prot · FX09114 · 1974-12-31 00:00:00 — Ytterst rördet sig ju om att säkerställa uppvärmningen av en mycket stor del av hela vårtbostadsbestånd om vi skulle drabbas av en avspärrning. Vipekade i motionen också på värmeisoleringsstandarden i våra nya bostäder, de s.k. K-värdena, och begärde en översyn och åtgärder för att åstadkomma en bättreisolering. Jag utgår ifrån att oljekrisen har lett till en mer eller mindreautomatisk anpassning av bostadsbyggandet till ett energisnålare synsätt. sådan anpassning bör statsmakterna på olika sätt uppmuntra och stödja. Delfinns i och för sig, herr talman, all anledning alt med stor tillfredsställelsehälsa den allmänna och engagerade energidebatt som har flammat upp i vårt landunder . Men i vissa hänseenden har debatten tyvärr fåttslagsida. Del har växt fram grupper som sett som sitt primära intresse attföreträda stenhårt dogmatiska och ibland extrema alternativ. Debatten harkommit alt domineras just av dessa grupper, och det har gjort att ettbalanserat meningsutbyte har försvårats. Har någon försökt gå in i debatten ochtala vanligt, hyfsat språk har vederbörande blivit totalt nedgjord. Och ju mervildsinta attackerna har varit, desto större genljud har de i regel fått imassmedia. Exempelpå hur orimliga överdrifterna blivit kan man hämta i en utkommenbok, , där man utnämner kraftproducenterna ivårt land till folkmördare. En debatt i sådana termer löser naturligtvis ingaproblem. Däremot kan den skapa problem. Inteminst vi politiker har ett väldigt stort ansvar för alt diskussionen omSveriges energiförsörjning - väsentlig för vår trygghet och vår sysselsättning,som framhöll - inte utvecklas till en steril slagväxling mellanfanatiska kärnkraftsmotståndare och lika övertygade förespråkare för den nyaenergiformen. Vad som krävs av oss är alt vi gemensamt gör allt vad vi kan föratt få fram ett sakligt starkt underbyggt underlag för hur vårenergiförsörjning kan lösas och förde fördelar och de risker, inte barai miljöhänseende ulan även i övrigt, som är förenade med de olikaenergikällorna. Runtom i landet diskuterar , som statsministern påminde om, studiegrupper,parliföreningar och organisationer det omfattande material i energifrågan somhittills framtagits och som kommer att ytterligare kompletteras. De människorsom deltar i dessa studiecirklar är myckel djupare engagerade i våraenergiförsörjningsproblem än vad den debatt som förs i massmedia låter antyda.Jag tycker att man har rätt all kräva att politikerna skall iaktta återhållsamhetmed kategoriska uttalanden i ena eller andra riktningen intill dess alt detpågående studiearbetet har avslutals och vi har ett fullständigt underlag förvåra ställningstaganden. Del är mot den bakgrunden som vi moderater inte hartagit ståndpunkt till hur vår framlida energiförsörining skall tillgodoses. Viavvaktar resultatet av del pågående utrednings-, studie- och remissarbetet. "Svältens -en miljon skall dö ". Imängden av andra nyheter lyckades den rubriken bara tränga sig fram på en spalts bredd iDagens Nyheter . En sådan nyhet är i sak så fantastisk, såofattbar, så obegripligt stor alt en del kanske bara ägnade den en förströddblick och sedan gick vidare. Också för dem som läste och begrundade är delsvårt alt fullt ut fatta vidden av vad som händer i den fattiga delen avvärlden. Mankan göra olika bedömningar om del är 20 eller 25 miljoner människor som i dagsvälter i , ett land som inte är större än men som har tiogånger så stor befolkning som . Man kan diskutera om det blir 500 000eller en miljon människor som hinner dö innan höstskörden bärgas. Kvar slår dendagliga verkligheten. Uthungrademänniskor strömmar in till huvudstaden på jakt efter mal för dagen, mat som deinte kunnat komma över i hemtrakten. Regeringen i har salt upp 4 500kommunala kök, s. k. vällingkök, runt om i landet. Där skulle de hungrande hafått en närande risbuljong var del meningen, men rislagren är tömda. I bästafall kan de hungrande få några härda vetepannkakor. Köken finns där. Och