prot · FX0988 · 1974-12-31 00:00:00 — Det är därför jag vill ha den med i målformuleringen. Det skallinte vara någonting som man kan tubba på av sociala eller andra skäl; sådanadebatter har vi fört . Jag kan bara dra den slutsatsen av herrAnderssons i resonemang, att socialdemokraterna nu har lämnat denuppfattning man hade , att kvalitetsprincipen skulle vara en ofrånkomligriktpunkt, och att alltså socialdemokraterna nu i olika lägen kan tänka sig atttubba på den riktpunkten. Jag påstår mig ha mitt partis stöd när jag säger attvi inte vill vara med öm det. i (s) kort genmäle; Några ord om kvalitet igen. Jag har sagt att vi självfallet vill ha godkvalitet. Men jag har också pekat på svårigheterna att lägga kvalitetskravetsom grund för en prioritering mellan olika ändamål, mellan institutioner ochorganisationer osv. Inom institutionernas, organisationernas ochstudieförbundens verksamhet är självfallet strävan efter en god utveckladkvalitet en riktig strävan. Men har inte preciserat vem denneallvise är som skall sitta och avgöra vad som är god kvalitet. Att sätta sig iden situationen vid anslagsfördelningen innebär att det lätt blir en diskussionom vad man tycker om respektive inte tycker om, och det är som bekant litetvanskligt. i Lane-Herrestad lovordar institutionernasbetydelse. Javisst, jag har inte uttalat någon underskattning avinstitutionerna. Men centerpartisterna gör en prioritering mellaninstitutionernas verksamhet och andra ändamål, och då väljer man Operan ochDramaten. Prutningen i förhållande till av äskat belopp ärblygsam. Den känslighet som och övriga borgerliga partier visarinför denna prutning överraskar mig. Det är bara det jag har velat uttrycka.Herr i Lane-Herrestad reaktion tycker jag inte stämmer med Den stafliga kulturpoUtiken, m. m. Den statliga kulturpolitiken, m. m. denambition som han hade i ett tidigare inlägg då han talade om att lyfta uppdecentraliseringskravet som det första målet för kulturpolitiken. Jag är skyldig en kommentar från den tidigarereplikväx-lingen då hon sade att hon gladdes över att också jag var besvikenöver de små anslagen i propositionen. Det var väl att göra en övertolkning avvad jag sade. Jag refererade till reaktionen och sade att det har varit en vissbesvikelse när det gäller anslagsbeloppens storlek nästa budgetår. Men jag sadeockså att det här inte är något som man bygger upp , utan att viförväntar en fortsatt uppbyggnad av de kulturpolitiska insatserna. Jag betonade att när det gäller målen för kulturpolitikenhar detta mötts med ett brett intresse. Jag vill inte betrakta målet förkulturpolitiken och de allmänna principerna som enbart vackra ord, utan de ärriktningsgivande för den statliga verksamheten i fortsättningen. Jag hoppas attde också skall vara riktningsgivande för kommuners, landstings ochorganisationers verksamhet. /ENKEL (fp) kort genmäle: Jag hoppas då att den fortsatta uppbyggnadengår i snabbare takt än vad det här lilla första steget har gjort. Det har juvarit bra litet. Politik är som denna kammare är välmedveten om ett ofta hårt och mödosamt vardagsarbete, fjärran från massmediasstrålkastarbelysning, präglat av förhoppningar om framsteg i bästa fall.Politiska reformer är ingenting som utan vidare troUas fram ur rockärmen; deär ofta resultatet av en ganska långsam process från idé till förverkligande.Själva omständUgheten i proceduren kan naturligtvis vara ett problem ibland,men grundligheten i det politiska reformarbetet är också en styrka fördemokratin. Medan idéerna och förslagen stöts och blöts kan de fördjupas ochförbättras och få en bredare förankring. Något av denna process kännetecknar utvecklingen påkulturpolitikens område. När propositionen om den statliga kulturpoUtiken ladespå bord , var den resultatet av många årsarbete; tidigare kulturreformer, utredningars möda, organisationers ochmyndigheters synpunkter, och en bitvis mycket intensiv debatt. ochfru har här sagt att vi borde ha väntat tills vi hade svarenpå alla gåtor och