prot · FX0914 · 1974-12-31 00:00:00 — KapitaUsten torde ha anledning att vara tämligen nöjd med1973 års bokslut. Den uppskattning av vinstutvecklingen som SkandinaviskaEnskilda banken har gjort visar en total ökning med . Industriarbetaren har mindre anledning att rosa det gångnaåret. Hans tim förtjänst steg visserligen , inräknat skift- ochövertidstillägg samt löneglidning. Men blev det dyrareatt äta, klä sig och bo. Och i den siffran finns ändå inte med den våldsammaökningen av bränsletillägget på hyrorna, eftersom denna höjning inträffadeefter det att konsumentprisindex hade räknats ut. Den arbetslöse ser naturligtvis inte heUer tillbaka på1973 med någon större glädje. Visserligen minskade arbetslösheten enligtstatistiska centralbyråns arbetskraftsundersökning för december till 87 000 personermot 100 000 året innan. Men har antalet latent arbetslösa, som dekallas dvs. sådana som inte ansett det lönt att fråga efter arbete på sinhemort ökat från 82 000 till 84 000, och de som går på deltid men vUl haheUid har ökat från 77 000 till 87 000. I stort sett är läget alltså oförändrat. Detsamma kan mansäga om bruttoarbetslösheten, då även alla de som är på beredskapsarbete,skyddat arbete, arkivarbete och omskolning är inräknade. Dessa uppgick enligtarbetsmarknadsstyrelsens uppgifter tUl sammanlagt 105 000 bäggeåren. Efter att ha åberopat de här uppgifterna vill jag inomparentes erinra om den kritik som från min partigrupps sida ofta har riktatsmot de mätmetoder som använts. Kvinnorna, de äldre och tjänstemännen, som länge har hörttill de mest arbetslöshetsdrabbade grupperna, kunde inte notera någon förändringtill det bättre . Kvinnorna och låglönegrupperna kan på minussidandessutom föra upp konstaterandet att det gått dåligt med löneutjämningen underåret. I treårsavtalet ingick inget särskilt låglönetillägg detta år. Därförhar de lågavlönade släpat efter. dendominerande delen inom denna grupp. Men lönerna för kvinnor i andra jobb harockså släpat efter på grund av att den löneökning som förekommit varitprocentuellt lika för män och kvinnor. SCB kommer fram tUl att skillnadenmellan manUga och kvinnliga löner var mot 1972. Så besannas i siffror den bild av utveckUngen inomsamhällslivet för kvinnornas del som vi ofta visat fram.Arbetskraftsundersökningarna anger en ökning av antalet sysselsatta kvinnor.Men den nettoökningen återfinns i den kategori kvinnor som arbetar mindre än 35timmar . Uppdelningen av arbetsmarknaden, skUlnaderna i fråga omuppgifter och löner, fortsätter och med det har låglöneproblemet i praktikenförstärkts för kvinnornas del. Den bristande tUlväxten i den totalasysselsättningen har också medfört att kvinnorna inte har uppnått den utjämningsom borde kunna bli resultatet av den förbättrade utbUdningen. Antalet kvinnorbland de unga arbetslösa i landet är lika stort som antalet män och har ökatbetydligt , detta trots kvinnornas lägre andel av de yrkesverksamma. har sammanställt en undersökning om den högreutbildningen. Den visar att , som ändå har en kvinnlig andel på av studenterna vid universitet och högskolor, inte alls hör tUl deledande nationerna i fråga om att få kvinnor att välja vad som av traditionbetecknas som manliga yrken. Tvärtom står för en bottennotering när detgäller andelen kvinnliga studenter inom teknik och naturvetenskap. Som ytterligareen Ulustration till hur illa vi ligger till på detta område kan nämnas attSchweiz ett land där kvinnorna inte ens har rätt att säga sin mening i valoch där andelen kvinnor som går till högre studier är mycket låg - har mer ändubbelt så hög andel kvinnor på de tekniska och naturvetenskapliga linjerna. Detta är frågor som det är nödvändigt att ingåendediskutera och få fram snara lösningar på. Det är nödvändigt för att effektivareän vad som sker bryta ned traditioner och könsroUsmönster på arbetsmarknaden.I det sammanhanget finns det anledning notera vad en socialistisk planekonomiuppenbarligen har för fördelar också i detta avseende. Enligt den tidigarenämnda