prot · FX09140 · 1974-12-31 00:00:00 — Kritiskt kan man säga att det är märkligt att staten i så många årlånat ut pengar till de privata bostadsprofitörerna. Det föreslagnamarkvillkorel torde hänga samman med atl regeringen insett det ohållbara i alllåna ul pengar med subventionerad ränta till kapi- Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. talägare, som kan användadetta till att öka sin egen vinst. Somvanligt när det gäller bra förslag finns del förbehåll i förslaget ommarkvillkor. Det aren eftergift till storkapitalet utan några som helstsamhällsnylliga motiv när det i propositionen föreslås en övergångstid på tioår för att få statslån för bostadsbebyggelse pä privatägd mark. Det innebär allmarkspekulanterna fritt kan exploatera alla sina nuvarande markinnehav. Ommarkvillkoret hade införts med omedelbar verkan hade det ändå inte inneburitall de bolag som köpt mark behövt förlora en enda krona. Däremot skulle derasförväntade profiter ha minskat eller uteblivit. Byggkonkurrensutredningenhar för sin del föreslagit en övergångslid , och det är svårt att frånhyresgästsynpunkt finna försvar för propositionens förslag. Storbolagen kommersåledes att få hjälp med statlig belåning i sin spekulationsverksamhet underytleriigare , I vems iniresse har detta undantag föreslagits? Efteratl ha konstaterat att markvillkorel är bra, frågar man sig om spekulation imark för bostadsändamål då blir en historisk företeelse. Kompletteringar måste till. En sådan gäller tomträtten, som är det endainstrument som finns för alt ta in markvärdestegringarna till kommunerna. Omnu kommunerna försäljer mark lill privata bolag, egnahemsägare m. m. i ställetför att överiåla den med tomträtt, så kan de tvingas köpa in sammamark till mångdubbelt högre värde. Mot den bakgrunden är åstadkommandet avtomträtt för all stadsplanerad mark det absolut viktigaste målet, om man villavprivalisera bostadsmarken. Oavsettsvagheterna i propositionens förslag kommer kommunernas vilja alt köpa mark attöka. Därför är det otillfredsställande alt något konkret förslag om högreanslag till markförvärvsfonden inie läggs fram. Byggkonkurrensutredningenföreslår jämte många remissinstanser, atl den skall ökas lill 250 miljonerkronor per är. kommunisterna delar denna uppfattning.Departementschefen tar inte ställning men antyder all förslag kan väntas tillnästa budgetår. Vpk vill i del sammanhanget framhålla att om markvillkorelskall få någon effekt efter alla dispensmöjligheier, måste full behovstäckningför kommunernas lån ur fonden lill markförvärv garanteras. Då bör också dentidigare målsättningen om täckning byggande bibehållas. Ensänkning till del i proposilionen antydda förslaget , i föriitande påkraften av markvillkorel, kommer förmodligen alt leda lill fortsatta ljusatider för markjobbarna. Markvillkoretinnebär att endast kommunägd bostadsmark kommer alt kunna utnyttjas förerhållande av statliga bostadslån. Dessa är subventionerade, och någonmöjlighet att i större utsträckning privatfinan-siera flerfamiljshus kanknappast skönjas. Däremot är det annorlunda när del gäller småhusmarknaden. Denutgör av antalet lägenheter och tycks bli dominerande. Riskenär att etl allt större antal småhus blir privaifinansierade och alltså föremålför spekulation. Ensak som över huvud taget inle behandlas i propositionen är monopolsituationeninom byggmaterialindustrin. Det torde annars vara angeläget, eftersombyggkostnaderna är grundläggande för hyrorna. Inom den tunga materialindustrin- cemenivaror, lättbetong m. m. - förekommer ingen som helst priskonkurrens.Samma sak kan sägas om mineralull, gipsskivor med fiera produkter, ochstålindustrin har sädana priskarteller atl priskonkurrensen är satt urfunktion. Enlångt driven teknisk rationaliseringsprocess har inle lett till atl byggmaterialetsandel av byggkostnaderna sjunkit på samma sätt som t. ex.byggnadsarbetarlönerna. Ett statligt övertagande av byggmaierialproduk-tionenvore i folkets intresse och skulle verksamt bidra till lägre