lagt fram allihop på en gäng. Det hade väl inte varitsärskilt välbetänkt. Det strider ju mot hela den grundsyn som vi har, nämUgenatt den kultureUa medvetenheten skall växa steg för steg. Och vad skulle fruMogård och ha sagt om jag hade skjutit på denna proposition tillkommande år? När kammaren går tiU beslut om kulturpolitikensframtida utformning, är det därför ett vUctigt mål som uppnåtts, men det ärnaturligtvis och kanske framför allt en startpunkt för en mångårigutveckling på kulturpolitikens område. Folkrörelser och studieförbund fårefter beslut väsentligt förbättrade arbetsmöjligheterKulturminnesvården ges en fastare form. per ochden i vårt land så omfattande amatörverksamheten får resurser för en som jaghoppas rikt differentierad kulturverksamhet. som de professionellateater- och musikensemblerna efter överenskommelse mellan stat, kommuner ochlandsting får väsentligt bättre förutsättningar att arbeta. Men vi har film-och litteraturutredningarna ute på remiss, vi väntar på museiutredningensslutförslag, skall komma med sitt betänkande om kulturarbetarnasarbetsvillkor, och skall det nya börja sitt arbete. Det är givet att ett riksdagsbeslut omkulturpolitikens mål och former inte löser alla problem på en gång. Om någontycker att steglängden varit en smula liten i det första steget så beror det påatt så många av de konkreta frågorna fortfarande ligger ute för behandling iutredningar och i grupper av olika slag. Det är därför viktigt att konstatera,som i redan har gjort, att det är rörelseriktningen,målformuleringen, som är avgörande i det mångåriga utvecklingsarbete som vi nustår inför på kulturpolitikens område. Detta har också kulturutskottet uppenbarligen tagit fastapå i sitt arbete, och jag vill gärna ge utskottet en eloge för ett grundligtoch gediget arbete. Utskottet har utan tvekan haft en mycket svår uppgift, inteminst med bortåt fyrtiotalet motioner och dubbelt så många yrkanden. Jag skallgärna erkänna, att det fanns en del enligt min mening mycket illavarslandemotioner om förändring av målen för kulturpoUtiken, om kulturminnesvårdensutformning och om värnande av institutionerna på bekostnad av folkrörelsernaoch förslag om nedrustning av studieförbunden, men glädjande nog har detgrundliga utskottsarbetet lett till att de sakliga motiveringarna ipropositionen också blivit utskottets, varför de kulturpolitiska insatsernaefter dagens beslut nu kan föras ut i stor enighet och med stor målmedvetenhet. Vi lever i ett utomordentligt dynamisktsamhälle med stigande välstånd, successivt utbyggd social trygghet,kvalificerad utbildning osv. Allt detta är naturligtvis glädjande, men detfinns åtskUligt kvar att göra. Den ekonomiska standarden har höjts i vårtsamhälle, men mänga har fått betala ett högt pris för den industriellautvecklingen. De har betalat med sin kropp fysiskt och psykiskt. De har intefått sin rättmätiga del av standardstegringen, de har berövatslivskänsla och människovärde, och det har skapat bitterhet och apati. AUtför ofta har vi tacklat dessa problem som om de endastvar av ekonomisk natur att den ekonomiska fattigdomen är ett gmndproblem är ioch för sig en självklarhet men vi har mer och mer fått lära oss, attmänniskan inte lever av bröd allenast. Fattigdom är inte bara brist på pengarutan även ett monotont arbete, en händelsefattig fritid, en ofrivilligensamhet, en diskriminerande omgivning, en torftig bostadsmiljö. Denkulturpolitik som inte söker frigöra de potentiella resurser som finns hossamhällets eftersatta grupper - den är inte värd namnet. Jämlikhet måste varaett riktmärke i kulturpolitiken lika väl som i den sociala och ekonomiskapolitiken. Kulturfattigdomen innebär, att människors möjligheter tillaktivitet och engagemang förkvävs eller inte ges stöd att utvecklas. Detta är isig odemokratiskt. Möjligheter till skapande aktivitet, gemenskap ochkommunikation är både en förutsättning för Den statliga kulturpoUtiken, m. m. Den statliga kulturpolitiken, m. m. och ettresultat av en