prot · FX09114 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag vill barapåminna om att vi har den bestämda uppfattningen att inteinnebar något som helst program mot inflationen, ingen garanti mot inflationen.Inte heller var den någon garanti för att vi skulle kunna genomföra reformersom vi alla var överens om - de skulle ha genomförts ändå. Däremot innebarHagauppgörelsen en garanti mot skattesänkningar, och det var ett av deviktigaste skälen till att vi ställde oss utanför. Vadjag däremot vill ta upp är det resonemang som statsministern förde om motivenför att ta bort löntagarnas rätt till avdrag för de sjukförsäkringsavgiftersom löntagarna har erlagl. Detär inte rättvist att behålla avdragsrätlen, sade statsministern. Det är inte fördelningspolitisklrimligt. Men är det verkligen rättvist - och del är min motfråga - att ta bortden rätt till avdrag för vad lönlagarna har betalat somstatsmakterna givit samma löntagare? Om avdragsrätlen inte är rättvis, herrstatsminister, varför var del då rättvist att en gång införa den här rättentill avdrag? Alt det blir varierande effekter beror på att den som betalarhögre avgifter också får större avdrag. Och är det rättvist att löntagarna skallberövas avdragsrätlen, medan däremot arbetsgivarna, förelagen, skall haavdragsrätlen kvar? Tag två personer, den ene löntagare och den andreföretagare! Företagaren har avdragsrätl men inte löntagaren enligt regeringensfördelningspoliliska resonemang. Jagmenar att regeringen har gjort sig skyldig till ett löftesbrott. Det är frågaom en retroaktiv åtgärd. Det är fråga om att betala skall på skallen. Ytterstär det alltså fråga om en skattehöjning. På delta sätt genomför man i självaverket skattehöjningar. Sedankan man anföra praktiska invändningar, som statsministern gjorde. Man kan sägaatt vi inte kan bedöma det konjunkiurpolitiska läget i framliden. Men alla deresonemangen kan mycket väl anslå till 1975 och 1976. Då finns det möjlighetatt göra erforderliga korrigeringar, om man anser alt det är lämpligt. Ochtycker man att fördelningssystemet är tokigt, kan man vidta kompletterandeåtgärder i samband med den nya s. k. skattereform som skall komma något senare.Men det skall inte ske nu genom ett löftesbrott. Det är ett hårt ord, men detär att bryta ett löfte att ta bort en rätt som man har givit löntagarna, enutfästelse att de inte skall behöva betala skatt för de sjukförsäkringsavgiftersom de har erlagl. Detfinns kanske skäl erinra om all skalteutredningens majoritet utgick från attden här avdragsrätlen skulle bibehållas. Vad regeringen har gjort i sinproposition nu är alt följa linje. Det har regeringennaturligtvis rätt all göra, men den får la kritik för det. Omhur vi skall hålla prisstegringarna nere och skydda inte minst småspararna hadestatsministern inte myckel all säga i sitt anförande. Det föreföll som omstatsministern var nöjd med vad som har gjorts och ansåg all några ytterligareåtgärder inte behövdes. Men som bekant har även efter prisernastigit snabbi - snabbare än tidigare - och fortfarande finns behov aveffektiva siabiliseringspolitiska åtgärder. Nulät emellertid regeringen i går meddela att den just i stabiliseringspolitikensintresse skall sterilisera vissa av de vinster som i debatten brukat kallasövervinster. Att del inte är fråga om övervinster vet regeringen, inte minstfinansministern. Totalt sett har räntabililetsnivån i det svenska näringslivetunder en följd av år varit alldeles för låg. Del har gått ut översjälvfinansieringsförmågan, och del har negativt påverkat de investeringar somär helt nödvändiga för vårt välstånd och vår handelsbalans. Att del har sketten återhämtning är alltså ur hela nationens synvinkel enbart atthälsa med tillfredsställelse. Mendet har gått troll i ord. Det missbrukade och missvisande begreppet"övervinster" har skapat ett psykologiskt klimat som den s. k. starkaregeringen inte haft styrka nog att uthärda. har självklart och tydligt erkänt detta i ett tal i för bara några veckorsedan. Del