prot · FX0943 · 1974-12-31 00:00:00 — a. den portugisiske generalen . För att tvinga fram en sådan nykolonial lösning i södraAfrika gör man ideliga försök att i vissa områden splittra befrielserörelsernamed hjälp av inhemska förrädare och grupper. Varför nu denna febrUa verksamhet från vissaimperialistiska stater? Svaret är enkelt. Befrielserörelserna vinner alltstörre framgångar. har redan förlorat och därmed harockså utländska kapitalistiska intressen i realiteten förlorat möjligheternaatt exploatera detta lands naturfyndigheter. Det gäller nu för de imperialistiskakrafter:na att till varje pris förhindra att och blirfullständigt oberoende av utländska makter. Det är beklagligt om den tänker spelamed i detta imperialistiska ränkspel. De som kommer att dra det kortaste stråetblir trots allt , , m. fl. Ett resultat kandessa imperialistiska manövrer få - en fördröjning av befrielsen av koloniernaoch därmed ökat lidande för deras befolkning. Herr andre vice talmannen tUlkännagav att anslag utfärdats om sammanträd(!ts fortsättande . HerrKORPÄS (c): Jag vill göra några kommentarer till SverigesroU som aktiv medlem av och till vår roll som aktiv stödjareöver huvud taget av förtryckta nationer, av fattiga och förslavade folk. I regeringsdeklarationen står det: "Förentanationerna intar aUtjämt en central roll i strävandena att lösa de storaproblem, som berör det internationella samfundet.-- Som en liten stat med en lång fredstraditionär angeläget om att FN;s handlingsmöjligheter ökar." Jag noterar att den defaitism, som skulle kunna tydas in iden första citerade meningen, motsäges i den andra. Arbetet på att utvecklaFörenta nationerna måste förbli en huvudlinje i utrikespolitik. Det är emellertid angeläget att man inte bara ökar FN:shandlingsmöjligheter utan att man också utvecklar den känsla av ansvar hosvarje stat för hela det internationella samhället, som är en förutsättning föratt stater skaU våga lägga sitt öde i FN;s händer. har en starkställning, ett gott anseende hos många av jordens folk, och det är viktigt attvi använder vårt inflytande även till att påverka handlandet hos våra bästavänner. Just nu kan det vara en ökande risk för att en majoritetav FN;s generalförsamling samlas kring resolutioner som inte heller vi kanacceptera. Men det måste vara självklart för oss det är en förutsättning förvårt medlemskap i över huvud taget - att vi följer säkerhetsrådets beslutoch rekommendationer. Den dagen vi inte kan det är FN inte längre en möjlighetför oss. Regeringsdeklarationensäger vidare: "Vår vilja att ta på oss ansvar inomFN-systemet visas av vår avsikt att kandidera till inval i säkerhetsrådet från1975." Det skulle ge oss en påtagligt starkare plattform för handlande,men lika klart är att det också ger oss. en avsevärt mer utsatt ställning. Ettmedlemskap i säkerhetsrådet tvingar oss att på ett helt annat sätt än hittillsförena klarhet i ställningstagande med varlighet i handlaget. Även säkerhetsrådets resolutioner är emellertid verk avmänniskor, och det vore fel att tolka in någon högre vishet i dem. Vi vet att"säkerhetsrådets bekanta resolution i42", för att citeraregeringsdeklarationen, är en grundval för den bräckliga freden i FrämreOrienten, och som ett sådant instrument är resolutionen så här långt användbar.Men jag förstår inte vad det egentligen tjänar till att man iregeringsdeklarationen upprepar att "ställer sig bakom dennaresolution i alla dess delar", som det står. Vi kan ju inte blunda för attresolutionen är användbar endast så länge man inte tvingas ta ställning tillvilken tolkning som är den rätta. Vi vet ju att tolkar den på ett sättoch arabsidan på ett annat. Det är i vårt internationella handlande viktigt att vi närdet gäUer regimer eller politiska system eller diskriminerande sociala systeminte tar ställning på ett sådant sätt att det uppfattas som om vi tar ställningemot ett folk. Uppfattas vårt ställningstagande så, kan det bidra tiU att ettfolk av nationell stolthet känner sig tvingat att