UNESCO-undersökningen utgörs av de studerande inom teknik ochnaturvetenskap i av kvinnor. Motsvarande siffror för övrigasocialistiska länder i är . Det skall jämföras med 7procent. Detta är alltså påtagliga steg på vägen mot kvinnornasekonomiska frigörelse i de socialistiska länderna. Tyvärr motvägs de till endel av vissa negativa drag i den officiella kvinnosynen, som i alltför hög gradpräglas av en traditionell uppfattning om bl. a. kvinnans modersroll. Utslag avdetta är t. ex. att man i en del av dessa länder har återgått tUlen lagstiftning i abortfrågan, som frånkänner kvinnorna deras rätt att självaavgöra när de vUl föda barn. Från denna utvikning går jag sedan tillbaka till desvenska förhållandena. Könsrollstänkandet i yrkesval och i fråga om mäns ochkvinnors uppgifter är djupt rotat. Intervjuer bland ungdomar visar attfördomarna fortfarande består om vad som är manligt och vad som är kvinnligt.Pojkarnas kvinnoideal sägs vara en sexig, snygg och välklädd skapelse.Drömpojken tecknas av flickorna med termer som präktig, skötsam och snäll. Visst kan sådana här undersökningar utmynna igeneraliseringar, och visst finns det hos de unga också glädjande tendensertill att vilja bryta de traditionerna. Men nog ger svar av den redovisade typenanledning till reflexionen att det verkligen måste mer till nu än allmänt prat.Åtgärder mot könsrollstänkandet måste sättas in tidigt, givetvis redan ihemmen, men också skolan och då redan förskolan måste spela en central roll ikampen för jämställdhet meUan könen. Verksamhet av det slag som häromkvällenredovisades i TV från en dalaskola är bra, men sådan verksamhet måste delssättas in , dels bedrivas i mycket större omfattning än nu.Det är nog gott och väl att det finns utsatt i de gällande läroplanerna att detär skolans uppgift att utjämna könsskillnader, men detta måste också omsättasi praktiken. Viktigast för de kvinnor som redan är vuxna och för demsom skall ut i arbetslivet är dock en reformering av detta arbetsliv. Detborde vara möjligt att igångsätta en sådan reformering inom den del avnäringslivet som drivs av statliga företag. Dessa bör gå i spetsen för attundanröja kvardröjande diskriminering när det gäller arbetets organisering,rekryteringen till olika befattningar och likaså lönesättningen. Det avtal som har träffats mellanLO och SAF kommer av allt att döma att ge LO-medlemmarna en löneökning på 55öre . kunde en sådan ökning ha täckt prisstegringen,som då normalt höll sig kring , och ändå ha givit något över. Numeraanses 67 procents ökning av priserna vara normalt. Och beräknas prisernastiga med ända upp tUl . Då räcker sannerligen inte de här 55örena så värst långt. Vid nästa års summering av det gångna året kommerlöntagarna att kunna notera en kraftig reallönesänkning. Det rimliga kravet på en arbetstidsförkortning förskiftarbetare och för arbetare under jord har också utsatts för en kraftigprutning. Förutom att man gått ifrån det krav på 35 timmars arbetsvecka somställdes i samband med kravet på ett tvåårsavtal och i stället accepterat 36timmars arbetsvecka i kontinuerlig drift och under jord och för treskiftsarbete utan helgarbete, har man också givitarbetsköparna en frist tUl 1977 med att genomföra denna arbetstidsförkortning. Låglönegrupperna, som det även i årets avtalsrörelsetalats en hel del om, får inte ens de otillräckliga förbättringar som fanns medi LO:s utgångsbud. Det finns anledning att här upprepa den fråga som herrHermansson i den allmänpolitiska debatten ställde till statsministern:Vad har det blivit av det fortsatta arbetet inom den arbetsgrupp förlåginkomstfrågor som tillsattes sedan låginkomstutredningen hade skrotats ned?Finns det någon anledning att vänta några initiativ och förslag från denna gruppmed utgångspunkt i den situation som råder något mer alltså än denstencilerade rapport som gavs ? Det finns en tendens att tysta ned vad som kallaslåglöneproblemen i den politiska debatten. De stora inkomstskillnaderna och deekonomiska bekymmer som många