prot · FX0945 · 1974-12-31 00:00:00 — Inom socialdemokratin kan vi aldrig acceptera detta, ochdet är därför vi slår vakt om de fackliga intressena i denna fråga såväl som iaUa andra frågor som berör de stora löntagarorganisationerna. Med detta,herr talman, yrkar jag bifall tiU reservationen 2. Vi har ocksä en reservation 6 om företagsutbildning. 1reservationen hänvisar vi tiU att det pågår ett utredningsarbete omarbetsmarknadsutbildningen och en utvärdering av det särskildautbUdningsbidrag som infördes på grund av energikrisen. I vår reservation pekarvi på att det finns en flora av stöd till företagsutbildning,med 5, 6 och . Skulle och reservation7 gå igenom, får vi ytterligare en nivå på . Här behövs verkligensamordning innan man inför nya bidrag. Låt mig ta bara ett exempel. Ett företag måsterekonstrueras, och på platsen finns sysselsättningssvårigheter. Skall i dettafall företaget erhålla bidrag med plus ett schablonbidrag med 5kronor? Eller skaU företaget få väUa? EUer skall man kanske t. o. m. dessutomkunna få ytterligare för att man rekryterar Utet fler kvinnor än män? Utskottsmajoriteten bör tala om hur man tänkt sig lösaproblemet. Det är ju svårt för oss som går emot förslaget att ha någon klar bUdav samordningsproblematiken, men jag hoppas verkligen att majoriteten vetnågonting om hur man skall lösa det hela. Jag har berört reservationerna 2 och 6. Tilldessa finns också en föUdreservation 11. Jag yrkar bifall tUl dem. Utöver de tre reservationer jag har talat om finns iutskottsbetänkandet ytterligare 13 reservationer. Det kan synas som omutskottet varit mycket oenigt. Man har velat ändra i Kungl. Maj;ts propositionpå en hel del punkter. Låt mig dock konstatera att aUt detta bara äranmärkningar i marginalen. Det råder stor enighet i utskottet omkring en aktivarbetsmarknadspolitik. Visserligen finns det, konstigt nog, motioner i vilka manvill dra ned anslagen tUl arbetsmarknadsutbildningen, men detta har inte föUtsupp med någon reservation utan enbart med ett särskilt yttrande, och därförskall jag inte ta upp det vidare här. Bland reservationerna finns en del behjärtansvärdaförslag, men allting kostar pengar. Från socialdemokratiskt håll i utskottetanser vi att det uttalande som tog i samband med finansdebatten, omåterhållsamhet i utgiftsökningen, inte bör glömmas bort . Jag yrkar bifall till reservationerna 2, 6och 11 och i övrigt till utskottets hemställan. Arbetsmarknadspolitiken m. m. HerrERIKSSON i (fp); Låt mig liksom böriaanförandet i arbetsmarknadsdebatten med en liten tiUbakablick på vad som häntsedan förra året. Låt mig notera att det har skett förändringar påregeringsbänken sedan vi senast diskuterade dessa frågor. Statsrådet lämnat de frågor som inrikesutskottet hade att behandla, och hans gamladepartement har försvunnit med honom. I stället har arbetsmarknadsdepartementetkommit och statsråden och . Jag vUl gärna ta detta tillfälle i akt att tiU statsrådetHolmqvist framföra ett personligt tack av gott samarbete som vi frånutskottets sida haft med departementet. Det har varit ett helt friktionsfritt samarbete, om manbortser från de naturiiga skiUnader som uppkommer på grund av olika ideologiskautgångspunkter. Jag vUl personligen deklarera att jag uppskattar den ton ochden anda som präglat kontakterna mellan utskottet och regeringsbänken när detgäller debatterna också i kammaren. De svårigheter som vi har mött på arbetsmarknaden under desenaste åren har självklart ställt stora krav på chefen förinrikesdepartementet. Vi har kritiserat regeringen för den politik sommedverkat till att dessa problem uppkommit i så stor utsträckning. Låt mig sägaatt de bristerna inte i första hand gällt arbetsmarknadspolitiken utan denekonomiska politiken och näringspoUtiken. Enligt min mening har förre inrikesministernfått klä skott för en oproportionerligt stor del av regeringsansvaret. Får jag tiU de här orden tiU det förra ansvarigastatsrådet lägga till att jag inte hyser någon oro för att det skall bU sämresamarbete med