hyror och mindreprofiter till storfinansen. Redani arbetarrörelsens efterkrigsprogram fastslogs: "I de fall då helaproduktionen domineras av ett företag eller en sammanslutning av företag,eller då en konkurrerande produktion kan anses oekonomisk, bör däremot deexisterande företagen överföras i samhällets ägo." Detbästa sättet för samhället att i bostadskonsumenternas intresse sänkamaterialkostnadernas del av de totala byggkostnaderna vore au som ett förstasteg förstatliga giganten i fråga om tungt byggnadsmaterial - EUROC. En sådanåtgärd skulle innebära en begränsning av storfinansens monopol påbyggmaterialmarknaden och skapa förutsättningar för ett billigare byggande. Eftersomavdragsrätten på gäldräntan bibehålls betyder den statliga räntesubventionen på2,för egnahem inle så mycket. Med stor sannolikhet kommer detprivata byggkapilalet att anse småhusmarknaden intressant - dvs. mycketvinstgivande - och undvika statslån, med vetskap om all man ändå får sälja pågrund av eflerfrågetryckel, ett tryck som i sin tur beror på all avdragsräiienfinns och att propositionen inte lever upp till målsättningen att skapajämlikhet mellan olika boendeformer. Möjlighetenatt göra avdrag på själ vdeklaratibnen för skuldränta gynnar ensidigthöginkomsttagarna. Detta kan inte ens anses vara något specielltvillaägarintresse, eftersom det inte råder någon rättvisa villaägarna emellan.Om en inkomsttagare i 100 000-kronorsklassen och en som tjänar 40 000 kronorbor i exakt lika finansierade villor, fär den högre inkomstlagaren enväsentligt lägre boendekostnad. Del vore bättre och rättvisare att slopaavdragsrätten och öka räntesubventionen, sä all vanliga inkomsttagare inte fårhögre kostnader för sina egenägda småhus. Det är svagt av regeringen, somuppenbariigen är medveten om problemet, atl inte våga sig på en lösning avdenna fråga. Meddetta, herr talman, yrkar jag bifall till vpk-motionen 1974:1908, punkt 5,vilken redovisas i skatteutskottets betänkande nr 56 och gäller ett yrkande påall avdragsräiien begränsas lill en låneskuld på och att fråganom slopande över huvud taget av skuldränteavdrag blir föremål för utredning. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. iGöteborg (s): Innan jag går in på det som jag hade anmält mig på talarlistan för allsäga vill jag rikta några ord till i . säger atl ingenting avgörande på markspekulationens område har hänt på40 år och att, om propositionens förslag går igenom, del kommer att dröjaytterligare innan något händer. Av det uttalandet kan man dra denslutsatsen alt antingen tror att socialdemokraterna kommer aufortsätta att vara i regeringsställning i ytleriigare eller all herrOlssons parti inte på något avgörande sätt kommer alt kunna påverka politiken iframtiden. Detär också intressant att konstatera vad kommunisterna i allmänna fraser säger omägandet och hur de sedan handlar. Jag har visseriigen bara etl par år suttit ikommunfullmäktige och i en fastighetsnämnd, där jag varit med och behandlatäven ärenden som rör mark; vi har ju vissa instrument till förfogande när detgäller marken, t. ex. expropriationslagen. Men del har varit intressant attfölja vpk;s agerande. Å ena sidan kräver vpk att all mark skall överföras isamhällets ägo. Å andra sidan kan man få uppleva, när beslut skall fattas omnödvändiga samhälleliga insaiser i form av expropriation - exempelvis av etlpar kvadratmeter för alt skaffa mark till en väg som måste fram för alt geservice ål ett bostadsområde - att vpk motsätter sig della och säger att denenskilda människan inte har någon rätt, utan att hon står sig slätt motsamhället. Vinoterar med tillfredsställelse utskottets svar på motionen 1906. Med"vi" menar jag alltså i , iStockholm, i och mig själv. Vi noterar ocksåförtydligandet av i debatten beträffande frågan om statliga lånför ingångsvärdet vid ombyggnad. Utskottets hemställan lill Kungl. Maj:l skallses som en beställning på ett förslag i den riktning som motionen syftar till,enligl . Bakomdenna hemställan ligger ovissheten