prot · FX0961 · 1974-12-31 00:00:00 — Därefter påbörjas dennedtrappning tiU 30 timmars arbetsvecka med sex timmars arbetsdag som skallvara slutförd senast . I denna plan bör klart utsägas att arbetstakten inte fårökas. Fler skall i stäUet klara av de arbetsuppgifter som utförs. Dettaär ju ett vida mer positivt sätt att ge fler arbetstiUfällen. Att enarbetstidsförkortning måste kombineras med att arbetstakten inte får höjas ärmycket väsentligt. Det går t. ex. inom vårdsektorn inte att minska arbetstidenutan att utöka personalen. En arbetstidsförkortning måsteoundgängligen medföra att personalstyrkan utökas. Problem kommer givetvis attuppstå. Hur kommun och landsting skall klara detta sammanhänger givetvis medatt det måste bli en annan kostnadsfördelning mellan stat och kommun. Men mankan inte gömma sig bakom dessa svårigheter. Frågan måste i de arbetandesintresse lösas. Med utvecklingen på arbetsplatserna kommer kraven på engenereU arbetstidsförkortning. Detsamma gäller dem som arbetar i skift underjord. Deras arbetsförhållanden är avgjort sämre än övriga arbetares. den 18 aprU 1974 Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. den 18 aprU 1974 Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. har fåtterfara att med teknikens utveckling har bl. a. skiftarbetet ökat. I dennuvarande arbetstidslagen, som antogs 1970, finns inga speciella regleringarför arbetargrupper som har särskilt påfrestande och hälsofarligt arbete.Arbetstidslagen skall vara en normlag, men dessa grupper är hänvisade tillförhandlingar för att förbättra sina vUlkor. Sotidariteten med de sämst stäUdapå arbetsmarknaden finns inte i lagstiftningen. Det finns inte heUer något ilagen som uttalar att dessa grupper skall ha en kortare arbetstid. Bakgrunden tiU kraven om förkortning av arbetstiden förskiftarbetare och underjordsarbetare är att dessa trots sina sämrearbetsförhållanden får arbeta i samma ackordstempo och med prestationsnormer.De får utföra prestationer som normalt är till för sömnoch vila. Underjordsarbetarna får arbeta helt avskilt från dagsljus ochdessutom i en miljö som är långt ifrån normal. En arbetstidsförkortning för dessa grupper har länge ståttöverst på dagordningen. I den senaste centrala avtalsuppgörelsen mellan LO ochSAF togs frågan upp, och det utgick en rekommendation tUl förbundsförhandlingarnaom en kortare arbetstid. Resultatet av rekommendationen har på de olikaförbundsplanen blivit mycket skiftande. Likaså har genomförandet avarbetstidsförkortningen skjutits framåt i tiden. Skiftarbetarnas kravhar endast på några få områden helt tillfredsställts. Men den stora bristen ochfaran är att kompromisser har fått göras, exempelvis att man i avtalen öppnarmöjligheten för kontinuerligt dag- och tvåskiftsarbete, vilket är en klar försämring. Ser man i övrigt på skiftarbetarnas problem finner man atttvåskifts-arbetarna inte berörs alls. Detta måste betraktas somotillfredsställande. Det är en brist att grupper som utför arbete underspeciellt svåra betingelser inte har tiUfredsställande arbetsförhållandentryggade i lagstiftningen. När nu har sett att problemen kan lösasförhandlingsvägen bör man tillförsäkra dessa grupper den rättmätigaarbetstidsförkortning som är så behövlig. De kontinuerligt skiftgående, som arbetar året runt, harfått olika resultat. Dessa bör tillförsäkras i genomsnitt pervecka. Likaså bör kravet om driftsavbrott under storhelger tillmötesgås. Treskiftsarbetarnabör få i stället för som . Tvåskiftsarbetarna har heltställts utanför, men även deras arbetstid bör förkortas . Demånga grupper som har arbete jämförbart med skiftarbete har nästan inte fåttnågra förbättringar. Underjordsarbetarna är i så fall de som har lyckats bästmed sina avtalsuppgörelser, men även där finns brister, bl. a. det senagenomförandet av arbetstidsförkortningen i de mellansvenska gruvorna. bör mot bakgrund av den genomfördaavtalsrörelsen ta sitt ansvar och reglera arbetstiden för de arbetare som harsärskilt tungt och hälsofarligt