prot · FX09114 · 1974-12-31 00:00:00 — Del är därför bra att regeringen är helt klar pådenna punkt. 1 den mån en del av vinsterna i de större förelagen låses skalldel vara för investeringar i del egna förelaget. Något annat är ingen betjäntav, allra minst de anställda. Vadman måste undvika är att del blir krångel och onödig detaljstyrning närpengarna sedan skall las i bruk. Redan med de arrangemang som råder kan ettförelag tvingas till tre helt olika prövningar för att få loss de pengar sombehövs för nya maskiner och industribyggen: en del medel finns avsatta i den s.k. arbetsmiljöfonden, en del i den vanliga investeringsfonden och ytteriigareen del kan man behöva låna sig till. kommer en fiärde invesleringskälla somförutsätter prövning - även en myndighelsprövning - för all den skall fåanvändas. Lägger man till del kraven på byggnadstillstånd ochigångsältningslillstånd och även rent av det förslag om elableringskonlroll somföreträdare för och socialdemokraterna enats om i en utredning, är manuppe i ett sjufali krångel. Vibör nu försöka förenkla del hela så långt som möjligt när regeringsförslagetskall behandlas av . Det gäller särskilt i den del som handlar om deavsättningar enskilda skogsägare skall göra. Mångaräknar med ett tvåårigt löneavtal, , och jag hoppas attde optimistiska bedömningarna skall hålla. När det sedan är dags för nästaavtalsrörelse 1977 måste provisoriernas lid vara förbi. Då bör del finnas ettmer beslående skattesystem. Då är del hög tid för ett inflationsskydd iskattesystemet. Då bör vi också ha den andel för de anställda i företagenskapitaltillväxt som skulle göra sin bästa verkan just i lägen med starktsplittrad vinstutveckling. Får de anställda - också inom andra avsnitt avekonomin - del i de stora framgångsrika företagens kapitaltillväxt samtidigtsom kapitalet kan jobba vidare och göra nytta i de företagen, skulle densolidariska lönepolitiken fungera betydligt smidigare än . Tilldess bör vi också ha gjort mer för att skydda spararna mot penningvärdetsfall. Del finns inget orättvisare såvitt jag kan se än infia-lionenssystematiska utplundring av småspararna. Ett återställande av sparavdragetsursprungliga värde vid lidpunkten för dess införande 1961 rättar till den allravärsta orättvisan - alt människor nu med ett litet sparkapital tvingas betalaskatt på en ränta som långt ifrån täcker inflationen. En sådan åtgärd ärgaranterad genom Hagaöverenskommelsen. måste vi gå vidare och finna nyaformer för sparskydd, t. ex. någon form av värdesäkra sparkonton. När höll sin allmänpolitiska debatt var vi flerasom kom in på en och samma tankegång: vi måste minska avståndet mellan väljareoch valda,skapa medbestämmande förde många där några få styr. debatten mycket hel om skyddet för fri- och rättigheterna i den nyagrundlagen. fanns litet på avstånd den nya meteoren, fenomenetGlislrup - då ännu ulan åtal. Även om meteoren skulle störta, har den varit ettvarningsmärke för vad som kan hända när stora medborgargrupper tapparförtroendet för de demokratiska organen. De till en del nya tongångarna iriksdagen var ett ullryck för en växande gemensam insikt om att vimåste starta en vandring från distansdemokrali till närdemokrali. Sedanjanuari har det inte hänt så mycket på det här området. Vi har fått remissen ienergifrågan till hela svenska folkel, och det är alldeles utmärkt. Den harmött ett väldigt gensvar. Men måste vi gå vidare och rakt genom vårtsamhälle skapa enklare och naturligare kanaler för människorna att tala om vadsom brister och all få la större eget ansvar. Ävenriksdagen har möjlighet alt genom en rad konkreta beslut öppna förnärdemokralin. Vi hörde senast ganska svepande anslutningar tillnärdemokraliianken från de andra partierna i en debatt här i för tväveckor sedan om den kommunala demokratin. Men om sådana ord inte leder till ensnabb och direkt handling, tror jag att det bara föds ny misstro. Därförhar vi från lagt fram ett närdemokraliskt program i tio punkter.Del är inte avsett alt vara