prot · FX0963 · 1974-12-31 00:00:00 — § 1 Ang. hanteringen av uppgifterna från den planeradefolk- och bostadsräkningen Herr flnansministern erhöllordet för att besvara i (vpk) i kammarens protokoll förden intagna fråga, nr 141, till herr justitieministern, och anförde: i har frågatjustitieministern om uppgifterna från folk- och bostadsräkningen 1975 kommeratt sammanställas med andra undersökningar, t. ex. bostads- ochhyresundersök-ningen och arbetskraftsundersökningen, eller med uppgifter frånbefint-Uga register. frågar vidare vilken risk som i så fallföreUgger att uppgifterna sammanförs på ett sådant sätt att den personUgaintegriteten kan skadas. Frågan har överlämnats tU! mig för besvarande. Det föreUgger inga planer på att samköra uppgifter från delöpande bostads- och hyresundersökningarna eller arbetskraftsundersökningarna,som aUa är friviUiga urvalsundersökningar, med uppgifter från entotalundersökning av den typ som en folk- och bostadsräkning representerar I planerna på en foUc- och bostadsräkning under år 1975ingår att man för att minska besväret för allmänheten skall inhämta uppgifterom exempelvis ålder, kön, civilstånd, medborgarskap, inkomst och bilinnehavdirekt från befintliga offentliga register hos myndigheterna. I sitt yttrandeöver förslag till provundersökning inför en ny folk-och bostadsräkning har datainspektionen inte funnit att det föreligger någonrisk för intrång i enskilds personUga integritet genom det föreslagna sättetatt utnyttja befintliga uppgifter Det tnaterial som ingår i folk- ochbostadsräkning är skyddat enligt sekretesslagens bestämmelser i Boriänge (vpk): Jag tackar för svaret på frågan. Anledningen till att jag stäUde frågan var den vagaskrivning som förekommer i datainspektionens yttrande över SCB:s hemställan omprovundersökning inför den planerade folk- och bostadsräkningen 1975. VissakänsUga uppgifter om hyra och utbildning som det frågades om vid folk-och bostadsräkning skall inte medtas den här gången, men i datainspektionensrapport kommer det fram att man planerar att paraUellundersökningar om bostäderoch hyror skall ingå i arbetskraftsundersökningen . Vidare framgår att insamlade uppgifter från FoB 75 skallsamköras med andra befintliga uppgifter Datainspektionen anser att de senareuppgifterna inte är så riskabla för den personliga integriteten. Men den rädslasom fanns 1970 för att känsliga personuppgifter skulle hamna i Fredagenden 19 aprU 1974 Ang. hanteringen av uppgifterna från den planeradefolk-och bostadsräkningen Nr 63 orätta händer eller t. o. m. kunna utnyttjas kommersiellt var en av Fredagenden huvudorsakerna tiU den våldsammadebatten då. När man nu ser att det 19 aprU1974 finns möjlighet att bakvägen samköra dessa uppgifter, vilket har T~~~~7r~~~:: framskymtat på visst håll, bUr man orolig och villveta om det är möjUgt Ang.förmögen- j t- > o j & f.L.ij ,, att göra så och om det är avsikten. Sedan jag stäUde frågan har SCB uttalat sig på samma sättsom finansministern gör , nämligen att det inte är planerat att samkörauppgifter från dessa frivilUga undersökningar. Det är gott och väl och jaghoppas att de här uttalandena från både SCB och finansministern garanterar inte kommer att blanda ihop dessa uppgifter på något vis . Medtanke på den kontroUerande roU som datainspektionen har och med hänsyn tiU attdess tidigare skrivning verkar så vag kan det emellertid finnas anledning attåterkomma till frågan. Både SCB och finansministern framhåller ju att man intenu planerar någon samköming, men skulle någonting sådant planeras för framtidenfinns det som sagt anledning att återkomma. Överläggningen var härmed slutad. § 2 Ang. förmögenhetsbildningen Herr finansministern erhöllordet för att besvara () framställdainterpellation, nr 42, och anförde: har frågat mig om jaganser att det finns anledning att framlägga förslag tUl åtgärder som kraftigtkan befrämja ett spritt, individuellt meddelägande som alternativ till ökadkollektivisering eller privat förmögenhetskoncentration. Den