solidarisera sig med ett systemsom vi vill fördöma. Jag citerar ur regeringsdeklarationen; "De vitaminoriteternas försök att med våld hindra nödvändiga förändringar i ,, och de portugisiska kolonierna har blivit alltmer samordnade. "Det är farligt, tror jag, att röra ihop apartheid i med Portugalskolonialism. Detta är två helt skilda saker, och det bör vi klart säga ifrån. talade i sitt anförande omSydafrikas apartheidpolitik och kolonialpolitik, och det är viktigtatt vi håller de begreppen isär. Apartheid är en del av den vita minoritetensuppfostran i . Men så är det inte i det europeiska . Detportugisiska folket kan, tror jag, anses höra tiU de mest vidsynta i idet avseendet. Det är viktigt att folk också jag understrykerPortugals folk får känna att det också har vårt stöd när det tar upp sinoundvikliga kamp för att återupprätta sitt lands frihet och värdighet. Det ärinte bara afrikanska kolonier som är offer för Portugalskolonialpolitik utan också folk i . Om vi vill bevara vår ställning och vårt goda anseende somen stat som vUl angripa det onda där vi hittar det, så är det viktigt att viinte bara letar rätt på det onda där det finns utan också håUer reda på när detonda upphör. Vi har avbrutit det knappt påbörjade biståndssamarbetetmed , och det beslutet tror jag att vi alla står bakom. Vi stod också engång alla bakom då vi avbröt det samarbete på biståndsområdet som vi hade haftmed och . Vi avbröt det av skäl som då var för handen. Men i daghar vi anledning att sätta stark lit till regeringarna i och närdet gäUer deras vilja och förmåga att utveckla sina länder och folk. Och somjag ser det är det då angeläget att vi i både Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt ord ochgärning gör klart att det skäl som en gång tvingade oss att avbrytabiståndssamarbetet inte längre finns kvar. Vi måste se tiU att vårt gamla godavänskapsförhållande klart dokumenteras på nytt. När vi stöder biståndsrörelser i kolonier är detockså angeläget att detta inte uppfattas som att vi tar ställning för en sidaeller kanske rent av för en etnisk grupp inom befolkningen. I har visedan några år givit svenskt bistånd tiU en av befrielserörelserna, nämligenMPLA. Ett skäl härför har varit - i varje fall - att MPLA har varitden enda organisation som erkänts av den afrikanska enhetsorganisationen. erkänns både MPLA och FNLA. Det är ett olyckligt ställningstagande tiU detvå rörelserna och som jag ser det också tiU delar av - kanske rent av iförhållande till vissa grannstater till att vi på det sättet barastöder en organisation. Får jag sedan än en gång citera ur regeringsdeklarationen;"är det naturligt för ett land i ställning att peka påriskerna för att mindre och svagare staters intressen kan bli lidande påuppgörelser meUan supermakterna." Det är riktigt, och det tycker jag ärbra sagt. Men sedan följer en mening som lyder så här; "Särskild vikt fårdenna synpunkt, när det gäller länderna i den tredje världen." Det ärklart att den har vikt där, men det måste väl också vara viktigt att mindre ochsvagare staters intressen inte blir lidande i andra delar av världen. Varför ärdet inte viktigt också för mindre och svagare stater i ? I vårt samarbetemed de fattiga folken tror jag det är viktigt att vi - inte bara vi här iSverige utan även andra små nationer också i den utvecklade världen känneratt vi har ett gemensamt intresse av att slå vakt om de små nationernasutvecklingsmöjligheter och oberoende. Det står också i regeringsdeklarationen; "I ettglobalt perspektiv är det angeläget att ändra maktrelationerna mellan i-länderoch till de senares förmim." Jag förstår inte varför man skaUtala om maktrelationer mellan i-länder och som om det var två blocksom står mot varandra. Är det någonting vi måste arbeta för så är det att intebetrakta oss som en del av ett i-landsmaktblock i motsättning till ettu-landsmakt-block. Det är genom att upplösa makt- och blocktänkandet som vi kankomma någon vart. har en god ställning internationellt, framför allti förhållande