sensationellt ulan är inriktat på sådant som viskulle kunna enas om och genomföra ganska snabbi. Innehållet är väl känt. Ifråga om kommundelsråden och andra reformer för närdemokrati tycktejag mig också kunna notera en mer positiv syn från socialdemokraternasföreträdare i debatten . Jag hoppas alt kommunminisiern ieftermiddag kommer alt bekräfta det intrycket. I fråga om boendedemokralin ochborätten - att låta de boende själva ta över en större del av förvaltningen ochbesluten om boendemiljön - har sin chans nu när regeringensbostadspaket skall behandlas. Jagskall därför nu bara ta fram två frågor somjag särskilt vill rikta statsministerns uppmärksamhet på. Statsministernvet att vi önskar en lagändring som öppnar utskott för allmänhetengenom pressens, radions och televisionens medverkan. Vi tror att det på etthelt annat sätt skulle ge folkel en riklig bild av vad som händer i . Somett litet praktiskt försök i väntan på en sådan lagändring, kan intestatsministern som ordförande i det statliga energirådet se till, att rådetsmöte - där både förespråkare för och kritiker avkärnkraften finns med - blir offentligt, blir tillgängligt för allmän- Det finns mångautmärkta, kunniga utfrågare där - jag tänker inte bara på KerstinAnér. Från regeringen finns förutom statsministern herrar ,och , från ,från moderata samlingspartiet . Där finns ordförandena i depolitiska ungdomsförbunden och en rad andra kunniga ledamöter, som alla skullekunna se till, alt de främsta experterna på kärnkraft verkligen under en dagskoncentrerat möte ger värdefull information för hela folkel om olycksrisker,om strålskydd, om hanteringen av avfall. Det vore bra om statsministern villesäga, att han är beredd att öppna dörrarna så att tidningar, radio och TV kanförmedla del mötet till hela svenska folket. Denandra frågan gäller arbetsdemokratin, där vår grundläggande syn är attarbetsglädjen inte får vara ett privilegium för ett fätal och där vi vill ha framexperiment i bred skala med nya arbetsformer och medbestämmande, men därsjälvfallet inga slutliga resultat kan nås förrän lagstiftningen är ändrad. Vimenar all en aktiebolagslag som inte känns vid att de anställda är en del avföretaget med rätt alt vara med och bestämma, den bör nyskrivas med sikte påall ge de anställda en med kapitalägarna likvärdig ställning. I går lämnadestatsrådet ett regeringsförslag till ny aktiebolagslag på remiss tilllagrådet, och det förslaget präglas inte av den grundsynen. Statsrådetkonstaterar i sitt anförande: "Om utredningsförslaget nu genomförs i sinahuvuddrag blir del sålunda i sak fråga om en begränsad reform som i mycket harteknisk karaktär." Vidare säger han; "Tiden är ännu inte inne för allföreta den mer genomgripande översyn av aktiebolagslagen och annanassocialionsräiislig lagstiftning som, enligt vad jag redan nu antytt, såsmåningom måste till. Del föreliggande utredningsförslaget ger inte hellernågot som helst underlag för en sådan översyn." Dåär min fråga till statsministern, och det är den sista: När får vi dengrundliga omarbetning av aktiebolagslagen som byggs på en helt annan grundsynpå de anställdas roll? Kan inte regeringen tillsätta en utredning om den sakensamtidigt som den lägger fram sitt förslag om ny aktiebolagslag för riksdagenhär ? Positivasvar på de här båda punkterna skulle vara ett större steg framåt förnärdemokratin än aldrig så flotta allmänna formuleringar om människors rätttill delaktighet i beslut som berör dem. (vpk): Innan jag börjar milt egentliga anförande vill jag göra en anmärkningom del sätt på vilket arbete samordnas med arbetet i offentligautredningar och andra pariamenlariska institutioner. Jag tycker sålundaknappast all del kan vara tillfredsställande att som kammaren harsin stora allmänpolitiska debatt ett stort antal offentliga utredningar, därriksdagsmän sitter som deltagare, skall ha Jag finnerdel heller inte tillfredsställande att höslsession börjar bitti som den allmänpolitiska debatten skall fortsätta här ikammaren. Jag tror alt det