upplever, har delvis kommit bort i allt det här diskuterandet.Regeringspartiet, som reste den i och för sig ologiska ochfelställda parollen "ökad jämlikhet", talar nu tystare omjämlikheten. Och det beror inte på att den är uppnådd vare sig jämlikheteneller någon ökad variant. Det kan inte ske så länge det ekonomiska fåtalsväldetfinns kvar. inte bara kvarstår utan vidgas klyftorna.Antalet arbetslösa famUjeförsörjare tenderar att växa. Inte höjs derasinkomster av det. Antalet människor som hänvisas till arbetsmarknadspolitiskaåtgärder växer. Men inte blir man högavlönad som arkivarbetare, och inte blirdet stora slantar över om man måste leva på omskolningsbidrag. De lågavlönade finns kvar, och inte blir deras villkorbättre av de ständigt stigande priserna. Inte blir pensionärernas,barnfamiljernas, de arbetslösas och alla lågavlönades matsedel rikligare ochbättre sammansatt därför att det också läggs moms på livsmedlen. Momsen verkarockså så att den ger prisstegringarna ökad fart. ökade prisernamed i genomsnitt . 1971 steg priserna , varav 3procent berodde på höjningar av den indirekta skatten. 1972 steg priserna med5,utan någon höjning av den indirekta skatten. 1973 steg priserna medomkring , och väntar man som sagt att priserna skall öka . Denna utveckling måste hejdas. Det måste sättas stopp förprisstegringarna. Prisstegringarna drabbar främst folk med små inkomster. Deär därför också de som skulle tjäna mest på att det infördes prisstopp på alladagligvaror. Det är de som skuUe tjäna mest på att momsen tas bort på maten.Det är de med små inkomster som skulle tjäna mest på sådana åtgärder, därföratt de tvingas lägga en större del än de högavlönade på mat och på andradagligvaror. En tvåbarnsfamilj där båda de vuxna jobbar och årsinkomsten är skulle genom ett slopande av moms på maten tjäna ca . Enlika stor 100 000-kronors-familj kan förutsättas äta dyrare mat och skulleenligt beräkningar tjäna ca på ett slopande av matmomsen. Iprocent skulle 30 000-kronorsfamiljen tjäna medan 100000-kronors-familjen skulle tjäna . Den största betydelsen haralltså ett slopande av mervärdeskatten för de lägre inkomsttagarna. Det förhällandet att ett momsborttagande i kronor räknattrots allt skulle ge mer i de högre inkomstlägena kan motverkas genom enskärpning av beskattningen för de välbärgade grupperna. En sådan skärpning äröver huvud taget nödvändig för att ett slopande av momsen på mat skall få deneffekt på inkomstfördelningen som kommunisterna kämpar för.Slopandet av momsen på mat måste betalas. Får det betalas av de lågavlönade, avfolk i vanliga inkomstlägen, skulle reformens utjämnande effekter gå förlorade.Därför hänger vårt krav om att ta bort momsen på livsmedel samman med kravet påatt kapitalägarna och de stora förmögenhetsägarna måste beskattas hårdare.Därför har vi ställt parollen; Bort med moms på mat, beskatta kapitalet. Vad beror då prisstegringarna på? Det är en nödvändigfråga. Ofta får man uppfattningen att många ser prisstegringarna somoundvikliga, som ödesbestämda fenomen. Vi förleds kanske av vårtspråk, av vårt sättatt uttrycka saker. Vi talar om prisstegringar och om att priserna ökar, ochdet skall vi fortsätta med, för det är enkelt och rakt. Men vi får inte glömmaatt priser aldrig lever ett eget liv. Priserna sätter sig inte själva. Devarken ökar eller minskar - minskar gör de för resten sällan -av sig själva.Det är alltid någon som sätter ett pris, bestämmer priset, och det är alltidnågon som bestämmer när priserna skall ökas. VUka priser som sätts beror påmarknadssituationen, men har man tillräckligt med makt, sätter man det pris somger den bästa vinsten utan att äventyra säljbarheten. Jätteföretag dominerar många branscher - och de bestämmersig för att höja priserna. Se bara på oljebolagen! Det är, som här har visat, främst deras manövrer som har skapat oljekrisen;kampen om makten över oljan. Det är främst deras manövrer som har åstadkommitbristsituationen och utnyttjar de denna till starka prisstegringar. Vissthar de