frågeställning som tar upp i sininterpellation är inget nytt problem utan den har i oUka skepnader funnits medi den poUtiska debatten Sålunda kan man i långa styckense den skattepoUtiska debatt, som förts mellansocialdemokratin och i första hand företrädarna för moderata samlingspartiet,som en fråga om hur mycket kollektivet i form av stat och kommun behöver föratt trygga våra gemensamma behov och hur mycket de enskilda människorna självaskall få disponera över Den successiva utbyggnaden av välfärden och avtryggheten i samhäUet stäUer ständigt nya krav på oUka områden och därmed ocksåmotsvarande krav pä kollektiv finansiering genom våra skatter I de politiskaavgörandena har även stor enighet förelegat om reformpoUtikens utbyggnad. har vidare funnits med i debatterna omden statliga företagssektorn, där målen om en trygghet i sysselsättningen ochen utbyggnad av regionalt betydelsefuU verksamhet varit de centrala motiven förde olika beslut som fattat i dessa frågor Någon kollektivisering för sakens egen skull har ingalundaskett utan poUtiken har i dessa avseenden styrts av uppfattningen att dettavarit nödvändiga åtgärder för att skapa en social trygghet åt människorna ivårt land. En ökad spridning av det enskilda ägandet kan aldrig enligt min menmgtillgodose alla de krav på trygghet tUl inkomst och sysselsättning Nr 63 sommänniskorna har ställt och kommer att stäUa . på dessafrågor måste sökas efter banor som grundas på en känsla av ig apnJ 1974 soUdaritetoch gemenskap medborgarna emellan. Det är här väsentliga skiljelinjeri den ideologiska uppfattningen meUan I sin interpellation hänvisar tiUdet resultat-andelssystem som införts av Svenska . Detta går ut påatt under de år då banken redovisar ett resultat som är bättre än föraffärsbanksväsendet i övrigt, en viss del av detta "merresultat"överförs tUl en av de anställda bildad stiftelse. Denna har hittUls placerat enbetydande del av sina medel i aktier i . Stiftelsen har numera tvåordinarie representanter i . De anställda i banken fårut sin andel ur stiftelsen då de pensioneras. Slutar en anstäUd i banken fårhan ett slags fribrev som berättigar tUl betalning den dag han uppnårpensionsåldern. Jag har inte anledning att närmare kommentera dettaenskilda faU. I princip torde det närmast ankomma på arbetsmarknadens parteratt bedöma huruvida sådana system är i parternas intresse. För egen del finnerjag inte någon orsak för statsmakterna att ingripa i hur arbetstagarpartenväljer att fördela sin andel av produktionsresultatet. Det finns tre alternativ: man kan ha ettmycket spritt, enskilt ägande, man kan ha ett enskilt ägande koncentrerat påett fåtal händer och man kan ha ett socialiserat ägande, dvs. ett ägande som ärkoncentrerat till det offentliga, alltså tUl stat och kommun. Vilket alternativeller vUken blandning av alternativen, som man väljer, är av stor betydelse förhur ett samhäUe fungerar. Frågan om hur tiUgångarna i ett land ägs ger viktigaskiljelinjer meUan oUka poUtiska ideologier. viU ha ett decentraUserat, dvs. ett mycketspritt, enskilt ägande. gjorde det uttalandetatt "man skall i detta land socialisera steg för steg, men man skall intebasunera ut det på gator och torg där det sä lätt kan missförstås". Meddet ställningstagandet har , om nu någon tvivlade beträffande densaken, angivit vilket alternativ som är hans och socialdemokraternas, och detär ett ägande koncentrerat tUl statea Men har ocksä samtidigtavslöjat att han inte gärna talar om de här sakerna. Socialiseringen skall omnågot smygas på. Oviljan att gå in på debatt i de här frågorna framgår ävenav interpellationssvaret. Eftersom denna ovUja faktiskt finns, bör jag kanskejust därför tacka extra mycket för det svar som jag fått på min interpellation.Men när man läser svar slås man ocksä av att det som faktiskt sägsdär utmärker sig för en brist på skall vi säga entusiasm för den egnaideologins huvudtanke. Svaret med dess försök tUl bemötande avägandespridningens budskap är synnerligen defensivt. De visionärer som