skulle vara möjligt att få till stånd en bättresamordning av det arbete i vilket riksdagsmän är tvungna att delta. Jag vill intesäga all del som har blivit fallet är uttryck för nonchalans frånnågon; jag tolkar det som ett ullryck för en bristande samordning, och jagskulle vilja vädja till herr talmannen att han försöker se till att manundviker ett sådant sammanfallande av en rad olika arbetsuppgifter. Mankan naturligtvis säga att riksdagsmännen egentligen inte borde ha sådana härdubbla arbetsuppgifter, och del är i och för sig en förnuftig synpunkt. Mennågra av oss måste sitta i som vi tillhör ,eftersom det är parlamentarikerna som skall sitta där. 1 de offentligautredningarna vill man ha parlamentariska representanter från partierna. Jagtycker för min del all allmänpolitiska debatter bör ha en sådanbetydelse att del skall vara möjligt för samtliga riksdagsledamöter alt varanärvarande. Därmed går jag över tillmilt egentliga anförande. Det finns olika sätt all betrakta politiken. möter man personeroch grupper som tycks betrakta del politiska livet som ett spel eller som etttillfälle till retorik. Och visst finns det spänning i politiken, och visst ärdet skönt alt lyssna till vackra tal. Här i liksom i andrapariamenlariska församlingar utbildas det också lätt former och traditioner,som ibland förväxlas med del som är politikens innehåll. Människor medpolitiska förtroendeuppdrag kan föra ett språk och utveckla ett sätt att varasom i allmänhetens ögon gör dem till - ja, just politiker. Jag tror inte attdetta är en bra utveckling. Förde vanliga människorna är politiken med rätta något myckel allvarligt.Naturligtvis finns del konservativa cyniker som ser det politiska livet som ettspel framför de ridåer som döljer de verkliga makthavarna. Visst finns detmakthungriga byråkrater som tror att människorna är till för deras syslem ochinte tvärtom. Naturligtvis finns det kampglada debattörer som anser sig hagjort en lysande politisk insats om de lyckats kvadda en motståndare. Men förde allra flesta människor är politiken vad den i grunden är: en högst allvarligstrid för de arbetande människornas rättigheter mot maktgrupper och intressensom försvarar ett klassamhälles orättvisor och utsveltning. Politiken handlarom arbete, arbetsmiljö, hur pengarna skall räcka till för det nödvändiga, ompris-och hyresslegringarna, kommunalskatten, folkpensionerna, bristen pådaghemsplalser. Den handlar också om alt värna landets fred och oberoende ochalt lämna de bidrag som är möjliga till en politik av solidaritet eftervärldsmåttstock. Detfinns också olika sätt att betrakta del nuvarande samhällssystemet i Sverige.Hos vissa partier möter man ett slags optimistisk goltköpslro. De är i huvudsaknöjda med del svenska s. k. blandsamhällel, som ju har uppnått den näst högstabruttonationalprodukten per invånare i värl- De tycks tro att detnu bara gäller att fortsätta på den inslagna vägen, all medverka till ännusnabbare ökning av produktionen så all del blir mera att fördela. Ungefär såresonerar man i del socialdemokratiska partiets förslag till nytt program. Ochde s. k. experterna håller fram för oss vackra kurvor på lillväxtdiagram - somvisar allt större nationalprodukt, allt större energiförbrukning, allt flerabilar . Menallt flera människor vägrar att hysa tilltro till experternas och byråkraternasframtidssamhälle. Naturiigtvis finns del fortfarande illusioner omkapitalismen och dess möjligheter, men jag vågar påståendet att färre människori detta land på allvar tror att det nuvarande systemet kan lösa världensoch problem än tidigare. Ingenvågar längre påstå, som bara för ett årtionde sedan, att ekonomiska kriser ochmassarbetslöshet aldrig mer skall uppträda. Ingen politiker vågar längreoffentligt förklara - och ändå var det inte så länge sedan två partiledaregjorde det - all är mönsleriandel som del gäller att efteriikna. Deborgerliga partierna vill inte ens längre kalla sig borgerliga ulanbenämner sig icke-socialistiska. Och man måste ju ställa