oljeexporterande länderna höjt råvarupriset men inte blir det välbesvärligare att frakta olja på fartyg därför att oljan kostar mera? Inte blirdet väl svårare och dyrare att raffinera råoljan därför att råoljans pris harstigit? Inte ökar väl besväret att ge konsumenterna raffinerade oljeprodukterdärför att råoljepriset stigit? Det är bara råoljans pris som satts högre, mendärför behöver ju inte raffineringsprocesserna, fartygsleveranserna osv. blidyrare än vad möjligen just deras förbrukning av den dyrare råoljan som drivmedelskulle betinga. De stora oljebolagen har gjort sig rekordvmster på atthöja priserna och genom att spela på bristsituationen. I andra länder, t. ex. ideras hemland , utsätts de för parlamentariska granskningar. Så borde ocksåbli fallet här i . De stora oljebolagens handlande måste undersökas. Meninte bara det. Deras tillgångar i måste nationaliseras. Den privataoljehanteringen måste förstatligas! Det är ett gammalt krav, som bordeförverkligas. Den senaste tidens utveckling understryker ytterligareriktigheten i det kravet. kommunisterna har alltidslagits för en bostadspolitik som skulle leda tUl lägre hyror. Vi har tillårets riksdag krävt att hyresstopp skall vara den första åtgärden för en bostadspolitiksom driver ned hyrorna. Det kravet får också särskild aktualitet och styrka motbakgrund av de annonserade prishöjningarna på bl. a. eldningsolja. Jag vill sluta med att säga att regeringenmåste låta den allmänna prisregleringslagen gälla för oljeprodukterna och påallt sätt försöka hindra dessa stora prisstegringar. Framför allt måstehyresgästerna hållas skadeslösa för oljebolagens manipulationer. OljebolagenskaU inte heller tUlåtas att slå mynt av framtida sådana manipulationer. HerrGUSTAVSSON i (s): Vi har genomlevt då utveckling nästanvarit ett fult ord, då många tycks ha drömt om återgång till någotförgånget och då ännu flera förefaller att ha önskat en paus isamhällsutveckhngen. Politiskthar utvecklingstankarna attackerats från båda flyglarna. hoppas attdet inte kan tolkas som bortförklaring av förlorare när jag förmodar att ettåtersken av detta bidrog till att ge de konservativa partierna tillfälligaframgångar i höstens val. TiUfäUiga, vågar jag hoppas, därför att progressivaretankar började ta över redan vid valet. och några månader dessförinnanfanns det anledning att se mörkare på den politiska framtiden. Jag vågar tro påen resursskapande utveckling och på att den enligt socialdemokratisk idé ochtradition skall kunna styras så, att fördelningen av dess frukter blir sårättvis som möjligt rnellan människor och mellan regioner i det land, varsutveckling vi närmast kan påverka. Andra har talat om det samband som finns mellanindustripolitik, sysselsättning och en växande gemensam verksamhet till gagnför de många medborgarna, som med ett tråkigt ord kallas för den offentligasektorn. Jag lade märke till att yttrade sig på ettnågot vanvördigt sätt om en utveckling som skulle innebära att flera människorblev sysselsatta i offentlig regi. De skulle tas från det produktiva arbetet iindustrin - så uppfattade jag moderatledaren. Är det inte att ta för lätt påett väsentligt problem, även om inte i riksdagsdebatten sänkte sigtill TV-nivån och beskrev innebörden av den offentliga sektorns utbyggnad på såsätt att allt fler människor skulle tvätta skjortor åt varandra? På den socialdemokratiska partistyrelsens sammanträde iLuleå redovisades en rapport från vårt partis och LO;s näringspolitiskakommitté, ledd av näringsutskottets ordförande . Den ger en heltannan skildring av verkligheten. Man väntar sig en nedgång avantalet sysselsatta inom varuproduktionen från 1,8 till 1,5 miljoner, dvs. enminskning med drygt 300 000. Inom industrin sker en minskning från I miljontill 900 000. Det är att märka att produktionen trots detta väntas öka genomrationellare metoder, där maskiner skall ta över många tunga och tråkigaarbeten. Inom den tjänsteproducerande sektorn räknar man med en uppgång fråndrygt 2 miljoner till drygt 2,5 