN som verkställande organisation för bistånd. I egenskapav styrelseledamot i är jag beredd att ta mitt ansvar för detta, och jagtycker det är helt rimligt att också granska genomförandet av FN:s arbete fråncentrum i via fackorganen och lokalrepresentanterna i de enskildaländerna tiO dess hjälpen når ut till mottagarna. Jag tror att FN-arbetet pådet sättet blir mycket intressantare för en långt större krets av svenskar. Det är också skäl att påminna om det uttalande somutrikesutskottet föreslog i samband med budgetbehandlingen röranderesurserna för . Om man kan stärka de resurserna, tror jagatt man också kan få en befrämjande diskussion omkring FN;s arbete, endiskussion som vi alla kan ha nytta av. Inom utskottet har vi åter haft att behandla beredningenav olika ärendegrupper och ansvarsfördelningen mellan olika myndigheter. Utrikesutskottethar varit helt enigt i sina uttalanden på den här punkten. Utskottet vill idetta sammanhang också uttrycka sin tillfredsställelse över attbiståndsfrågorna nu handläggs av ett särskUt statsråd. Jag skulle vUja tillägga ett önskemål ochjag vågar tro alt andra kan instämma i det - nämligen att det kan ske enytterUgare samordning på lämpUgt sätt av alla goda krafter som finns i skildadepartement och annorstädes för att ytterligare stärka våra insatser inom olikasektorer. FN-delegationen förefaller fungera utomordentligt och är väl rustadmed egen eller tillrest expertis på de flesta områden. Men det finns en delsvaga punkter. Skall vi vara aktiva i sociala frågor behövs förstärkning medanknytning till andra ledningsorgan än UD. Detsamma gäller sådana spörsmål sombostadsfrågan och samhällsplaneringen, som också har börjat tas upp iFN-sammanhang. ILO-området förefaller mig ganska oplöjt, sett uru-landsaspekten; där handläggs sysselsättningsfrågor och utbildningsfrågor somär nog så viktiga just för . Vi vet här hemma aUtför litet om hur mani behandlar t. ex. kvinnofrågorna, och det är ett område där vi verkligenvUl vara aktiva. Jag kan försäkra att det finns intresse och vetgirighet blandstora grupper, som också gärna vill göra olika slags insatser, lära kännaförhållandena och knyta kontakter. den 24 aprU 1974 På SIDA kan vi notera hur man från fackligt håll - detgäller flera men också TCO-kretsen - nu ställer upp på ett mycketaktivt sätt för att befrämja och medverka i utvecklingen av facklig verksamheti oUka i , och . Allt detta leder naturligtvistUl ökat arbete för vår egen administration. Men vi talar ju om eninternationaUsering, om kontakter med verksamheten i och med deinternationella organ som behandlar dessa frågor, och då torde just den härsortens aktiviteter vara bland de mest angelägna. Att de därtUl leder till ennaturlig information och en förstärkning av opinionen i vidare kretsar måstealla hälsa med tillfredstäUelse. På min lott har faUit att kommentera en del av dereservationer som berör ländervalet. De som var med och behandlade denna fråga1970 i den något upphetsade sinnesstämning som då rådde kan med visstillfredstäUelse notera att utrikesutskottet i huvudsak upprepar vadutskottet skrev 1970. Ännu intressantare är enigheten om tillämpningen.Enigheten har varit stor och är det också, om man sertUl betänkandet. kommer med sin sedvanliga suck om , somegentligen har det så bra att landet inte borde få något stöd. Man har på detmoderata hållet inte något sinne för värdet av att medverkar till attbryta den isolering eller bojkott som är utsatt för. Eller är det i självaverket tvärtom så att man är mycket medveten på den punkten? Det finns faktisktinte i några handlingar inskrivet att vi skall rätta oss efter någotfattigdomskriterium. Vi har ett ganska varierat register på kriterier. ChUe har också varit ett intressant fall . År1970 yrkade i på bistånd tUl det landet. Det var föreAllendes tid. Yrkandet om bistånd tUl ChUe från moderat håU återkom inte. Istället förbyttes det till ett avståndstagande från den tanken under åren 1972och 1973, även då med hänvisning till att ett fattigdomskriterium skulletUlämpas. Hur det sedan har gått med ChUe vet vi. När jag lyssnade tUl fru blev jag ganskabetänksam. Jag undrade just om flera i den generation som fru tillhöri läser det här utskottsutlåtandet på samma sätt somhon. Då skuUe jag verkligen viUa göra vederbörande uppmärksam på att det intepå något sätt kan tolkas så som hon gjorde. Det är ett utlåtande som är mycketintressant och väl värt att studera i sin helhet. Jag kan inte gå igenomvarifrån alla de olika delarna i utlåtandet är tagna, men jag kan försäkra attalla partier har bidragit genom motioner, partiprogram och olika sådanahandlingar, som vi gemensamt