statsråden och . Men det har också hänt andra stora saker sedan vi senastdebatterade sysselsättningsfrågorna. I förra årets debatt stod jag här ochtalade för våra förslag från om en arbetslöshetsförsäkring och enny sysselsättningsutredning. På båda punkterna fick jag mothugg av talesmän försocialdemokraterna. Både statsrådet och utskottets vice ordförande, herrFagerlund, försökte få mig att inse hur omöjliga dessa förslag var. ärläget helt annorlunda. På båda punkterna räknar jag med att nu inte blimotsagd, vare sig om behovet av en sysselsättningsutredning eUer om kravet påen allmän arbetslöshetsförsäkring. Låt vara att vi i den Arbetsmarknadspolitiken m. m. senarefrågan kommer att växla några repliker om principbeslutet harredan berört det eller möjligen om utredningens uppgifter, men attförsäkringen skall vara allmän, det är vi överens om. Jag skall inte använda tillfäUet till att ironisera överatt socialdemokraterna har bytt fot i de här stora frågorna. Jag vUl uttryckaen uppriktig uppskattning av att man har visat att man är karl nog att kunnaändra sig. Det hade varit värdefullt om arbetet kommit i gång redan för ett årsedan. Då hade vi vunnit . Men jag vill redan i början av denna debattslå fast att den ändrade inställningen på den socialdemokratiska sidan är enhändelse som jag och det parti jag företräder tUlmäter stor betydelse förtryggheten i arbetet. kan vi gripa oss an med att planera för full sysselsättningför , och vi kan ta oss an arbetet med att ställa i ordning entrygghetsförsäkring för dem som trots allt blir utan förvärvsarbete underlängre eller . Det här kommer inte att innebära att debatten stannar av.Vi har fortfarande olika syn på många frågor om hur sysselsättningen skallstimuleras och tryggas. Men vi behöver inte längre föra en strid om behovet avatt ta itu med båda dessa arbetsuppgifter. har fått sina direktiv. Deöverensstämmer väl med den motion från som utskottet behandlat.Utskottet har i sin skrivning också betonat att vad däri sägs måste bli avcentral betydelse för utredningens arbete. Låt mig bara göra två kortakommentarer tiU de av regeringen offentliggjorda direktiven. 12och 13 ges en historiebeskrivning över den tidigare behandlingen av frågan ochöver den debatt som har förts. Det hade i denna beskrivning enligt min meningvarit generöst jag vågar säga naturligt att man också hade redovisat detdirekta förslag, som väcktes av och som både ochmoderata samlingspartiet helhjärtat anslöt sig tiU. Det var ju också i inrikesutskottet som frågan behandladesoch i förra årets arbetsmarknadsdebatt som den diskuterades, men detta har manhelt utelämnat i historieskrivningen i direktiven. En positiv kommentar också: När man läser direktivennoterar man vilken bredd utredningen får och med vUken öppenhet den skallarbeta. Detta är enligt vår mening ett bra och helt riktigt arbetssätt. Det är inget litet arbete som väntar utredningen. 1 enrapport, som lades fram i Qol från en arbetsgrupp i ,konstaterades att det rör sig om att skaffa fram arbete åt 300 000-400 000människor. Den beräkningen har senare verifierats av den arbetsgrupp som IngvarSvanberg lett inom det socialdemokratiska partiet. Prognosen avser denresterande delen av , vilket redan har påmint om. Debatten har i stor utsträckning rört sigom inom vilka sektorer vi skall skapa dessa arbetstillfällen. Låt mig säga attäven om det är ett accepterat talesätt, så ligger det något principieUtfelaktigt i uttrycket "att skapa arbetstillfällen". Om man vet atttaket behöver lagas, om det regnar in i huset, då behöver man inte skapaarbetstillfällen. De finns där. På samma sätt bör det vara på helaarbetsmarknaden. Det är de arbetsuppgifter som människorna säger ifrån att devUl ha utförda som Och det finns gott om sådana arbetstiUfällen. Det är ingenting som säger att efterfrågan på varor ochtiänster inom den enskilda sektorn behöver avta. Och vi kan göra mycket för atthjälpa fram aUa de idéer och all den företagsamhet som finns dolda för atttillfredsställa den