prot · FX09114 · 1974-12-31 00:00:00 — Då måste vi utforma dennasamverkan icke som ett diktat uppifrån utan som en aktiv medverkan iframtidsplaneringen ute i del dagliga livet på arbetsplatserna och ibostadsområdena. Ettcentralbyråkraliskl system fungerar inte. Ett marknadssystem fungerar inte, delvet vi. Men ett syslem som bygger på människornas aktiva medverkan ochsolidaritet ger en hoppfullare ton för framliden än något annat, och det är detjag kallar för en demokratisk socialism. Herrförste vice talmannen anmälde att herrar och Her- antecknat att de inte ägde rätt till Nr 114 mansson anhållit alt tillprotokollet ytterligare repliker. FruSÖDER (c): Jämlikhet, solidaritet, trygghet, välfärd är några av de honnörsord somofta återkommer i den politiska debatten. Del är viktiga ord som kort vill geuttryck för innebörden i del politiska budskapet. Självklart kan den värderingsom läggs i orden delvis variera, beroende på politisk hemvist, men delbetydelsefulla är att orden har ett reellt innehåll. Gemensamt för begreppen äralt de har en ganska lätt mätbar sida uttryckt i materiella och ekonomiskatermer och en annan, mer svårmälbar, som är uttryck för upplevelser, känsloroch relationer. Välfärdhar en klart definierbar sida - vi kan uppskatta värdet av hur vi bor, vad viäter, hur vi klär oss, vad vi kan unna oss för nöjen, bil och liknande. Denandra men inte lika lätt mätbara är gemenskap med andra människor och dentrygghet den ger, kvaliteten på den miljö vi lever i, möjlighet till studieroch utbildning, glädjen i ett arbete som man trivs med. Denmateriella grundtryggheten är mycket viktig, men den andra sidan av välfärdenökar alltmer i betydelse och måste ägnas stor uppmärksamhet i den politiskadebatten. Jämlikhet betyder inte ett utslätande av särdrag och olikheter.Kravet på jämlikhet innebär allas lika rättigheter till materiell trygghet,möjlighet till utbildning, arbete, bostad och vård när så behövs. Det innebärockså rättigheten att välja sin tillvaro, att utveckla sina egnaförutsättningar och tillfredsställa individuella behov, helt enkelt rättighetenall vara olika. Infördel internationella kvinnoåret kommer frågan om jämställdhet mellan män ochkvinnor att få en ökad aktualitet. Även om vi ibland kan tyckas ha kommit långthär i internationellt sett så återstår myckel att göra inte minst närman ser till kvinnornas möjligheter på arbetsmarknaden. Det betonade ocksåThorbjörn tidigare här . Rätlen till arbete som man trivs med ären rättighet för alla oavsett kön. Detta måste vara vägledande isysselsättningspolitiken. När jämlikhetsdebatten fördes som häftigast förnågra år sedan var den inte särskilt preciserad. Men den var nyttig. De storaorättvisorna aktualiserades och en del resultat har kunnat avläsas. Jämlikhelsmålsättningenmåste vara en ledstjärna i allt politiskt arbete. För har detvarit självklart alt spela en pådrivande roll för den sociala trygghels- ochjämlikhelspoliliken. Det gäller stödet till barnfamiljerna, folkpensionerna,vårdpolitiken och en bättre anpassning av skallen efter bärkraft. Riksdagensprincipbeslut om en allmän arbetslöshetsförsäkring är en framgång förcenlerpolitiken, liksom de beslut om utredningar inom ATP-systemel somriksdagen efter mer än ett decenniums nej-sägande accepterade. Delfinns dock väsentliga inslag i den regeringspolitik som förs som vittnar ombrist på jämlikhelsinlresse. av pensionsåldern är ettsådant exempel. Regeringen fortsätter in i det sista sin förhalning avpensionsåldersfrägans lösning. Men det är följdriktigt att den regering som såsent som 1965 sade tvärt nej till att ens utreda frågan också konstrar in i detsista. Ettannat exempel på brist i jämlikhetssträvandena är vårriksdagens beslut omavsättning till arbetsmiljöfonderna. Företag med stora vinster skall få av årsvinsten enligt vissa grunder för arbetsmiljöförbättringar iföretaget. De stora vinsterna stannar kvar i de vinstgivande företagen.Centern föreslog däremot att av de skulle få användastill arbetsmiljöförbättringar i mindre förelag och andra förelag som inte harnågra stora vinster. När riksdagsmajoritelen avslog värt förslag visade manenligt min mening brist på jäm-likhelspolitik. Inte heller tillgodosåg man allaarbetstagares rätt till insatser för en god arbetsmiljö. Förnågra år sedan hade socialdemokraterna som motto: Ökad jämlikhet. Det hör maninte så mycket av . För vår del har vi som motto för vårt program: Jämlikhetoch trygghet i ett decentraliserat samhälle. Det tänker vi fortsätta med, såväljämlikheten som decentraliseringen. Vitror nämligen att decentraliseringspolilik - arbetet för ett decentraliseratsamhälle är den bästa metoden för alt uppnå jämlikhet och trygghet. Del gällerdecentraliseringens olika aspekter, decentralisering av politiskt