om kostnaderna, och det är helt klart att visom motionärer inie kan säga vad ett bifall innebär konkret. Men enliglde erfarenheter som finns kan siffror vara realistiska. Vihar i motionen 1906 anfört ett exempel från som visar att omprogrammet för - 2 500 lägenheter skall saneras eller ombyggasfram till 1987 - skall kunna förverkligas, så bör lån beviljas på 30 å 40miljoner kronor . Vihar i motionen motiverat vårt krav - att vid sin behandling av Kungl.Maj;is proposition 1940:150 beslutar att statliga lån för ombyggnad avbostäder beviljas allmännyttiga och bostadskooperativa företag även för husetsskäliga ingångsvärde - med att tiden för inilialstöd och momsrestitution utgården med risk för uppbromsning av saneringsverksamheten. Eftersomenligt skrivelse nr 20/74 initialstödet förlängs ett halvåroch momsrestitutionen gäller alla som påbörjat byggnationen före den 31december 1974, oavsett om låneansökningarna hun- nit granskas eller ej,föreligger icke samma akuta behov av bifall till motionen1906. Viutgår ifrån att såväl kapiialmarknadsuiredningen som bostadsfinansieringsutredningenkommer att beakta vad som sägs i utskottets hemställan, vilken vara en beställning. Vikommer icke att rösta för reservationen 22 av i m. fl. Vi harnämligen hell andra värderingar baserade på erfarenheter från , ,och beträffande vissa privata fastighetsägares verksamhet attmed skattepengar ombygga men också i en del fall "kosmeliksanera". Lätmig , herr talman, säga något om sysselsättningen. Vi har också idetta sammanhang anfört exempel i motionen 1906, som jag nu inte skall upprepa.Det gäller i stället något som vi ofta mött i debatten, en förvrängning avförre statsministern replik i bostadsdebatten på 1950-lalel. åriiga bostadsdebatten kritiserades regeringen för att bostadsbyggandet varför lågt - det gällde för övrigt både 1950-och 1960-talen - och ; "Vi bygger till sista muraren." Denna replik har förvrängtslill all vara: "Vi bygger för den siste muraren." Avsikten medförvrängningen har varit tydlig; man skall misskreditera byggnadsarbeiarkåren.Byggnadsarbelarkåren har aldrig begärt att man skall bygga förbyggnadsarbetaren. Byggnadsarbetarna har begärt en planmässig investering somger jämn sysselsättning. Kaninle byggbranschen räkna med jämn sysselsättning kommer branschen au fåproblem med bl. a. rekryteringen, vilket i sin tur får konsekvenser förhela samhället. Samhället behöver inte bara vägar och broar, bostäder ochkommunala såväl som statliga investeringar utöver industrier ochkontorslokaler. Samhället bör också länka på lokalt bunden, äldrebyggarbetskraft. Iavvaktan på en total lösning av finansieringsfrågorna yrkar jag bifall lillsamtliga punkter i civilutskottets hemställan i dess betänkande nr 36. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. i (vpk) kort genmäle; i kommenterade mitt inlägg. Jag måste dåförklara vissa saker för honom och läsa upp vad jag sade i mitt anförande. Jagframhöll; "Trots ett mer än 40-årigt socialdemokratiskt regeringsinnehavhar inget avgörande slag riktats mot markspekulanlerna." Litet längre framfortsatte jag: "Mot bakgrund av vad jag anfört måste förslaget ommarkvillkor hälsas med tillfredsställelse." Detär med andra ord ell ganska gott betyg ät propositionen i denna del. Villkoretkan vara ett avgörande slag mot markspekulation. Men om menaratl det skett andra avgörande slag mot markspekulanterna, kan han väl redovisavarför man i så fall nu föreslår införande av ett markvillkor. Beträffande de 50-60 årenkanske inte följde med Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Jag sade så här; "Omnu kommunerna försäljer mark till privata bolag, egnahemsägare m. m., i ställetför att överlåta med tomträtt, sä kan de tvingas köpa in samma markför mångdubbelt högre värde. Mot den bakgrunden är åstadkommandet av tomträttför all stadsplanerad mark del absolut viktigaste målet om man villavprivalisera bostadsmarken." Jagtalade för ett utbyggt tomträtlsinslitul. Jag undrar nu om harnågonting emot ett