skaUutforma ett nytt socialdemokratiskt partiprogram kommer inte att där hittaminsta bränsle för sin glöd. IinterpeUationssvaret finns det egentligen bara två argument för att 119 Nr 63 motsätter sig åtgärderför att få ett mycket spritt, enskilt Fredagenden ägande i stället för ettsociaUserat ägande. För det första upprepar 19 aprU 1974 finansministern, som han självpåpekar, vad han sagt så i Ansförmögen- skattedebatten nämUgen att det helaskulle vara en fråga om "hur mycket hetsbildnineen kollektivet i form av stat ochkommun behöver för att trygga våra Den successiva utbyggnaden av välfärden och av tryggheteni samhället ställer ständigt nya krav pä olika områden och därmedockså motsvarande krav på kollektiv finansiering genom våra Man kan, herr talman, förvisso med växande skäl diskuteraom de skyhöga skatterna och skatteökningarna löser gemensamma problem eller omde nu nått en sådan höjd att de i stället skapar gemensamma svårigheter. Det ären viktig och stor fråga. Jag är övertygad om att den frågan kommer attdiskuteras bra innan vårriksdagen är slut. Men det är faktiskt,herr finansminister, inte den frågan det gäller. Vad vi skalldiskutera är ju inte hur man skaU betala för konsumtionen och hur man skaU göraavvägningen mellan privat och offentlig konsumtion, utan hurförmögenhetsbUdningen i samhället skall gå tUl. Skall tillgångarna, som landetbestår av, ägas av största möjUga antal enskilda personer eUer av staten? Det är den frågan som det gäUer och därför tyckerjag att första synpunkt hänger i luften. Vi kommer så tUl andra argument mot att verkaför ett mycket spritt, enskilt ägande i stället för ett socialiserat ägande.Finansministern säger att en "ökad spridning av det enskilda ägandet kanaldrig enligtmin mening tillgodose alla de krav på trygghet tUl inkomst ochsysselsättning som människorna har ställt och kommer att ställa iframtiden". Men vem har egentligen trott att man med en ökad spridningav det enskUda ägandet skulle kunna tiUgodose alla de krav på trygghet ochsysselsättning som människorna ställer. Det räcker väl med att det är någraönskemål som på det viset skulle kunna tillfredsställas? Om hade såstränga krav på sina egna förslag att vart och ett av dem skulle lösa allaproblem är jag övertygad om att många propositioner från finansdepartementetaldrig borde ha lagts fram. För min del tror jag inte att ett decentraliseratägande löser alla problem, men jag tror att det klarar vissa svårigheter ochatt man undviker allvarliga faror förenade med en socialisering av ägandet. Det kan vara anledning för mig att försöka ange varför jagtror att det vore bättre att göra hela svenska folket självägande i stället föratt socialisera det. Medbestämmande och företagsdemokrati röner stor uppmärksamhet. Jag tror inte att ett spritt, enskilt ägande löser aUa de problem som gör sig gällande i detta sammanhang. Men jag tror faktiskt att man på den vägen kan ta några steg närmare en lösning. Under alla omständigheter undviker man att försätta sig i de allvarliga påfrestningar på medbestämmandet som uppstår i en socialiserad ekonomi. I en ekonomi där staten äger det mesta finns det i praktiken bara en 120 arbetsgivare, den offentligasektorn. Den fråga som man rätteligen har anledningatt ställa sig är hur det går med medbestämmandet i ett sådant samUälle.VUken ställning har den enskUda människan om det i princip bara finns en endadominerande arbetsgivare? VUken stäUning har fackföreningarna i ett sådantsamhäUe? Svaret på dessa frågor anger också varför i aUa länder som prövat detkoUektiva ägandet de medborgerliga fri- och rättigheterna aUtid har kommit ikläm. Medinflytandets problem är stora och fordrar förvissoolika kompletterande åtgärder. Men i en ekonomi byggd på ett ägande med bredspridning, ett självägande folk, är utgångsläget bättre. Om man t. ex. hadegivit större utrymme för den enskilde att skaffa sig ett eget hem, dä hademedinflytandet på bostadsområdet varit betydligt större än det nu är, med ettalltmera kollektiviserat