är mot den psykologiska bakgrunden man skall bedöma den föreslagnatvångsavsältningen av av vinsterna till ett nytt slagsinvesteringsfond. är del naturiigtvis riktigt alt använda tillgängliga pengar för nyainvesteringar. Jag tror inte alt del föreligger några som helst delade meningarom att de svenska företagen även ulan tvingande lagstiftning i eget och landetsintresse är inriktade på att använda pengarna för sådana investeringar.Företagen är lika medvetna som alla andra ansvariga om att vi behöver bygga utvår kapacitet, så att värt land genom en ökad export kan täcka delvalutautflöde som blir en ofrånkomlig följd av höjda oljepriser och av våraväxande åtaganden på u-hjälpens område. Regeringenstvångsåtgärd är alltså sakligt helt onödig. Den kommer bara alt leda tillkrångel, till försening av angelägna insatser och till en ytterligarebyråkralisering. Den kommer också att skapa vissa lik-vidilelsproblem. Den ärett uttryck för en klåfingrighet som inte har något annat syfte än atttillfredsställa en opinion, som regeringen själv har varit med om att drivafram men som man nu uppenbarligen upplever som besvärande. Ochlikaonödigt är regeringens förslag att krångla till del för de enskildaskogsägarna. Vi har ju redan ett resultatutjämningsinsirumeni - skogskontot -som tillkom just för att omfördela skogsinläkter mellan goda och dåliga år.Herr Krönmark kommer att ytterligare konkretisera kritiken just i delhänseendet. Och så våra skatter! Det finns allt skäl att tala om dem.Socialdemokraternas vid del här laget havererade skattepolitik utgör nämligenroten och upphovet till många av vår ekonomis svårigheter. Hur har vimoderater inte sagt detta? Hur har vi inte sagt det tillfinansministern? Hur har vi inte här i kammaren påvisat huroformligt skattesystemet är, hur orimliga marginalskatterna är och vilkakonsekvenser för de enskilda hushållen, för sysselsättningen och för vårsamhällsekonomi som måste bli följden av regeringspartiels bristpå förmåga alt samla sig till en skattepolitik inriktad på att stimuleraekonomin, på att ge människorna lön för sitt arbete och på att förhindra altden penningvärdesförsämring som regeringen trots alla internationellainflytelser i sista hand är ansvarig för leder till att skatterna automatiskt -utan riksdagsbeslut - bara stiger undan för undan? Harvi inte, herr talman, fått rätt? Har inte alla våra spådomar slagit in? Harinte regeringen genom sin långa kedja av provisorier dokumenterat attskattesystemet är felaktigt? Om vi 1970 hade fått gehör för våra krav, skullevi inte ha behövt alla dessa provisorier, hela detta lapptäcke av nya hugskott,som bara gjort bilden av del svenska skattesystemet allt brokigare. Tillåt mig, herr talman,att göra en återblick. började den s. k.reformpolitiken på skatteområdet. nalskatlerna skärptes.Skallen på löneökningar blev hårdare. Vi var då det enda parti som opponeradeoss mot detta slag av reformer. Marginalskatterna utgjorde inget problem,förklarade finansminister här i kammaren. Det totalaskattetrycket, sade han, var helt avgörande. Men även del totala skalletrycketskärptes, därför alt höjda marginalskatter helt enkelt måste leda till etthårdare totalt skattetryck. Varje procentenhets höjning på inflationsskalan,varje procentenhels höjning av lönerna pressar upp skatterna mer än vad procentenstiger. Både1970 och 1971 begärde vi därför ett nytt skattesystem och verkligaskattesänkningar. En parlamentarisk skalleutredning borde fl i uppdrag attframlägga förslag härom. Regeringen sade nej. Menhösten 1971 blev regeringen nedvoterad. Vi lyckades då få de andra partiernamed oss. Riksdagsmajoritelen genomdrev trots finansministerns protester enskalleutredning. Dentillsattes först , som regeringen presenterade ett eget,sitt första, förslag till skatleprovisorium. Regeringen satte sig samtidigtöver utredningskrav och gav skalteutredningen så snäva direktiv, attden inte fick förutsättningslöst arbeta fram förslag till ett helt nyttskattesystem. Kort före valet komnästa