efterfrågan och därmed ge arbete åt många. Men vi vet ocksåatt många upplever att vårdsektorn saknar ett drag av mänsklighet. Det kan maninte föra dit utan människors hjälp. Fler behöver få arbete inom vårdsektornför att omsorgen om patienterna skall komma i nivå med den tekniska utrustningman har. Det finns också enligt vår mening starka skäl för att minska klassernai skolorna - det ger arbete åt fler lärare. Många gamla skulle känna sigtryggare om de kunde få litet mer hjälp i hemmet - det skulle ge sysselsättningför fler hemsamariter och andra. Så här skulle vi kunna gä igenom område efter område ochvara överens om att de reella behoven är stora på många håU och att det skullestämma väl med människors önskemål, om man kunde skaffa fler anställda för atttillgodose dessa behov. Arbetsuppgifter behöver vi inte leta efter. Men och här kommer det stora hindret för aUt dettafordras det pengar, mycket pengar. Vi kan inte acceptera att man löser detproblemet genom att säga att skatterna då mäste höjas. Vi vet att en del av deproblem vi möter redan är förorsakade av att vi har ett högt skattetryck ochett felaktigt skattesystem. Utgångspunkten bör vara att vi skall skaffa oss merresurser för uppgifterna genom att börja satsningen i näringsUvet. Men vi skallinte heller intala oss att därmed är frågan löst. Det kan inte stämma medmänniskors önskemål att använda större delen av den ekonomiska tiUväxten föratt förbättra servicen inom sjukvården eller undervisningen. Men just därför ärdet så viktigt att vi håUer uppe tillväxten i ekonomin. Och just därför vUl jagockså lägga till att det är en myt att all ekonomisk tillväxt skulle vara etthot mot miljön. Det är inget hot mot vår miUö, om vi tillverkar fler cyklareller bygger fler reningsverk - men det ger tillväxt i ekonomin och det gersysselsättning. Den andra fråga som har mycket stor betydelse för mångamänniskor är förslagen om arbetslöshetsförsäkringen. Det diskuteras ofta här ihuset vem som var först med olika förslag. Vi känner från debatten om mångastora reformer igen uppgifter om att förslagen första gången väcktes då och dåav den och den. Motioner om en allmän arbetslöshetsförsäkring väcktesförsta gången jag har i handen ett knippe fotostatkopior på de motionerna.De väcktes då av representanter för alla de fyra oppositionspartierna. I vårt yttrande över årets motioner är vi i utskottet ensepå några mycket väsentliga punkter. Utskottets vice ordförande snuddade viddet. Vi är heltense i beställningen av en utredning. Vi är ocksä ense om att de som förlorar sin arbetsinkomstskall erhålla ersättning, som är så konstruerad atl den knyter an till deninkomst den arbetslöse hade före arbetslöshetens inträde. Vi är alltså ense om den s. k. inkomstbortfallsprincipen,som föreslagits från LO och TCO. Men sedanvill vi som bildar majoriteten i utskottet gå längre. Arbetsmarknadspolitiken m. m. Arbetsmarknadspolitiken m. m. att enallmän arbetslöshetsförsäkring bör vara obligatorisk och omfatta helaarbetskraften. Vi har sagt att ersättningen i princip skall utgå tillarbetslösa som är vUliga att ta arbete men som inte kan erbjudas lämpligtsådant. Vi anser det viktigt att alla nyexaminerade som vill ha jobb och aUakvinnor som vill ut på arbetsmarknaden också kommer in under sammaförsäkringssystem. Det faktum att de som inte kan få sitt första arbete intehar någon inkomst, som kan faUa bort, får inte leda till att de står utanförtrygghetsförsäkringen. Beträffande den organisatoriska lösningen, som herrFagerlund var inne på, har vi sagt att utredningen bör vara obunden. Vi hardock betonat att man bör ta till vara erfarenheterna av det nuvarande systemetoch sträva efter att bevara de fördelar detta inneburit. Det är en glädjande islossning som har skett inomsocialdemokratin i den här frågan. i samband med att TCOpresenterade sitt arbetsmarknadspolitiska program bestämde sig TCO som den enastora löntagarorganisationen för att driva den obligatoriska lösningen. Jag vUlgärna ge en eloge till TCO för