prot · FX0950 · 1974-12-31 00:00:00 — tog upp frågan om de tomma lägenheterna.Vi är väl alla överens om att det är ett mycket stort problem. I det särskildayttrandet Uksom i sitt anförande har sagt att det ekonomiskaansvaret skall utkrävas i vanlig ordning. Jag gissar att herr Wennerforsmed detta menar att det blir nödvändigt att en del företag gör konkurs för attsanera ekonomin. Jag har litet svårt att förstå honom, och jag undrarvarför det skulle vara bättre att lägga på skattebetalarna förluster, som mankanske kan undvika genom att i stäUet ha en annan, smidig hantering. Men dettaär bara en sida av saken det här är ett problem som går vidare och har andraoch viktigare aspekter. Bostadsministern konstaterar i propositionen attförekomsten av sådana lägenheter måste beaktas i samband med ramfrågorna.Utskottet har inte särskilt kommenterat det uttalandet, eftersom något förslaginte har framställts till . Vi har bara uppfattat detta uttalande somen personlig meningsyttring, men det kräver kanske någon kommentar. Innebäruttalandet att ramarna skall sänkas så drastiskt att ingen får bygga småhus ochatt människor därmed tvingas kvar i lägenheter i flerfamiUshus? På det visetkan man ju förbättra statistiken, men det är lika klart att man på det sättetinte kan förbättra boendet. Och hur skulle man med självaktning kunna vidta ensådan åtgärd med parollerna om neutraUtet och solidaritet i bostadspolitiken iminnet? Jag kan i detta sammanhang bara konstatera att sådanaåtgärder måste kräva ett riksdagsbeslut och att vi inte har fått något förslagi den riktningen. Alltså gäller tills vidare de regler som utgår från behov somkonstaterats genom efterfrågan. Problemet med de tomma lägenheterna gälleraUtså inte bara det som trycker på. Det är inte någonriksolycka om vi skriver av några lån därför att utvecklingen på vissa orterinte ser ut att bli den man hade tänkt. Det är betydligt allvarligare om dethär förhållandet skall få andra effekter negativa för bostadsbyggandet påsikt. Utskottet har också tagit initiativ tiU översyn av 6 § ibostadslånekungörelsen, där det ställs krav på varaktigt behov av bostad eller om man vill uttrycka det på annat sätt - krav på kreditvärdighet. Vi bör dåkomma ihåg att kravet på en varaktig bostad egentligen är självständigt ochsärskilt naturUgt när man ransonerar lån i bristlägen. Kreditvärdes-aspekteninnebär ju bara ett annat sätt att uttrycka samma sak. Utskottet tar nu upp denna fråga, i första hand av renttekniska skäl. Den regel som gäUer, dvs., statsutskottets uttalande ,utgår från att den enskilde har full frihet när det gäller glesbebyggelse. Dethar den enskilde emellertid inte . För det första hartätbebyggelsebegreppet och därmed det gamla plankravet vidgats, och för detandra skall också glesbebyggelsens lämplighet prövas enligt byggnadslagen frånrent allmänna synpunkter. Redan detta faktum dvs. att vi nu har andra utgångspunkterän vi hade 1964 - motiverar den av utskottet bestäUda översynen. Sedan är deten sak för sig att om man börjar se över 6 § i bostadslånekungörelsen enligtdessa aspekter, leds man ofrånkomUgt ocksä in på andra frågor. Jag tänkernärmast på preciseringen av vilken verkan den kommunala planeringen alltsåinte den formaliserade har i dessa sammanhang. Men man kan också komma in påden fråga som antyds i propositionen, nämUgen verkan av att det finns ett stortantal tomma lägenheter i en ort eller en region. Här bUr det självfallet enintressekonflikt, ibland mellan A nslag för bostadsbyggande, m. m. Anslag för bostadsbyggande, m nu kommunensviUa att styra utbyggnaden och statens farhågor att inte få igen sina pengar,ibland mellan statliga bostadspolitiska ambitioner och kommunens rädsla förfelinvesteringar. Men detta är problem som vi måste försöka lösa principiellt. De moderata ledamöterna i utskottet vänder sig i ettsärskilt yttrande mot en väntad kreditprioritering, som skulle kunnabli en följd av utskottets begäran om en samordning mellan låneregler