har kunnat förena i skrivningen. Jag skallemellertid be att få göra fyra citat för att visa hur sammansatta de härkriterierna är. Jag skall börja med att citera vad utskottet anförde ommittenpartiernas motioner: "Utskottets ställningstagande överensstämmer meduttalandet i motio nerna ----- att våra projekt naturligtvis mäste få en inriktning, som gör attinsatsen bidrar tUl en bred ekonomisk och social utveckling till gagn för denstora massan av folket." Det står också i det här utlåtandet: "1 de fall dåett u-land har behärskats av en regim som har visat sigointresserad av en både ekonomiskoch social utveckling finns det skäl att visa återhållsamhet i fråga om nyasvenska biståndsinsatser." Jag kan personligen mycket väl förstå att dethar gått att tiUämpa på . Vidare heter det: "När statsmakterna har att taställning tiU en utvidgning av mottagarkretsen för bUateralt bistånd, bör defrämst välja länder som förenar fattigdomen och underutvecklingens behov medframstegsviUa och utvecklingskraft. Från allmän utjämningssynpunkt ställer detsig naturligt att utväUa särskUt fattiga länder som mottagare av svensktbistånd, men detta innebär inte att sådant bistånd endast skall vara förbehåUetde allra fattigaste länderna." I den del av utlåtandet som är direkt hänförlig tillpropositionen det året det handlade då om nya länder anförs: "Det är därför naturligt att i första handsöker samarbeta med länder, vUkas regeringar i sin ekonomiska och socialapolitik strävar efter att genomföra sådana strukturförändringar som skaparförutsättningar för en utveckling präglad av ekonomisk och social utjämning.Vid utbyggandet av vårt direkta bistånd bör vi därför enligt propositionengradvis åstadkomma en förskjutning, så att nya insatser i första hand kommer ifråga i sådana länder." Jag har velat göra dessa citat, och det finns andra mankan göra ur det här utlåtandet. Allt det som anförts i utlåtandet visar att vihar skapat en bas för den - det vUl jag påstå - stora enigheten kringtillämpningen av ländervalsprincipen. Det är egentligen bara som ärenvisa i fråga om tidigare ChUe och . I övrigt har vi varit tämligenöverens. är det aktuellt att återuppta förbindelserna medPakistan och att återuppta kontakten med - ett land som diskuteradeslivligt; och i den diskussionen varierade ståndpunkterna kraftigt. Jag viU återigen ta upp där vi har arbetatlängre än i något annat land. Hur utvecklingen kommer att gestalta sig i dettaland kan ingen veta . Vad som händer just nu kan inte vara någonöverraskning. håUning måste komma att anpassas tiU de möjligheter somkan erbjudas att göra en meningsfuU insats i detta land. Jag tillhör dem sominte någonsin har velat överge . Jag har alltså trott att vi skulle kommaatt hamna ungefär i den här situationen som vi nu befinner oss i, och att viskuUe kunna få bedriva ett samarbete med det landet under andra omständigheterän dem som har gällt. är väl svältsituationen det mestöverskuggande problemet för massorna där. För resten kan vi konstatera att äveni detta uråldriga feodalsamhälle har folket haft kraft att resa sig mot överhetoch utsugare. Jag skaU inte uppehålla mig vidare vid de olikaländerfrågorna, utan jag kan hänvisa tUl vad som står i utskottsbetänkandet. Mycket talar enligt min mening för att våra insatser tUlinriktning och karaktär blir annorlunda i fortsättningen än dem vi har använtoss av . De mottagande länderna kommer att begära allt större självbestämmanderättoch allt mindre av detaljstyrning från givarhåll, men det kommer att dröjainnan de kan undvara närvaron av medarbetare och rådgivare utifrån. Utöverpenningmedel behövs följaktligen även fortsättningsvis mobilisering av sådanafrån bl. a. vårt land. den 24 aprU 1974 biståndspolitikatt utbytas mot u-landspolitik, där vår handelspolitik, vår jordbrukspoUtik ochvår ekonomiska poUtik alltmer måste anpassas till de övergripandevärldsproblemen. Min förhoppning är att pågående utredning skall komma attange en utgångspunkt för våra insatser som passar tiU förhåUandena hos vårasamarbetspartner. Jag tycker att mänga inlägg i den här debatten har gett enbas och en uppfordran tUl en ny sådan målbeskrivning och målbestämning. Allra sist, herr talman! Det har talats mycket om svag opinionoch dåligt intresse för biståndsfrågor. Jag delar inte meningen att det är så,men vi har en annan diskussion och ett annat opinionsläge nu än vi hade under1960-talets första år. Vad vittnar engagemanget i Indokinafrågan och iChilekatastrofen om? Det är ju ett engagemang från mycket stora grupper, ochdet vittnar om intresse och vaksamhet. Likaså kan vi se en växandeuppmärksamhet i fackföreningsvärlden i förhållande