prot · FX09116 · 1974-12-31 00:00:00 — Denna akuta livsmedelskris har ytterligare förvärrat ett kronisktglobalt livsmedelsproblem som inneburit svält för ca 20procent av de fattiga ländernas befolkning. Enligt en försiktig beräkninguppgick antalet människor med allvarlig undernäring till ca 460 miljoner 1970. Sedanvill jag säga något om livsmedelslagren, främst då veietillgång-arna.Vetelagret uppgick till 40 miljoner lon 1971-1972. Det sjönk året därpå till 29miljoner lon och till 20 miljoner lon - det är alltså den senastesiffran. Prognoserna tyder på en ytterligare sänkning av dessa lager. Vaddetta betyder kan illustreras med några andra siffror. Man kan då konstateraalt den samlade globala livsmedelsreserven motsvarade 90dagars konsumtion. 1970 hade vi lager för 70 dagars konsumtion och 1974 fannsett lager som endast motsvarade 27 dagars konsumtion. Det har således gällmycket snabbi nedåt. Närdenna tragedi på världsscenen spelas upp så går det inte all säga alt dethär kom överraskande och att vi inte har vetat om det. Det är som i debatten i går - alla fakta i målet var kända den gången vi i detta landdiskuterade den framtida jordbrukspolitiken under 1960-talel. Del har ocksåhela tiden funnits väckarklockor, som med statistisk precision förutsagt vadsom skulle komma alt hända på livsmedelsområdet. Möjligen kan man säga att detblivit ännu värre än man förutsagt. Men larmklockorna var ändå så starka ochhögljudda att de politiker som hade ansvaret borde ha förstått allvaret ivarningarna. torde del väl i alla fall stå klart all om intentionerna - alltsåsocialdemokraternas jordbruksprogram - följts upp, så skulle vi behövttäcka åtminstone en femtedel av vårt livsmedelsbehov på världsmarknaden. Delhade blivit dyrt, del är vi medvetna om . Men vad värre är - vi skulle hadragit undan denna livsmedelskvantitel för människor som svälter.Dimensionen av delta får man först om man beaktar alt det rör sig omlivsmedelsbehovel för 10-15 miljoner människor i , beroende på denannorlunda konsumtionsinriktningen med tyngdpunkten lagd på vegeiabilier ochden lägre kaloriförbrukningen där. Jagkan i detta sammanhang inte underlåta att göra några refiexioner med anledningav finansminister replik till i gårdagens debatt. HerrSträng försökte, såsom många andra, komma ut bakvägen från desocialdemokratiska ställningstagandena i jordbrukspolitiken. Jag kan försäkrabåde och hans socialdemokratiska kolleger alt det aldrig kommer altlyckas inför svenska folkel. Den so-cialdetTiokratiska jordbrukspolitiken harnämligen aldrig gått hem. Det går inte att säga - jag har redan med siffrorbevisat del - att det är fråga om marginella kvantiteter. Det går heller inteall försvara sig med att säga alt den svenska jorden alltjämt brukas maximalt.Ja, dess bättre har nedläggningen bromsatsupp. Mendetta är inte tack vare utan trots socialdemokraternas jordbrukspolitik.Avsikten var, som sade i går, att man med olika medel skulle lägganer 1 miljon hektar. Då hade ju situationen varit hell annorlunda. har juinte dessa intentioner fullföljts - och lack och lov för del. Ingen skulle välheller vilja slå upp och säga att man skall fullfölja dem. Verklighetenhar ju efter hand korrigerat intentionerna ganska hårdhänt. Jordbrukarna hardärtill gjort ett segt motstånd, inte minst grundat på känslan och respektenför jorden som en omistlig produktionsfaktor. Därför är det också möjligt förvår nuvarande jordbruksminister att inför väridslivsmedelskonferensen aviserasvenskt bistånd på vete. Det är förmodligen en betydligt angenämaresits än om han skulle ha behövt stå som köpare av betydligt störrekvantiteter. Men att situationen är denna kan han inte tacka sinföregångare för, i varje fall inte förre jordbruksministern . Enligt TT har vår nuvarande jordbruksminister i ettenligt min mening mycket bra tal på anklagat demakthavande, dem som har ansvar för dagens livsmedelssiiuation, för att de intehar ordnat livsmedelsförsörjningen bättre. Han dramatiserade så långt att hansade