sedanvattnet har sjunkit undan så kan man ta sig fram till dem, men det finns förlitet all hjälpa med. Barnen drabbas som alltid hårdast. I undernäringens spårföljer difteri, kikhosta och kolera. spannmål per person och år är den normala förbrukningen i ett u-land somBangladesh. saknas där och i sammanlagt mer än 10 miljoner tonspannmål för att man skall klara sig hjälpligt. Del är mal för 50 miljonermänniskor som behövs. Delär lätt att peka på yttre orsaker till den här hungerkatastrofen:översvämningarna, bristen på spannmål i väriden samt de mångdubbla priserna påkonstgödsel, livsmedel och olja. Men katastrofen blir så omfattande därför allmiljontals människor i ett land som också "normall" leverpå katastrofens brant. Det"normala" tillståndet i fattigväriden är ett tillstånd där minst enhalv miljard människor är allvariigt undernärda, får för litet mat och framförallt för litet av viktiga näringsämnen och inte ens kan få ett glas frisktvatten . Det"normala" är att ett barn på fyra dör innan del hinner bli . är att var fjärdeu-landsinvånare är arbetslös eller un- Det"normala' dersysselsatt. Det"normala" läget i fattigväriden är att nya jättestäder av slum växerupp i det stora u-landsslädernas utkanter. Människor som inte får arbete ellerförsörjning på landsbygden drar in i miljontal till städerna. Som svampar urjorden växer rucklen av brädlappar, papp och i bästa fall plåtbitar. Det"normala" tillståndet är för några hundra miljoner människor såeländigt alt varje ytterligare försämring innebär just den massdöd som jagbörjade med att tala om. Därför har del senaste årets förändringar ivärldsekonomin slagit hårt. De som inte har någon egen olja att sälja,inte de nyrika utan de andra, har inte råd att betala en oljeräkning som på ett enda år stigermed . De har inte råd alt betala mer förkonstgödsel och mer för import av livsmedel. Attinte ha råd - det är inte här en fråga om, som vi brukar säga, all dra ålsvångremmen. Det är alt tvingas ge dödsdomen åt miljoner medmänniskor. Iblandmålas riskerna för framtida kriser och kalastrofer upp för oss som om dekatastroferna låg långt in i en avlägsen framlid. Men för några hundra miljoneri den fattiga världen är denna framlid nutid. Brislen påmal och vatten, trängseln, sjukdomarna - allt är dagens verklighet. Del är densom vi i industriländerna måste la itu med. Vi kan inte vänta med att lösa demest akuta problemen tills världssamfundet har diskuterat sig fram tilllösningar på a//a problem. Denmest påträngande uppgiften är naturligtvis att söka undanröjahungerkatastrofer. För den uppgiften är världens nationer samladetill väridslivsmedelskonferensen i . Livsmedelsreserverna i världen har halverats om man tar hänsyn till folkökningen. Då har ändå hela denamerikanska jordreserven tagits i anspråk. svarar reserverna mot knappt fyraveckors, närmare bestämt 27 dagars, världskonsumtion. I takt med att lagrenkrympt har livsmedelshjälpen till från och ipraktiken halverats på ett är. har en del - ja, flera av dem- drabbats av skördekatastrofer som tvingat dem ut på världsmarknaden för allmed begränsade pengar söka köpa livsmedel. Där har prisetfördubblats på vete och fyrdubblats på ris. Detakuta bisländsbehovet för en grupp på 32 särskilt drabbade har för1974 och 1975 uppskattats till ca . Halva detta behov finnsi två länder, i och i . Det nödhjälpsbistånd som hittillsutlovats täcker ungefar hälften av behovet. Det borde vara naturligt attSverige nu lar sin begränsade del av ansvaret och anslår de ytterligare 50Omiljoner kronor som krävs för att vi också skall nå enprocentsmålel i vår hjälpdetta budgetår. En betydligt större del av årets stora svenska spannmålsöverskottän regeringen tydligen tänker sig bör gå till de hungrande i fattigväriden. Vikan inte heller i en gång för alla stanna upp vid den enda procenten ibistånd. Generalsekreteraren för väridslivsmedelskonferensen i har just nuvisat hur livsmedelsproduktionen i måste öka betydligt snabbare ännu om vi skall kunna undvika att hungerskriserna