prot · FX093 · 1974-12-31 00:00:00 — Medborgarnas behov av en ökad kunskap om hur de framtidaenergifrågorna skall angripas är uppenbart. Med hänvisning till det anförda anhåller jag om kammarenstillstånd att till herr industriministern få rikta följande interpellation: Är industriministern beredd att mot bakgrunden av detomfattande planerings- och utredningsarbete som igångsatts på regeringensinitiativ ge kammaren en översiktlig orientering om detta och om hur regeringenmed hänsyn till det pågående utredningsarbetet bedömer de problem som hängersamman med vår framtida energiförsörjning? Denna anhållan bordlades. § 8 Interpellation nr 8 om ökning av järnvägstrafikenskonkurrenskraft Ordet lämnades på begäran till HerrWESTBERG i (fp), som yttrade: Oljekrisen och den infördabensinransoneringen kommer sannolikt att leda till ett ökat utnyttjande av kollektiva samfärdsmedel. har en icke oväsentlig kapacitetsreserv för persontrans porter. Ur samhällsekonomisk synpunkt är det betydelsefullt att S]:s 39 resurserblir optimalt utnyttjade. Olika åtgärder har prövats för att göra kollektivtrafikenattraktiv i konkurrensen med privatbilismen. Som exempel kan nämnas 5O-kortetoch den väl utvecklade pendeltrafiken inom . På längresträckor utgör den s. k. Östgötapendeln med fasta avgångstider varje timme påför- och eftermiddagar till och från exempel på smärre åtgärder, somkan vidtas för att göra tågresorna mer attraktiva. Pä många stationer skulle föga kostnadskrävande åtgärderkunna vidtagas för att göra det lättare att komma till och från tågen. Jagtänker på bl. a. alla de trappor som tvingar resenärer med barnvagnar att bäradessa och barnen för att komma till eller från perrongerna. Genom att lägga inenkla körbanor för barnvagnar i trapporna på berörda stationer skulle mankraftigt underlätta för barnfamiljer och i viss utsträckning för handikappadeoch deras vårdare att resa med tåg. Det är väsentligt av samhällsekonomiska skäl, att de somnu under bensinransoneringen tvingas anlita tåget i stället för den egna bilenäven i fortsättningen kommer att utnyttja tågen i största möjliga utsträckning.Det gäller därför att göra personbefordran med tåg så attraktiv som möjligt. Under bensinransoneringen kommer stora kategorier av nyaresenärer att färdas med tågen resenärer som är vana vid bl. a. den komfortsom den egna bilen erbjuder i olika avseenden. Synpunkter och förslag till förbättringar beträffandetågtrafiken bör fångas upp från dessa nytillkommande resenärer med syfte attgöra tågresor så konkurrenskraftiga som möjligt i förhållande till privatbilismen. Personbefordran med tåg bör även kunna säljas genom enännu mer aktiv marknadsföring som bygger på erfarenheter från marknadsundersökningarangående allmänhetens behov, krav och förväntningar. Under hänvisning till det anförda hemställer jag omkammarens tillstånd att till herr kommunikationsministern få ställa följandefråga: Är kommunikationsministern beredd att medverka tillomedelbara åtgärder i syfte att öka tågtrafikens konkurrenskraft så attutnyttjandet av tågen för personbefordran behålls på en hög nivå även efterbensinransoneringens upphörande? Denna anhållan bordlades. §9 Interpellation nr 9 om utvidgad järnvägstrafik Ordetlämnades på begäran till HerrLARSSON i (c), som yttrade: Under de senare decennierna har mångajärnvägar lagts ned. Både gods- och persontransport har därigenom tvingats övertill bil och landsväg. Det synes dock som om trafikbilden nu står införbetydande förändringar. Den energikris som präglar den dagsaktuella situationenhar åstadkommit en betydande kostnadsfördyring av drivmedlen, som kan förmodas bli bestående. kommerdärför att öka i betydelse. Den spårbundna trafiken mellan stadscentra ochlandsbygd med tätorter måste således utvecklas och aktualiseras i ökadutsträckning. Inom finns t. ex. järnvägslinjer, vilkaendast delvis användes. Linjen MalmöSimrishamn är ett sådant exempel. Dennalinje har underhållits fram till tätort. Där har även en viss mängdgodstrafik förekommit