arbete. Skift- och underjordsarbetarna utförsådana prestationer att dessa grupper, liksom jämförbara grupper, i lag börtryggas rimliga arbetstider. Det finns ytterligare en sak som reglerar arbetstiden, ochdet är övertiden. Med den nuvarande lagstiftningen finns det rika möjligheteratt genom övertid förlänga närvarotiden för arbetarna på arbetsplatsen. och medatt arbetsköparna i kraft av sitt ägande och dess uttrycksmedel, § 32, leder ochfördelar arbetet på våra arbetsplatser kan övertiden användas att urholkaarbetstidslagen om 40 timmars arbetsvecka. Lagen accepterar s. k. allmänövertid. Sådan övertid är därigenom en normal företeelse. FöUden blir att enarbetsköpare vid vissa tUlfällen kan avstå från att nyanställa arbetskraft.Likaså blir det aUt vanligare att man helt fräckt planerar in övertid iproduktionsnormerna. Övertiden får även vara den buffert som arbetsköparnautnyttjar om deras sprängfyllda produktionsplan av tekniska skäl inte kangenomföras på ordinarie arbetstid. Arbetarna får därigenom uppoffra sig därföratt arbetsköparna planerar med övertid redan från början. I vissa kollektivavtal regleras emellertid övertiden någotsnävare än i lagen. Men för det allra mesta gäller lagens vida bestämmelser.Skall man eliminera nackdelarna måste övertiden i lagstiftningen få en nyinnebörd. Övertidsarbete skall bara kunna tillgripas vid nödfallsarbete ocheUest när fara hotar person eller egendom. Denna regel är en självklarhet föralla arbetare och behöver inte några särskilda byråkratiska procedurer.Övertidsparagrafen bör därför begränsas att medge rätt att "då synnerligaskäl föreligger" arbetarskyddsstyrelsen får medge övertid med högst 150timmar under ett kalenderår. Regler för övertidsarbete bör kunna utarbetas såatt övertidsparagrafen får en för arbetarna mer gynnsam innebörd. Det är otvivelaktigt så att enarbetstidsförkortning är angelägen om man beaktar utvecklingen med ökad jäktoch stress. Frågan är: När kommer en förkortad arbetstid? När viU de som talarom 30 timmars arbetsvecka inleda en arbetstidsförkortning?Jag viU gärna fråga socialutskottets talesman när man tänker börja med förstaetappen. När skall t. ex. 35 timmars arbetsvecka vara genomförd? Frågan kan också ställas om vad som skall ligga till grundför arbetstidsförkortningen. Skall det vara ekonomiska skäl, dvs. enbartresurserna, eller är man beredd att låta de rent mänskliga aspekterna iarbetslivet vara avgörande? kommunisterna anser för sin del, och med opinion bakom ryggen, att 35 timmars arbetsvecka bör vara genomförd inomde närmaste åren. 30 timmars arbetsvecka skall vara förverkligad i början av1980-talet. Skift- och underjordsarbetarna bör i lag tillförsäkras en kortarearbetstid. En arbetstidsförkortning bör kombineras med att arbetstakten inteökar utan att fler människor i stället får utföra nu befintligaarbetsuppgifter. Arbetstidslagen bör även sätta stopp för övertid som inte kanses som nödfallsarbete eller där fara för person eller egendom föreUgger. Dessaviktiga förändringar skulle göra arbetslivet betydligt drägligare. Det skulleäven betyda att arbetarna fick större del av vad de själva skapar iproduktionen. Med anledning av det anförda yrkar jag, herr talman,bifall till reservationerna 1, 2, 4, 6 och 7. den 18 aprU 1974 Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. den 18 aprU 1974 Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. HerrGUSTAVSSON i (c): Centerledamöterna i utskottet har tUlbetänkandet fogat ett särskilt yttrande som jag skall kommentera med några ord. När jag lyssnade på de tvä föregående talarna tänkte jagpå : "du, du. Så ska vi ha't." Men talarna kom aldrigfram till den sista strofen: "du, du. Var ska vi ta't?" Detär också väsentligt att diskutera den frågan därför att utgångspunkten för attkunna tillfredsställa de önskemål som vi litet var hyser är den resurstUlväxtsom vi kan få i vårt samhälle. Såsom utskottet framhåller kan den standardhöjning somresurstillväxten bereder utrymme för tas ut på olika