ochbyggnadslagstiftning. Jag utgår från att man inte väntar sig en statligkreditprioritering - det är ju inte det frågan gäller. Initiativet är, som jagsade förut, helt neutralt, och vi har ju inte heller föreslagit någon färdiglösning. Med dessa ord ber jag att få yrka bifall tillcivilutskottets betänkande nr 14 i alla delar. HerrCLAESON (vpk) kort genmäle: Det är tydUgen avgjort att det inte skallföras någon större debatt kring viktiga bostadspolitiska frågor, utan attdebatten nu skall lugnas ner , då regeringen tänker lägga fram enproposition i de här stora frågorna. Det vill tiU att regeringen då får arbeta,och det vUl väl till att den också får vettiga förslag i de remissyttranden somskall komma. Skall man nämligen ta till utgångspunkt bara de utredningar somhar kommit med sina förslag, blir det skäligen magert. Den redovisning av gamlaförslag och synpunkter som man där tar upp ger i och för sig ingenting nytt, ivarje fall inte några nya grepp då det gäller bostadspolitiken. Jag tycker att i var mycket snäll i sinakommentarer till förslag angående räntan på amorteringsfriatilläggslån. Det är faktiskt på det sättet att ett bifall till reservationen 1av kort och gott innebär ett ja till kraftiga hyreshöjningar förmånga tusen hyresgäster som bor i fastigheter med sådana lån som moderaternavill höja räntan för. Jag tycker det är ett tillräckligt skäl för att man skallavslå den reservationen. Sedan tyckte i att jag borde vara tacksamför den skrivning som finns då det gäller lånefonden för kommunala markförvärv,men hon underströk att jag inte fick uppfatta den som någon som helstutfästelse. Det gör jag heller inte; vi får säkerligen anledning att återkommamed de krav som vi här har ställt. Jag håller sedan med om att frågan omtidigareläggning av , utbetalningen av tomträttslånen inte hör till de mestangelägna frågorna när det gäller kreditpoUtiken. Mest angeläget ärnaturligtvis att få bilUgare pengar till bostadsbyggandet ochföUdinvesteringarna, oavsett vUka tekniska lösningar man finner för att kommafram på den vägen. Men helt klart är enligt min uppfattning att en statligtotalfinansiering i form av en statUg bostadsbank, där man kan låna ut pengartill en låg och fast ränta'och till vilken AP-fonder, försäkringsbolag ochaffärsbanker får förmedla pengar, är ett av de grepp som vi måste ta. () kort genmäle: Beträffande en del av i inlägg om hyresförlustlånenoch vår ganska skarpa skrivning i det avseendet ber jag bara att få påpeka attpå alla andra områden i samhället gäller att den som har gjort felbedömningarav exempelvis efterfrågan eller av den företagsekonomiska skötseln fär ta sittansvar. Att göra konkurs är ett sätt, att avgå är ett annat. Men vad gäller fördessa företag inom bostadssektorn? Jo, man kan bara gå till statsmakterna ochbegära lån, och dem får man. Man kan t. o. m. begära att lånen efterskänks. Detär alltså skattebetalarna som skall lida för bristerna i ledandet av dessaföretag. Jag tror att många människor reagerar mot att man på dettasätt nästan slår vakt om företagsledare som är försumliga. Vi moderater harprotesterat mot detta, och vi vet att vi har många människors stöd. Man kanbara gå ut på gator och torg och lyssna på vad folk tycker om sådant. Det ärinte minst denna typ av vanstyre och missgrepp som får människor att misstänkliggörade etablerade politikerna. Anslag för bostadsbyggande, m. m. i (c) kort genmäle: Jag sade förut, , att jag gör ingavärderingar av de utredningar som är presenterade, men jag hoppas naturligtvisliksom att bostadsministem skall lägga fram bra och vettigaförslag som vi kan få bred anslutning till. Jag tror det vore önskvärt just attvi kunde få en bred anslutning, men då måste förslagen också vara bra. säger att vi inte skall försvara deförsumliga. Nej, det skall vi naturligtvis inte göra. Men vi vet att trots har haft god vilja och trots att man har haft en god planering har det ändåuppkommit hyresförluster det har inte blivit så som man