bostadsägande. Socialdemokratiska hyresgäströrelseroch hyresgästbossar ställda mot socialdemokratiska bostadsbolag kan aldrig bliett fuUgott alternativ tiU att mera få bestämma själv över sitt eget hem. Avsamma skäl är det fel att aUtmera sociaUsera marken och att mot medborgarnasönskningar införa tomträtt i stället för enskUt tomtägande. I ett land där man vill satsa på ett spritt, enskiltägande, där för man också en poUtik som ger rimliga och rättvisa villkor förmindre och medelstora företag däribland familjeföretagen i förhållande tUlde mycket stora företagen. Det ligger, som jag ser det, ett värde i att göradet möjligt för dem som har lusten och förmågan därtiU att få starta sitt egetutan att möta extra hinder. Dessutom är förutsättningarna för ett meningsfyUtmedbestämmande för de anstäUda säkert ofta bättre i mindre företag där man haröverbUck över företagets roll och den egna arbetsuppgiftens funktion. I de stora aktiebolagen sådana måste ju också finnas kan man söka lösnmgar som innebär att man får ett vidgat individuellt meddelägande.Men lämnar aUt i detta sammanhang tiU arbetsmarknadens parter attsjälva komma överens om. Det är en ovanlig och märkvärdig passivitet. TiU attbörja med är det ju sä att om man medvetet önskar röra sig i socialistiskriktning med ett allt vidare koUektivt ägande, blir det nödvändigtvis alltmindre kvar för arbetsmarknadens parter att över huvud taget diskutera. Omstaten äger aUting i ett sociaUserat samhälle, blir det ju ingenting förarbetsmarknadens parter att förhandla om. Därför är det felaktigt att som herrSträng ha den uppfattningen att allt skaU lärnnas tiU arbetsmarknadens parter.För det andra kan man ju genom bl. a. olika skatteregler underlätta en vidgningav t. ex. systemet med löntagaraktier. Jag håller med om att man inte skalltvinga fram något som arbetsmarknadens parter inte vill ha. Men det är ju inteheller det som de oUka förslag jag talar om går ut på. Det skulle vara många fördelar med en vidgning avägandekretsen inom näringslivet. Man skulle få en kompletterande mekanism påinkomstfördelningens område. Det skulle därmed blir lättare att knäcka deninflationsspiral som skadar de flestas ekonomi. Man skulle också kunna skapabättre förutsättnmgar att acceptera den grad av lönsamhet som behövs inäringslivet för risktagande och utveckling men som kan leda tiU orättvisförmögenUetsökning på ett begränsat antal händer Just på denna punkt, där detgäller att undvika en orättvis förmögenhets- ökningtill föUd av hög självfinansiering ute i näringslivet, skulle man kunna gå frammed någon form av kollektivt ägande i stället. Men nackdelarna i övrigt med ensådan kollektivisering är så stora att den bör undvikas. Det är också därförman behöver ett mycket spritt, enskilt ägande för att lösa motsättningen meUankraven å ena sidan på lönsamhet för utveckling och å andra sidan på rättvisaför samhällelig stabilitet. Som jag påpekade redan i min interpellation ger ett sprittägande också en bättre social trygghet. Egna tillgångar utgör i skiftandeskeden av tillvaron en försvarslinje, som inte kan ges en lika individueUanpassning genom olika samhäUeliga åtgärder Hur mångskiftande former avstödåtgärder som än konstmeras, måste det ändå bli en byråkratisk och stelbenttiUämpning av dem. Den enskilda individens krav på självrespekt kan ocksåbättre uppfyUas, om han eller hon ges bättre förutsättnmgar att reda uppsvårigheter själv. Att denna synpunkt inte kan på något sätt viftas bort visasav att många människor även i svårt trångmål undviker socialhjälp. De här synpunkterna har jag utvecklat i mininterpellation, och har såvitt jag förstår inte egentligen kommitmed några motargument. Det enda som skymtade i interpellationssvaret var dengamla idén om att det blir bättre soUdaritet om "samhället"bestämmer. Och förvisso fordras det på en lång rad områden beslut avstatsmakterna och olika former av ingripanden. I ett invecklat samhäUe tror jagvi kan vara överens om att det fordras t. o. m. en stark