sätt. Den kan tas ut iform av ökad fritid eller bättre kontantlöneförmåner. Vilket eller vUkaalternativ man väljer är en fråga om prioritering mellan olika behov. Om manfrågar olika personer hur de vUl prioritera får man också mycketvarierande svar därför att behoven är olika, och värderingen av olikaalternativ varierar även den. De uttalanden som kommit fram vid konferenser ochliknande understryker detta ytterligare. har arbetstagarnas organisationer i fråga om ökadfritid givit förtur åt ökad semester före förkortad arbetsvecka. Trots dettafinns det, som jag sade, många som inte delar den uppfattningen, helt enkeltdärför att de inte har råd att tillgodogöra sig en ökad semester på det sätt deskulle önska. Tyvärr är det många som har en ekonomi som inte gör det möjligtför dem att utnyttja de semesterveckor som finns. Och det är oftapersoner som har det största behovet av den rekreation som semestern är avseddatt ge. Hade det inte varit riktigt att pröva frågan om ökad semester ochkortare arbetstid och därmed utrett hela detta frågekomplex i ettlitet längre perspektiv? har inte minst från kvinnornas sidafrågan om en kortare arbetsdag livligt diskuterats. Många värdefulla synpunkterhar kommit fram i den debatten. En kortare arbetsdag ger större möjligheter tUlsamvaro med famUjen. Det är önskemål som mer och mer kommer fram från föräldrarsom båda arbetar. För ensamföräldern vore en kortare arbetsdag avutomordentligt stor värde. Arbetstidens förläggning och arbetstidens längd är därfören av de stora frågorna inom arbetslivsområdet i fortsättningen. I arbetet attförebygga sociala problem ser jag detta som något mycket väsentligt. Vidiskuterade dessa frågeställningar för någon vecka sedan i den storasocialpolitiska debatten. Möjligheterna att öka kontakten meUan föräldrar ochbarn måste uppmärksammas i helt annan utsträckning såväl när det gäUersamhällsplaneringen som när det gäller reformeringen inom arbetslivet. Jag trorockså att just en kortare arbetsdag skulle eliminera eUer i varje fall tydligtminska de stora risker som stressen utgör och att man därigenom skullekunna minska sjukfrånvaron. Det står för oss klart att i valet mellan kortarearbetsdag och fyradagarsvecka är den kortare arbetsdagen, intefyradagarsveckan, det bästa alternativet. Jag har, som jag sade inledningsvis, endastvelat kommentera det särskilda yttrande som vi har lämnat, och jag ber att fåyrka bifall till utskottets hemställan. HerrÅKERLIND (m): Jag skall ta upp en fråga i detta sammanhang. Enligt semesterlagen utgår semester tiU den som arbetatheltid eller deltid under minst av en månad. Det innebär att densom, arbetat färre antal dagar inte har rätt tiU semester enligtsemesterlagen. Det har länge ansetts att dessa bestämmelser är orättvisa ochatt semester eUer semesterersättning bör erhållas för all arbetad tid oavsettantalet dagar som arbetet varat. begärde en översyn av reglerna omsemesterförmåner för korttids- och deltidsanställda, och året därpåtillkallades en särskild sakkunnig för att göra denna översyn. Det arbetet harnu övertagits av de sakkunniga som skall göra en översyn av helasemesterlagstiftningen. Det är anledningen till det särskUda yttrandet nr Ifrån moderata samlingspartiets och utskottsledamöter tUl detbetänkande från socialutskottet som behandlas. Lösningen av semesterproblemen för de deltids- ochkorttidsanstäUda är angelägen, och det torde inte vara särskilt komplicerat attkomma fram till en lösning, men genom att denna fråga nu förts samman medöversynen av semesterlagstiftningen i övrigt kan den bli ytterligare försenad.Därför menar vi att frågan om semester för de korttids- och deltidsanstäUda börutredas med förtur. Jag hoppas verkligen att så också blir fallet. Jag har inget annat yrkande än bifall tUlutskottets förslag. den 18 aprU 1974 Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. i (vpk): I motionen 161 har vänsterpartietkommunisterna förnyat kravet på en förlängning av semestern från 24 tiU 30dagar. Motiveringarna