blir permanenta och ännuväldigare. Det är självklart att här behövs en rad inre reformer i dessaländer. Men det krävs också tillskott av pengar utifrån för ökad produktion avhandelsgödsel, för mark- och vatlenprogram, för stöd till småbrukare, förbättre lagring och för jordbruksforskning. Till sådana program går drygt6 miljarder kronor av de resurser som kommer från de rika länderna. Beloppetskulle behöva ökas till drygt 20 miljarder 'kronor . En sådan livförsäkring förmiljoner medmänniskor i andra delar av världen borde vi frånsvensk sida med glädje vara med om att skapa och betala som viförutsätter alt de nyrika oljestaterna bär sin del. Fyrationdelar av den halva miljarden allvariigt undernärda människor i världen ärbarn. För kan vi förse ett av dessa barn med ett tillskottpå och protein per dag, ett tillskott som man har räknatsom nödvändigt. Jag tror att de allra flesta svenskar skulle vara beredda altöka biståndet och avslå åtminstone ytterligare en litenbit av vår egen standardhöjning för att möjliggöra en särskild insats förvärldens svältande barn. Borde inte vi i när vi beslutar ombiståndsanslagen räkna med alt svenska folket - trots tidigare motstånd, trotströghet - håller på att vakna till insikt. Jag skulle vilja föra den fråganvidare till statsministern. Svaret är viktigt, inte minst inför årets ekumeniskau-vecka, som drar i gång . Här räcker del ju inte med de allmännaorden, utan här är det fråga om vad vi själva är beredda att göra. Hungerkatastrofernai fattigväriden inträffar som också de rika länderna skakas avekonomiska kriser och i deras spår en svår social oro. Vi har i haftturen att kunna ta bra betalt för vad vi exporterar. Del har kompenserat en delav de extra vi tvingas punga ut med för den olja viköper och är beroende av. Andra länder har ett betydligt sämre utgångsläge. Detsäger åtskilligt om styrkan i den internationella inflationen när trotssnabb inflation ligger långt ner i inflationsligan. Jagvill sammanfatta i två punkter: För det första är bristen på mat och destigande priserna en ulmaning till världssamfundet all gå till en gemensamaktion. För det andra måste energiproblemen i stor utsträckning lösas isamverkan med andra länder. Det är naturligt alt del i första hand blirtillsammans med de länder från vilka vi får huvuddelen av de raffineradeprodukterna och som möter samma krav som vi att ställa om sättet att produceraoch konsumera energi i det avancerade industrisamhället. Medde förbehåll som neutralitetspolitik gör självklara och nödvändiga börvi därför delta i ett samarbete med de länder som befinner sig i sammasituation som vi. Varken vi eller världen är betjänta av en ny huggsexa omoljan, om del blir nya bojkotter eller nedskärningar av produktionen. Sverigesoberoende tryggar vi mycket bättre genom att nu skapa en automatik, enfördelningsnyckel, än genom att i en krissituation tvingas gå ut till ländermed större raffinaderikapacilet och be om deras hjälp. Därför delar folkpartietregeringens bedömning att bör gå med i energisamarbetel i det s. k.lEP. Vikan inte exportera ens våra begränsade ekonomiska svårigheter till andraländer. Om många länder på egen hand skulle försöka svälla sig till balans iulrikesaffärerna, skulle följden bli en drastisk nedgång i världshandeln och enmassarbetslöshet som spred sig från land till land. Därför måste vi i samverkanhitta vettiga former för att slussa tillbaka de oljemiljarder som nuförs över till de nyrika producentländerna. Och därför får inte ett land somSverige gå in för den isolalionisliska ekonomiska politik som självfalletöverallt är felaktig men som är mera begriplig när den tillämpas i länder medstörre akuta svårigheter än vi har. recept får inte bli att skärpakreditålslramningarna och den övriga ekonomiska politiken så långt alt vi denvägen når balans i utrikeshandeln. Tvärtom bör staten lämna utrymme på densvenska lånemarknaden för framför allt mindre förelag alt få krediter förinvesteringar. Jag gläder mig åt att få resonera utföriigare