provisorium. Och ligger på riksdagensbord det tredje i raden av provisorier. Detfjärde provisoriet skall skalteutredningen lägga fram förslag . Vartoch ett av dessa provisorier markerar fotsteg i socialdemokraternasskallepolitiska Canossavandring. Vart och ett utgör bekräftelse på hur rätt vihaft i våra förutsägelser. Vart och ett utgör en konsekvens av bristfälligheterinbyggda i det svenska skattesystemet, brister som innebär att skatterna alllidstiger och alltid stiger snabbare än löner och priser. Vimoderater var, som jag sade, från början ensamma i vår kritik. Såsmåningom har vi fåll stöd i allt vidare kretsar. Men först då de storalöntagarorganisationerna började föra fram samma kritik som vi, fann sigregeringen tvingad att lyssna och all handla - med de fyra provisorierna somföljd. Men tycks, herr finansminister, även LO ha tröttnat på den evigaprovisorieproduklionen. ledare i det senaste numret av tidskriften , "att de årliga skatteomläggningarna på ett allvarligt sättförsenat arbetet skatleulredning". Utredningen har tvingats"utföra dagspoliliskt betingade besiällningsarbelen ät finansministern.Detta går naturligtvis inte i längden." vill LO ha en snabb och totalskalleomläggning. Och kravet förs fram i en ledare under rubriken . Tillåtmig, , all i all blygsamhet också ge råd, även om jag gör det här iriksdagen och inte som LO på en helsida med ram i rött och stora svartarubriker. De råd jag skulle vilja geär följande; För del första börstatsmakterna klart uttala, all del totala skattetrycket i vårt land skall sänkas.Skalteutredningen skall ges i uppdrag att framlägga en plan förskattesänkningar, inte - som - bara syssla med all omfördelaskattebördorna. 1 sista hand blir det alltid medborgarna som får betala dessaomfördelningar. Fördel andra bör den besparingsutredning som - trots socialdemokraternasmotstånd - begärde tillsättas. Den skall ges direktiv attframlägga förslag till besparingar och rationaliseringar i den offentligaverksamheten. Den skall bl. a. utreda om olika politiska syften kanförverkligas med andra och billigare metoder än dem som tillämpats.Allt i syfte all nedbringa kostnader och skattebelastning, I direktiven böranges ett lägsta belopp som mål för de föreslagna besparingsåtgärderna. Ochriksrevisionsverkels sakkunskap om hela den offentliga verksamheten bortås tillvara inom utredningen. Fördet tredje måste de höga marginalskatterna sänkas. De nuvarande skatteskalornastimulerar inte till nya initiativ och prestationer. De gör det inte lönandealt arbeta och del vet finansministern. Fördel fiärde måste skattesystemet inflaiionsskyddas. Regeringen bär ytterstansvaret för alt inflalionsbekämpande åtgärder vidtages. Miss-kötsel frånregeringens sida får inte löna sig genom högre skatteinkomster för delallmänna. Behöver skatterna höjas skall fatta beslut därom. De skallinte vara en automatisk följd av att antiinflationspolitiken misslyckats. Fördet femte bör regeringen träffa avtal med kommuner och landsting om skatlesloppför 1976. All kommuner och landsting måst höja sina skatter beror på denautomatik i kosinadsstegringar som inflationen utlöst och inte minst på de nyauppgifter och kostnader som statsmakterna lagt på kommuner och landsting.Kommunerna måste ges garantier för att staten inte genom sina åtgärderförsämrar den kommunala ekonomin. Del är meningslöst att tala omskattesänkningar för enskilda hushåll, om kommuner och landsting tvingaskompensera sig med kommunal-skallehöjningar. Fördel sjätte skallfolkpensionen göras skattefri. Det är ett rättvisekrav. Fördel sjunde skall den faktiska sambeskallningen av tvä makar som arbetar i sammarörelse avskaffas. Det är också ett rätlvisekrav. Fördet åttonde bör de som under stora ekonomiska uppoffringar själva vill ordnatillsynen för sina barn få rätt all dra av en del av kostnaderna härför i sindeklaration. Listan kunde göras längre. Det helt avgörande är emellertid attreformarbetet på beskallningsområdel inriktas på att minska skattetrycket.Under alla