önskvärd förnyelse av kulturpolitiken. För den enskilde betyderdetta en chans att tillgodose ett upplevelse-, uttrycks-och kontaktbehov,som kulturell verksamhet är ett redskap för att utforska verklighetenoch kritiskt granska samhället. I linje med detta och för att ta vara på det finmaskigakontaktnät som folkrörelserna erbjuder har tyngdpunkten i kulturreformensförsta fas lagts på folkrörelserna och deras arbetsuppgifter, och det kanfinnas skäl att helt kort beröra de senaste decenniernas utveckling som lettfram till dagens situation. , då stödet till studieförbundenoch organisationerna byggdes upp på den statliga sidan, utgick stödet baratill neutral verksamhet. Man tassade försiktigt fram, och de politiskapartierna fick inte något stöd alls. De politiska ungdomsförbundens verksamhetbetraktades som någonting nästan halvskumt och i varje fall intebidragsvärdigt. På kommunalt håll satte man i gång egen ungdomsverksamhet ineutralitetens förmenta tecken, och föreningarna hade stora ekonomiskasvårigheter. innebar en försiktig övergångsperiod, däropartiskhet och samarbete blev utgångspunkter för samhällets stöd. Dessutombörjade staten se på organisationerna som instrument för att t. ex. förverkligasamhällets nykterhetspolitik, socialpolitik osv. Den kulturreform som vi skall besluta om innebär attorganisationerna myndigförklaras, att de får leva sitt eget liv i kraft av sinaegna idéer. De betraktas inte längre av samhället enbart som mottagare avbeställningsarbeten, de ses som oundgängliga instrument för utveckling av demokratin.Talet om decentralisering, i Lane-Herrestad,-blir meningslöst, omdet inte kopplas med ett kraftigt stöd till organisationerna. I det härsammanhanget är halvhjärtenhet märklig. har ju en starkorganisationsförankring, och ändå har ställt sig i spetsen förmotioner om starkare prioritering av institutionskulturen på organisationernasbekostnad. Men det är kanske här som med jordbrukets föreningsrörelse:politiken i skall inte blandas ihop med det dagliga ansvaret iorganisationerna. Jag är övertygad om att man i många folkrörelser med storförvåning har iakttagit detta egendomliga agerande från sida,som ju i praktiken innebär att ger ett visst stöd åt moderaternasfolkrörelsefientlighet. Det är min bestämda övertygelse att endastorganisationerna har förutsättningar att engagera människor i den bredafolkliga aktivitet vi ser som kulturpolitikens främsta uppgift. De har, som t.ex. fackföreningarna på en arbetsplats, kunskap om människors önskningar ochbehov och kan påverka och utforma de nödvändiga åtgärderna. På liknande sätt måste insatserna för eftersatta grupperutformas med hänsyn till deras erfarenheter och behov, och dessa insatser måsteligga mycket långt fram på prioriteringslistan. Därför kommer t. ex. dehandikappades kulturinsatser att få förstärkning redan nu i väntan påhandikapputredningens förslag för kulturverksamheten. Två kategorier intar en särställning i det fortsattaarbetet: barnen och invandrarna. Barnen, som mer än andra kanske är utsatta förkulturkom- mersialismensnegativa verkningar, är självklart en ytterst viktig grupp då det gäller att påsikt ändra kulturmönstret och slå ut rent spekulativa kulturutbud. Vi har allastora förväntningar på skolan och förskolan när det gäller att ge barnenmöjligheter till egna kulturella aktiviteter och tiU en rik allmän kulturellorientering. Och det blir en viktig uppgift för kulturorganen på skilda nivåeratt satsa på åtgärder inte minst inom barnkulturens område. I väntan på meromfattande förslag till åtgärder från bl. a. barnstugeutredningen i fråga ombarnkulturen kommer regeringen bL a. för att markera sin politiska vilja pådetta.område att under kulturmedelsanslaget höja anslagen tillbarnfilmskommittén och barnboksinstitutet, två viktiga och effektiva instramentför att fördjupa våra insatser på barnkulturomrädet. Det viktiga är dock inteenbart enstaka åtgärder och beslut. För barnens skull måste en ny attityd ochen ny medvetenhet till