statsmakt. Men för attden statsmakten, herr talman, inte skall råka i motsatsställning tUl medborgarnaoch för att misstron mot poUtiker inte skall bU så stor att den börjar gränsaintUl det farliga måste man undvika att ge staten uppgifter som lika väl ellerbättre kan handhas av de enskilda. Därför tror jag att man inte ständigt skallsöka sin tUlflykt i argumentet att staten skaU ta hand om mer och mer och attdet blir bättre solidaritet om "samhället" bestämmer"Samhället" betyder aUtså staten. När man ständigt utnyttjar det härabstrakta argumentet att "samhället" skall bestämma får man intetappa ur sikte att avståndet meUan den enskUde och det som kaUas samhället staten lätt blir mycket stort. Och det är ett avstånd som kan mätas i köer, iregleringar, i blanketter, i byråkrati och i överhetens beslut i frågor där denenskilde intensivt känner att han själv lika väl kunde besluta. När statsmakterna viU skapa jämlikhet genom att tilldelasig själva alltmera befogenheter skall man inte glömma hur lätt det är att manpå det viset skapar den kanske farligaste av alla ojämlikheter, nämligen denmellan å ena sidan en synnerligen mäktig stat och å andra sidan de enskildamänniskorna var och en för sig. I tidigare skeden av svensk historia har desjälvägande bönderna utgjort ett gott värn mot oUka sorters överhet. I detmoderna samhället kunde man ta fasta på den lärdomen och göra hela folketsjälvägande i stället för sociaUserat. Ett aktuellt exempel, där en tillämpning av olikabetraktelsesätt gör sig gällande, har vi i striden om hur långt man skallsträcka fjärde aktieköp. Svagheten i aktieköp är att dethär inte är fråga om att till löntagarna sprida något individueUt ägande. Ingetsom helst fagert tal om att en aktieköpande fjärde AP-fond är löntagarägd och löntcarstyrdkan dölja verkUgheten, nämligen att den enskilde löntagaren har ett tUl intetgränsande inflytande på denna fond och inget individueUt meddelägande i den.Den ligger i statlig hand, och den utgör därför inte ett led i något spridandeav medinflytande och ägande. Såvitt jag förstår kan det inte innebära annat, när mansom den socialdemokratiska politiken inte vågar satsa på att sprida ägandet ochgöra det individuellt, än en form av omyndigförklaring av löntagarna. Det var ju en lång och intressant utläggningsom spände över vida fält som vi fick av interpellanten. Jag skall inskränkamig tUl att göra en kort kommentar i anledning av detta. vecklade in även konsekvenserna avfjärde AP-fonden i det hela. Den får vi en debatt om , och det voreväl orimligt att diskutera den inför den här något glest besatta kammaren. Jag vUl protestera mot vad säger,när han viU ge sken av att det gamla bondesamhäUet representerade någon form avspeciellt avancerad demokrati, som kunde hävda sig emot staten. Det var ju pådet gamla bondesamhällets tid som vi höll oss med envälde under ganska långatidsperioder men det var inte böndernas envälde utan det var konungensenvälde vi levde under då. Eftersom jag känner det gamla bondesamhälletavsevärt bättre än , bestrider jag att detta gamlasamhälle skulle representera någon avancerad form av demokrati. Det varmöjligen i diktning och i våra andra ståtliga Utterära aktermed historiskt ämne man kunde läsa sig tUl detta, men inte i verkligheten. Jag skall inte heller ge mig in på att polemisera mot allade här överdrifterna om att vi lever i ett samhäUe som präglas av blanketteroch byråkrati. Det är ett slagord som rör sig med, och dethar dåligt underlag i verkligheten. Men att vi här hamnar i oUka uppfattningar berornaturUgtvis, som jag har sagt i mitt svar, på att vi har andra grundläggandevärderingar, skiljaktiga ideologier, när vi diskuterar dessa frågor HerrBurenstam ser staten som något slags anonym, ganska farlig maktfaktorsom står vid sidan om människorna. Jag bestrider detta. Jag nämnde att viväl haft någonting av statens envälde i det här landet. Man har också haft detutanför våra gränser. Om jag inte läst min historia fel så var det älskade att säga: "Staten, det är jag." Men så fungerar ju intestaten i vårt land. Staten är förvaltare av kollektivets intressen ochredovisar den förvaltnmgen inför väljarna, inför medborgarna. MeUanvalen har vi ju fri och öppen demokratisk debatt, där harmöjlighet att kritisera systemet hur mycket han än önskar i tal och skrift,liksom även andra har Resultatet av den fria och öppna debatten och resultatetav den hemliga valhandlingen är att staten som den nu ser ut den ogillas avherr - fortsätter att förvalta medborgarnas kollektivaintressen. Jag vägrar följaktligen att se problemet frän deutgångspunkter som ser det från. Jag menar att det ärhelt snedvridna Nr 63 utgångspunkter och betraktelsesätt han har i dettasammanhang. Fredagenden inte och det erkände för all delherr att klara de 19 april1974 sociala problemen med ett sprittägande. I den mån som man har tagit 7. hand om kapitalbildningen i dettaland via staten för kollektiva intressen så har deti aUmänhet varit mycket bastanta politiska majoriteter bakom dessa beslut. Jagutgår ifrån att det får bU sä även i fortsättningen. Det är väl vidare på det sättet att vi här i landet har enfackUg rörelse som har förmågan att fördela produktionens resultat på ettganska rimligt sätt. Jag har aldrig hört gå ut och göragällande att här är fackföreningarna aUdeles för flata, viker undan för mycketoch tar inte vara på sina möjligheter, och att vi därför får enförmögenhetsbUd-ning på orätta händer. Skulle det vara så att man trots enstark fackUg intresseorganisation har en förmögenhetsbUdning på vissa händer,så har man ju möjUgheter att via skattepoUtiken dimensionera den förmögenhetsbildningen.Herr har inte varit någon av banerförarna i de skattepoUtiskaambitionerna det tror jag nog att de som tiU äventyrs lyssnar på värdiskussion är beredda att hålla med mig om. Jag ser problemet på det sättet att det finns en möjlighetatt fördela produktionsresultatet. Man gör det soUdariskt, och det kan man baragöra genom att denna kammare med vanUga beslut gör sina ställningstagandentill reformer som rör de breda folklagren och betalar dem. Vidare kan man juta ut produktionsresultatet i en fördelning mellan löntagare och företagare.Gör man det inte riktigt, så kan man komplettera det skattevägen om man anseratt detta är erforderligt. är i botten ingenting annat än denna:Skall man låta löntagama ta ut sin lön och själva disponera den lönen? DeskiUle ju t. o. m. kunna tänkas köpa en och annan aktie för den lön de tar ut.Eller skall man på förhand säga att vi begränsar löneuttaget genom något slagspoUtiskt beslut om att en viss del av utrymmet inom den eller den branschenskall avdelas för ett aktieinnehav som skall tUlstäUas löntagarna i ställetför den vanliga rejäla kontantlönen? Det är väl litet grand av beskäftigUet i det senarealternativet, och jag tycker att det ligger mycket i att man låter löntagarnasjälva avgöra hur de skall disponera den del som de tar ut avproduktionsresultatet. Jag tror inte problemet är svårare än så. Och när jag dåslutar mitt svar tUl med att säga att jag tycker att dethär är en exklusiv fråga för den fackUga rörelsen och för löntagarna, så skullejag kunna komplettera det med att säga att jag har inte observerat någotintresse i varje fall inget intresse som är någonting att tala om och somrepresenterar någon opinion från den grupp som det här närmast gäller, nämligenlöntagarna att få till stånd ett slags konfiskation av vad som i annat fallskulle bU löneutbetalningar, så att man skuUe konvertera det tiU någon form avaktier i det företag där vederbörande arbetar Så länge det intresset inte harmanifesterat sig hos löntagarorganisationerna har jag inte funnit det angelägetatt man i politiskt avseende går fram för att göra några speciella arrangemangpå den punkten. HerrBURENSTAM (): Nr 63 Det är väl alldeles riktigt att det gamlabondesamUäUet den inte utförde någon avancerad form avföretagsdemokrati. Men som jag har läst min svenska historiaär det på det viset att vi genom att ha haft .