att det har varit möjligt för människorna att landstiga på månen, men dehar inte lyckats klara problemet att odla jorden och få fram livsmedel. Del därär ju bra sagt. Det värsta är - och det måste vara besvärande för herrLundkvist - att han inte kan hänvisa till den av socialdemokraterna fördajordbrukspolitiken i del här landet. Den får han tala tyst om. inte givit honom anledning att dra fram jordbrukspolitiken i somett föredöme, och vi vet alla att var företrädarei ämbetet mycket skakad över all vi här i landet hadelyckats bärga en stor skörd och därigenom fåll ett relativt stortspannmålsöverskott att exportera. Enbister verklighet har således bevisat alt det krav som vi från mångagånger framfört, alt frågan om huruvida vi optimalt skall utnyttja våraodlingsresurser inte enbart skall ses som en intern svensk angelägenhet utanfogas in i det globala sammanhanget, var rikligt. Ävenom det kan vara tacknämligt att i en akut bristsituation på livsmedelsområdetkunna lämna ett svenskt bidrag till omvärlden och även om vår export avspannmål innevarande år åtskilligt förbättrar vår handelsbalans - exporten avspannmål uppgår värdemässigt till hälften av vår malmexporl; vår situationkunde ha varit ännu bättre om vi inte hade lagt på allimportera socker som vi själva kunde ha producerat - är naturligtvisjordbrukets primärt betydelsefullaste uppgift att förse det svenskafolkhushållet med livsmedel. Det är kanske i och för sig inte så märkvärdigt omdenna insats värderas olika, beroende pä vad det kostar att köpa livsmedelutifrån, men skulle således denna prestation vara värd ett högt pris. 3 protokoll 1974. Låtmig här göra en parentes för undvikande av missförstånd. De sedan en lidtillbaka onormalt höga världsmarknadspriserna på spannmål, socker, protein ochfettråvaror, ja, över huvud laget på hela vegetabiliesidan, gläder emellertidinte mitt hjärta, inte ens mitt bondehjäria. De kan omöjligen varaproduktionskoslnadsbelingade och rimmar ännu mindre med u-ländernasbetalningsförmåga. De är sannolikt lika litet kostnads-betingade som detidigare världsmarknadspriserna har varit kostnads-täckande. Ytteriigheterna åtbåda hållen är ett bevis på hur illa organiserad denna världshandel äroch har varit och hur snabbi én över-skoiissiiualion kan förbylas i delomvända. Dagens siiualion visar också riskerna med alt vara importberoende äveni andra situationer än krig och avspärrning. Detär hög tid att kasta över bord del gamla talet om vad gränsskyddet kostar.Debatten på den punkten har aldrig varit rättvisande. Och sättet alt föra den,där gränsskyddet summerats till så och så många miljarder, har varit hellorimligt, så mycket mer som vi därtill sannolikt aldrig har kunnat importera dekvantiteter vi totalt skulle ha behövt. Vad vi har haft och alltjämt har äringenting annat än en kostnadsanpassad prissättning på jordbruksprodukterna, enprisnivå som är anpassad till löner och övriga produktionskostnader medbeaktande av de alldeles speciella krav - hygienkrav inte minst - som ställspå produktionen i del här landet. odla tesen om gränsskydd så har vi naturligtvis ett sådant även på andraområden, t. ex. på arbetsmarknaden inte minst. Den är inte så klart utskrivenmen finns där ändå och den är minst lika effektiv. Ingen ifrågasätter här någravärldsmarknadspriser, ingen mäter heller kostnaden för gränsskyddel ehuru densannolikt skulle bli ganska stor. Vad är för övrigt världsmarknadspris här?Tyvärr, säger jag, är arbetskraften den största överskotlsvara som finns i vårvärld. Serman bakåt i tiden spänner den svenska jordbrukspolitiken över ett tidsskede medstarkt skiftande förhållanden vad gäller såväl priser som tillgång på livsmedelpå vad vi brukar kalla världsmarknaden. Jag sade, när vi 1967 diskuteradejordbrukspolitiken - det var då man fick föra ett uppehållande försvar förjordbruket gentemot socialdemokraterna - ungefär så här, all om vi då skulle hagjort ett jordbrukspolitiskt bokslut visavi producenter och konsumenter, som manså gärna ville ställa mot varandra, skulle kontona sannolikt väga ganska jämnt.Vi hade bakom oss 1930-talel med världsdepression och orimligt låga priser och1940-lalel med krig och avspärrning, kännetecknat av bristsituation.och högalivsmedelspriser. Vi hade bakom oss 1950-lalel med efterhand en återgång tillrikligare tillförsel och låga priser, ett förhållande som rådde också in på1960-lalel och som av åtskilliga politiker och experter då bedömdes somständigt bestående. Frågetecknet var som jag då såg det 1970-lalel, men allalångsiktiga bedömningar talade för alt vi ånyo skulle få en stramare marknadoch att den sannolikt skulle bli bestående. Ett bokslut ger säkerligenheller ingen anledning till process om vinst och förlust olika parteremellan. Jordbrukspolitiken, evad det gäller skyddet för den inhemska marknadensom varit och är det fundamentala i sammanhanget, har varit till gagn för ossalla och bör ges sin alldeles särskilda värdering i ett vidare och störresammanhang. Utöverdet solidariska ansvaret för vår omvärld ligger det åtskilligt av värde, som viofta förbiser i den renodlade jordbrukspolitiska debatten, i att ha en optimaljordbruksproduktion. Utanför värdet av en garanterad och rikliglivsmedelslillgäng, tillgång till högvärdiga livsmedel därtill, ligger ocksåexempelvis värdet av all vela vad livsmedlen kommer att kosta; en inteoväsentlig sak i med siabiliseringspolitiska påfrestningar. Del kan finnas skäl all exemplifiera med sockret, som enligt den ursprungligasocialdemokratiska modellen inte längre skulle odlas i landet. Svar: och per kilo. Priset är alltjämt istigande. Vi fördyrar varje kilo socker som en svensk husmoder köper med52 öre per kilo för all kunna betala det högre priset på importsockret, dettapå ett område där vi ulan vidare kunde ha varit självförsörjande. Vi har ijordbruket en näringspolitisk stabiliseringsfaktor, en sysselsäliningsfaklorav inte ringa mått som sträcker sig långt utanför det egentliga jordbruket. Ettoptimalt jordbruk, som innebär jordbruk över hela landet, har i sig ocksåstora regional-och lokaliseringspoliliska fördelar. Del finns anledning attdärtill lägga - som vi så har sagt - också miljömässiga ochförsvarspolitiska aspekter på jordbruksfrågan. Jagsade alt utvecklingen har korrigerat åtskilligt beslut.Norriandssiödet, ulan vilket jordbruket där skulle ha varit helt olönsamt ochomöjligt, var det första avsteget som tvingades fram. Del s. k. B-stödet pårationaliseringssidan kom därnäst. Del stora och alldeles övergripande var denändrade mjölkprispolitiken; ulan vilken förändring det sannolikt skulle varitmycket ont om både mjölk och kött. Jag sade inledningsvis att jag inte skulle komma att beröra deekonomiska förutsättningar som råder . Jag hänvisade till det nulöpandejordbruksavtalet,och jag förutsätter att det kommeratt fungera. Därmedhar jag emellertid inte sagt att situationen är problemfri, men problematikenhar förskjutits från ren lönsamhetsproblematik till problem som hänger sammanmed rationalisering, markförvärv, jordvärden och kapitaltillgångar. Delta ärframlidsproblem i ett knippe som berör jordbrukets framlida struktur ochägandeförhållanden och inte minst ungdomen. Åtskilliga av dessa frågorbefinner sig nu under utredning och jag skall, herr talman, självfallet intenärmare beröra desamma. Jag vill bara avslutningsvis uttala förhoppningen altdessa utredningar icke drar alltför långt ut . Åtskilligt av dettabrådskar. Som en följd av skatteutredningens delbetänkande ochHagaöverenskommelsen har vi fått propositionen 132 med förslag till sänkning av den statligaskatten. Den stora svagheten med denna proposition är att den bara fåreffekter för en mycket kort lid. Tyvärr är del inte första gången så är fallel- det har snarare blivit en dålig vana att göra selektivaingrepp i vårt skattesystem. Närdet nu föreliggande förslaget antagits av , kommer främstmarginalskatterna att lindras för inkomsttagare i mellanlägen och högreinkomstlagen. 1 andra hand blir det smärre sänkningar för inkomsttagare medlägre inkomster. Sålångt är allting bra, men förslaget får tyvärr mycket negativa effekter, inteminst för kommuner och landsting. Del förhållandel var förresten uppe tilldebatt mellan finansministern och . Jag tyckte attfinansministern inte kunde motsäga argument om att statenövervältrar extra kostnader på kommunerna. Sålunda beräknas att införandet avett enhetligt grundavdrag på minskar skatteunderlaget för kommunermed ca 56 miljoner skattekronor, vilket vid en utdebitering av 26kronor motsvarar ca . Detextra avdraget för folkpensionärer med innebär för kommunerna ettbortfall av ca 450 000 skattekronor eller ca 10 miljoner i förioradeskatteintäkter. Kostnadernaför skatteomläggningen föreslås finansieras genom höjda arbetsgivaravgifter,vilket även skulle bidraga till minskade krav på löneförhöjningar frånarbetstagarnas sida. För kommunernas del får detta en dubbel effekt, delsdärför alt de är stora arbetsgivare och därmed får ökade utgifter, dels därföratt det kommunala skatteunderiaget kommer alt öka i lägre takt än vad somberäknats. Hur stora belopp det rör sig om är ännu svårt att beräkna, men detär inga små summor. Finansministernhar avvisat kommunernas krav på kompensation för minskad tillväxt avskatteunderlaget. Över huvud taget får kommunerna ingen kompensation . Innan vi kommer så långt hoppas jag alt vi har ett meralångsiktigt förslag från skalteutredningen, fast man måsle bli tveksam däromnär man vet alt finansministern givit utredningen tilläggsdirektiv, innebärandeen provisorisk skattereform även inkomster. Även i detta fall harman antytt att höjda arbetsgivaravgifter eller socialutgifter bör räknas sommedel för finansieringen. Delförslag som finansministern nu lagt fram i sin proposition har fått ganska hårdkritik från många håll, inte minst från fackföreningshåll. LO:s tidningFackföreningsrörelsen skriver i nr 22/1974 i en ledare: "För LO;svidkommande kan man väl säga, att anslutningen" - till Hagaöverenskommelsenoch till propositionen - "skett utan någon mera uttalad entusiasm. "Del blir den fjärde reformen sedan 1971 års reform. De årligaskatteomläggningarna har på ett olyckligt sätt försenat arbetet i 1972 årsskattekommilté. 1 stället för alt inrikta sig på att finna långsikligalösningar har kommittén att utföra dagspoliliskt betingade beställningsarbetenåt finansministern. Detta går naturiigtvis inte i längden. LO har svårt attföreställa sig alt radikala förändringar i skattesystemet kan ske ulan attockså kommunalskatterna kommer in i bilden, ty den slår hårdast på alla sominte har i årsinkomst. LO föreslår därför, enligttidningen, att slår ihop skatteutredningen,företagsskatleberedningen och kommunalekonomiska utredningen och ger den nyautredningen sädana direktiv att ett nytt och radikalt skattesystem kanutformas. Föratt komma frän LO är detta härda ord och i sak en kraftig kritik, men delligger mycken sanning bakom. När finansministern i gårdagens debattpolemiserade mot att LO skulle vara kritisk mot skatteförslaget, gjorde hangällande att ledningen inom LO var positiv men att, som han sade, kanskeledningen för tidningen hade en annan uppfattning. Jag trodde att en ledandeartikel i en fackföreningstidning gav uttryck för vad majoriteten inom LOtyckte och tänkte. Är det möjligen så att man inte lever som man lär - nogborde man tänka på att "lyssna på rörelsen" innan man binder sig. LOär heller inte ensam i sin kritik av nuvarande förhällande mellan stat ochkommun. värderade vice ordförande - ordförande ikommunalekonomiska utredningen - har säkert starka skäl för sitt utspel omsammanslagningen av statlig och skall, något som skulle innebära attprincipen om kommunernas självständighet skulle försvinna. Han har blivitföremål för mycken kritik, men hans förslag kan inte bara avfärdas somverklighetsfrämmande och orealistiska. Personligen anser jag att frågan är välvärd att underkastas en allvarlig prövning. Inte heller borde alla de kommunersom brottas med dåligt skatteunderiag och höga kommunalskatter ställa sigavvisande till en saklig prövning som eventuellt kunde leda fram till bättreavvägningar. Den enkla sanningen är nog att vi inte länge till kan ha detsom det är, för då kommer vi att få oacceptabla effekter på många håll. TidskriftenStatstjänstemannen har i nr 17/1974 en ledare med rubriken: Där konstateras att våra kommuneroch landsting är så gott som uteslutande hänvisade till skatter för altfinansiera sin verksamhet. Kommunala taxor har enligt tidningen marginellaeffekter. När nu statsskatten sänkts och arbetsgivaravgifterna höjts, skeromfattande skattehöjningar i en rad kommuner och landsting. Detta betyder attslutresultatet blir avsevärt urholkat för den enskilde medborgaren. Tidningenskriver: "Detta aktualiserar frågan om statens, landstingens ochkommunernas helt olika möjligheter att finansiera sin verksamhet." Tidskriftenställer sig även frågande till om staten verkligen lar del fulla ansvaret förde uppgifter som påförts kommuner och landsting och slutar med frågan om delinte är dags att ta upp en diskussion om rätten förkommuner och landsting att själva bestämma sina skatteuttag: "Är det énorimlig tanke att fastställer ett högsta skattetak för kommuner ochlandsting? Inom ramen för ett maxi- merat skatteuttag är detsedan fritt fram för lokala politiska initiativ att verka och erbjudainvånarna en så god service som möjligt. De statsbidrag som redannu utgår till kommunerna kan byggas ut och . användas som en regulator så attservicemöjligheterna blir någorlunda lika över hela landet." Idagens nummer av kan vi läsa om ett nytt krav påskalterättvisa, där man vänder på steken och föreslår att staten skall fråntasrätten all beskatta enskilda personer. Del kommer från som har denlägsta skattekraften inom , som de socialaproblemen är mycket stora. Där vill man nu att kommunalekonomiska utredningenskall få tilläggsdirektiv, så att den kan diskutera även detta förslag. är läget i så kärvt att man vid budgetberedningen t. o. m.ansett sig tvungen att slopa anslaget till kommunala julgranar. Även omvirkespriserna numera har stigit kraftigt, får väl detta anses som ett ganskadrastiskt steg i bud-getsanerande syfte, tydande på att resurserna i delnärmaste är uttömda. Dehär aktualiserade problemställningarna borde av de flesta riksdagsmännen kunnahanteras med stor sakkunskap, eftersom de som regel även är kommunalt aktiva.Då har de också medverkat till de skatteökningar som mer ellermindre tvångsmässigt genomförts i kommuner och landsting över hela landet.Troligen har de även klart för sig att de genom vidtagna åtgärder intemedverkat till några lösningar på lång sikt av kommunernas ekonomiska problem.Redan nästa höst kommer samma svårigheter att torna upp sig, och vad händer då?Är del enda botemedlet fortfarande.nya skattehöjningar? Om så är fallet är viverkligt illa ute, inte minst från social synpunkt. Man kan nämligen påstå - omän något förenklat- att varie höjning av kommunalskatten bidrar till att slå utnya grupper av människor, speciellt låginkomsttagare. De kommer all berövas densista möjligheten alt kunna klara sig själva för att i stället bli beroende avsocialhjälp. Ennyligen publicerad utredning, gjord i en av våra större kommuner, visade klartatt om kommunalskatten där höjdes med skulle samtliga två- ochtrebarnsfamiljer med inkomster bli nödsakade att taunderstöd hos de sociala myndigheterna. Utredningen konstaterar att vad vihåller på med i våra kommuner är med andra ord att "skaffa fram ökatsocialhjälpsbehov". Jagvågar tro att ingen aktiv kommunalpolitiker eller riksdagsman medvetet villmedverka till en sådan lösning. förde vi en diskussion här i landet om"västindoktrinering". Ett antal debattörer påstod att orimligt mycketav nyhetsförmedlingen i svenska tidningar och svensk radio-TV byggde pånyhetskällor och korrespondenter i västländerna, i första hand ochFörenta staterna. Åsikter och fakta från andra delar av världen blev intetillräckligt belysta. kommuniststaternabevakades