sådant institut. Avherr anförande fick jag den uppfaitningen att han trodde att hanbefann sig i sin kommunala hemförsamling. Han kan inte begära all ledamöterna idenna kammare skall kommentera expropriation av mark hiteller dit, när de inle är insatta i frågan. Jag tror inle att någon i dennakammare utöver tvivlar på att kommunisterna hårdast har drivitkravet pä all mark i samhällets ägo och effektivare expropriaiionsregler. Jagvill till slut bara göra en liten reflexion. inledde med attsäga alt han var tillfreds med utskottet. Det var faktiskt ingen som väntadesig något annal. Vad skulle inte vara nöjd med i del som kommerfrån regeringshäll? Civilutskoitets föreliggande betänkande nr 36 behandlar bl. a.motionerna 1901, 1915 och 1929 undertecknade av , i och mig själv m. fl. Med anledning av dessa moiioner berjag, herr talman, alt få anföra följande. Målsättningenför det framlida bostadsbeståndet är alt delta skall tillgodose krav påutrymme och komfort i själva lägenheterna samt krav på yttre förhållanden ochservice. För att detta skall ske måste en del av det nuvarandefastighetsbeståndet saneras. Det omoderna och halvmoderna bostadsbeståndet kani dag beräknas omfatta ca 550 000 lägenheter varav 230 000 i flerfamiljshus. Dagensägare till delta bostadsbestånd kanske inte alltid är villiga att självaadministrera och ombesörja en ombyggnad. För att kunna bibehålla och rent av ökataklen på ombyggnadsmarknaden borde i sädana fall andra intressenter än dagensägare få komma in i saneringsverksamhelen. Förde mindre och medelstora byggföretagen utgör saneringsverksamheten grovtuppskattat av omsättningen för vissa företag. Hos dessa förelagfinns både kompetens och vilja alt fortsätta denna verksamhet. Genomdet i propositionen upptagna markvillkoret kommer denna möjlighet sannolikt atlförsvinna. Markvillkoret i saneringssammanhang kommer nämligen atl framtvingaen försäljning av de fiesta sanerings-fastigheter lill kommunen. Detta lederlill alt basen rycks undan för större delen av de mindre och medelstorabyggfirmorna samt deras anställda. I bästa fall kanskekommunerna fär möjlighet alt ge dispenser även i saneringssammanhang.Detta kommer då troligtvis att ske genom ett slags auktorisalion av vissaföretag. Det blir säkert de stora företagen som lyckas få denna, trots attsanerings- och ombyggnadsmarknaden är som gjord för mindre och medelstoraförelag. Hos dessa företag finns kompetenta hantverkare, vilka arbetar i välsammansvetsade arbetslag som också kan fatta snabba beslut på egen hand. Vidaremåste sannolikt i framliden fiertalet privatägda flerfamiljshus säljas tillkommunerna. Det markvillkor som regeringen nu vill införa och som innebär attstatliga bostadslån endast skall utgå om kommunen sålt marken eller upplåtitden med tomträtt är ulan tvivel det härdaste slaget mot den privataföretagsamheten pä fastighetsmarknaden. Övergångsbestämmelserna som föresläs -en övergångstid vid nyexploatering och undanlag förden som ägde saneringsfastigheten - förändrar inle bildenav ett försök till socialisering. Varför?Jo, den högsta hyra som fär las ut är den s. k. bruksvärdeshyran, som i sintur styrs av de allmännyttiga bolagens hyror. Om de allmännyttiga bolagenbygger sin hyressäuning på en kapitalkostnad av , medan enkonventionell finansiering utan statligt lån kräver en genomsnittligkapitalkostnad av lägst 8 1/, blir skillnaden i kapitalkostnad mellande två objekten vid nyproduktion /m' om man utgår från dagensproduktionskostnad pä ca /m' och /m' vid enombyggnadskostnad av ca /m'. Detta innebär en hyresskillnad för ennyproducerad lägenhet om 60 m' pä ca /år och för en moderniseradlägenhet, som dragit ca /m' i ombyggnadskostnad, en hyresskillnad pä /är. En sådan hyresskillnad är ur konkurrenssynpunkt omöjlig attupprätthålla. Ytleriigaretvä faktorer kommer all betyda all enskilt ägande av flerfamiljshusomöjliggöres eller försvåras. Det ena är ingångsvärdet, och det andra ärbruksvärdesprövningen. Vidombyggnad av flerfamiljshus får enligt