har tänkt sig dethela, på grund av förhållanden som man inte själv har kunnat rådaöver. Därför tycker jag att man i detta sammanhang inte skall haen så tuff attityd som har. () kort genmäle: Jag tror säkert attalla dessa politiker som har blivit företagsledare i många av dessa företag en god viUa och goda ambitioner. Men de har brustit i sinplaneringsförmåga och i sitt sätt att leda företagen, och då anser jag att detekonomiska ansvaret i vanlig ordning måste utkrävas. Det sker på alla andraområden i samhället, och det bör ske också här. Det är viktigt attskattebetalarna blir varse hur deras samhälle sköts. HerrDANELL (m): Såväl som i Hölötalade om de tomma lägenheterna. VUl man undvika att få tomma lägenheter påmarknaden måste byggandet anpassas till efterfrågan. I detta sammanhang kankonstateras att det finns ett enda område - förutom verksamhetnaturiigtvis där man saklöst struntat i efterfrågan, och det ärbostadspolitiken. När svenska folket i opinionsundersökningar angetthur de vill bo har det visat sig att 80-85 Anslag för bostadsbyggande, m. m Trots detta har den socialdemokratiska bostadspoUtikengett oss småhus till bara en tredjedel av produktionen ända fram till förraåret. Man skall dock inte tro att det byggs fler småhus nu änför , även om många ibland tycks viUa påstå det. Att det byggsfärre flerfamiUshus och därmed procentuellt fler småhus av den totala produktionenför närvarande ger oss inte fler småhus. Det tycks som om efterfrågan eller frågan om hur folk villbo skulle vara något ointressant för en socialdemokratisk bostadspolitiker.Trots väUarnas klara uttalanden mot höghuseländet, så fortsätter desocialdemokratiska språkrören - inte minst Vår Bostad och HSB-Nytt -attglorifiera tillvaron i höghus och att tala om allt krångel och framtida problemi småhusområden. De enda gångerna vi fått någon rejäl bostadsdebatt iregeringspartiet har varit när opponerat sig mot denhöga byggarbetslösheten. Detta är naturligtvis nödvändigt menbyggarbetslösheten är också resultatet just av ett planlöst försök medplanhushållning i bostadspolitiken. När nu äntligen 1960-talets elefantsjuka, som en tidningkallat det, i bostadsbyggandet är över utom på därsocialdemokraterna fortfarande bygger "s-märkt" så har vi, förutombostadslösa ensamstående i tiotusental, vUka många glömmer bort, ochhundratusentals köande efter småhus, föUande missförhållanden kvar attreparera; för det första minst 35 000 tomma lägenheter och köpmotstånd mot bl.a. bostadsrättslägenheter och för det andra en ekonomisk kris i mångabostadsföretag, något som nämnts här förut. Därmed kan vi snabbt förstå att det är mångalägenhetsinnehavare och bostadsföretag som råkat illa ut. Men regeringensåtgärder har hitintills endast varit inriktade på att lösa bostadsföretagensbekymmer genom att föUa den gamla breda vägen med statliga lån, i detta fallför att täcka uppkommna hyresförluster. Därmed har man än en gång lämnatmarknadsekonomin, trots att bostadspolitiken med sina tusentals regler ochstyrinstrument är det mest socialistiska vi har i , och det bordeavskräcka. Man kan fråga sig vUka varor förutom bostäder som undgår exempelvisprissänkning i detta fall hyressänkning när efterfrågan är liten ochtillgången stor. Medan bostadsföretagen hjälps med konstgjord andning, såråkar medborgarna, exempelvis bostadsrättsinnehavarna, desto värre ut. Statistikenvisar att vi har minst 35 000 tomma lägenheter, men det är ändå inte detintressantaste. Det har inte alls framkommit i debatten här att det äroerhört allvarligt att många människor säUer sina insatslägenheter med mycketstora förluster eller kanske ännu värre - över huvud taget inte blir av medsina lägenheter De sistnämnda förhållandena återfinns aldrig i någon statistik.Det är faktiskt många familjeförsörjare, i synnerhet i de stora tätorterna, somfår säga nej till erbjudet arbete på annan ort, eftersom man inte kan bli avmed sin insatslägenhet. HSB;s representanter uppmanar i sina tidningar