medfinansministern om delta . Genomökad export skapar vi förutsättningar för all också klara balansen ivåra utrikesaffarer. Då tar vi vår del av ansvaret föratt förhindra depressionoch massarbetslöshet i industriländerna, något som skulle drabba ocksåu-länderna hårt genom att vi finge minskade exportmöj-ligheler och inte kundege ett stigande bistånd. Densociala oro som följt i krisernas spår har, som jag sagt, påmint oss om altdemokratin även i industriländerna är en känslig styrelseform. Den verkar intei kraft av diktat och vapenskrammel. Den bärs upp av fria människors lojalitet.Sviktar den grunden, vacklar hela demokratin. Demokratin måste vinnaförtroende genom att öppna större möjligheter för människorna alt själva varamed och påverka beslut som berör dem, genom att fördjupa sig själv till ennärdemokrali. Jag skall ta upp några mera konkreta synpunkter på den uppgiftenliksom på att demokratin måste kunna lösa de problem som människorna möter ochskapa social rättvisa. Detstora framtidsproblem som engagerar både unga och gamla - del är ganskarörande att se hur 16-åringar och 75-åringar sitter sida vid sida - istudiecirklar och aktionsgrupper, i vardagliga diskussioner, på möten och imassmedia är vår energiförsörjning. Vad man har upptäckt och som är gemensamt,oavsett värderingar, är ju att vi nu på allvar tvingas betala räkningen för denmångdubbelt fördyrade oljan. Vi får betala den räkningen som nation. Vi fårbetala den som enskilda genom att bensinen och villaoljan kostar mer och hyranstiger. Men börjar vi spara energi , sparar vi direkt och påtagligt för denegna plånboken. Det är därför vi måste börja lägga om kursen, både med hänsyntill den enskilde och med hänsyn till del gemensamma. Del är myckel bättre meden framlid utan alltför många nya svavelosande oljekraftverk, som försurar markoch , utan fler skövlade älvar och utan alltför snabba beslut omytterligare kärnkraftverk. Sparlinjen är den enda miljövänliga linjen. Jaghade inget alt erinra mot statsministerns svar på min interpellation angåendesådana sparinsalser. ifrån våra utgångspunkter har regeringen gjort vissaframsteg när det gäller energipolitiken, jämfört med det ointresse som vi mötteför . Det kan kanske lyckas otacksamt, om jag ändå måste sägaatt det finns inslag i statsministerns resonemang som jag inte kan hålla medom. saken ungefär sä, attsparinsalser är något som kan komplettera andra insatser inom energipolitiken.Han räknar i interpellationssvaret med att "olika slag avbesparingsåtgärder skall tas upp i regeringens energipakel . Hantalar om alt naturligtvis har det förekommit slöseri och att det är slut nu påslit och släng-perioden, men det sägs mera i förbifarten. Det är enuppläggning som jag inte kan vara med om. Heltavgörande är ju all vi startar i rätt ände. Det skall inte bara vara så, allregeringen i sill förslag till vårriksdagen om energin vid sidan av allt annatockså har med en del energisparåtgärder. Hushållning med energi är vad varjebedömning av den framlida energipolitiken måste starta med. Hur mycket kan viskära bort av den ökning i energiförbrukningen som man har räknatmed? Vilket program skall vi sätta in för att klara det? Vilken utbyggnad avproduktionen blir då nödvändig? Det är i den ordningen som frågorna skallställas och politiken läggas upp. Därförhoppas jag att regeringen inseratt den i botlen för ett långsiktigt programmåste lägga just besparingsåtgärderna och att del skall vara den viktigasteingrediensen i förslaget till . Förutom alla andra skältalar ekonomin för det. Centrala drifiledningen bekräftade i sin skrivelse tillriksbanken att investeringarna i energiproduktion skulle behöva kommaupp till ett belopp som i praktiken skulle omfatta över hälften av samtligainvesteringar inom egentlig industri , om vi inte lägger om kursen.De viktigaste åtgärderna gäller bostäder och industri, och det är ju där mankan göra någonting. Hälften av vår totala energikonsumtion går ål tilluppvärmning av bostäder och andra lokaler samt