för och kraven på en femte semestervecka växer sig alltstarkare. UtveckUngen inom produktionslivet kännetecknas av en allt snabbareförslitning av människorna. Hetsen, jäktet och det aUmänna arbetstempot harskruvats upp i betydande grad, med följd att allvarliga hot skapas mot dearbetandes fysiska och psykiska hälsa. Allt medan effektivitetsjakten skruvasupp utsätts arbetarna för olycksfallsrisker och aUvarliga tillbud påarbetsplatserna. Rutinuppgifterna vid löpande banden, en monoton arbetsprocessoch oregelbundna arbetstider utsätter de arbetande människorna för storapåfrestningar. Den äldre arbetskraften är värst utsatt och får allt svårare atthänga med i en arbetstakt och en arbetsmiUö som inte alltid kan betecknas sommänniskovänlig. En sådan arbetsmiljö och sådana arbetsförhållanden måstesjälvfaUet bekämpas och motverkas av en rad åtgärder. En sådan motverkandeåtgärd anser vi vara en föriängning av semestern Under senare århar detta krav ställts med allt större skärpa från fackföreningsrörelsenssida. Detta rättmätiga krav var ett av de huvudkrav som gruvarbetarna imalmfälten reste i sin strejkrörelse , och det har ocksåförts fram i andra sammanhang. Även i andra strejkrörelser som förekommit rättofta har detta krav framförts. Det största fackförbundet. Metall, kräver att en femtesemestervecka skall införas för alla. Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. att ettkroppsarbete skall ge rätt tiU en minst lika lång semester som t. ex.skrivbordsarbete. Något annat, säger man, känns djupt orättvist. I den rapport om arbetstiden som avlämnade har mangjort en sammanfattning av de betydande grupper som har mer än 24dagars semester Jag vill gärna återge den sammanfattningen: "Mellan 400-och 500 000 som är anställda på löneplan hos stat och kommun. Semesterns längdberor för dem dels på lönegrad, dels på ålder. MeUan 60- och 100 000 som äranstäUda hos stat och kommun utan att stå på löneplan. Semesterns längd stigermed levnadsåldern. Omkring 50 000 tjänstemän i industrin. Högre lön ger längresemester. Omkring 40 000 anställda som tiUhör ,och ." Dessa grupper har aUtså längre semester än densom semesterlagen ger . Man säger vidare i den nämnda rapporten,att utöver dessa grupper finns det Uka många som genom löneförhöjningar eUer avåldersskäl kommer att få längre semester, vilket betyder attcirka en fjärdedel av det totala antalet förvärvsarbetande redan har eller inomkort kommer att få längre semester Det är naturUgtvis inget fel tvärtom. Manställer sig då osökt frågan: Är inte de kroppsarbetande människorna i gruvorna,i fabrikerna, i verkstäderna i behov av och berättigade tUl en längresemesterledighet? Jag vUl understryka med skärpa: Jo, i allra högsta grad. Men, herr talman, det viU inte utskottsmajoriteten medge.Än hänvisar man tiU prioriteringar och går ifrån själva sakfrågan. Än hänvisarman såsom sker - tiU en tillsatt utredning, som man säger bör utredaförutsättningarna för att förlänga den lagstadgadesemestern från fyra tiU . Jag vill ställa frågan jag tror att de catre miUoner människorna ute på olika arbetsplatser i varierande, mer eUermindre omänskliga arbetsmiUöer ställer samma fråga: När kommer denna lämpligatidpunkt? Blir det 1975 eller kan tidpunkten anses vara lämplig 1980 ellerkanske rent av 1990? För vår del anser vi att denna fråga inte behöver utredas.Kravet och behovet är så väldokumenterade från de arbetande och derasorganisationer att beslut kan fattas av detta års riksdag, om bara viUandärtill finns. Jag ber att få yrka bifall till reservationen1 i socialutskottets betänkande nr 7. I motionen 214 kräver kommunisterna att manslopar kvalifikationskravet pä för semester och att anställdaberättigas till semester . Denna fråga sammanhänger med dedeltidsanstäUdas problem och i synnerhet med dessa gmppers rätt till en rättvisoch riktigt betald semester har antalet deltidsanställda ökatganska avsevärt. Deltidsarbetarna får ofta sämre löneförhållanden än andragrupper och färre sociala