miljoner anställda, dvs. en ökning med 500 000.Dessa siffror visar att om tjänstesektorn inte tillåts växa får vi en betydandearbetslöshet. Dessa förhållanden har uppmärksammats avfolkpartiledaren på ett som jag tycker konstruktivt sätt. Han harförstått att en växande offentlig sektor inte behöver innebära flerabyrådirektörer och större byråkrati utan ger en chans att göra samhälletmänskligare exempelvis inom vårdområdet. Statsministern var tidigare underdagens debatt, liksom måhga gånger förut, inne på den saken. Jag som kommer från en typisk industristad och har mångaår på verkstadsgolvet bakom mig underskattar sannerligen inte värdet av detarbete som utförs inom industrin. En snabbare tillväxt av industrinsproduktions- och exportvärde utgör en grundläggande förutsättning för en snabbutbyggnad av den offentliga tjänsteproduktionen. Socialdemokratin är anhängareav en industripolitik som höjer effektiviteten och skapar en bättrebranschstruktur. Min slutsats av den socialdemokratiska och fackliganäringspolitiska kommitténs rapport är att den ger klara anvisningar om attskall sysselsättningen måste samhället ta större ansvar förutvecklingen och de fria arbetsmarknadskrafternas inflytande beskäras. Kursenmåste läggas i enlighet med socialdemokratins och inte borgerlighetens idéer. berörde fru tredje vice talmannenNettelbrandt den enskilda människans värdighet i det allmänna medvetandet ochinför samhällsinstitutionerna. Hennes synpunkter kan inte motsägas, men jagifrågasätter om det är inför samhället och samhällets organ som människansärskilt har känt sin litenhet. Det finns också en sektor som heterarbetslivet, och det är angeläget att den inte glöms bort i detta sammanhang. socialdemokratiska politiken har den sannerligen inte glömts bort. Inteminst har dessa problem där uppmärksammats. Man kan nämna lagenom anställningstrygghet, arbetarskyddslagstiftningen, § 32-problematiken,frågorna om en bättre arbetsmiljö och en rimligare arbetstid. Allt detta ärfrågor som syftar tUl att ge den anställde en friare ställning och inte minststörre frihet och integritet i förhållande till arbetsgivaren. I mitt anförande skall jag fortsättningsvis ta upp ensamhällsfunktion inom den offentliga sektorn som har stor betydelse förutvecklingen, nämligen kommunikationerna. Ett väl fungerande trafiksystem är inte bara enservicefråga utan också en förutsättning för rimlig och harmonisksamhällsutveckling. Förbättringar i kommunikationssystemet kan följaktligenverksamt bidra till en i högsta grad önskvärd utvecklingsstimulans. I exempelskall jag hålla mig på verklighetens fasta mark och inte ge mig hän åtorealistiska önskningar. Jag skall närmast ta fram en problemlösning som finnsmen som jag har en känsla av än så länge inte vunnit tillräckligt beaktande. är det mest trafikintensiva och svårplaneradeområde som finns i landet. Den innehåller orter med överhettningssymtom menockså orter med stagnationsproblem, ja t. o. m. rena utflyttningsorter. Dettafenomen kan synas egendomligt i ett näringsgeografiskt enhetligt område. Ettgenerellt svar på frågan om varför det är så brukar vara att näringslivetutvecklas på ett sätt som visserligen kan förutses men som inte kan parerastillräckligt kraftfullt på grund av att de instrument som samhället förfogaröver inte är erforderligt starka och kanske inte brukas med tillräckligtförutseende. En statlig utredning, metallmanufakturutredningen, har isina undersökningar av nuläget och utvecklingstendenser inomjärnmanufak-turbranschen funnit att betydande insatser måste till för att inomoch utom denna bransch skapa ersättning för väntad minskning avarbetstUl-fällen inom Eskilstunaregionen. Ett samlat grepp förutvecklingsstimulans till Eskilstunaområdet omfattande bl. a. statligutlokalisering, och förbättring av kommunikationerna har förordats. Nämndautredning har remissbehandlats, och föreslagna åtgärder är nu föremål föröverväganden inom industridepartementet. Jag vill här bara understrykaangelägenheten av att de