det opinionsbildande arbete som man sedan dessutfört och som måste vara en av förklaringarna till att också LO nu kommit tillsamma slutsats. Det är naturligt att löntagarorganisationerna här driverfrågan om de anstäUdas trygghet. Det är också hedervärt, tycker jag, att manfrån det hållet viU ta ansvar för alla anställda i det här avseendet, oavsettom de är organiserade eUer inte. Statsmakternas uppgift är att ge och ta ansvar förhelheten. Det är därför vi utöver de anställda vill utvidga trygghetssystemetäven tUl dem som ännu inte haft en anställning, vilket jag redan har påpekat. Jag vUl i anslutning tiU att jag uttalar mintUlfredsställelse med att LO och TCO nu gått in för en allmän försäkring ocksåsäga, att vi har anledning att som företrädare för statsmakterna vara myckettacksamma för det arbete som organisationerna utfört i sina frivilliga kassor.Det är ett stort, samhäUsgagnande arbete som man här nedlagt. Man har fyllt uten stor lucka i det trygghetssystem som samhället enligt min mening har attsvara för. När det gäller finansieringen av en aUmänarbetslöshetsförsäkring är det vår bestämda mening attarbetslöshetsförsäkringen inte får ses som en fristående anordning. Vi har sagti betänkandet att finansieringsfrågorna bör ses i ett vidare perspektiv medbeaktande av övriga socialförsäkringar och av skattesystemet i dess helhet. TUl sist när det gäUer arbetslöshetsförsäkringen vill jagpeka på att vi anser att nu bör ta steget fuUt ut och fattaprincipbeslut om införande av en allmän arbetslöshetsförsäkring. Vi skall - kanske efter sex sju timmars debatt fatta beslut om det stora avsnitt av statsverkspropositionen som avser anslagettill arbetsmarknadsåtgärder. Det gäller anslag på tUlsammans nära 4 miUarderkronor. Trots detta utgår jag ifrån att den debatt som vi kommer att föra underdessa timmar liksom den debatt som har förts i utskottet inte i någonstörre utsträckning kommer att röra sig om anslagen och hur dessa skallfördelas. Den kommer att röra sig om de två stora frågor som jag har vidrörthär och som vice ordföranden redan har talat om arbetslöshetsförsäkringen ochsysselsättningsutredningen. Ett av skälen tiU att debatten inte kommer att röra sig omanslagen är självfallet i första hand att det i stort sett råder enighet om deföreslagna åtgärderna och anslagen. Låt mig göra en liten kommentar som belyser vilken stordel av totala anslag som går till arbetsmarknadsåtgärder.Av departementets totala anslag på ca 4,5 miUarder utgör endast ca 12 procentanslag tiU regional utveckling och lokaliseringslån. Förutom mindre anslag tillbl. a. invandraråtgärder går resten till arbetsmarknadsåtgärder. Det visarvilken tung post vi har att ta ställning till. Att det i stort sett rått enighet om en fortsatt kraftigsatsning på olika arbetsmarknadsåtgärder beror ju på att vi fortfarande har arbetslöshet. Jag är angelägen om att instämma med , närhan med glädje noterade att det är ett bättre läge nu än när vi hade förraårets arbetsmarknadsdebatt. Han nämnde siffror som belyste detta. Om vistuderar de nästan dagsaktuella AKU-siffrorna för februari, som har blivitoffentliga, så får vi det ytterligare verifierat. Men det är fortfarandeallvarligt att vi trots den förbättrade konjunkturen har så många arbetslösasom vi har. Allvarlig är också sammansättningen av den stora gruppenarbetslösa. Kvinnorna har fortfarande svårt att komma ut på arbetsmarknaden.Gruppen arbetslösa kommer att i aUt större utsträckning bestå av personer mednågon sorts handikapp. I utskottsbetänkandet har vi enigt understrukitangelägenheten av en snabb utbyggnad av den halvskyddade sysselsättningen. Vihar också sagt att utskottet vill "betona vikten av att ansträngningar föratt tillvarata möjliga sysselsättningstillfällen betraktas som en angelägenheti lika hög grad för den offentliga som för den enskilda sektorn". Jag har för min del så sent som i remissdebatten i januaristarkt tryckt på att det borde finnas betydligt större utrymme inom landstingoch kommuner och även