dessafamiUer att bara hyra ut sina lägenheter tUls det blir lättare att säUa. Det ärett grymt råd till en famiU, som kanske har satsat i sin bostadoch är tvungen att skaffa ett nytt hem i en annan landsdel. Attregeringen i detta läge har valt att vara passiv finner jag ofattbart. Läget harunder tiden ytterligare försämrats. För de många medlemmar i (-)«o(japen den HSB-föreningarsom tidigare innehaft en garantiförsäkring, i vilken man rnars 1974 försäkrades att i vissa fall återfå grundinsatsen, har helt plötsligt trygghetenbUvit än mindre verklig genom erhållna stenciler, som upplyst Anslag forbostads-om att försäkringen inte gäller längre på gmnd av att premierna blivitför byggande, m. m. höga. har jag dessutom erfarit attförsäkringsbolag, som enligt nyssnämnda försäkring inlöstbostadsrättslägenheter, nu överväger att använda sig av 16 § i lagen ombostadsrättsföreningar och därmed kunna utan krav på ersättning återlämnainsatslägenheterna tiU bostadsrättsförening. Detta innebär i praktiken att enförening i ett fall, som jag själv har mött, helt plötsligt riskerar attförlora avgifts- eller hyresintäkter från ett 20-tal av föreningens nästan 300lägenheter. Att få en sådan ekonomisk kalldusch vid sidan av alla andra välkända problem för bostadsföretagen och föreningarna kan var och en insekonsekvenserna av. I ett senare sammanhangskall kammaren behandla en motion av mig om åtgärder för att minskarisktagandet för innehavare av bostadsrätter, vUket gör att jag nu endast harvelat belysa problemet som ett resultat av en planlös bostadspolitik. Jag harför detta mitt resonemang utgått från det särskilda yttrande av herrar'Wennerfors och som återfinns i utskottets betänkande. Den moderatabostadspolitiken grundar sig på principen att vi skall bygga som folk vill booch även har råd att betala för. Efterfrågan måste vara avgörande när detgäller både den totala ramen för byggandet och frågan om hur bostäderna skallse ut och förvaltas. HerrBRÄNNSTRÖM (s): Det skulle i och för sig vara mycketintressant att ge sig djupare in i denna debatt. Men jag skall inte göra detutan som jag avsett bara hålla mig till det jag egentligen hade tänkt attbehandla, nämUgen motionen 902 vari vi motionärer tar upp frågan om likvärdig ochrättvis långivning till bostadsproduktion inom en och samma kommun. Erfarenheten visar att variationer i bevUjade bottenlån påmellan av låneunderlaget kan förekomma. Denna variation ärför den lånesökande otillfredsställande och skapar ofta stora problem genom ettbehov, antingen av fördjupning av det statliga lånet eUer av låneutfyllnad medborgen- eller topplån. Syftet med vår motion var att förmå då förstoch främst civUutskottet att förstå värdet av en enhetlig lånebehandling i defall där kommunen varit beredd att ge byggnadslov och förmedla lån. Tyvärr hardetta krav ej tillgodosetts, vilket föranleder mig att ställa några frågor tillutskottets värderade ordförande. Jag formulerar dem så här: Anser i del inte berättigat att, som vimotionärer begärt, ställa dessa krav på bottenkreditgivarna? Är det enligtutskottets mening bättre att staten, som redan tagit det lån som ligger i sämrebelägenhet, förbehållslöst också skall vara beredd att fördjupa ned till dennivå som affärsbankerna, sparbankerna eller jordbruksbankerna anser A nslag för bostadsbyggande, m. m. tillämpningsföreskrifterna för statliga bostadslån varatillräckligt kreditvärdig nivå? Anser utskottets talesman att den kommunalabedömningen vid lämnande av byggnadslån och förmedling av statligt lån skallvara grundläggande för kreditvärdering och länebedömning? Om så är fallet,varför har då inte utskottet varit konsekvent och biträtt vårt krav på enhetUgkreditgivning inom en och samma kommun? Är det möjligen av omsorg om bankerna? Som positiv betraktar jag däremot utskottets skrivningangående betydelsen av propositionen 1972:111, där man fastslår att dess syftevar att utgöra en planering av den regionala strukturen men ej att bedöma denkommunala