frågan: Skäms de försin natur? Detfinns bland människorna, framför allt i yngre generationer, en underströmav misstro och opposition mot de värderingar och resultat som härrör från delkapitalistiska systemels sätt att fungera. Man accepterar inte längre påarbetsplatserna sådana förhållanden som leder till att människor förgiftaseller lemlästas. Kvinnor med barn och förvärvsarbete vägrar att förstå varförsamhället inte kan bygga de daghemsplatser som är nödvändiga. De många somslagits ut ur produktionen eller har svårt all komma in i förvärvsarbete t. o.m. under en högkonjunktur anser med rätta att det måste vara något fel på detsamhälle som inte förmår aU tillgodogöra sig alla sina medborgaresarbetsinsats. Barnfamiljer och pensionärer, som har svårt att få sina inkomsteratt förslå till det nödvändigaste, tycker alt och finansministernsoch hela regeringens löften att stoppa inflationen klingar falskt närprisstegringen närmar sig . Helafrågan om vad som bör förstås med tillväxt och ökning av levnadsstandarden harglädjande nog börjat diskuteras, och det mycket allvarligt. Människorna harsvårt att förstå alt del kan betraktas som utveckling att allt flera giftigaämnen införs i produktionsprocessen, att stressen ökar på arbetsplatserna, attmiljön förfulas, all oersättliga naturvärden förstörs, att människorna måstefösas samman i betongförstäder utan tillräcklig service och utan levandegemenskap. Alltflera börjar ifrågasätta om kapitalistisk tillväxt verkligen är detsamma somhöjd levnadsstandard för folkets flertal och ökad social nytta. Det härproblemet är naturligtvis inte främst en fråga om mätning av nationalinkomstoch av andra värden utan framför allt en fråga om kamp för att andravärderingar skall bestämma samhällsutvecklingen. Folkflertalet måste tillkämpasig förbättrad standard genom att fördjupa kvaliteten på varor och tjänster.Varor skall inte framställas därför att de 4 protokoll 1974. ger profit ål dekapitalistiska företagen utan därför alt de tillgodoser människornas behov.Del är lång väg tills denna målsättning fullt ut kan gälla - del förutsätter ensocialistisk samhällsorganisation - men måste kampen tas upp motden kapitalistiska skräpproduktionen, skrolmakeriel som en ekonomisk skribentträffande har kallat den. Idenpågående energidebatten är denna synpunkt väsentlig. Produktion ochdistribution av energi är lika litet som produktion och distribution av andranyliigheter någon företrädesvis teknisk fråga. Del är i stället i grunden ensamhällelig, dvs. politisk, fråga. Produktionen sker alllid under bestämdasociala förutsättningar, vilka i hög grad är bestämmande också förkonsekvenserna av en viss använd vetenskap och teknik. Dettagäller i utomordentlig grad på energiområdet. När del under de senaste årentalats och skrivits alltmera om energikris, så handlar del inte om någontekniskt och vetenskapligt bestämd kris. Del är inte så alt vetenskapen ochtekniken katastrofall skulle ha misslyckats när det gällt all skapa de tekniskaförutsättningarna för en ökning av energiproduktionen. Denna har tvärtomutvecklats i ett utomordentligt snabbi tempo. Enbart i ökadeenergiförbrukningen med i medeltal perår. Delta betyder alt energiförbrukningen med samma tillväxt skulle behövafyrdubblas fram . k.energikrisen är inte främst en kris i fråga om tillgången på energi. Denär en kris i sättet all använda energin, en kris för de nuvarande ekonomiskamaktförhållandena, vilkas grundval ärulsugning,social orättvisa ochmisshushållning. pågående debatten sägs ibland alt de berättigade kraven från bredafolklager nödvändiggör en fortsättning av den nuvarande energipolitiken. Härmåste en rad anmärkningar göras. Det finns inget automatiskt samband mellantillförd energi och levnadsstandard. Den sociala nyttan av produktionen kan ökamed dämpad energiförbrukning och minska med ökad sådan. Hållbarare produktersparar energi och ger ökad standard. Omfördelning vid en och sammaenergiförbrukning kan öka den sociala nyttan. Övergången till