till de flesta stater i den fattiga världen. Men vi har det också- hoppas och tror jag i förhållande till övriga stater. Och vi har ingenanledning att särskilt understryka att vi är vänner. Det är vi, meninte bara vi. Vi är en del av den västerländska gemenskap, där det måste varaen uppgift, framför allt för de små staterna, att tillvarata inte bara sinaegna intressen utan också de små staternas intressen på andra håU i världen. arbete i detta avseende är Förentanationerna. har också där ett gott anseende. Vi har där sedan gammalten ambassad som är en viktig grund för goda anseende. Den behöveremellertid större resurser, då den under generalförsamUngens möten pressas hårtav alla de uppgifter som svenska intressen - men också denallmänna opinionen i lägger på den. Det skuUe sannolikt ocksåunderlätta för den om den släppte efterlitet på sitt behov att även i detaljer kontroUera vad ambassaden gör och gavambassaden en större självständighet i arbetet. Detta kvinnoår kan det finnas anledning att erinra om vadkvinnor har betytt i det direkta svenska FN-arbetet ute i världen, i ,och på andra håll jag tänker på namn som , ,och . Det är deras personliga uppträdande påplats som givit dem deras stäUning och en möjlighet att framträda somrepresentanter för det bästa har att ge. När vi tar initiativ i FN är det också angeläget att viinte spelar ut frågor utan att först förvissa oss om att vi har ordentligtmaterial för att fullfölja saken eller ett visst stöd. Annars kan vi drabbas avdet som då och då händer och som har hänt ; vi har drivitfrågan om avskaffande av alla former av religiös ofördragsamhet, och när denäntligen kom upp till behandling hade den strängt tagetinget material att sätta i händerna på ambassaden, och så blev det inte mycketav det. Man skulle kunna nämna andra exempel. är ett land med gott anseende. Men det finnsrisker för att vi också blir självgoda. Jag tror att det är angeläget att vigör klart för oss själva att är ett litet land och att våra möjligheteratt arbeta ökar om vi inte gör anspråk pä att uppträda ensamma utan arbetartillsammans med andra nationer och grupper, som står oss nära. Det nordiskasamarbetet i FN måste vara en självklarhet. Men vi bör också räkna på andrastater som står oss nära, typ , , . Jag tror attvi i FN också kommer att ha glädje av ett samarbete med exempelvisVästtyskland. internationella styrka ligger inte i att vi somliten stat vågar uppträda mot en stormakt. Den ligger i att vi i enlighet meddet bästa i vårt västerländska kulturarv ställer oss på de fattigas och förtrycktassida varhelst de finns: i , i , i , t. o. m. i . Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Det är måhända förmätet att ta tiU orda förförsta gången i den här kammaren i en debatt som berör frågor med dimensionerutöver nationsgränserna, särskilt som enigheten om de grundläggandevärderingarna i fråga om vår utrikes- och handel.spoUtik är stor meUan dedemokratiska partierna. Dagens debatt har bekräftat detta, men också påvisatatt det finns skilda meningar om vägar och metoder i det internationellaumgänget. Mitt motiv för att låna kammarens öra är en önskan att fåytterligare understryka och i någon mån exemplifiera de svenska företagensomfattande utlandsengagemang och därmed också påvisa hur starkt vårt materiellavälstånd är bundet till ett exportinriktat framgångsrikt näringsliv. Först en kort tiUbakablick. är ett litet land meden jämförelsevis liten befolkning. var folkmängdenbetydligt mindre än . Men trots detta kunde inte alla beredas försörjninginom landets gränser. emigrerade nästan en tredjedel avbefolkningen eller omkring en miljon människor. Man sökte sig till andraländer, främst till , där man trodde eUer Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt visste sigkunna få bättre levnadsbetingelser. Det är egentligen ganska anmärkningsvärt att vi trots denhär stora åderlåtningen, på initiativrika människor i sin bästa arbetsföraålder lyckades bygga upp en industri som snart skulle få