planeringen, annat än i speciella fall. Jag förväntar mig inte någon omedelbarattitydförändring från utskottets sida utan får väl förlita mig på attdepartementschefen, med hänsyn till skrivningen i propositionen 1972:111, ärmer positiv för en bättre lösning än vad som gäller ochfullföljer aviserade åtgärder om förbättring av låne- och kreditmöjligheternavid produktion av bostäder i kommunernas ytterområden. i (c) kort genmäle: Jo, , jag kan nog skriva underpå de flesta av de frågor som ställde, inte minst naturligtvisvad beträffar den kommunala bedömningen. Om studerar utskottetsskrivning ordentligt, så skall han finna att vi inte är så negativa som hanvUle läsa in. Utskottet förutsätter att de här förhållandena skall ses över såatt vi kommer ungefär till det läge som har önskat. Utskottetsskrivning är sålunda positiv, även om vi avstyrker motionen. () kort genmäle: Jag kan till en del förstå utskottet i dessskrivning, men jag skulle ha varit betydligt mera tiUfredsstäUd om utskottetlåtit sina tankegångar omsättas i klartext. Man skall inte behöva läsa mellanraderna, om nu avsikten är att, som i uttrycker det, i storttUlgodose motionärernas önskemål. Varför vågade inte utskottet ta steget ut ochsäga att man i likhet med motionärerna anser att kreditbedömningen bör ske påett konsekvent sätt? Hade utskottet gjort det, då hade jag inte haft någonanledning att gå in i den här debatten, men utskottet var, tycker jag, litetför halvhjärtat i sin ambition. Herr bostadsministern , som meddelat att han isamband med behandUngen av detta ärende ämnade besvara () den 6mars framställda interpellation, nr 47, angående tUlämpningsföreskrif-terna förstatliga bostadslån, erhöll ordet och anförde; har frågat mig om jag är bereddatt utfärda sådana tillämpningsföreskrifter för statliga bostadslån att intebostadsbyggandet på landsbygden fortsättningsvis missgynnas och övergripanderegionalpolitiska mål ifrågasätts. En av de grundläggande förutsättningarna för attbostadslån för nybyggnad skall kunna utgå är att det kan antas föreligga ettvaraktigt behov av de bostäder som lånet avser. Gällande tillämpningsföreskrifter i detta avseende grundarsig på vissa uttalanden av statsutskottet, bl, a, det av interpellantenåberopade utlåtandet (SU 1964:42) beträffande lån för småhusbyggandetpå landsbygden, I detta utlåtande understryks att det inte kan ansesföreligga någon förpliktelse för staten att för den enskildes räkning iklädasig de finansiella risker som en ur kreditvärdessynpunkt tvivelaktiglokalisering innefattar. Utlåtandet utmynnar i en förklaring att vid dennabedömning kreditriskerna får vägas mot lånesökandes skäliga intressen och attprövningen inte fär bli så snäv, att bostadsbyggandet på landsbygdensystematiskt missgynnas, 1971 och ändringar i byggnadslagstiftningen kankomma att skapa nya förutsättningar för riktUnjerna för långivningen i nuaktuellt hänseende. har i sitt betänkande (CU 1974:14) uttalatatt frågan om en samordning av dessa riktlinjer med de nya planeringsförutsättningarsom den nya byggnadslagstiftningen skapar bör prövas i samband medövervägandena om nya bostadspolitiska riktlinjer. Jag är beredd att medverkatUl en sådan prövning. Anslag för bostadsbyggande, m. m. Ang. tillämpningsföreskrifterna för statliga bostadslän Under detta anförande övertog herr andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrASLING (c): Jag ber att få tacka bostadsministern försvaret på min interpellation. Frågan gällde garantier för att intebostadsbyggandet på landsbygden skall missgynnas och därmed övergripanderegionalpoUtiska mål skulle överges. Svaret innebär ett glädjande löfte från bostadsministernatt han skall medverka till att samordna riktlinjerna för bostadslångivningenmed de nya planeringsförutsättningarna i byggnadslagstiftningen. Det är kanskeinte så underligt att det löftet ges, eftersom ett enhälligt civilutskottföreslagit det och om av allt att döma kommer att ställa sigbakom detta förslag, som