dessa år av ständiga provisorier har skattetrycket bara ökat. Denoffentliga sektorn tar in en större andel av bruttonationalprodukten änden gjorde innan den långa raden av provisorier tog sin börian. var denoffentliga sektorns inkomster av bruttonationalprodukten. I daguppgår de till . Skattesystemet måste ges en sådan inriktningatt del på nytt lönar sig att arbeta. Ett sådant skattesystem ger även medlägre skattesatser sam- hällel ökadeskatteinkomster och därmed också större möjligheter all bedriva envälslåndsskapande sysselsättningspolitik. Denhögskattepolilik som har bedrivits i vårt land måste leda tillallvarliga och orimliga konsekvenser. Ju längre den bedrivs, desto orimligareoch dyrare blir följderna för samhället och för den enskilde medborgaren. Kandet exempelvis - har man väl rätt att fråga sig - finnas några förnuftigamotiv för alt av alla medborgare ta ut så höga skatter, att vad som återstår av deras inkomster inte räcker till alt betala nödvändiga livsmedels- och bostadskostnader? Vitycker nog alla att vi har alltför höga hyror. Socialdemokraterna har bedriviten regleringspolitik på bostadsmarknaden, som satt den kosl-nadspressandekonkurrensen ur spel. Men hyresandelenav medborgarnas inkomster är generelltsett inte högre - tvärtom. Däremot har hushållen drabbats av attden andel av deras inkomster som kvarstår efter de ständigt stigande skatternablivit otillräcklig. I stället för att då sänka skatterna tillgriper regeringenomfattande och kostsamma subventioner av värt boende -subventioner som kräverännu högre skatter . Vadhänder med livsmedlen? Vi har en mervärdeskatt som drabbar även våranödvändigaste livsmedel. Men när livsmedlen stiger i pris till följd av ökandelöner och kostnader - och på grund av inflationen - då lar man fortfarandeut mervärdeskatt och använder mervärdeskatten för att genom subvention dölja prishöjningarna. Man vill alltså inte visa vad maten egentligen kostar. Man ger bidrag för alt dölja kostnaderna. Man låter konsumenterna själva betala sina egna bidrag med sina skaller. Denhär rundgången av pengar blir inte mera motiverad för att den fördyrar helahanteringen och dessutom bidrar till att för människorna dölja hur mycket deraslivsföring egentligen kostar. Rundgången måste ju skötas på något sätt.Pengarna måste fördelas och förmedlas. Detta kräver administratörer och enväxande byråkrati, regleringar och föreskrifter, krångel, trassel ochirritation. Vem tjänar på detta? Systemet leder till ett samhälle somblir mer och mer dominerat av kineseri och slöseri. har att ta itu med ett område som just präglasav att politiken salt de styrandes regleringar och bidrag framför människornasvalfrihet. Jag syftar på det bostadspolitiska paket som statsrådet lade fram i syfte all äntligen komma tillrätta med efterkrigstidens många bostadspolitiska misslyckanden. "Bättreoch billigare bostäder åt alla" - hette det i arbetarrörelsenseflerkrigsprogram . Detta mål skulle inte uppnås med samma metoder sominom andra sektorer - genom hård, pressande konkurrens mellan skilda intressenoch genom alt låta människornas egen efterfrågan och egen bedömning avgöra hurbostäder och bostadsmiljöer skulle utformas. Man sökte i stället ersätta denfria marknadshushållningen med reglering, dirigering och kommunalisering. Manbyggde upp stora kom- 3 protokoll 1974. Mangav dem ensamrätt eller subventioner för att stödja just deras produktion.Genom normer och regler sökie man med myndighelstyckande ersätta konsumenternasegen påverkan. Del ledde till nya orättvisor, sterila ibland omänskligabostadsmiljöer och just den bostadssegregation som man sade sig vilja avskaffa. Jagbehöver inte stå här och måla ut misslyckandena. De är alltför uppenbara. Ävende mest parlitrogna i själva regeringspartiet har ju talat om"bostadspolitikens sammanbrott". Och många har som bekant gjortgällande, att just de bostadspolitiska misslyckandena utgjorde en av de viktigaorsakerna till socialdemokraternas två senaste stora valnederlag. Sedanflera år har vi moderater begärt en ny bostadspolitik. Vi har krävt en samladförutsättningslös utredning som skulle kartlägga vad som har skett, hur manskulle komma till rätta med problemen och hur man skulle dra upp riktlinjer förframtiden. Socialdemokraterna har ständigt sagt nej. De andra partierna harockså sagt nej. Man har bl. pekat på ett flertal olika utredningar, som haftatt syssla med skilda bostadspolitiska problem. Mansade nej ända tills . Då gav den nye bostadsministern, ,order till de olika utredningarna att slutföra sitt arbete så altbostadsdepartementet skulle kunna göra den samlade bedömning som vi moderatertidigare begärt men som regeringen avvisat. Detär del resultatet som föreligger. En del i detta paket är bra. Äntligen harman bestämt sig för alt göra rent hus med det paritels-lånesystem som - ehuruleoreiiskt-tekniskt inte alls oävet - i praktiken helt enkelt inte kundefungera. Och äntligen tycks man vara beredd att slopa krigstidens hyresreglering.Den har överlevt sig själv. Men den gamla bostadspolitikens ingredienserkvarstår i övrigt med dess misstro mot konkurrens, mot valfrihet och mot deenskilda människornas förmåga att genom sin efterfrågan styra prisbildning ochbostadsmiljöer. Alten bostadspolitisk reform - med dagens höga skatter, dyra hyror och lusentalslomma lägenheter - inte får leda till ännu dyrare hyror, därom råder, tror jag,allmän enighet. Däremot kan vi aldrig acceptera en fortsatt låsning avmarknaden, en permanent väldig och växande bidragsgivning, en ytterligarekommunalisering eller socialisering av bostadsbyggandet. Spåren borde vid dethär laget förskräcka. Varför inte dra lärdom av det förflutnas erfarenheter? Propositionenhar visserligen en hel del gott att säga om marknära boende. Och småhusägarnasvärsta farhågor har inte besannats. Man kan fördenskull verkligen inie påstå,att det nya bostadspaketet syftar till all göra del lättare för människorna altskaffa sig en av dem själva ägd lägenhet eller ett eget småhus. Hemmetär del centrala i vår mänskliga tillvaro. Där får vi vara för oss själva. Ochvara oss själva. Bostaden är och skall vara den fasta replipunkt kring vilkenmänniskornas och familjens liv kretsar. Där har den enskilde och familjensmedlemmar sina rötter. Där formas gemenskapen mellan generationerna. Att ägasitt hem, alt själv kunna gestalta delta hem och därmed sintillvaro utgör något så väsentligt, att det borde vara självklart för myndigheternaatt stimulera så myckel som möjligt till bosladsägande. Engång gjorde sig svensk socialdemokrati till tolk för drömmen om ett eget hem.Egnahemsrörelsen var förankrad även inom socialdemokratin. Det gjordesbetydande insatser av ekonomisk och annan natur för alt hjälpa människorna ideras strävan all i del här hänseendet bli sina egna. Det var länge sedan.Efterkrigstidens bostadspolitik har inte haft det syftet. Dagens bostadspolitikhar inte heller mycket att säga om människans behov av alt äga de grundstenarpå vilka hennes liv i så hög grad byggts upp. Varför är det så? Mantycker sig spåra samma negativa grundsyn här som när det gäller att tillgodosemänniskornas behov av nära och fast kontakt med vår svenska natur, med detsvenska landskapet - samma motvilja att stimulera glesbebyggelse och atttillmötesgå människornas önskemål om ett eget hus för frilidsvislelse liksomför fast bosättning. I stället kantas den socialdemokratiska politiken avförbud och restriktioner, av det ena angreppet efter det andra i rätten alt ägaoch förfoga över sin mark. Varför är det så? Ärdet, frågar jag, de kollektivistiska krafterna i den socialdemokratiskaideologin och rörelsen som gör sig gällande? Misstron mot den enskildes förmågaatt själv förvalta sina intressen? Övertygelsen om att den centrala styrningenoch regleringen gör samhället bättre och skapar bättre trygghet än vad de mångaenskilda konsumenterna kan åstadkomma genom ett eget fritt val? Visstkan den fria marknadshushållningen upplevas som hjärtlös. Och justdärför finns del ingen som talar