till regementet i Revinge och ganska tunga frakter avmakadam har gått från . Godstrafiken har fått enbetydande ökning jämfört mot tidigare med en utbyggnad av bangården där somföljd. har tätorterna längs den aktuella sträckanutvecklats väl både näringsmässigt och i befolkningstal. Underlag för ettåterupptagande av personbefordran på linjen torde därför förehgga. Många avinvånarna i dessa orter arbetar i . Det torde därför ur olika aspekter vara ensamhällsangelägenhet att SJ återupptager persontrafiken på Malmö-Sjöbo-linjen.Den nya situationen på energiområdet understryker nödvändigheten av detta. Med hänvisning till det anförda anhåller jag om kammarensmedgivande att till herr kommunikationsministern få ställa följande frågor: Är statsrådetberedd medverka till att persontrafiken återupptas på järnvägslinjen mellanMalmö och ? Vill statsrådetlämna en redogörelse angående möjligheterna att utvidga och på redan nedlagdalinjer återuppta gods- och persontrafiken på järnväg? Denna anhållan bordlades. §10 Interpellation nr 10 om statligt övertagande av den privataoljehanteringen, m. m. Ordetlämnades på begäran till HerrSVENSSON i (vpk), som yttrade: står ekonomiskt och politiskt infören vändpunkt. Störningen i oljetillförseln har avslöjat ett helt systems grundläggandemotsägelser och detta framstår i skarp relief just i ett högt industrialiseratkapitalistiskt land som . Det som kallas energikrisen är inte främst en kris i tillgångenpå energi. Den är en kris i sättet att använda energin, en kris för deekonomiska maktförhållanden vars förutsättningar utgörs av misshushållning,utsugning och sociala orättvisor, nationellt såväl som internationellt. Strävan efter vinst, som är produktionens ledande faktor,medför skärpt utnyttjande av arbetskraften och ständig utvidgning av produktionoch marknader. Allt större fast kapital krävs för att hålla varje arbetandesysselsatt. Tillväxten i rent kvantitativ mening räcker inte för att hindra enpå sikt genomsnittligt alltmer besvärande arbetslöshet och undersysselsättning.För att kompensera detta drivs systemets rent kvantitativa tillväxt vidaregenom kapitalkoncentration, folkomflyttning, förbrukning av naturresurser ochen varuproduktion, som alltmer blir till blott för sin Nr 3 egen skull och inte för den socialanyttans. Fredaeenden " nyckelfaktor i denna processär ständigt ökad tillförsel av billig 11 januari1974 energi. -------------------- 4,7procent . Den skulle med samma tillväxttakt behöva fyrdubb- Detta ekonomiska vanvett är ett hot mot folkets intressen,mot miljö och resurser på det nationella och globala planet. Situationenunderstryker hur oförmögen den kapitalistiska profithushållningen är att klarahushållning och sysselsättning och hur historiskt nödvändig en övergång till ensocialistisk planekonomi ter sig. Situationen kräver också,att arbetarrörelsen i ställer krav på effektiva spärrar mot dennaanarki och misshushållning, mot de privata oljeimperiernas maktposition ochutnyttjande av spekulationsmöjligheter. Mot bakgrund av denna såväl akuta som långsiktigaproblematik vill jag ställa följande frågor till herr industriministern: Är regeringenberedd att låta staten ta över den privata oljehanteringen i , upprättaegna direkta förhandlingskanaler med de oljeproducerande länderna och skapa enegen transportapparat? Har regeringenplaner för att omstrukturera produktions-hvet i riktning mot mindreenergikrävande produktion och mindre energislukande tillverknings- ochdistributionsprocesser? Har regeringennågon konkret plan för överföring i stor skala av transporttjänster frånprivatbilism till kollektivtrafik? Denna anhållan bordlades. § 11 Interpellation nr 11 ang. praxis i vårdnadsmål Ordet lämnades på begäran till HerrSVENSSON i (vpk), som yttrade: vårriksdag beslöt om vissa reformerav familjerätten. Lagändringen innebar att barnets bästa hädanefter skall varaenda utgångspunkten i vårdnadsfrågor det var en förstärkning av barnets rätt.Ogifta föräldrar likställdes formellt med gifta i tvister