utskottets fru ordförande tidigare här harpresenterat. Jag är i varje fall lacksam för att löftet får ett direkt ochkonkret uttryck i bostadsministerns svar. betänkande i den här delen utgår från detfaktum atl planeringskraven ändrats. Tätbebyggelsebegreppet har i praktikenvidgats och en planmässig bedömning skall göras också i fråga omglesbebyggelse. Med andra ord har samhället tagit på sig ett störreplaneringsansvar. Det väsentliga ansvaret för bebyggelsens lokaUsering harlagts i kommunernas händer. Den fråga jag ställde avsåg i första hand integlesbebyggelse i byggnadslagens nuvarande mening. Jag gick ut från exempel därkommunala översiktliga planeringsbeslut syftade till tätbebyggelse -fortfarandei lagteknisk mening - även pä landsbygden. De översiktliga planbedömningarnaavsäg att dra upp strukturen av bebyggelsen i stort och skulle leda tillpreciserade planläggningskrav. Det intressanta i frågeställningen är enligt min mening ombostadsmyndigheterna skall fungera som ett statens extra kontrollorgan överden Anslag för bostadsbyggande, m. m. Ang. tillämpningsföreskrifterna för statliga bostadslån Det är självklart att gränsen mellan statens och kommunernasbefogenheter i den fysiska planeringen måste kunna diskuteras. Det sker ochskall ske i den formen att vi öppet bestämmer oss för vad som är riksintressenoch i vilka frågor det kommunala intresset måste vika. Sedan är det ju ocksåsjälvklart så att staten inte alltid kan ta förlustrisker för att följakommunala beslut. Det som komplicerar situationen är att bostadslånen är ochkanske blir en ytterligare grundförutsättning för byggande - deblir alltså inte bara en kredit bland andra krediter. Om bostadslånen ipraktiken fungerar som statliga byggnadstiUstånd måste det till regler som integör den kommunala planeringen illusorisk. Jag hoppas att bostadsministern kanprecisera sig i vart fall så långt jag begär inte att han här skall kunnapresentera den fullständiga lösningen. Detta är för övrigt en utmärkt testfrågapå hur demokratin skall fungera så att besluten läggs så nära människorna sommöjligt. Såvitt jag förstår knyter den här frågan an också till vadcivUutskottet enhälligt ger till känna på s. 14 i betänkandet nr 14 omuppgiftsfördelningen mellan stat och kommun. Man förutsätter där preciseradeöverväganden i den delen och går bl. a. ut från och nämner kommunernas roll iden fysiska planeringen. Ätt länsberedningen i första hand får bollen kan kanskekomma att garantera en nödvändig samordning. Jag vUl också gärna betona att den principiella fråganinte bara gäller bebyggelsen på landsbygden det gäller all fysiskplanering. Att frågan nu kommit upp i det sammanhanget har väl närmast att göramed att det är där som centraUserings- och decentraliseringstankarna hårdastkolliderar. De uttalanden som har gjorts 1971 och 1972 vid behandlingav byggnadslagstiftningen tycker jag dock pekar på en viss intressantislossning. Det vore värdefullt om bostadsministern kunde ge mig rätt på denpunkten. Överläggningen var härmed slutad. Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkter hemstäUt. Propositioner gavs på bifall tilldels utskottets hemställan, dels reservationen nr 1 av herrar Wennerfors ochAdolfsson, och förklarades den förra propositionen vara med övervägande jabesvarad. Sedan begärt votering upplästes och godkändesföljande voteringsproposition: Den somvill att kammaren bifaller civilutskottets hemställan i betänkandet nr 14punkten 11 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 1 av herrar Wennerfors och , Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföUande resultat: Anslag för bostadsbyggande, m. m. Punkterna 12 och 13 Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. Propositioner gavs på bifall tUl dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 2 av herrar Wennerfors och , ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr Wennerfors begärt votering upplästes och godkändes föUande voteringsproposition: