prot · FX0915 · 1974-12-31 00:00:00 — Det spekuleras naturligtvis världen över flitigt om vartdenna väldiga penningmängd, som i fråga om de små oljeschejkdömena och t. o. m.Saudi-Arabien vida överstiger vad de egna länderna kan absorbera, kommer att tavägen. Olycksbådande uppgifter cirkulerar om betydande inköp av högkvalitativavapen, med allt vad detta betyder av ökad politisk spänning, inte endast i denomedelbara omgivningen i regionen. Men att resultatet av denna omkantring avpenningströmmarna på världsmarknaden under alla förhållanden blir fortsattökande inflation i den rika världen allteftersom energipriserna slår igenom ihela det ekonomiska systemet, urgröpta och i vissa fall helt bortblåstavalutareserver, skärpta påfrestningar på det världsmonetära systemet, äruppenbart. Den nya instabiliteten i det internationella systemet kanutlösa olika slag av åtgärder, präglade av skiftande grader av gemenskap ochsolidaritet, respektive ensamvargsjagande. En naturlig önskan hos individuellaoljekonsumentländer att skaffa sig högsta möjliga handUngsfrihet och högstamöjliga försörjningsgrad skulle emellertid kunna få allvarliga kon.sekvenser idet något längre perspektivet. Vi befinner oss ju, helt oavsett oljekrisen, iett läge av viktiga förhandlingar inför viktiga avgöranden för världsekonomin,de multilaterala handelsförhandlingarna inom ram, överläggningarna iInternationeUa valutafondens 20-mannakommitté, för att nämna två välkändaexempel. och sköranät av internationell solidaritet som börjat vävas skulle brista införensamvargarnas anstormning mot oljekällorna, är jag rädd för att det blir svårtatt knyta ihop det igen. som enskUda konsumentländer försöker sörjaför dagens behov, blir det helt nödvändigt att finna gemensammalösningar inom en internationell ram, baserade på det ofrånkomUga faktum, somen ledare i för sedan kallade: en enda ekonomi Därförvälkomnar jag självfallet det tagna franska initiativet att föreslå envärldsenergikonferens i FN:s regi, ett förslag som skall bearbetas vidareinom FN;s ekonomiska och sociala råd. Ett huvudskäl, herr talman, för behovet av gemensammalösningar av energikrisen är att den, som de flesta kriser, hårdast drabbar deredan svaga, i detta fall de icke oljeproducerande . Därför måstearbetet på sådana gemensamma lösningar som jag talade om icke för en minuttillåtas släppa uppmärksamheten på dessa berättigade intressen. Här önskar jag inom parentes avge min sedvanliga försäkranatt icke i denna allmänpolitiska debatt göra ett inlägg som i en biståndsdebatt.Snarare viU jag ägna åt detta speciella problem därför att vi iall debatt om vår, dvs. världens, gemensamma ekonomiska framtid, måste vänjaoss vid att beakta situation och handla därefter. Hurudan är då denna situation under energikrisen? EnligtVärldsbankens bedömning, grundad på senast kända prisstegringar, växeru-ländernas totala importkostnader för olja från 5,2 miljarder doUar år 1973tUl 14,9 mUjarder doUar och vidare tiU 37,2 miljarder doUar år 1980enligt ett medelprisalternativ. Ökningen av deras kostnader tUl år1974 uppgår tUl , en siffra som kan jämföras med det totalaflödet av biståndsmedel och nettokapitalöverföringar från rika tiU fattigaländer på 8-8,5 miljarder. är ett av de hårdast drabbade länderna med en totalvalutareserv, som såvitt man vet är mindre än dess kostnadsökning för enoförändrad oljeimport . Hur skall man i en sådan situation kunnatrygga sitt övriga behov av importvaror, för vilka de stegradeenergikostnaderna steg för steg slår igenom i form av prisstegringar? Jagbehöver bara nämna de energikrävande konstgödningsmedlen som en tidigare talareomnämnt, av vilka räknar med en nedskärning med närmare en tredjedeldetta år jämfört med , för att hela problematiken för det indiskajordbruket, dvs. i mänskhga termer tiotals och åter tiotals mUjoner svältandeeller halvsvältande människors fortsatta existens, skall stiga fram för oss. Jag har tagit som exempel på ett avenergikrisen hårt drabbat u-land. Men problemet är grymt generellt. Världenskakades av nyheterna om torkans och den efterföljandesvältens offer i stora delar av och . Vad skall hända med människornai dessa och övriga fattiga delar av världen i oljeprisstegringens spår? Vi kaninte tUlåtas glömma dem, vi kan inte frånsäga oss vår del av ansvaret för deverkligt fattiga, de av krisen hårdast drabbade. Inför FN;slivsmedelskonferens, som följer pavärldsbefolkningskon-ferensen , finns det skäl att bl. a. klariäggaeffekten av den flerdubbeltdyrare energin på ansträngningarna att genom ett moderniserat jordbruk, den s.k. gröna revolutionen, kämpa mot världssvälten. Vi har redan skrämmandeuppgifter om hur nöden växer och sprider sig, detta inte enbart på grund av attoljeexportländerna tar ut så höga priser som marknaden kan tåla, men tUlavsevärd del på grund av de indirekta verkningarna därav, framför aUt som jagsade i fråga om konstgödningsmedel. Åtgärderna på energiområdet, syftande tUlatt i fråga om både knapphetsläge och prisstegringar drabba de rikaindustriländerna, slår i längden hårdast på de redan svaga och fattiga. Ett drygt ansvar ligger nu på oljeexportländerna att vidtaeffektiva motverkande åtgärder. Men ansvaret vilar också på oss privilegieradei de rika länderna. Ett triangelsamtal måste komma till stånd, kännetecknat avett konstruktivt nytänkande i fråga om den rika världens alla relationer, påalla plan och inom alla samhällssektorer, självfallet med de allt mäktigareOPEC-staterna och med världens verkligt fattiga först och främst. Det är minförhoppning att FN:s extra generalförsamling som har beslutats att äga rum iseptember 1975 och som helt kommer att ägnas världens ekonomiska och socialautveckUng skall bU ett efterlängtat forum för debatt, beslut och åtgärdergrundade på ett sådant konstruktivt nytänkande. Detta leder mig, herr talman, tUl den sista tanke jagönskar ta upp i detta inlägg. Den långsiktiga energikris vi kan se i antågandekräver en global energipolitik. Läget och dess principiella ochlångsiktiga innebörd inbjuder till försök att fånga in och definiera något somjag vill kalla den nya internationalismen. Den innebär enligt min mening attför . det mänskliga överlevandet i den det totala beroendets värld som vi nulever i krävs att funktion efter funktion av den mänskliga samvaron på dennajord måste fullgöras i internationella former. Den rena mänskligasjälvbevarelsedriften i av förutsedd ökande knapphet på en radstrategiska råvaror utöver energiråvaror leder oss klart i den riktningen. vi inte fortsätta med att, som en kolumnist i uttryckte det för sedan, placera oss i vilstolar päoceanängaren Titanics promenaddäck. Måtte vi inte glömma det vi sade oss förnågra månader sedan: Världen kommer aldrig att bU densamma igen. vi idetta land, som är så privilegierat, med stöd av en allmänt engagerandebred offentlig debatt, kunna bidra tUl att stärka de tendenser tUl en merpositiv internationell utveckling som dock är skönjbara. Den bredamedborgardebatt om energiförsörjningen som just förbereds är välkommen. Minförhoppning är att den kommer att vidgas tiU en allmän debatt om våra nyalevnadsvillkor i ett nytt världssamhäUe. Miljöfrågor, befolkningsproblem, livsmedelsförsörjning ochenergi är exempel på globala problem som tas upp inom det internationellasamfundets ram och av vilkas lösning också vi är helt beroende. Jag ärövertygad om att behovet av en långsiktig global råvaruförsörjningsplan snartblir uppenbart. Inget mänskligt problem är omöjligt att lösaom tillräckUgt många människor samlar sina krafter och mobUiserar sin godavilja för att lösa det, människor med framtidssyn och framtidstro. Energikrisenhar i debatten här kallats en väckarklocka. till slutinbjuda de närvarande i kammaren att med mig lyssna tUl ord iboken , skriven : "Vi behöver en vision av en värld med mening i föratt önskekraften skall leva upp igen. Den visionen skapas då människa eftermänniska genomlyses av övertygelsen att det nuvarande sakernas tiUstånd är enförviUelse som inte ingår i världsordningen som en nödvändighet." Under detta anförande övertog herrtalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. HerrKARLSSON i (s); Vi har här debatterat bl. a.energikrisen och dess verkningar för det svenska samhäUet och därmed för denenskUda individen. Jag tror inte att man nu kan tUlföra den debatten något nyttstoff. Alla de aspekter som kan läggas på denna fråga hartidigare framförts i denna debatt, och den kommer att fortsätta undermorgondagen. Vi upplever de omedelbara verkningarna avoljekrisen i form av en mindre tUldelning av såväl eldningsolja för hushåUensom olja för näringslivets behov. Men även om vi vågar näraförhoppningen om att tiUförseln på olja skaU normaliseras, kvarstår ändå deekonomiska negativa verkningarna som en följd av det högre pris vi nu fårbetala för energin. TUl en del kan prisökningarna på olja och andra varor somvi behöver för vår livsföring balanseras genom åtgärder från statens sida. Somjag bedömer det har regeringens deklaration om stimulansåtgärder för just denna effekt. Stimulanspaketet innehåUer bådeselektiva och generella åtgärder selektiva för barnfamiljer och pensionärer,som enligt förslaget får respektive i särskilt påslag perår, och generella i den bemärkelsen att 1 000 miljoner tiU livsmedelssubventionkommer aUa till del. Det har ungefär samma verkan som ett borttagande av momsenpå livsmedel. Med hänsyn till de uttalanden som gjorts i debatten i dagfrän samtliga partier om angelägenheten av att vidta stimulansåtgärder och attUndra verkningarna av prisökningarna borde det också finnas möjlighet till enbred uppslutning kring de av regeringen föreslagna åtgärderna. Knappheten på oljeprodukter för den industri som användersådana som råvara i sin produktion kan förorsaka driftstörningar medpermitte-ringshot som följd för de anstäUda. Jag hälsar därför medtUlfredsställelse regeringens förslag om ett utbildningsbidrag på pertimme åt de företag som på grund av oljebrist eller brist på råvara avoljeprodukter väljer förkortad arbetstid för de anställda och använder den överskjutandetiden tUl utbildning av dem. Jag tror att såväl de anställda och företagen somsamhället är betjänta av denna lösning, om vi skulle råka i en sådan situationatt driftsinskränkningar skulle behöva tillgripas. I statsverkspropositionen aviserar utbildningsministernatt han ämnar lägga fram en proposition med förslag omförsöksverksamhet med yrkesteknisk högskoIeutbUdning. Enligt U68 :s förslag bör den blivande yrkestekniska högskoleutbUd- ningen imöjligaste mån förläggas till orter som ej av hävd är högskolecentra. Bland deorter som utredningen sedan föreslagit som tänkbara för en försöksverksamhetmed yrkesteknisk högskoIeutbUdning finns inte en enda i sydöstra har föreslagit att bör vara den sydligaste orten medsådan utbUdning. Från och från kommun har vi vid fleratiUfällen påpekat nödvändigheten av förläggandet dit av en utbUdning av denkaraktär det här är fråga om. Motiveringen för en yrkestekniskhögskoIeutbUdning i med lokalisering till är stark ochbärande, har