om vårdnaden. En avgörande fråga är nu hur praxis kommer att påverkas avde nya reglerna och av det synsätt som motiverade dessa. Frågan om praxis berörsjälvfallet både ogifta och gifta föräldrar. Frågan om praxis är av största intresse för lagstiftarna.Domstolarna utformar till stor del praxis, men de är inte allenarådande. Inomlagstiftarnas kompetens ligger att ge generella anvisningar för lagarnastillämpning. Det är endast tillämpningen i konkreta fall som tillkommerdomstolarna ensamma. Anvisningar från lagstiftarna, liksom uppföljande studier,är i många fall värdefulla och nödvändiga, ehuru det från sida oftabrustit i nämnda avseenden. Lagstiftarnahar inte gett domstolarna någon ledning genom generellaanvisningar rörande praxis i vårdnadsmål. I förarbetena till 1947 föräldrabalk saknas allavägledande synpunkter, likaså i propositionen 1973och lagutskottets betänkande nr 1973 (med undantag Nr 3 förspecialfallet med vägrad umgängesrätt). Märklig är också avsaknaden Fredaeenden avdiskussion i frågan mellan auktoritativa jurister. I jj japyaj 1974 1954 finnsen artikel av docenten med en del, mycket allmänna ---------- synpunkterav psykologisk natur. I övrigt innehåller de senaste 30 årgångarna avtidskriften inga inlägg i denna viktiga fråga. En tystnad av nämnda slag är otillfredsställande.Statsmakterna bör tvärtom här noga följa praxis och dess utveckling. Samhällsutveckhngenförändrar snabbt de familjesociala relationerna. En praxis med rötter i enförgången tid får därför påtagligt snedvridande sociala följder. Lagen ger inte stöd för något generellt försteg åtnågondera föräldern vid tvister om vårdnaden. Men i praxis har utbildats ettsystem av fast förankrade doktriner. Dessa doktriner ger en utomordentligtstark favorisering av modern. Att fäder tilldöms vårdnaden tillhör därför destatistiska undantagen. En viss förändring har inträtt, men harrört sig inom mycket snäva ramar. Redan i och för sig är det märkligt att modersdoktrinenfått sådan förankring. Den har icke stöd i lag, i förarbeten, i riksdagsdebatt.Den har icke diskuterats i juristernas facktidskrift. Den har tagits försjälvklar och blivit en rättsdogm med stor auktoritet. Uppenbart är, att sådana dogmer ur könsrollssynpunkt haren konserverande effekt på kvinnans bundenhet till hem- och vårdarrollen. Dettakan svåriigen förenas med den syn på könsrollerna som från flertalet modernapolitiker brukar manifesteras. Att den på det sociala planet icke är till nyttaför kvinnornas frigörelse, är väl också uppenbart. Detumregler som möter i domskälen är väsentligen följande: Modernbetraktas som den huvudsakliga bäraren av s. k. "känslomässigaomsorger". Modern ansesdärmed vara den "naturliga" vårdnadshavaren för mindre barn. Modern ansesmer "naturlig" som vårdnadshavare för flickor. Syskonskarorbör som regel ej delas mellan föräldrar. Den bärande tanken bakom praxis baseras på uppfattningenav rolluppdelningen mellan föräldrar. Modern förutsattes svara för de rentkänslomässiga omsorgerna, fadern för en mer planmässigt uppfostrande ochledande roll. I målrörande en åttaårig pojke hävdade hovrätten barnets behov av rentkänslomässiga omsorger " vilka uppgifter i allmänhet antagas bäst kunnafyllas av modern". hävdade analogt, att pojken befann sigi en ålder "dä behovet av moderns omvårdnad gör sig starkt gällande". (Nytt juridiskt arkiv 1962 A 56) I mål rörande två pojkar, nio och , hävdade HDbehovet av "moderns omvårdnad". (NJA 1967 A 5) I mål rörande en fyraårig flicka hävdade två justitieråd"moderns naturliga förutsättningar". (NJA 1968 A 27) I målrörande en elvaårig flicka hävdade två justitieråd omvänt att flickans primära behov var " planlagd uppfostran snarare än känslomässigt betingad omvårdnad". De gick därför på fadern. 