kollektivtrafikminskar sålunda under i övrigt lika omständigheter energiförbrukningen, menförbättrar i en rad hänseenden den allmänna sociala standarden. Standard harbåde en kvantitativ och kvalitativ sida. Sammanhangetmellan tillförd energi och levnadsstandard är därför socialt bestämt. Underkapitalismen drivs produktion och konsumtion inte för sin nyttas, utan förtillväxtens, dvs. i sista hand profitens skull. Rovdriften ökar,naturtillgångar som inte går att förnya kastas in i förbrukningsprocessen.Slösaktiga lösningar premieras därför att de, som del heter, ökar"tillväxten". Kostnader vältras över från förelagen på samhället.Hela lillväxtbegreppel får en skev och delvis rent grotesk innebörd.Kalkylmässigt sett ger även sådant som bilolyckor, fler stresssjukdomar ellerdålig hållbarhet hos produkter ökad "tillväxt". Tillväxtresonemangetknyts till varors och tjänsters bytesvärde, inte till deras bruksvärdeeller sociala nytta. är del vid själva exploateringen av naturrikedomarna. Dekapitalistiska ländernas energiproduktion har inte utformats som en följd avplanering ulan i främsta rummet under inflytande av de profitjagande ochspekulativa marknadskrafterna. Ett typiskt exempel är den kraftigt växandeoljekonsumlionen på bekostnad av t. ex. kol, vilketfrämst berodde på oljans låga pris på världsmarknaden. Härtill bidrog deinternationella oljebolagens hänsynslösa utplundring av de oljeproducerandeu-länderna. Detfinns som vi alla vet olika linjer och program i energidebatten. Några talar omhögenergisamhälle, andra om lågenergisamhälle. Det finns anhängare av fortsattutbyggnad av kärnkraften och motståndare härtill. Men jag tror det är viktigtatt observera att i samtliga fall, oavsett vilken ståndpunkt man intar i dennaspeciella fråga, är förutsättningen för en rationell energipolitik ett avsevärtökat inslag av planmässighel i hela näringslivet. Energiproblemels lösningkräver planhushållning, dvs. om man drar ut linjerna, socialism. Endast vidplanhushållning kan man genomföra de långtgående ingrepp som behövs för attenergifrågorna långsiktigt skall kunna bemästras. Viktigainslag i varje effektiv energipolitik måste därför vara all helt frigörsig från beroende av de imperialistiska intressena på energipolitikens område.Direkta leveransavial måste upprättas med de länder som producerar ochexporterar olja och annan energi. De stora multinationella bolagens makt överden svenska energiförsörjningen måste brytas. Hela energisektorn bör överförasi samhällelig ägo. Delbehövs vidare en systematisk, långsiktig satsning på forskning, fri frånprivatkapitalets intressen, för utveckling av nya energiformer ochenergibesparande metoder i produktion och konsumtion. En långsiktig nationellplan för hushållning med energiproduktion och energiförbrukning bör utarbetas.En sådan plan bör ange alternativ . Grundtanken måstevara att stegvis planera för en produktion som är inriktad på att öka densociala nyttan i stället för den rena tillväxten av tillförd energi. Närstatsmakterna nu arbetar med denna fråga tror jag det är väsentligt att manockså undersöker de förslag och idéer som kommer fram om möjligheterna altslippa öka energiförbrukningen och garanteraen ökad standard. Närdel gäller del konkreta ställningstagandet till kärnkraften i dagens läge anservårt parti att man måste uppskjuta byggande och igångsättande av ytterligareuranbaserade kärnkraftverk tills säkerhetsfrågorna lösts på etttillfredsställande sätt. Frågan öm fortsatt utbyggnad måste dessutom betraktassom så avgörande ur många synpunkter alt den före beslut i börunderställas folkomröstning. Energifråganhar myckel starka internationella inslag. Det finns en företeelse som kanbenämnas "energiimperialism". De utvecklade kapitalistiskaindustriländerna har av världens folkmängd, men förbrukar avdess energi. med dess lilla befolkning har ungefär sammaenergikonsumtion som med dess väldiga folkmängd. Detta är naturligtvisi längden en ohållbar situation, men måste man medge att problemetom en mera