inom organisationer och kulturinstitutioner för att viskall kunna utveckla en motkultur mot det hårda kommersiella trycket. Vi har numera ett stort antal invandrare iSverige, och vi måste aktivt stödja dem i deras arbete för att upprätthålla ochutveckla den kultur de fört med sig hit. Jag instämmer i vad iLane-Herrestad sade tidigare, nämUgen att dessa kulturmönster berikar ochinspirerar vår egen kulturella utveckling. Vi vet att mötet mellan svenskar och invandrare mångagånger leder till konflikter - det ömsesidiga främlingskapet förstärker känslanav främlingskap, och svårigheten att tala med varandra förstärker svårighetenatt förstå varandra också i djupare mening. När samhälle och arbetsliv förändras är det lätt att denenskilde kommer i' kläm, och vid emigration behövs det stora insatser isolidaritetens tecken från både utvandrar- och invandrarlandet för att det inteskall ske. Länge levde invandrarländerna i den föreställningen, attdet var bäst att så snabbt som möjligt söka undertrycka invandrarnas kultur ochatt söka assimilera dem sä omärkligt som möjligt. har vi börjat inse attdet för både kulturens och människornas skull är önskvärt med en rikare och merdifferentierad kulturpolitik. Den insikten betyder inte att alla problem är lösta.Politik är på det här området liksom på alla andra en fråga om det möjligaskonst, men vi har i varje fall gjort betydande försök i att skapabättre förutsättningar för invandrarna, speciellt då invandrarbarnen. Man kanenligt min mening inte nog betona, att det här är fråga om solidaritetspolitikoch att det samhälle som inte för en sådan politik riskerar att underminera sinegen existens. Enigheten om den grundsyn jag här redovisat är att döma avkulturutskottets uppslutning kring kulturpropositionen glädjande stor i dennakammare. Det finns emellertid ett problemkomplex där den konservativa moderatakultursynen bryter sig ur åsiktsgemenskapen. Det gäller frågor om att införakvalitetscensur på kulturaktiviteter, att prioritera institutioner och synen påkulturarvet. Eftersom man i vissa moderata tidningar på den sistnämnda punktenhar kallat propositionens förslag kulturkonservativt och det är tydligenavsett som beröm - är Den statliga kulturpolitiken, m. m. Den statliga kulturpolitiken, m. m. det kanskebäst att jag börjar i den änden. I fråga om äldre tiders kultur har det varit en intressantströmkantring på gång andra hälft. , under denUberala s. k. kulturradikalismens gyllene epok, fanns det en tendens att såkraftigt betona att man riskerade att tappa bort det historiskaperspektivet. Det skedde i reaktion mot en konservativ historiesyn som drömdeom "den gamla goda tiden" och som inte förmådde knyta samman nuetshändelser med en äldre tids samhälle. Det länder socialister och andra vänsterdebattörertill ära att de gått i bräschen för uppvärde-ringen av historiens betydelse förförståelsen av dagens samhälle sedan kan man ibland på många punkter hainvändningar mot vissa vänsterteoretikers utläggningar om skilda historiskaförlopp. Bara den som vet hur dagens orättvisor har uppstått, kanlägga grunden för ett rättvisare framtida samhälle. Bara den som inser atthistoria är inte främst de privilegierades ståndsmässiga värderingar utan debreda folklagrens kamp för frigörelse kan levandegöra kulturarvet i desshelhet. Det skulle vara överraskande men glädjande om ärberedda att beteckna denna grundsyn som kulturkonservatism. Däremot hade bifall till en rad motioner allvarligt kunnatförändra den situation vi nu har fått efter ett grundligt arbete i utskottetnär det gäller kulturminnesvårdens utformning. har efter enmycket noggrann prövning kommit tiU samma resultat som regeringen, och jag villförsäkra i Lane-Herrestad att ett tungt vägande skäl för den ordningsom vi föreslog i propositionen var att vi skulle ge landsantikvariema ochlänsmuseerna stor frihet i det fortsatta arbetet. Men ett bifall till en radmotioner hade enligt min mening allvarligt kunna försvaga landsantikvariernasställning. Så