varit ett utflyttningslän. Men frånår 1960 har länet ett ökande befolkningsunderlag som en följd av de satsningarsom gjorts inom näringslivet i länet och genom de betydande lokaliseringar somstaten medverkat till. Den rikt differentierade verkstadsindustri som äretablerad inom , , , ochSölvesborgs varv för att nu nämna bara några exempel har goda möjligheter tUlvarierande praktikplatser. I hela länet finns tiUgång tiU kvalificeradelärarkrafter inom såväl gymnasieskolan som industrin. Verkstadsindustrin ilänet svarar för inte av sysselsättnmgen, medanmotsvarande andel för riket i dess helhet är . Jag tycker att detta talar för att Blekmge ärväl lämpat för en förläggning av en yrkesteknisk högskoIeutbUdning, och jaghoppas att utbildningsministern när propositionen skaU utarbetas beaktar delsbehovet av denna utbUdning i , dels de gynnsamma förutsättningarna fördenna utbUdnings bedrivande i . Jag vUl så säga några ord i anslutning tillbilaga 8 tUl statsverkspropositionen, , och dåbegränsa mig tUl vissa vägfrågor. Vi har ju i vårt land en mycket högvägstandard som kostar mycket pengar i både nybyggnad och underhåU. Våra vägarhar också en mycket hög trafikintensitet, som enligt beräkningarkommer att öka kraftigt . Enligt beräkningarna skallbUparken öka från 2,6 miljoner fordon till 3,8 miljoner år 1985, vilkettalar sitt tydliga språk om vilka påfrestningar vårt vägnät kommer att utsättasför. Den genomsnittliga årliga trafikökningen beräknas hauppgått tiU på riksvägar. Häri ingår då de vägar som är klassadesom Europavägar. Trafikökningen för genomgående länsvägar var och förövriga länsvägar . På den del av riksvägarna som utgör Europavägar liggertrafiktillväxten betydligt över riksgenomsnittet, med hårdare förslitning ochdärmed också dyrare underhåll som följd. De Europavägar vi har kommer alltsåatt få en ytterligare ökad belastning. Med all sannolikhet kommer dennautveckling att bestå även för den innevarande beräkningsperioden, som omfattartiden fram tiU 1985. En möjlighet att utan kostnader lätta på trafiktrycket påvåra nuvarande Europavägar vore att ge någon eller några av våra riksvägarstatus av . Jag tror nämligen att de som planerar långfärder med bU istor utsträckning föredrar vägar som är betecknade som E-vägar. Jag vet att våra turistbyråer ständigt får förfrågningarfrån turister och resenärer inom vårt land om det bästa vägvalet. Jag vet ocksåatt turistbyråer i , , , m. fl. länder fårmotsvarande förfrågningar från människor som planerar en bUsemester i vårt landoch även från andra trafikanter som kommer hit. Dessa trafikanter kommer i deflesta fall in till landet via och åker sedan vidare upp genom vårt land,företrädesvis på E-vägarna tiU eller över tUl . Från över genom och länupp till går , en väg med numera mycket hög standard,fullt" i klass med våra Europavägar. Jag är absolut övertygad om att omdenna väg klassades som , så skulle t. ex. den inkommande trafikenöver i mycket stor utsträckning använda denna trafikled med påföljd bl.a. att trafiken och slitaget skulle minska på de övriga Europavägarna.Självfallet skulle det också betyda mycket för sydöstra , inte minstfrån turistsynpunkt, om blev . Man vinner alltså två ting; dels en ökad säkerhet genom enspridning av trafUcen på ett fullvärdigt, befintligt vägnät, dels en stimulansåt turismen och näringslivet i sydöstra . Jag vill sluta med att hemställa tillkommunikationsministern och generaldirektören för att så snart sommöjlighet därtiU finnes aktualisera frågan om att införliva medEuropavägnätet. På förslag av herr talmannen beslöt kammaren uppskjuta denfortsatta överläggningen tiU morgondagens sammanträde. § 3 Kammaren åtskUdes kl. 0.06.