inom den statliga sektorn för inrättande av halvskyddadeplatser. Andra talare kommer att utveckla skälen till några av våramotioner. a. kommer att redovisa motiveringarna för defolkparti-reservationer som finns i betänkandet. Jag vill säga några ord tiU sist om reservation nr 5. Viföreslår där att de större lokalkontoren och distriktskontoren inomarbetsförmedlingen skall få lekmannastyrelser. Vi tror att detta har mycketstor betydelse. Dessa styrelser skulle då ha en sammansättning som i huvudsakmotsvarar den som redan finns vid länsarbetsnämnderna. Någon ställer kanskefrågan vilken uppgift dessa styrelser skaU ha. Vi för vår del är övertygade omatt redan nu i det löpande förmedlingsarbetet skuUe många uppleva det som entUlgång med en breddad kontaktyta i ett distrikt eller ett förmedlingsområde.Vid övergången tiU allmän arbetslöshetsförsäkring kommer sannolUctarbetsuppgifterna för en lekmannastyrelse att ytterligare öka. I betänkandet behandlas också en skrivelse från riksdagensrevisorer. Revisorerna berör i skrivelsen vissa investeringar av ganskabetydande slag som AMS gjort i sin kursgård utanför Stockholm.Revisorerna är kritiska mot AMS av det skälet att man anser att styrelsen Arbetsmarknadspolitiken m. m Arbetsmarknadspolitiken m. m. använt felanslag för investeringarna och att styrelsen därigenom överskridit sinabefogenheter. Utskottet har av naturliga skäl inte tagit upp ansvarsfrågan idetta ärende utan endast anlagt vissa synpunkter på de anslagsmässigakonsekvenserna av investeringen m. m. Jag hänvisar tiU utskottets skrivning pås. 28 och vill för min del endast tillägga den aUmänna reflexionen, att, det ärav yttersta vikt att myndigheter och andra rättarsig efter de ändamål som rUcsdagen föreskriver för olika anslag. På en annan punkt i betänkandet har , moderatasamlingspartiet och enats om en majoritetsskrivning. Jag vet att kommer att ytterligare utvecklasynpunkterna där, och jag viU bara säga att vi har redovisat våraprincipiella ståndpunkter i den här frågan. Jag trodde att genom att vi enadesom att införa den s. k. tiokronan för utbUdning inom företagen med anledning avdriftinskränkningar på grund av energikrisen, sä hade vi knäckt självaprincipen, och jag trodde också att detta skulle göra det lättare för socialdemokraternaatt stödja vårt förslag . Så är tydligen inte faUet, och vi är tyvärrfortfarande splittrade i frågan. Jag ber att fä yrka bifaU tUl aUa dereservationer vid betänkandet, där folkpartiledamöternas namn återfinns, och iövrigt bifall tiU utskottets hemställan. HerrNILSSON i (c): Herrar och i harinlett sina anföranden med en kort tillbakablick och bl. a. hälsat de nyastatsråden välkomna. Eftersom det är gjort ber jag att i det avseendet fåinskränka mig till att instämma med föregående talare, och jag viU givetvisockså instämma i förhoppningen att samarbetet skaU bli utomordentligt gott iframtiden. Från sida har vi under en föUd av år anfört attlösningen på sysselsättningsproblemen ligger primärt i en positivsysselsättningsutveckling och ökad produktivitet i näringslivet. Däri finnsockså enligt vår mening grunden för att kommuner och landsting liksom ocksåstaten skall få underlag för att öka sysselsättningen inom sina sektorer isamhället och skapa förutsättningar för en positiv näringsutveckUng samt föratt rent allmänt förbättra människors välfärd. Ännu finns mycket att göra idessa avseenden. Tillåt mig bara nämna ett par tre områden: en sänkning av denallmänna pensionsåldern, förbättrade viUkor för handikappade och bättre mUjöinom arbetslivet. Det har varit naturligt för oss att satsa på ökadsysselsättning i näringslivet. program för 100 000 nya jobb i den tidvi nu är inne i är ett led i dessa strävanden. mål förefaller ju, setti dagens belysning, synnerligen realistiskt. I statsverkspropositionen uttalar regeringen att lösningenav dagens sysselsättningproblem hänger samman med möjligheterna att få tillstånd en positiv sysselsättningsutveckling. ser tillsättandet av ensysselsättningsutredning