förmåner - om några alls. De deltidsanställdas antalhar ökat, främst inom sjukvården, handeln och andra serviceyrken. InomLO-området finns enUgt uppgift ca 400 000 deltidsarbetande. Avförbunden har det största antalet deltidsanställda, nämUgen 99 000eUer . denstörsta procentueUa andelen, nämligen eller 22 000 anstäUda. Den 1mars 1973 var 357 000 personer anställda hos primärkommunerna. Därav var 156000, alltså , anstäUda pä heltid och 201 000, alltså , pådeltid. har antalet deltidsanställda ökat kraftigt inomhandeln, som jag tidigare nämnde. För de allra flesta medför deltidsarbete osäkrainkomstförhållanden, osäkra semesterviUkor, organisationsproblem, dåliganställningstrygghet, sämre sjukersättning, förlorade pensionsförmåner osv.Den låga organisationsprocenten är fackUgt anslutna minskar självfaUet möjligheterna för de anställda att få stöd från den fackUgaorganisationen för sina intressekrav. De blir därför i många fall utlämnadetill arbetsgivares och beslutsfattares godtycke, vilket självklart medför sämrearbetsförhållanden. Tyngst i förluster av förmåner väger utebliventjänstepension och semester är det angeläget att kvalifikationskravet för semester omgående slopas och att de anställda berättigas tillsemester . Jag ber att få yrka bifall till reservationen2 i socialutskottets betänkande nr 7. den 18 aprU 1974 Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. HerrNORDBERG (s): Många viktiga och väsentliga frågor behandlasi det betänkande som är aktuellt för diskussion. Vi återfinner också intemindre än sju reservationer i anslutning tUl betänkandet. Av detta drar manlätt den slutsatsen att mycket stor oenighet råder kring de väsentUga frågorna.Men jag skulle redan inledningsvis vilja påstå att många av dessa reservationerkan katalogiseras såsom okynnesreservationer De två första reservationerna behandlar dels semesternslängd, dels semesterlagens kvalifikationsbestämmelser. Låt mig i anslutning tiUdetta erinra om, vilket utskottet ocksä gör, att tUlkalladearbetsmarknadsministern en särskUd utredning som har tiU uppgift att göra enaUmän översyn av semesterlagstiftningen i syfte att föreslå lämplig tidpunktför en förlängning av den lagstadgade semestern från fyra tUl Det äralltså helt klart att man i de här direktiven har givit ett uppdrag tillutredningen att lägga fram förslag om att den femte semesterveckan skallgenomföras, ett krav som överensstämmer med det som LO och TCO har framfört tUlregeringen, Utredningen har vidare till uppgift att undersöka behovetav-och möjligheterna till att förbättra semesterrätten för oUka kategorierarbetstagare. Det gäller då inte bara deltids- och korttidsanstäUda utan ocksåandra grupper som inte har semesterrätt på ett tUlfredsställande sätt i dag.Det finns problem för dem som är nyinträdda och för dem som återinträder påarbetsmarknaden. De grupperna kan, om de inte avtalsvägen uppnår ett bättreläge, få vänta avsevärd tid innan de kommer i åtnjutande av olikasemesterförmåner Vidare kan arbetstagare som har bytt anställning under sammaförutsättning gå miste om semesterledighet i anslutning tiU sådanövergång. Även när det gäller de grupperna har utredningen att titta påproblemen och lägga fram förslag till förbättringar den 18 aprU 1974 Semester- och arbetstidslagstiftningen m. m. Utredningen skall också överväga om man kan införa enårlig minimisemester för i princip samtliga arbetstagare. Det sägs i direktivenatt arbetet skaU bedrivas med skyndsamhet. Med detta som bakgrund har det varit helt naturligt förutskottet att avstyrka de motioner som tar upp semesterfrågorna, eftersom motionernaär helt och fullt tUlgodosedda med det utredningsarbete som har satts igång. Den tredje reservationen tar upp frågan om en längresammanhängande ledighet. Det är en fråga som har varit föremål för behandlingvid tidigare riksdagar, varvid motionerna har avslagits. Det skaU i och för sigerkännas att motionerna om det s. k. sabbatsåret har genomgått en viss"tvättning" som de har presenterats, men