till de mäktigamultinationella företagen och deras påverkan på utvecklingen världen över. Härfinner vi nya anfaUsvinklar på gamla problem. Frågorna är alltfort bland demest väsentliga i våra folkrörelser inklusive arbetarrörelsen. Det tycker jagför min del lovar gott för förankringen av samhällets insatser ifortsättningen. Jag beratt få yrka bifall till utrikesutskottets hemställan. Under detta anförande övertog herrandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandUngar. () kort genmäle: söker försvara biståndettiU genom att säga att vi inte har fattigdom som ett kriterium på u-hjälp.Det är riktigt; det borde vi ha. Men vad säger är väl ettskäl för att man på sina håll inte vill ha det. Här motiverades och försvarades bistånd med att man viUebryta isoleringen. skuUe däremot inte ha någon känsla för behovetav att bryta ett lands isolering! är det väl så, , attmånga länder är isolerade än från en grupp stater och än från en annan grupp men då har de i stället desto större kontakt med någon annan gmpp. I faUet Cubafinns ju medlemskapet i Comecon, eUer som det numera heter. Det är kanskeinte direkt någon isolering i det fallet! Men det väsentliga, herr talman, ärju att om det är för att bryta den politiska isolering som har varit i ochuppenbarligen nu är pä väg ifrån inte minst efter den amerikanska senatensutrikesutskotts uttalande så skall det som man ger tUl intekallas u-hjälp, utan då skaU det presenteras som poUtiskt bistånd för att brytaisoleringen, och det skall lämnas en särskUd proposition om det. () kort genmäle: För det första är det så, att även om Cubainte är ett av de aUra fattigaste länderna är det i alla fall ett fattigt land.För det andra för en poUtik som i förhållande till de stora massorna är envälfärdspolitik. Det finns fördenskull, som jag ser det, all anledning att Vi kan inte se vår biståndspoUtik som en enbart humanitär insatsför fattiga länder Det är fråga om att medverka till att sätta i gång enutveckUngsprocess. Såvitt jag förstår gör vi det på ett utmärkt sätt genom vårtsamarbete med . Sedan förstod jag inte alls det där argumentet i fråga omisoleringen. Det är just det förhållandet att är isolerat från halvavärlden som har velat medverka till att ändra. Samma förhållande kangäUa andra länder. Tag t. ex. länderna i södra , där vi på ett myckettidigt stadium gick in aktivt just för att dessa länder var isolerade. Jag kanse samarbete med som ett uttryck för ett neutralt lands strävanatt bryta ett annat lands isolering. den 24 aprU 1974 () kort genmäle: Tag länderna i ! De är verkligenisolerade. De ligger som en enklav i ett stort område. Nej, Cubaär i stället nära förbundet med ett stort maktområde i världen, östblocket.Dess isolering från är på sin höjd partieU och är på väg attupplösas. Men det intressanta är att öppetdeklarerar att politiska synpunkter skall ligga tiU grund för biståndet. Det ärdet som vi vänder oss mot. () kort genmäle: är ju isolerat på sin plats på kartan.Hur långt har inte tiU något land som det kan samarbeta med? Sedan kan man diskutera vad som ärpolitiskt. Jag har den meningen och den får stå för mig då - att när moderatasamlingspartiet så kraftigt tar avstånd från och engagerar sig förEtiopien är det också ett poUtiskt ställningstagande. Bland de hundratusentals människor i vårtland som tillhör någon av de frivilliga organisationer som sysslar med u-hjälpav olika slag och då inte minst inom missionssäUskapen är det medtUlfredsställelse man märker att förståelsen för deras arbete ökar hosstatsmakterna. Som ett bevis härpå tar man nämligen ökningen av anslagen tiU"svenska enskilda organisationers utveckUngsverksamhet", för att nuanvända propositionens egen ordalydelse. /73 var detta anslag endast ca 13 miUonerkronor För /75 hade SIDA i sina petita begärt 35 miljonerkronor, ett anslagsäskande som utan tvekan tydde på kännedom om de verkligabehoven. Egendomligt nog prutades detta belopp i propositionen tUl 25 miUonerkronor Vid utskottsbehandlingen enades man dock om en kompromiss, varför ibetänkandet föreslås tUl de enskilda organisationerna.Utskottet tog därvid naturligtvis hänsyn till SlDA:s petita men också till tvåmotioner, därav en från i vUken vi föreslagit samma anslag som iSIDA:s petita. Även om utskottet sålunda stannat på halva vägen viU jag docktro att dess stäUningstagande i positiv riktning är' ett bevis på att man förframtiden vUl bygga ut den 24 aprU 1974 samarbetetmellan SIDA och de frivilUga organisationema. Det är ganska naturUgt att i utskottet den frågan stäUdeshumvida de enskilda organisationernas bidragsäskanden är tillräckligtunderbyggda rent planeringsmässigt.