bara några ord om kvalitetstänkandet. iLycksele har redan i allt väsentligt sagt vad jag också tänkte säga. Attkvalitetstänkandet inte har uttryckts som ett separat mål i propositionen kannaturligtvis i och för sig föranleda en debatt. Men att målformuleringen om attkulturell och konstnärlig förnyelse skall göras möjlig och det faktum attkulturarbetare skall utses som ledamöter i stipendienämnder och kulturrådsorganär ett slags kvalitetsgaranti. Det är dock inte det som är kärnfrågan, och jagantar att det egentUgen inte heller är det för . Bakom deras krav påkvalitet ligger, tror jag, ett vanskligt elittänkande. Begreppet kvalitet haralltför ofta missbrukats och blivit ett slagträ mot det som man tycker illa om.Den minsta lilla insikt i kulturhistorien kan ge belägg för detta påstående.Alltför ofta har traditionellt kulturkonservativa krafter sökt kvävakonstnärliga och kulturella förnyelsesträvanden inom eller utanförinstitutionerna för att det skall vara tillrådligt att ge dessa krafter detminsta lilla lillfinger som de kan utnyttja i reaktionens tjänst. Att utskottetså bestämt har avvisat det moderata motionskravet ser jag som en mycket viktigprincipiell . "Ting kan mätas och vägas, men människor måstestuderas med kärlek och samhällen måste studeras i hoppet om frigörelse",sade den franske filosofen när han var på besök i för entid sedan. Det är en bra sammanfattning av den kulturreform som vi nu straxskall besluta om- en kulturpolitik som utgår från en sådan grandsyn där människor studeras medkärlek och där samhället i hopp om frigörelse bör kunna bidra till att skapaett rikare liv och större rättvisa för människorna. Under detta anförande övertog herrförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. i Lane-Herrestad (c) kort genmäle; Det var ju en ordentlig bredsida somstatsrådet levererade mot mig, när han talade om att vi från vårthåll hade slutit upp kring en folkrörelsefientlig uppfattning. Icke på ett endaställe har det sagts någonting sådant från vår sida i motionerna eller iutskottsbetänkandet. Detta vill jag först slå fast. Men blanda sedan gärna deolika inslagen, . Det skall vara bådeoch: det skall vara ettstöd åt folkrörelserna och studieorganisationerna, men institutionerna skallockså kunna bedriva sin verksamhet. Och vad är det för fel när man säger att man önskar attverksamheten skall bedrivas på i stort sett oförändrad nivå? Är det något fel -skall man inte få göra det? Det ju nu meningen att det fria kollektiva skapandet skallstimuleras, och det är bra. Men det är också framtiden och framtidenskulturmUjö som vi skall tänka på, och då anser jag att man måste hakulturinstitutionerna som omistliga delar av kulturlivet. Det gäller attbehålla känslan för kvalitet och kravet på kvalitet, och jag har sagt att vibehöver institutionerna som kunskaps- och inspirationskällor samt somidégivare. talade något om jordbmk i samband med atthan påstod att vi skulle vara folkrörelsefientliga. Ja, jordbrak är det lättatt blanda in i en kulturdebatt, för inom jordbruket bedrivs det odling, ochnär vi talar om odling på det kulturella området kan vi överföra det tillväxtligheten. Växten skall utvecklas och grönska och det skall bli ett riktbladverk, men det behövs också ett rotsystem för att växten skall leva vidare.Jag anser att på det kulturella området är det institutionerna som utbildar ochutvecklar, och sedan arbetar även vi ute i folkrörelserna för utveckling. () kort genmäle: Utbildningsministern utdelade en hel radklappar på huvudet åt sitt forna utskott. Han tyckte att utskottet hade arbetatgmndligt och tagit intryck av propositionens sakliga motiveringar. Det var juglädjande. Jag kan i och för sig ge utbildningsministern en eloge förhans anförande i dess första hälft. Det var riktigt bra, tyckte jag. Men manskulle så hemskt gärna ha velat få några närmare upplysningar om vad som kommersenare i den s. k. treårsplanen, för nu har det ju gått sedanpropositionen framlades. I stället