hushållsslröm. Här har denstatliga energiprogramkommittén visat att det med redan känd teknik går attbromsa ökningen, dvs. att vi inte skall göra av med mer energi i slutet av1980-talel än vi gör , helt enkelt genom att vi slutar alt elda förkråkorna. Det skall jämföras med den fördubbling av oljeåtgången som sker om vifortsätter som . Inomindustrin kan man stimulera fram ett bättre utnyttjande av energin. Del ärmöjligt all ta till vara mottryckskraften, särskilt inom massaindustrin. Denånga som leds in i en turbin alstrar mer och billigare elektricitet, om man rätta kostnadssättningen, än annan kraft. Det går också all använda spillvärme,all återanvända mera och att utnyttja råvaran bättre. harjag rest runt till fyra av våra största massafabriker och funnit alt vad jagnyss framhöll stämmer väl med vad de överingenjörer säger som planerarinvesteringarna. De säger så här: Vi skulle väsentligt kunnaminska på behovet av elkraft från valtenanläggningarna om vi fick fram egnaanläggningar just för mollryckskraft. Men vi kan inte vänta oss alt vi skallkunna övertala våra egna koncernledningar att högst på listan sältamollrycks-anläggningarna så länge internräntan för dem är oförmänligare än förde anläggningar som behövs när vi köper energi från vatlenkraflssidan. Här har staten ett direktansvar, för det är staten som genom all på lånemarknaden specialgynnavattenkraflsanläggningarna i förhållande till mottrycksanläggningarna harskapat denna snedvridning av internräntan. Då räcker det inte heller med alt ifråga om de nya avsättningarna till särskilda investeringskonlon bara säga skall sälla energiinvesteringarna högst, utan man måste handla antingengenom att rätta till förhållandena på lånemarknaden eller genom att tillåtadirekta investeringsavdrag. Medsådana stimulanser kan man alltså göra användningen av mollryckskraft likaföretagsekonomiskt fördelaktig som den redan är samhällsekonomisktfördelaktig. Jag blir också mer och mer övertygad om att det i själva verketskulle gå att åstadkomma rejäla besparingsinsatser också på kort sikt underförutsättning att vi satsade på mottryckskraft lika målmedvetet som dettidigare har satsats på kraftutbyggnad. Fler och fler utredningar ochundersökningar visar att vi redan har stora tekniska möjligheter - men deutnyttjas inte helt. För att det skall ske krävs både morötter och käppar. Nufår vi en viss skjuts på del genom regeringsförslaget om prisökningar påenergi. Vi kan se hur man t. ex. inom pappers- och massaindusirinoffentliggör investeringsplaner som visar en väsentligt mindre energiåtgång medväsentligt ökad produktion. På hade man pressat ned förbrukningen av oljafrån till 30 000 lon nu genom att elda med en bark somman tidigare inte hade tillvaratagit. Delintressanta är att de investeringar som krävs för bättre energihushållning ibåde bosläder och industri kan bli betydande men med all sannolikhet blirväsentligt mindre än vad som krävs med en omfattande utbyggnad av olika slagsenergikällor. Jaghar alltså inte helt kunnat följa med i framställning om alt viskulle slå i ett val mellan å ena sidan en lägre standard med lågenergiförbrukning och å andra sidan hög standard ochfortsalt betydande ökning av energikonsumtionen. Jag vill för del första erinraom att hög standard också måste inbegripa en bra miljö, och en sådan får vigenom energihushållning. För det andra är det inte så all en fortsatt och ökadekonomisk aktivitet förutsätter en fortsatt och ökad energikonsumtion. Den ekonomiskatillväxten kan, som själv så har sagt, beslå av olikasaker, bl. a. tjänster av olika slag, och de är i allmänhet inte särskiltenergikrävande. Inte heller är det ens så att en ökning av vad man kanåstadkomma i industrin förutsätter en motsvarande ökning av energiålgångeneller ens en oavbruten ökning. Lika väl som vi kan spara på arbetskraft genomrationaliseringar och ändå åstadkomma höjd produktion kan vi spara på densamlade energin. I själva verket är det kanske så all vi även på ganska kortsikt - alltså återigen