1965 A 36) 43 Nr 3 Domstolarnas tänkande går häruppenbarligen tillbaka på en tradi- Fredaeenden tionalistisk rolluppdelning mellankönen, en uppdelning som dessutom 11 januari1974 idealiseras och ges enschablonmässig form. ------------------ känslosam moder och en fader, som är "den instrumentella ledaren" i familjenhävdas av vissa anglosaxiska psykologer. Dessa utgår från det amerikanskamedelklassmönstret som ett slags normal- och idealtillstånd, dvs. hemmavarande,villaboende moder, förvärvsarbetande och karriär-medveten fader. Frågan huruvida den av domstolarna förutsattarolluppdelningen har någon motsvarighet i verkligheten kan endast avgöras genomnoggranna fältundersökningar. Den enda större svenskafältundersökningen på området är KälvestenMeldahl; 217 stockholmsfamiljer,utgiven . Resultatet talar ganska klart emot denna rolluppdelning. Enligtundersökningen fanns i av fallen en "klassisk",dvs. väsentligen känslomässig, modersroll. I av fallen var antingenkänslorollen delad, eller fylldes av fadern. I övriga fall kunde föräldrarnaklassificeras antingen som två bärare av klassisk fadersroll, eller som bärareav flexibla och obestämda roller. Undersökningen omfattade föräldrar födda åren 19051925.Det är sannolikt, att yngre föräldrar i ännu mindre grad motsvarar de klassiskaschablonrollerna. Mot bakgrund av den nämnda undersökningen framstårnuvarande tänkande och praxis från domstolarnas sida, som byggt på en föreställningom moders- och fadersroller, vilken saknar verklighetsanknytning. På en likartad, ganska schablonmässig grund bedömesvanligen modern som den "naturliga" vårdnadshavaren för flickor.Exempel: I mål rörande en sexårig flicka hävdade HR behovet av"moderns personliga omvårdnad". HR uttalade även att modern i fallsom det förevarande var "den naturliga vårdnadshavaren". (NJA 1961 A13) I mål rörande en sexårig flicka ansåg HR att "ålderoch kön talar för modern". (NJA 1965 A 47) Även en rad andra fall kan anföras, där resonemanget omden särskilda betydelsen för flickor att stå under "moderns personligaomvårdnad" går igen. Också dessa schablonresonemang förefaller ha dåligt stöd iverkligheten. Många torde i stället vilja bekräfta den erfarenheten, attrelationen fader-dotter och moderson ofta präglas av en större harmoni ochförtrolighet än fall, där förälder och barn är av samma kön. Barnet uppleverredan vid två och ett halvt till ett behov av ofta intensivbindning vid den förälder som är av motsatt kön. Detta synes ha positivbetydelse för barnets egen personlighets- och könsidentifikation. Dessutom blir relationen moderdotter ofta mycket ensidig.Barnet, som vistas hos dagmamma eller på barnstuga, får därhuvudsakligen kontakt med kvinnor. I hemmet förstärks via modern denna ensidigatyp av relation. Det finns alltså viktiga skäl mot tesen att just flickorskulle behöva sin mor mer än pojkar Även i detta avseende talar juKälvestenMeldahls undersökning emot gällande praxis. Vanligen betonas i rättspraxis vikten av att hålla ensyskonskara 44 samlad ehuru det finns exempel där delning skett och detta på I allmänhet betonas dock det positiva i att barnet får växa uppi en sammanhållen syskonskara. Också denna del av praxis ifrågasätts nu alltmer. Det skerfrån två utgångspunkter. För det första har de flesta barn till ensamföräldrarkontakt med andra barn vid den dagliga vistelsen hos dagmamma eller ibarnstugan. Denna kontakt är givetvis mycket positiv. Men den är också oftatröttande och arbetsam för barnet. Barnet får lära sig ta konflikter ochstötar. Hänsynstagande och andra sociala beteenden måste läras in. Det kan dåsnarast vara av värde, att barnet hemma kan få ensam tillgång till en vuxensuppmärksamhet och omsorg. Barnet behöver också detta lugn och denna exklusivakänsla av förälderns speciella närhet till just barnet självt och ingen annan. För det andra ser moderna praktiker inom den psykiskabarnavården alltmer familjen som ett helhetsproblem även efter separationen. Iett viktigt mål vid hävdades en sådan linje avPBU-undersökaren. Tanken var, att relationen till föräldrarna för barnet ärviktigare än relationen till syskonen. En delning av syskonen mellanföräldrarna kan i många fall skapa större balans de vuxna emellan. Man slipperden slagsida som det innebär att den ene har alla barnen och den andre äravstängd från vården. Den mer balanserade relationen gynnar också barnen. Nämnda synpunkter är kanske inte tillämpliga som allmändoktrin. Men de utgör en viktig alternativ syn, en syn som funnitringa utrymme i en oftast schablonmässig praxis, byggd på föreställningar avicke-vetenskaplig natur. Jag har anfört ett axplock av omständigheter, vilkakommer den konventionella praxis i vårdnadsmål att framstå som diskutabel. Ensådan kritik drabbar förvisso icke enbart domstolarnas praxis utan också mångaandra officiella och icke-officiella attityder i samhället. Det bör även sägas,att domstolarna icke utan vidare kan ensidigt förebrås. Det ankommer pålagstiftaren snarare än på domstolarna att tillse, att domstolarna ges deanvisningar som är nödvändiga för att praxis skall vara baserad på en tidsenliguppfattning av den sociala verkligheten och av barnets verkliga rätt ochintresse. Mot den anförda bakgrunden ber jag att till herrstatsrådet få ställa följande frågor: Kan i delagändringar som genomfördes även inläsas en önskan om en mindretraditionell praxis i vårdnadsmål? Gör man inomdepartementet uppföljningar och studier av utvecklingen i domstolspraxis och iså fall hur? det befogat att man från lagstiftarnas sida överväger mera avvägledande generella anvisningar till socialmyndigheter och domstolar i dessafrågor? §12Interpellation nr 12 om åtgärder mot arbetslösheten Ordet lämnades på begäran till FruMARKLUND (vpk), som yttrade: Energifrågorna har kommit att överskuggamånga andra viktiga samhällsproblem. Bristen på energi, som ären akut fråga, har långsiktiga aspekter. Energikrisen är inte en rent tekniskfråga, utan en pohtisk. Den handlar i grunden om vilket ekonomiskt system sombäst främjar en ekonomisk utveckling och medborgarnas ekonomiska och sociala trygghet.Energikrisen blottlägger dramatiskt det kapitalistiska samhällets planlöshet.Ett ekonomiskt system baserat på privatäganderätt över produktionsmedlen -allas angelägenhet och styrt av ett fåtal enskildas profitjakt är orationelltoch visar sig tydligt stå i motsättning till en utveckling i folkflertaletsintressen. Såväl den aktuella energibristen som den energikris pålång sikt som de kapitalistiska ekonomierna hastigt närmar sig visar mycketkonkret och åskådligt behovet av planhushållning och socialism. Med samma åskådhghet visar arbetslösheten nödvändighetenav ett socialistiskt samhällssystem. Men den tragik för många enskilda arbetarfamiljersom arbetslöshetens gissel innebär samlar sällan en sådan uppmärksamhet sombrist på olja och bensin. Denna brist drabbar ju flera av det planlösaenergislösande kapitalistiska systemets heliga kor och berör i viss mån ävenöverklassens komfort. Ingen vågar längre upprepa de gamla påståendena om Sverigesom ett den fulla sysselsättningens samhälle. Tillfälliga minskningar avarbetslösheten föranleder numera bara undantagsvis optimism. Ju mer klartarbetslösheten har visat sig vara ett långsiktigt problem, desto krampaktigarehar försöken att förringa dess omfattning och dölja dess existens blivit.Omskolningskurser, arkivarbete, beredskapsarbeten och skyddade verkstäderlättar tillfälligt enskilda arbetares bekymmer och åstadkommer endel samhällsnytta, men den växande omfattning denna icke-ordinariearbetsmarknad har avslöjar den ökade utslagningen i det kapitalistiskanäringslivet och hur allt fler ställs utanför detta. De statistiska dimridåerman ibland presterar för att dölja arbetslösheten är cyniska försök att döljaverkligheten. Det ökar inte tryggheten för de arbetslösa eller för dem varssysselsättning är hotad att veta att sysselsättningen i själva verket ökar omman räknar deltidsarbeten som heltidsarbeten och trollar med andra statistiskadefinitioner. Arbetslösheten har visserligeninte tillnärmelsevis nått den storieksordning som arbetslösheten hade på1930-talet. Men i förhållande till de närmast föregående årtiondena är det enmarkant ökning. Denna visar att statens försök att mildra kapitalismenspendlingar mellan arbetslöshetskriser och högkonjunkturer och att häva desstendens att på lång sikt tvinga fram en växande reservarmé av arbetslösa baratemporärt kunnat dölja systemets oförmåga att trygga rätten till arbete. Den förväntade högkonjunktur som i viss mening ocksåinträffat har inte inneburit någon stor minskning av arbetslösheten. AMS:sarbetsmarknadsstatistik, som redovisar minimisiffror för arbetslösheten, visaren nedgång mellan och samma månad 1973 på omkring 9 000 personer,en minskning från 72 000 till 63 000 personer. Denna svaga nedgång återspeglardet förhållandet att varje investering kapitalisterna gör i ökad utsträckninggår till maskiner och i minskad utsträckning till arbetskraft, vilket gör attinvesteringsökningar och ett "bättre ekonomiskt klimat" förkapitalisterna allt mindre får ett uttryck i att fler får arbete.Högkonjunkturer börjar således främst synas i andra ekonomiska indikatorer än ien minskning av arbetslösheten. Trots att konjunkturerna betecknades som godainnan den akuta energisituationen uppstod översteg arbetslösheten vida den somkapitalismen förorsakat under lågkonjunkturer under tidigare årtionden efterdet . För vissa kategorier är arbetslösheten särskilt besvärlig.Det gäller främst för kvinnorna. Kvinnornas förvärvsintensitet är fortfarandelåg även om den ökat något under senare är. Till stor deltorde emellertid denna ökning återspegla den stigande mängden deltidsarbetande.1970 var av samtliga förvärvsarbetande kvinnor deltidsarbetande.Enligt SCB-siffrorna var 25 100 kvinnor arbetslösa medansiffran för var 52 000. Många källor visar att arbetslöshetenbland kvinnor är långt värre än vad statistiken utvisar. Låginkomstutredningenfrån visade t. ex. att en kvarts miljon kvinnor svarat ja på frågan om deskulle sökt arbete om lämpligt arbete funnits på deras bostadsort. Trots att enså stor mängd kvinnor önskar arbete beräknar man att förvärvsfrekvensen blandkvinnor bara skall öka till . Även bland ungdomen har arbetslösheten under flera årvarit väsentligt högre än för andra ålderskategorier. Detta är en följd av atttillväxten i antalet arbetsplatser inte är tillräcklig. Att den energibrist som uppträder kan få till följd attarbetslösheten åter börjar öka är inte osannolikt. Denna situation ärföranledd av det ensidiga oljeberoendet i vår ekonomi, av dess energislösandekaraktär och dess planlösa utveckling. Åtgärderna mot arbetslösheten måste vara långsiktiga ochmedvetna. Kapitalets makt över ekonomin genom vilken medborgarnas arbete ochutkomst i stor utsträckning görs beroende av totospelet på börsen måstebrytas. Planerade åtgärder måste sättas in. Den statliga företagssektorn måstebyggas ut, en rad branscher nationaliseras redan under kapitalismens bestånd.Sådana branscher är t. ex. oljehantertngen, affärsbankerna ochbyggnadsmaterialindustrin. AP-fonderna måste användas för att bygga nyaallmänägda industrier med avgörande inflytande för lönarbetarna. Ett programför sam hällsnyttiga arbeten inom sociala och miljöpolitiska fält måsteutvecklas. Regeringens politik har emellertid intekännetecknats av någon långsiktig medvetenhet och planmässighet. Än mindre varit ägnad att minska kapitalets makt över ekonomin. Tvärtom har dedominerande dragen i dess poUtik varit ägnade att försöka stärka det rådandeekonomiska systemet. Dess politik har kännetecknats av planlös kortsiktighet.De lindringar för företagen man genomfört genom sänkning av avgifteroch skatter, genom införande av särskilda bidrag och subventioner, vilka varitett betydande inslag i den förda ekonomiska politiken, har lika litet syftattill som fått som effekt att ekonomins utveckling styrts planmässigt och attkapitalets - de s. k. fria marknadskrafternas anarkiska spel med folksutkomst hämmats. Arbetsmarknadspolitiken har främst anpassats till och utgjortett försök att skyla över de svåra problem som tillhör det ekonomiska systemeti . För att nu kunna bekämpa och pressa ner arbetslöshetenmåste en medveten och långsiktig politik utvecklas.