gällande praxis och formuleringar ipropositionen fastighetens ingångsvärde icke inräknas i låneunderlagel. Deltaleder till oegentligheter på bostadsmarknaden. Kommunen köper uppsaneringsfastigheter och överlåter sedan dessa mot en icke marknadsmässigtomträtlsgäld till kommunala bostadsföretag. Pä sä sätt slipper de kommunalabostadsföretagen sätta in ett större eget kapital, vilket annars skulle habehövt förräntas. Det betyder i sin lur alt enskilda fastighetsägare eller enskildaförvaltningsbolag som vill bygga om och modernisera är tvungna alt la utbetydligt högre hyror än de kommunala bostadsföretagen. Tämligen blirsituationen därför ohållbar för enskilda fastighetsägare och enskildaförvaltningsbolag. Denna slutsats stärks också av den regel som intagits ipropositionen - 48 S andra stycket jordabalken -och som innebär alt vidprövning av fordrad hyra skall främst beaktas hyran för lägenheter i hus somförvaltas av allmännyttigt förelag. Noterbart i detta sammanhang är att denförutvarande grundregeln för bruksvärdesprövningen kvarstår. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. uppenbart att degrundregler för brukvärdesprövningen som sålunda upptagils sväriigen kanförenas med den föreslagna regeln i 48 S andra stycket. Risken för kollision ärså mycket större om kommunerna, såsom nu sker i allt större utsträckning,lämnar direkta subventioner lill de kommunala förelagen. Kommunerna kan pådelta sätt skapa en konstlad hyresnivå, exempelvis inom ett område i en kommun. Ivilken situation hamnar då ägaren av en fastighet som behöver byggas om ellermoderniseras? Ägaren kan räkna med atl han förr eller senare inom den närmastetioårsperioden sannolikt kommer atl erhålla ett s. k. upprustningsåläggandetill lägsta godtagbara standard frän kommunen. Han har dä tvä vägar all väljapä. Ägdehan fastigheten kan han få statslån för att själv göraombyggnaden eller moderniseringen. Men för många fastighetsägare torde detekniska och ekonomiska svårigheterna vara så besvärliga och framför allt så svåröverskådligaoch svårbedömbara att han i den situationen säger sig att det vore bättre attsälja. Men lill vem? Ja,han torde inte ha någon möjlighet all som sälja fasligheten till någonenskild som har de tekniska och ekonomiska förutsättningarna att genomföra enombyggnad. Dessa kan inte köpa huset när de inte kan få statliga län. Endast enköpare kan uppträda på marknaden, nämligen kommunen, och till kommunen måstehan sälja till det pris kommunen finner lämpligt. Det är en situation som aldrigvarit förutsedd av nuvarande ägare, och det borde vara hell främmande för etträttssamhälle som vårt att tillåta något sådani. Iherr Hovhammars och min moiion nr 1929 berörs förslagel atl utvidgaförköpslagens tillämpningsområde. Detta grundas på ett kvarstående behov avsanering, främst av flerfamiljshus inom tätorterna. I propositionenkonstateras, att kommunerna har ansvaret för saneringen inom ramen för detkommunala bostadsbyggnadsprogrammet. Av delta följer enligl propositionen attkommunerna måste kunna förfoga över de instrument som behövs för atlsaneringsverksamheten skall kunna fullgöras. Förköp förutsattes vara ettanvändbart instrument härför i kommunernas hand. Vimotionärer instämmer i bedömningen av det angelägna i att del befintligabostadsbeståndets standard höjs genom sanering eller ombyggnad. Vi instämmerockså i att kommunen bör förfoga över de instrument som behövs för attåstadkomma en tillfredsställande saneringsverksamhet. Härav följer dock inteenligt vår uppfattning au en utvidgning av förköpslagen är motiverad. Det harnämligen inte visats att en utökad möjlighet för kommunerna att förköpasaneringsfastigheter verkligen skulle leda till ökad saneringsverksamhet. Enutvidgning av förköpslagen på föreslaget sätl kan inte heller sägas slå iöverensstämmelse med intentionerna bakom saneringslagen. I saneringslagenförutsattes alt saneringen skall ske i samförstånd mellan de enskilda ochkommunen. beslut om statlig långivning till sanering ger