kommer till utförande. Liksom stagnation är på andra sidan trängsel ochkapacitetsöverskott någonting orationellt, särskilt om detta överskott även isig är obalanserat. Naturligtvis bekämpar inte minst kommunerna alla former avhinder för en dräglig tillvaro i bygden, oavsett om denna är storstad eller glesbygdeller något däremellan. I regel begränsas dock kommunernasutvecklingsmöjligheter av diverse restriktioner, inte minst ekonomiska, ochdärför stannar det hela ofta vid en ren anpassningsplanering. De administrativagränserna i bäddar inte heller för sammanhållen övergripanderegionalpolitisk styrning. är det och regering somkan lägga makt bakom orden om en förändring tiU det bättre. Olägenheterna av långa, tidskrävande resor till arbetetoch bristen på otillräckligt differentierad service uppmärksammas alltmer.Stockholmsområdets problem är så svåra, att en fortsatt planering efter konventionelltmönster bhr orimlig. Reaktionen hos människorna visar sig tydligt , närlägenhetsöverskotten växer i ytterområdena. Framtidsplanerna för bebyggelse och kommunikationsteknikmåste uppmärksammas på ett helt annat sätt än som sker . Vilkaalternativ kan då finnas? Varför tar t. ex. sörmländska motionärer upp frågan isamband med önskemål om förbättringar av kommunikationerna i ? Jo,därför att sambanden mellan och de kringliggande länensutvecklingsfrågor är så påtagliga. väster om får intebetraktas som reserv- och genomfartsområde utan måste inordnas i en helhetssynför områdets framtida planering. Transportsystemet är ryggraden i allabefolkningskoncentrationer. Det är en synnerligen dyrbar apparat när för mångabUar och människor skall trängas om utrymmet. Teknologin för järnvägstransporthar på ett underligt sätt trängts undan i vårt tänkande, men i energikrisensdagar kan det finnas många skäl att dryfta denna utvecklingspotential. har genom Ingenjörsförlaget gett ut debattboken . Föreningen har haft kontakt med den s.k. , vUken bl. a. uttalat intresse för en ny teknologi imellanstadsförbindelserna inom Mälar-Hjälmarområdet och de kommunikationsmässigakonsekvenserna härav. Mälarstad är ett allvarligt menat alternativ till dennuvarande utvecklingen i och bygger på en eller flera effektiva ochmycket snabba kommunikationsringar. Dessa kommunikationsringar tillåter resorinom hela området på ungefär den tid det nu tar att resa från en förort iStockholm in till centrum. Man har tänkt sig järnvägar med snabbtåg, som lutasvid körning genom kurvor så att hastigheten kan hållas uppe. Tågen går påkonventionellt spår av modern helsvetsad typ och kan tack vare möjligheten attluta vagnskorgen ge korta restider på befintliga järnvägslinjer.Topphastigheten för tågen kan vara eller mer, men på de existerandelinjerna runt har vi inte bruk för mer än som högstahastighet. Med de förutsättningar som ges av det nuvarande järnvägsnätet iMälardalen, utskiljer man fem utbyggnadsetapper: Snabbtågpå praktiskt taget oförändrad bana. Snabbtågoch upprustning av befintlig bana. Snabbtågoch nybyggnad av vissa delsträckor. Snabbtågoch omfattande nybyggnad av banan. Ett heltnytt transportsystem baserat på ny bana och svävtåg, som användermagnetiska krafter eller luftkuddar för att hålla sig svävande 7 protokoll 1974. iförhållande tiU underlaget och s. k. hnjära elektriska motorer för Det bör observeras att de tre första stegen, och det ärdem jag förordar, kan genomföras med rimliga investeringsbelopp. Det jag här har försökt belysa berör 2 miljoner invånaresframtida miljö. Energiproblemen leder oss med ett jättekliv in på funderingarom alternativa lösningar till bilismen som främsta grundval för transporter.Frågan är så angelägen att en konkretare diskussion bör påskynda projektetMälarstad. En försöksverksamhet med snabbare tåg och vissa ombyggnader avjärnvägen söder om på sträckan bör planeras.Förbättringar av kommunikationerna mellan dessa orter är angelägna, både frånstandardmässiga och regionalpolitiska synpunkter. Kontaktbehoven mellan orterna i förväntas öka iframtiden.