världsrykte. Och vadmer: vi lyckades sä väl att svenskarna inte räckte till för att fyllaföretagens behov av arbetskraft. Vi har en halv miljon utlänningararbetande i svenska företag varav 250 000 innanför våra gränser och likamånga i andra länder. Det förtjänar i det här sammanhanget att framhållas attden nedgång i sysselsättningen som vi upplevt här iSverige inte beror på att exportindustrierna har minskat sittarbetskraftsbehov. Det är tvärtom befogat att konstatera och erkänna attdet är tack vare de väl etablerade och väl fungerande internationelltorienterade svenska företagen sorn vi har klarat en hemmalagad lågkonjunkturoch gått ut ur den med en mycket stor valutareserv. Den är en tillgång, som ger oss en rörelsefrihet i ekonomiskt hänseende som många andra länder säkertavundas oss. exporterar nu nästan en fjärdedel avalla de varor och tjänster som framställs i landet. Värdet uppgår tiU 50miljarder kronor, och det är så mycket som vid 1960-talets början.Vi importerar också en fjärdedel av allt vad vi konsumerar. Ser vi enbart tiUindustriproduktionen är vårt beroende ännu större. av de varorindustrin producerar säljs i utlandet. Inom verkstadsindustrin finns företagsom sixporterar bortåt av sin produktion. Av allasvensktUlverkade kullager hamnar bara ett av tjugo i . Av vår export, som uppgick till 53 miljarderkronor, går till EGEFTA-området. För varje krona somexporteras har vi själva importerat råvaror, drivmedel och maskiner tUl ettvärde av . Särskilt verkstadsindustrin är beroende av utländskaunderleverantörer - framför allt av specialprodukter. Frånsett de indirekta ekonomiska effekterna av vår exportföreligger ett direkt samband mellan exporten och antalet sysselsatta iexportindustrin. Mer än var sjunde arbetande i är för sinsysselsättning direkt beroende av exporten. Det motsvarar ca 526 000 personer.Härtill kommer 258 000 personer som arbetar i svenskägda dotterbolag iutlandet. Totalt sysselsätts alltså nästan 800 000 människor med svensk export.Av de 258 000 personerna som är sysselsatta i svenska företag i utlandet är 254000 invånare i respektive land. 800 är anställda av det svenska föret.iget menhar sin ursprungsort i ett tredje land, exempelvis en dansk som arbetar i ettsvenskt företag i . Slutligen finns det 3 200 svenskar med kontrakt påöver utomlands. Dessa uppgifter, herr talman, är helt nya och tidigareinte publicerade. De härrör från en undersökning som är så färsk som per den Ijanuari . Den kommer att redovisas mera utförligt i tidningen morgon. Denna enkät visar också att de svenska företagen i förstahand har etablerat sig inom . Ä andra sidan tycks behovet av svensk personali företagen vara större i icke-OECD-länder. Man hargenom enkäten fått fram att genomsnittsföretaget har 1 700 utlandsanställda.Av dessa är 21 svenskar, medan 5 representerar tredje land. Genomsnittsföretagetär etablerat i sju länder utanför varav fyra inom EG. Två av deresterande tre etableringsländerna ligger inom något av de övrigaOECD-länderna. En etablering ligger utanför , exempelvis i Latinamerika.Genomsnittsföretaget är ett verkstadsföretag, och utlandsetableringarna utgörendast en mindre del av företagets totala produktionsapparat. Det bör vidare påpekas att siffrorna är minimisiffror ochatt de 3 200 svenskarna utomlands med kontrakt inte omfattar grupper somarbetar än . Det finns ganska stora sådana grupper,exempelvis montagelagen för kraftledningsbyggen i Latin- och . Det kanske också kan vara av intresse att konstatera attdrygt 440 000 personer arbetar i för export till länder som vi brukarbenämna demokratier och att drygt 205 000 personer är sysselsatta i de svenskadotterbolagen i sådana länder. För export till de s. k. diktaturländernaarbetar i vårt land drygt 70 000 personer, medan antalet människor i desvenskägda dotterbolagen i dessa länder utgör 50 000. Bland de s. k.diktaturländerna återfinns stater i både öst och väst. Får jag så, herr talman, gå över till en aktuell fråga,som berör svenska företags framtida