fick vi i den senare hälften av anförandet enbeskrivning av moderatmotionerna: tydligen motioner som gick ut på att skapavärldens Den statliga kulturpolitiken, m. m. Den statliga kulturpoUtiken, m. m. undergång.Moderaterna var självfallet också folkrörelsefientliga, vi ville hakvalitetscensur, och vi gav uttryck för elittänkande. Detta är ett återfall i en attityd som jag har upplevt närutbildningsministern ännu var en vanlig dödlig och satt i utskottet, fast detvar kanske litet roligare och Utet lättare att få honom att sluta med det då ändet förmodligen är . Kulturens frihet - ja, det måste fordras väldigt storuppfinningsrikedom för att få moderat syn till ett elittänkande. Jagrekommenderar som vanligt mitt anförande till läsning; det var riktigt bra bl.a. när det handlade om.frihet. Jag undrar om utbildningsministern verkligenvill säga att också teater- och musikrådet, ÄBF, Teatercentrum, ochSvenska filminstitutet har hänfallit åt elittänkande. Det är i så fall ruskigt! Jag tycker att utbildningsministerns utläggning omkvalitet var utomordentligt illavarslande för svensk kultur. Det var bättre sålänge han höll sig till skrivningen i propositionen. Jag tror att vi alla kanenas om kvalitet som en riktpunkt för kulturpolitiken i samhället. Men närsocialdemokraterna nu avskaffar kvaliteten, vad skall då sättas i stället?Skall det bli någon sorts godtycke? Jag är rädd för det. Och jag konstaterar änen gång att socialdemokraterna eller i varje fall utbildningsministern ochGeorg i har gått ifrån den inställning som jag förmodaratt de hade 1969, nämligen att kvalitetsprincipen skall vara en ofrånkomligriktpunkt inom kulturpolitiken. Det är synd. Jag har i många anförandenframhållit detta som något mycket positivt i socialdemokratisk kulturpolitik. Jag förstår att iLane-Herrestad höjer rösten en smula. Det är med honom som med prästen, att närargumenten är svaga måste man höja rösten. Det är väl ingen tvekan att det behövs ett bådeoch, dvs.både institutions- och organisationskultur. Ingen av oss har sagt något annat.Men här handlar det om prioriteringar, ! Det är vad vi hela tideni väldigt hög grad diskuterar här i kammaren. Och är det intressant attkonstatera att , jag vill säga på mycket länge,har ställt sig i bredd med dem som tycker att vi skall prioriterainstitutionerna, vilket naturligtvis i så fall måste ske på folkrörelsernasbekostnad. Det har ni inte talat så mycket om, säger ni. Nej, det har ni inte.Men gärningarna talar. Ert sätt att föreslå var ni vill lägga pengarna vittnarju om var ni har ert hjärta. Så frågade : Vad kommer sedan? Ja, det beror påvad utredningarna - som ännu inte är klara - kommer fram till och vad fruMogård och många andra, hoppas jag, kommer att skriva i de remisser som vi säsmåningom skall behandla i departementet. Det är inte vanligt att vi idepartementet står upp och talar om hur lösningarna skall se ut innanremisserna kommit in. Vi tror i hög grad på den öppna debatt som, ,egentligen är det bästa sättet att skapa kvalitet. Det gör man inte genom någotslags dogmskrivningar och målformuleringar om vad kvalitet är - skrivningar somsedan leder till funderingar och reglementen i nämnderoch på andra häll. Det väsentliga är att vi nu får resurser att ställa tillförfogande för organisationer, studieförbund och folkrörelser av olika slag.Och min erfarenhet av dem jag vet inte vad har för erfarenhet äratt de är utomordentligt kvalitetsmedvetna. Därför lägger jag med stor glädjeoch förtröstan de resurser, som jag hoppas att nu skall lämna oss, ideras händer. Den statliga kulturpoUtiken, m. m. i Lane-Herrestad (c) kort genmäle; Jag behöver inte höja rösten för att jagsaknar argument. Prioriteringen, herr statsrådet , är gjord i och medutarbetandet av propositionen; däri prioriteras i hög grad studieförbund ochfolkrörelser. Dessa propositionens prioriteringar har vi inom på intetsätt haft något att erinra mot. Vi är i stället kända för att arbeta ifolkrörelserna och i organisationslivet.