de 10-12 närmaste åren - kan göra mera betydandebesparingsvinsler än vad som kan ske senare just därför att vi under de gångnaåren har försummat att rationalisera på detta område. Där finns del alltsåstora rationaliseringsvinster att hämta just . Detenergisnåla samhället behöver inte bli ett samhälle där människor får detsämre. Tvärtom borde del bli ett mänskligare samhälle med bättre miljö, mindretekniskt sårbart och där vi också slipper göra väldiga satsningar på alt byggaut för energiproduktion. Men förutsättningen för detta är all man frånregeringens sida slutar att betrakta besparingsinsatser och hushållning somnågonting i marginalen, något som kan göra litet nytta här och där meningenting förändrar i stort och som därför får komma litet i sänder. Sparlinjenskall vara den grundläggande. Den avgör utbyggnadsbehovet, och det är den viskall följa . Vihar alltså chansen att förbättra villkoren för människorna, utjämna sociala ochekonomiska klyftor och göra det möjligt för lönlagarna att få sin rättmätigadel av del som arbetas ihop - ulan att hamna i någon omöjlig valsituation - omman sätter in besparingsåtgärder. Delär viktigt all vi lyckas även av del skälet att vi annars skapar stora socialaspänningar, som kan fräta på hela förtroendet för demokratin - i liksomi andra länder. Visst har vi varit i en lycklig position. Del har varit och ärfortfarande ett betydande värde all de stora sociala Irygghelsinsalserna kunnatbeslutals under bred enighet, och del är en väldig tillgång att arbetsmarknadensorganisationer inte bara är kraftfulla ulan också i hög grad ansvarsmedvetna. Enförutsättning för det ansvaret är att man vet alt statsmakterna å sin sida ärberedda att söka hålla inflationen tillbaka, skydda bättre mot verkningarna avden inflation vi inte kommer ifrån och se till att inte lönehöjningaromedelbart försvinner i stigande skatter och priser. Deljämförelsevis gynnsamma utgångsläget i för samtal och ansvarigtgemensamt handlande bör utnyttjas. Del är i det ljuset man skall se Hagaöverenskommelsen.Den löser långt ifrån alla problem. Men den ger - främst genomskatteomläggningen - ett viktigt bidrag till förutsättningarna för en lugnavtalsrörelse. De marginaleffekter som talade så mycket om har vifrån försökt väsentligt mildra i praktiken, och del har ocksåskett. HerrPalme kom in på en specialfråga som inte berördes i den del avHagaöverläggningarna som fördes mellan de politiska partierna. Statsministernframställde del som om det skulle vara ett helt odelat lön-tagarkrav altavdragsrätlen för de sjukförsäkringsavgifter som lönlagarna har betalat in för1974 slopas taxering. Jag vill då bara erinra om vad TCO säger isitt remissyttrande: "TCO anser alt det är ett oeftergivligt krav attarbetslagarna inte fråntas rätlen att vid taxering göra avdrag på 1975års inkomst för sjukförsäkringsavgift som debiterats under inkomståret1974." Det är faktiskt för många löntagare svårt att förstå varför de justdel skall helt berövas en avdragsrätt som de haft och somarbetsgivarna har för motsvarande avgift. Principen förde statsministern snabbtåt sidan och använde i stället en del ganska stora ord. Jag kom då att tänka påatt det kanske inte är så helt klokt att använda alltför stora åthävor en sådandag som . Det kan hända en del i dimman på slagfältet en sådan dag även om man är entränad ryttare. Föratt organisationerna skall finna förutsättningar all sluta avtal för en längreperiod än är det nödvändigt all till i början på 1975 göra klartskånelaget även , och skatteutredningen har fått sådana direktiv.Del har också visat sig nödvändigt - del har vi fått belägg för i enproposition i går-att, för alt stilla oron inför avtalsrörelsen, göra något åtde rent konjukturbelingade vinsterna. Detsom skall ske är självfallet inte all just dessa pengar skall dras in tillstaten. Pengarna bör få arbeta vidare i företagen, användas för nya jobb, öka vårexporlförmåga. Vi behöver så väl den ökning av investeringarna som del bordefinnas förutsättningar för.