motiven för avslagkvarstår även Det finns oUka skäl tiU det. För det första kan man säga att ett sabbatsår avfolkpartimodell kommer långt ner på den reformlista som löntagarna har ställtupp. Löntagarna förordar i stäUet längre semester och sänkt pensionsålder. Deförordar också före det s. k. sabbatsåret kortare daglig arbetstid. Även bättrelönevillkor och en hel del andra reformer kommer före kravet på sabbatsåret. För det andra har utskottet kunnat avstyrka motionerna avden enkla anledningen att de frågor som där tas upp är föremål för ett rättomfattande utredningsarbete. En grupp är i arbete och den kommer attlägga fram ett förslag som syftar tUl att garantera ledighet för arbetstagarnanär det gäUer studier. Ett förslag från den arbetsgruppen har aviserats redantiU våren. En sakkunnig har också tiUkaUats för att utreda vissafrågor inom föräldraförsäkringen. Denne skaU bl. a. med utgångspunkt i familjepolitiskakommitténs förslag om att föräldrapenning skaU utbetalas under åtta månadernärmare pröva frågan om ersättningstidens längd. har från Metalls sidakrävts att möjligheter skulle föreligga för arbetstagare att spara den femtesemesterveckan tUl en längre tids sammanhängande ledighet. I deutredningsdirektiv som förelegat för dem som utreder semesterfrågan och som jagtidigare åberopat finns angivet att denna möjUghet skaU prövas. Vidare kan sägas att den s. k. sysselsättningsutredningen,som tillsatts, också har tiU uppgift att göra en översiktlig bedömningav behovet av åtgärder för att förändra arbetslivet efter människans krav. Däriingår frågan om den enskildes frihet i valet mellan å ena sidan arbetstidensförläggrung och å andra sidan studier, semester, pension öch andraledighetsperioder. Det är då naturligt jag nämnde tidigare löntagarnasprioritering - att utskottet med gott samvete kan avstyrka den föreliggandemotionen. Reservationen 4 behandlar den ordinarie arbetstidens längdoch reservationen 5 det långsiktiga målet för arbetstidsförkortningen. 1reservationen 4 tar vpk upp det krav som restes även ,nämligen att en arbetstidsförkortning i första omgången skaU genomföras till 35timmar och i börian av tUl . Manpreciserar här ingen tidpunkt, utan nöjer sig med att säga i böan av1980-talet. Närvi förde debatten om denna fråga, tillät jag mig att säga att detinte är och än mindre vpk som skall fastställa prioriteringen av dereformer som löntagarna viU ha genomförda, utan det är löntagarna själva, somskall bestämma vad man i första, andra eUer tredje hand viU ha genomfört. LOhar prioriterat frågan om den femte semesterveckan. Man har starkt stmkit undernödvändigheten av en sänkning av pensionsåldern, och man har uttalat sig föratt på lång sikt genomföra en förkortning av dagarbetstiden. Men LO har ocksåpåtalat nödvändigheten av att det utrymme som står tUl förfogande används isyfte att förbättra de lönevUlkor, som de anställda har i dagens läge. Däri kaninbegripas att man förbättrar de ekonomiska möjligheterna för löntagarna genomatt låta dem få fem veckors semester. som vpk går utmynnar egentligen i en tvångsmässig prioritering förlöntagarnas del. I enlighet med vad som sades i den debatt vi hade tyckerjag att det är löntagarna själva som skaU göra denna prioritering. Denfemte reservationen viU ge sken av att det råder olika meningar i fråga om denframtida arbetstidsförkortningen: SkaU den tas ut genom en minskning av antaletarbetstimmar per dag eller skall en minskning ske i fråga om antaletarbetsdagar ? Men så är ju inte faUet. Jag viU påstå att det rådertotal erughet om principen kortare arbetsdag. Riksdagengjorde i sak ett klart uttalande när den biföll socialutskottets hemställan ibetänkandet nr 1971. Det förelåg en motion från centerpartistiskaledamöter som krävde att en utredning skulle tillsättas om en förkortadarbetstid i form av fyradagarsvecka. Utskottet och avvisade motionenoch uttalade i det sammanhanget att man i stäUet för färre antal arbetsdagarper vecka förordade färre arbetstimmar per dag.