uttryck församma uppfatining. Proposilionen berör intefrågan om de boendes roll i saneringsverk- Däremotbehandlar propositionen boendeinflytande. Delta skulle dock med fördel kunnagöras i samband med en diskussion om förköp vid sanering även omutgångspunkterna då skulle vara något annoriunda än för det förslag lillvidgad förköpsrätt som föreligger. Förköpet skulle kunna bli etl mycketverksamt medel för att öka de boendes inflytande över den egna bostaden ochsaneringen av denna. Om de som bor i en fastighet skulle beredas möjlighet ochrätt atl förköpa fastigheten skulle en rad av de inflytandeproblem som äraktuella kunna elimineras för boende i dessa fastigheter. En sådan förköpsräiiförutsätter dock delvis nya lånemöjligheter. Även andra problem torde behövalösas, varför en utredning måste föregå ett beslut om en sådan förköpsrätt. Slutligenbehandlar ulskottsbetänkandet också en trepartimolion av iÖrebro, i Stenkyrka, mig själv m. fl. om atlbyggnadsrätlens vara eller icke vara är en sådan stor principiell fråga atl ettställningslagande med fördel skulle kunna göras redan nu till vägledning fördet fortsatta arbetet inom departementet. Argumentationen i denna fråga tordekunna föras utan alt en exakt utformning av lagtext föreligger. Ellavskaffande av byggnadsrätten löser inte problemet med långvarigabyggnadsförbud utan konserverar snarare detta missförhållande. Konsekvensernaför fastighetsvärdering och därmed fastighetsbelåning är utomordentligtsvåröverskådliga. Även lomträtlsinstilulet kan komma atl påverkas härav.Byggnadsrälien synes vidare vara en absolut förutsättning för rimligamöjligheter lill planering inom ett företag för dess utbyggnad. Etl avskaffandeav byggnadsrälien löser alltså inga problem men skapar en rad nya av vilkaeffekter för fastighetsbelåningen inle är de minsta. Riktlinjer för bostadspolitiken m. m. i (s); i och jag har i motionen 1914 hemställt omändrade lånevillkor för hus som färdigställts . Vi har medstor glädje konstaterat ätt ulskoiiels skrivning är ell bifallsyrkande tillmoiionen. Förden som i sitt yrke har bostadsfrågorna som en huvuduppgift finns del mångasynpunkter som man skulle vilja ge till känna. Bostadspolitiken får ioch med bostadsministerns proposition nya möjligheter , men ändåvill jag anföra ytterligare synpunkter på den framlida bostadspolitikensutformning. Recepteni bostadsfrågan har varit mänga. tyckte många atlindustrialiserat byggande var det allena saliggörande. Man menade att praktisktlaget allting skulle underordnas de krav som produktionen ställde. är markbostäder högsta mode, kanske något annat. Var gång har manproklamerat alt lösningen varit definitiv. Jag tror alt det nu är högtid alt vi gör klart för oss att kvaliteten Riktlinjerför bostadspolitiken m. m. i boendet inte i och försig beror på om husen är långa eller korta, höga eller låga. - Vi har undersenare år haft en utomordentligt kraftig ökning av småhusproduktionen. Jag ärövertygad om alt del i strömmen mot småhusboende finns en bred fåra avmänniskor som i sig egentligen inte är motiverade för småhusboende men somtvingats dit - naluriigtvis främst på grund av all smähusboendel varitskatlemässigt favoriserat, men också pä grund av brist på tillräckligtattraktiva alternativ i fier-familjshuseis form. Dennya bostadspolitiken innebär förvisso inle skattemässig likställdhet mellansmåhus och fierfamiljshus. Men genom den nya bostadsräntan har vi tagil ettgott steg på väg mot kostnadsmässig likställdhet. Men kommer den nyabostadspolitiken att i praktiken kunna beakta de kvalitetsaspekter sombosladsminislern betonat i propositionen? Dennya bostadsränlan betyder en sänkning av kapitalkostnaderna med ca 15 kronorper kvadratmeter. Med nuvarande pantvärdesnivå blir alltså kapitalkostnadenunder första åren ca per m". Drift- och bränslekostnader kanberäknas till per m". Totalt får man alltså räkna med enboendekostnad om ca per m' . Men allt dettagäller bara under förutsättning att produktionskostnaden inte överstigerpantvärdet.