okritiskt för en ohämmad frimarknadshushållning. Dess krafter måste styras och konsekvenserna mildras ellerförebyggas. Just därför har vi en biandekonomi som överlämnar ät statsmakternaatt hålla de fria krafterna under kontroll, att dra upp ramar för derasverksamhetsfält och att ingripa innan någonting slår fel. Mentrots alla de här bristerna finns det inget samhälle som har kunnatåstadkomma ett bättre fördelningssystem än just den fria efterfrågans ekonomi.Ett syslem där människornas egna värderingar och önskemål ytterst styrefterfrågan och produktion. I varje fall har delta syslem i praktiken visat sigvara helt överiägset den centrala planhushållningens byråkratiska regleringssamhälle.Ett samhälle där myndigheterna - och myndigheternas representanter - ytterstavgör vad som är bäst för den enskilde, hur hans behov skall tillgodoses ochhans problem lösas. Erfarenheternaav de här olika systemen talar sitt eget tydliga språk. Man tycker ju attdagens moderna socialdemokrater borde dra lärdom av dessa erfarenheter och intefortsätta vandringen mot ett alltmer kol-lektiviserat lyckorike. Det bordeligga i socialdemokratins eget intresse att göra del. I längden kommer de enskildamänniskorna inte att finna sig i alt området förderas fria handlande alltmer beskärs och beslutanderätt och ansvarstagandeöverförs på den byråkrati som måste finnas när man har ett kollektivtsamhällssystem. Statsministern har i sitt anförande också besvarat om energibesparande åtgärder och även i övrigt fördjupat sig ide energipolitiska problemen. Jag har redan förut sagt all jag tyckte det varett bra anförande höll, om är intresserad av detberömmet. Jag skulle emellertid vilja knyta några ytterligare synpunkter tillden här materian. Oljekrisenhar, som statsministern framhöll, visat hur nödvändigt det är för oss attminska vårt lands stora beroende av importerad olja. Den har också påvisat allvi måste komma till rätta med det slöseri av tidigare billig energi somförekommer på skilda håll i samhället. Krisen har också pekat på att vi ärtvingade att försöka ta fram skilda alternativ för att trygga vårenergikonsumtion . Överstyrelsenför ekonomiskt försvar har i det senaste numret av sin lidskrift i siffrordokumenterat vårt stora oljeberoende. Även om - vilket flertalet av osshoppas - kan vinna medlemskap i det energiorgan som skall anknytas tillOECD, kan vi aldrig utesluta risken av all den industrialiserade väriden - ochdärmed också vårt land - kan komma att drabbas hårt av nya oljebojkotter. Desenaste månadernas utveckling i är verkligen inte såpositiv och optimistisk som vi sedan hade anledning atthoppas. Attregeringen har beslutat sig för alt förlänga det sparprogram på energiområdetsom fattade beslut om är alltså bara bra. Programmetöverensstämmer för övrigt i långa stycken med vad vi begärde i vårstora moderalmotion på det energipolitiska fältet. Åtgärder av del slagprogrammet redovisar kommer alt medföra stora spareffekter och minska vårtlands sårbarhet, och de utgör dessutom ett viktigt led i strävandena att styrain samhällsutvecklingen i energisnålare banor än vad fallet har varittidigare. Jag upprepar att jag helt kan ansluta mig till vad statsministern harsagt i sitt interpellationssvar och för övrigt också till vad harsagt i sin interpellation. På två punkter skulle jagemellertid vilja föra fram några synpunkter. Ivår motion föreslog vi att statliga lån och bidrag skulle utnyttjas förall göra del möjligt att förse befintliga oljepannor för uppvärmning avindustrier och bostadshus med sådana aggregat att eldning med fasta bränslen,kol eller ved, möjliggjordes. Därmed skulle vi höja vår beredskap vid eneventuell ny bojkott eller avspärrning. Om jag inte är fel underrättad -jagskulle bara vara glad om jag vore det - har emellertid ingenting hänt i det härhänseendet som gått. lär stora värmeanläggningarprojekteras och byggas vilka inte kan eldas med annat än flytande bränsle. Jagtycker att regeringen bör ägna dessa problem större uppmärksamhet.