som en politisk framgång för sin del. Detöverensstämmer helt med de intentioner vi haft tiUbaka. Hittillsunder , i varje faU , har Strukturrationaliseringen i hela näringslivet skapar sina specieUaproblem. Utvecklingen har lett till att allt fler människor går arbetslösa alltlängre perioder. En oacceptabelt stor grupp människor har stora svårigheter attåter komma in i arbetslivet. Likaså har en stor grupp det gäUer främstungdomar och kvinnor svårigheter att över huvud taget komma in i arbetslivet.Allt fler kvinnor söker sig ut på arbetsmarknaden. Problemet är då bl. a.könsbundenheten tiU vissa sysselsättningar. Den bättre konjunkturen har inte medfört att proportionenarbetslösa och lediga platser har radikalt förbättrats. Skogslänen är, som herrFagerlund var inne pä, som vanligt i en sämre situation än övriga delar avlandet. En viss och inte helt obetydlig förbättring har dock skett, det viU jagockså notera som en positiv sida. Antalet sysselsatta har ökat . JagvUl instämma i redovisning för arbetsmark-nadsstatistUcen påden punkten. Vid föredragningarna inför inrikesutskottet har siffran 50 000nämnts när det gäller ökningen av antalet sysselsatta . Vissauppgifter säger att praktiskt taget hela den ökningen kan ha kommit tUl ståndinom tUlverkningsindustrin. Vissa andra uppgifter omsysselsättningsutvecklingen synes ge vid handen att ökningen genomsnittligtunder 1973 ligger på 20 000 inom tillverkningsindustrin och ca 30 000 inomoffentlig förvaltning. En annan siffra som vi har fått ta del av visar, att omrnan jämför med ligger den totalasysselsättningsökningen på omkring 35 000, varav ca 15 000 Uänför sig tUltillverkningsindustrin. Inom den offentliga förvaltningen har siffror på 45000-50 000 nämnts. Vissa andra sektorer har minskat. Med detta viU jag ha sagt att det med föreliggandesiffermaterial borde vara klarlagt att det är möjligt att öka sysselsättningeninom tillverkningsindustrin. Om vi tar siffrorna för sysselsättningsökningen iUSA finner vi i stort sett samma utveckling. Det är möjligt att betydligt ökasysselsättningen inom industrin. Vi tycker på vår sida att regeringen och detsocialdemokratiska partiet inte har den tro på näringslivets möjligheter attexpandera och öka sysselsättningen som vi anser att det finns anledning hysa.Det finns goda skäl att satsa på ökad sysselsättning inom näringslivet. På1960-talet trodde man ganska allmänt att det skulle komma attråda stor brist på arbetskraft inom industrin. anses det dock ganska allmäntatt industrisektorn inte kan öka sysselsättningen nämnvärt. Det ärtjänstesektorn, framför allt den offentliga, som kan erbjudasysselsättningsexpansion. Kan vi möjligen missta oss i denna värdering liksomvi gjorde när det gällde tiUgången på arbetskraft? Jag tror att vi gör ett misstag i vår näringspolitik, omvi inte kraftfullt satsar på ökad sysselsättning också inom industri- ochtUlverknings-området. Det är ändå från detta område som vi har att hämtaresurserna tUl den offentliga sektorn. De ökade kommunala ambitionerna, som dethar rått och alUjämt råder stor politisk uppslutning kring, har bl. a. medförten skattehöjning på tUl 1974. En liknande skattehöjninginom anser vi inom inte vara möjlig. Redan gjorda åtaganden torde för många kommuner Arbetsmarknadspolitiken m. m. Arbetsmarknadspolitiken m. m. Att döma av direktiven tiUsysselsättningsutredningen anser inte heller regeringen att 1960-taletsskattehöjning är möjlig . Det har t. o. m. proklameratsskattestopp tiUs vidare. 1 utredningsdirektiven tiU sysselsättningsutredningensägs också att utredningen bör belysa de finansieUa problemen och deskattemässiga konsekvenserna. I detta sammanhang borde det ha varit naturligtatt knyta ihop de samhälleliga resursernas beroende av en positiv utveckling avnäringslivet. Över huvud taget är jag förvånad över att direktiven inteinnehåller mer om just detta samband, som enligt vår mening är så utomordentligtviktigt att studera, utreda och framlägga en sysselsättningsplan för när detgäller framtiden.