rättvis fördelning av energikonsumtionen inte är lätllöst. Vi kan ivarje fall inte acceptera tankegången att en god lösning skulle vara attSverige och andra kapitalistiska stater så snabbi som möjligt utvecklar sinnationalinkomst, så all de kan öka den lilla smula som går till u-landsbistånd.Vad som i grunden krävs är i stället en samordnad kamp mot imperialismen, eftersomen internationell hushållning först kan bli verklighet sedan imperialismensmakt brutits. Ettsvenskt medlemskap i den s. k. oljeklubben måste från dessa synpunkteravvisas. Denna klubb kommer att fungera som ett påtrycknings-instrument förnågra rika imperialistslaler mot de oljeproducerande länderna. Man talar nu omdel svenska neutralitetsförbehållet som skulle gälla om någon annan avmedlemmarna blir invecklad i krig. Men detta är inte den enda risksituationensom kan uppstå. Det fanns vid.den s. k. oljekrisen enfördelningsmekanism inom som aldrig kom till användning därför att dedellagande länderna från början var politiskt splittrade. Om vi får en liknandesituation där de oljeproducerande arabstaterna vidtar sanktioner mot vad debetraktar som pro-sionistiska stater, såsom och , skall ochde andra deltagande staterna stödja dessa med olja. Men därigenom kommer Sverigeatt ha tagit ställning och allvarligt frångått den alliansfria politiken.Gäller förbehållet om utträde också i en sådan situation, som är mycketsannolik? Riskfinns också för all ett medlemskap i oljeklubben försvårar för altskaffa olja genom direkta leveransavtal med de oljeproducerande länderna. Ivintras talades det från regeringens sida mycket om sådana direkta avtal, mensedan har det varit rätt tyst. Jag vill efteriysa en redovisning av vilkasådana avtal med de oljeproducerande länderna som har kommit till stånd. Denrisk vi ser med detta medlemskap är alltså framför allt att del ytterligareknyter den svenska peiroleumhanieringen till de stora trusier som dominerardenna hantering i oljeklubbsslaterna. Dettakan försvåra andra samarbetsmöjligheter. Vid möte iAalborg kommer rådet troligen att begära ett nordiskt samarbete påenergiförsörjningens område. Finns det inte risk för en konflikt mellan deltasamarbete, som måste vara högst väsentligt, och det som skall ske ioljeklubben, där flera av de nordiska staterna inte funderar på alt ingå sommedlemmar? Del är också angeläget alt utvidgar sina handelsförbindelserbl. a. för inköp av olja, kol och naturgas med de socialistiska grannländernavid . Direktaleveransavtal med de länder som exporterar olja och andra energiråvaror plusförstatligande av den svenska energiförsörjningen är den bästa vägen att skapaförutsättningar för en konsekvent alliansfri politik. Vadjag här diskuterat är också en sida av svensk u-landspolilik, som ju inte ärbegränsad endast till biståndsanslagens storiek och fördelning. Den gällerockså handel, transporter, jordbrukspolitik, internationell penningpolitik ochfinanspolitik, de svenskägda förelagens verksamhet i osv. Alltjärhltorde gälla att det kapitalistiska inte endast ger med ena handen ochtar med den andra, ulan som helhet tjänar på förbindelserna med . Delär inte som är den givande parten i detta förhållande. Detta är ettstort tema, och jag kan inte ingående behandla det här. Jag vill endastunderstryka vad jag sagt tidigare: all hela summan av dessaförbindelser mellan och på ett grundläggande sätt måsteförändras. Hänsynen till intressen måste vägas in vid varje beslutsom på något sätt berör dem. Del gäller utformningen av jordbrukspolitiken, därdet progressiva ingalunda är att bara skänka bort överskottsproduktion. Delgäller transportpoliliken, där önskemål om att själva få sköta enstörre del av sina egna frakter måste stödjas. Del gäller den allmännahandelspolitiken, där handelshindren måste avlägsnas för export ochderas egna importrestriktioner tvärtom accepteras. Manmöter ibland en självbelåtenhet när det gäller utvecklingen av Sverigesrelationer till folk som är totalt omotiverad. Lägel för dem harinte blivit bättre.