bara sporadiskt. I den löpande rapporteringen blev, påstod man, s.k. västliga synpunkter dominerande som informationen kom allbegränsas till en snäv kulturkrets där bara en mindre del av jordens befolkninglever. av den debatten byggde, enligt min mening, på missuppfattningar. Det ärnaturligt att nyhetsförmedlingen i i hög grad handlar omdemokratierna. Det är ju de länderna som på olika sätt står oss närmast; genomstyrelseskicket, handeln och våra kulturella och andra förbindelser. Attvår information om omvärlden i stor utsträckning bygger på nyhetsbyråer ochtidningar i västländerna är lika självklart. Det är ju där som tidningarna ärfria all skriva vad de anser. Det är ju i främst och somnyhetsbyråerna kan arbeta utan censur och direktiv från statsmakterna. Idemokratier finns alltid ett rikare nyhetsurval än i auktoritärt styrda stater.Det är inte konstigt alt vår press, vår radio och vår TV utnyttjar denna frianyhetsförmedling och fria debatt som källor för sin rapportering. Menandra aspekter på den debatten var värdefulla och befogade.En mycket stark koncentration på och leder med nödvändighet tillalt mindre viktiga händelser i de länderna får en starkare bevakning än mycketviktiga händelser i de delar av världen som man inte följer särskilt noga.Centrala skeenden i , , och riskerar attförsvinna ur vårt synfält, när inte korrespondenter på platsen följer dem påort och ställe och under längre lid. Resultatet av denna typ av"västindoktrinering" av nyhetsförmedlingen kan vara att små nyheteri demokratierna får stort utrymme i massmedierna, medan stora nyheter i t. ex.tredje världen får obetydlig publicitet eller ingen täckning alls. Jaghar påmint om den här debatten därför att vi i står inför en drastiskomläggning av viktiga delar av vår nyhetsförmedling. Det är en förskjutning avintresse och bevakning./"ran , , och //// och som redan inletts. Den kommer att fullföljas som ligger framför oss. Jagtalar om nyhetsförmedlingen i våra båda TV-kanaler och våra tre radiokanaler.Det har ännu inte uppmärksammals i debatten vilka betänkliga konsekvenser somdet ekonomiska läget på får för företagets utlandsbevakning. Jaghar haft flera samtal med olika befattningshavare påSveriges Radio för att få en bild av nedskärningarna. Detta är vad som kommeratt hända; Latinamerikahar pä senare år haft fast bevakning från . Den har upphört.Inga planer finns, såvitt jag vet, på att återbesätta tjänsten. Östeuropahar bevakats för av en korrespondent som varit stationerad iÖstberlin och tidigare i . Den tjänsten har dragits in. Inga planerfinns., såvitt jag vet, att återbesätta tjänsten. I har SverigesRadio tidigare haft en korrespondent, som tillsammans med enrapportör från kunnat ge en allsidig information om läget i Mellerstaöstern. Uppdraget i har upphört, varför radio-TV:s egennyhetsförmedling från detta krisområde numera i huvudsak enbart kommer frånLibanon. IHongkong har en korrespondent som skall täcka östra ochsödra . dras den här tjänsten in. Inga planer finns förnärvarande alt upprätta den igen. Avhelt andra skäl har dessutom tjänsten i varit obesatt på senare lid;utvisade ju . Den kommer däremot alt återbesättas vid nyår. SverigesRadios korrespondenlnäl i och kommer däremot attbehållas i stort sett intakt. Deltaär en av konsekvenserna av de felbedömningar i budgelbedöm-ningen som SverigesRadios ledning gjorde i början av detta år och den kallsinniga attityd somregeringen senare visade när det gällde krav på tilläggsanslag för atttäcka underskottet. Den dramatiska uttunning av korrespondentnätet som skerär en av följderna av de misstagen och av den politiken. Nedskärningengår alltså främst ut över rapporteringen från , , ochÖsteuropa. Del är paradoxall alt i en situation, då allt fler människor här ilandet börjat intressera sig för sådana områden, upphör i stort sett SverigesRadios egen fasta bevakning av dem. I en lid av vidgad internationalism kommer radiooch TV i sin nyhetsförmedling all präglas av ökad provinsialism.