möjligheter till investeringar utomlands,Jag avser den departementspromemoria rörande riktlinjer för prövning avtillstånd för svenska direktinvesteringar utomlands som varit föremål förremissbehandling i näringslivets och arbetsmarknadens organisationer. berörde den i sitt anförandeoch påtalade de risker som ett införande av nationella skyddsklausuler kanmedföra för det internationella handelsutbytet. Jag vUl gärna understryka hansfarhågor och göra ett par kommentarer. Det måste väl betraktas som anmärkningsvärt att ettförslag som kan få djupt gående verkningar framläggs utan utredningar elleranalyser av förslagets konsekvenser och utan att några förberedande kontakterhar tagits med utlandsinvesterande företag eller med näringslivets organisationer. Det är också intressant att notera att det inte angivitsnågra exempel på att svenska företag har misskött investeringarna utomlands. IstäUet kan man erinra om den positiva sysselsättningseffekt i som kanhärledas från de svenska på internationell marknad arbetande företagens utlandsetableringar.Denna vitsordas ju för övrigt i promemorian. Man kan alltså ifrågasätta, tyckerjag, behovet av den här formen av beredskapslagstiftning. Tiden medger inte, herr talman, någon utförlig redovisningav utlandsetableringarnas betydelse för svensk industris konkurrenskraft. Tillbilden hör många ting, bl. a. krav på närhet mellan produktion och marknad,önskemål att komma över eller undvika handelshinder, ibland politiska krav frånetableringslandet, transportkostnader osv. Låt oss också komma ihåg att de svenska företag som harlyckats etablera sig på världsmarknaden i många fall fungerar som godamotvikter till i verklig mening multinationella företags monopolsträvanden. Somett bra exempel på detta vUl jag citera KF-direktören debattinläggi för sedan: Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, haiidels-och valutapoUtisk debatt "Enda sättet för konsumentkooperationen att ta uppkampen mot multinationeUa företags monopolsträvanden är att själv gå vit påvärldsmarknaden, att själv bli multinationell! När KF startade Huginkassaregisterfabrik för att bryta National Cash Register's monopol på densvenska marknaden kunde detta naturligtvis inte ske genom att vi endast drev enliten fabrik för den svenska kooperationens mycket begränsade behov. Vi måstemöta NCR pä dess eget fält, på världsmarknaden. Följaktligen har vi etableratHugin-fabriker i flera länder. I ett land som svarar nu förhälften av den totala försäljningen av kassaregister." tillägger: Det är missvisande och vilseledandeatt betrakta ordet multinationell som något negativt. Allt beror ju på hur ettföretag utnyttjar sin makt. Jag har haft förmånen att på nära håU följaett svenskt industriföretags utveckling från en blygsambörjan till landets största exportföretag. Men jag har också delvis från insidan kunnat iaktta liknande utvecklingsprocesser inom andradelar av näringslivet, många lika framgångsrika. Det har varit stimulerande ibland fascinerande att fåleva med i de förändringarna i denna också i andra avseenden så föränderligavärld. Upplevelsen uppfordrar till, tycker jag, och rättfärdigar, hoppas jag,mitt inlägg i dagens handelspolitiska debatt. Med risk för att låta något patetisk vill jag sluta med enpersonlig deklaration. Det är min bestämda uppfattning att denna det svenskanäringslivets internationalisering inte bara kan utan också bör få fortsätta påredan inslagna vägar. Jag menar att detta kan ske med tillgodoseende av desociala och aUmänt mänskliga krav som rimligen kan och bör uppställas. Jagvågar t. o. m. hysa den förhoppningen att vi därigenom skaU kunna inte barasäkerställa vår egen materiella standard utan också bidra till ett växandevälstånd i ordets bästa betydelse för en del av vår omvärld. HerrSIEGBAHN (m): Jag har begärt ordet med anledning av ett parpunkter i dagens utrikesdeklaration och några uttalanden som gjorts under debatten. Deklarationen är berömvärt hovsamt hållen, och den skulledärför kunna vara ett utmärkt föredöme för hur ett litet lands utrikespolitikskaU föras. Om man använder försiktiga och diskreta ordval, har man mycketstörre möjlighet att vinna gehör för sina tankar när man uppträder på denpolitiska arenan. Vår utrikespolitik har innehållit alltförmånga exempel på hur man genom ett alltför passionerat eller engagerattalesätt i realiteten bara har skapat irritation utan att man har uppnåttnågonting av det man sade sig vilja uppnå. Frågan kan därför ställas om intesyftet ofta mera har varit att göra ett inlägg på den inrikespolitiska arenan. På ett par punkter är kanske dagens deklaration till ochmed för försiktig. Jag tänker t. ex. pä vad som sägs i fråga om hjälpen till depalestinska flyktingarna. I deklarationen heter det: "Storainternationella insatserkrävs för att förbättra deras" Palestinaflyktingarnas "materiellaläge i avvaktan på en lösning av deras politiska problem. har längevarit en av de största bidragsgivarna tiU hjälparbetet blandPalestinaflyktingarna och hoppas nu att även andra stater skall öka sinainsatser." Det nämns inte vilka länder man hoppas på, men en läsaresom tänker efter något kan väl förstå att deklarationen syftar på de arabiskastaterna och naturligtvis speciellt på de arabiska oljestaterna - de storaoljeexportörerna. Det är kanske värdefullt att man gör deklarationernaåtminstone så klara att flertalet människor förstår vad man menar med dem. Här har vi haft en ganska märklig situation under degångna åren. Medlemsstaterna i FN har ända sedan frågan blev aktuell, dvs.sedan flyktingproblemet uppkom 1947-1948, betalat belopp som legat påomkring till dessa flyktingar som befinner sig i en mycketbeklagansvärd situation. är hjälpen uppe i . Av detta belopp betalar arabländerna sammanlagt 800 000 dollar.Saudi-Arabiens bidrag uppgår, om mina siffror är riktiga, tiU 150 000 dollar.Bidragen därifrån har åtminstone tidigare huvudsakligen haft naturaform; manhar i stort sett försett palestinaflyktingarna med olja för deras oljelampor -det är aUt av bidrag som de har fått från det hållet. bidrag är mUjoner kronor, och man räknari den nuvarande budgetbehandlingen med att det skaU behöva höjas till 17miljoner kronor på grund av det underskott som uppstått i denna del avbudgeten. Det är en minst sagt rimlig begäran att oljeländerna ökarsina bidrag på ett högt väsentligt sätt. nämnde nyssnågonting om att ökningen av oljeinkomster detta år beräknasligga på mellan 10 och 30 miljarder doUar. Det vore ju en droppe i havet omSaudi-Arabien betalade hela den kostnad som dessa flyktingar för närvarandedrar. Det finns därför anledning att mycket kraftigt understryka uppmaningen,som regeringen kanske gör under hand i sina diskussioner med arabländerna, attdet borde vara en naturlig del av deras lojalitet och solidaritet med sinaarabiska bröder i deras olycka att man från arabisk sida själv tog hand omdessa flyktingar i a-waktan på att deras problem kan lösas politiskt. Man hargjort beräkningar av vad det skulle kosta att helt placera dem, att"settle" dem, för att använda ett engelskt uttryck, och det rör sigdär om någon miljard dollar. Amerikanerna har tidigare erbjuditsig att betala en väsentlig del av det beloppet, men genom de oerhört kraftigtökade inkomster som arabländerna själva får uppstår nya möjligheter för dem attsjälva ta hand om de flyktingar som finns inom deras egna landamären.Visserligen har det påståtts att man inte vill ta hand om dem, utan att manvill hålla dem kvar så att de kvarstår och kan utnyttjas som ett humanitärt ochpolitiskt problem. Man får hoppas att dessa tolkningar är felaktiga och att densoUdaritet, som man politiskt talar om bland arabländerna, verkligen existerar. Över huvudtaget borde hela UNRF;s verksamhet på detta område helt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt 7 protokoll 1974. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Den hjälp som går till dessa områden skulle och andraländer kunna ge åt andra håll där våra möjligheter att verka är större.