inflytande,dvs. förbättrad demokrati och länsdemokrati, decentralisering avbebyggelse, boendedemokrali, och decentralisering inom näringslivet, dvs. enbättre satsning på de mindre och medelstora förelagen. Vi har här att kämpa en hård kamp. Mot oss slår den politik som letttill Ivångssammanläggning av kommunerna, den politik som skapat dencenlraliseringsinriktade riksplan som riksdagsmajoritelen accepterat och denpolitik som har försummat de mindre och medelstora förelagen. Huruvidacentern kommer att få stöd av socialdemokraterna när det gällerdecentraliseringspolitiken vet vi inget om. Det är väl inte troligt. Annars kanman konstatera att regeringsföreträdare inte varit räddaför att ta avstånd från regeringen. TV-lyssnarna kunde för ett par veckor sedanhöra statsrådet , som just nu lämnat plenisalen, beskriva sinutomordentliga insats för alt befria de boende från den bostadspolitik somregeringen tidigare hade fört. Frågor och kritik möttes med påståendet attbostadsdepartementet ju inte hade funnits , så man skulle ju intebegära för mycket. Att det hade funnits en regering och statsråd som hade haftansvaret för bostadspolitiken sades del inget om. Enannan fråga som del tagit att nå klarhetens ljus i är bostadsmiljön.Alla våra motionskrav om bomiljöförbältringar avslogs under 1960-lalel. Delvar den tid då många nya bostadsområden tillkom och behovet av en genomtänktpolitik för miljön i boendet var som störst. Därför måste stora resursersättas in för att förbättra befintliga För att kunnaskapa goda boendemiljöer måste samhällsplaneringen inriktas på att skapaförutsättningar för sammanhållning, solidaritet och gemenskap mellanmänniskorna. Hörnpelarna i delta samhällsbyggande måste vara familje- ochgrannskapsrelaiioner. Det gäller att främja ett gemensamt engagemang hosmänniskorna för den nära miljön. Det är därför nödvändigt att utgå från enhelhetssyn på boendet och bostadens funktion från den enskildes synpunkt. Detforcerade samhällsbyggandet, som varit en följd av befolkningskoncentrationenoch 1960-talets akuta bostadsbrist, har medfört att många torftiga ochofullständiga boendemiljöer skapats. Samhället har byggts så att människanvistas i olika områden vid särskilda lider . Vi har särskildabostadsområden, särskilda arbetsområden och särskilda service- ochrekreationsområden. Deförkortningar av arbetstiden som skett skulle medföra en förbättradlevnadsstandard - men för många har effekten försvunnit i längre restider tilloch från arbetet. Den sociala sammanhållningen i bostadsområdet har i mångafall ersatts med anonymitet och otrygghet - med en social ulstöiningseffekl somföljd. Barnens möjligheter till en allsidig stimulans och utveckling iboendemiljön har försämrats, då barns behov av naturliga kontakter med de vuxnaoch deras arbetsliv ägnats alltför liten uppmärksamhet i den övergripandesamhällsplaneringen. Dethär är allvarliga och grundläggande problem i samhället, som vi måste lakraftlag för alt komma till rätta med. Genom bostadspolitiken måste vi se.tillatt människorna själva ges möjlighet alt påverka och utveckla sin närmiljö.Bostadsområden skall planeras så alt olika åldersgrupper får utrymme för sinaaktiviteter och så all gemenskapen mellan olika generationer och grupperfrämjas. Vissapositiva effekter kan man få om bostadsområdena erbjuder en bättre variationmellan olika boendeformer inom samma område. Genom att olika friytor ochgemensamma lokaler kan utnyttjas på ett varierat sätt kan det bli spännande attupptäcka och utveckla sill eget område. Men del är viktigt alt understryka altdet skall vara de boende själva som utformar sin närmiljö. Del gäller att vidgade boendes befogenheter alt la sig an egna och gemensamma problem. Mångaav dagens bostadsområden saknar de nödvändiga sociala och miljömässigakvaliteterna. Främst gäller det de stora utbyggnadsområdena i storstädernasytterområden, men även i mindre tätorter finns exempel på ensidig bebyggelse,ulan nödvändiga servicemässiga komplement. Det kan också gälla mångasmåhusområden. Vifår inte tveka alt la radikala grepp om del är nödvändigt för att boendemiljönskall bli mer fullvärdig. Det är inte minst viktigt för våra barns trygghet ochutveckling. Det är en moraliskt djupgående fråga om vi skall låta barn växa uppi områden där mänsklig aktivitet och gemenskap inte fungerar, för de barn somskall föra vårt samhälle vidare. Vaddel nu gäller är att ställa lokaler och andra anordningar till förfogande. del fall kan det bli nödvändigt att förändra några lägenheters eller hus'användningssätt. Vi måste ge utrymme för service- och re-kreationsmässigakompletteringar i miljön. Vi måste skapa arbetsplatser i och i närheten avbostadsområdena. Allt delta måste ske utifrån helheten i de behov människor harav en god miljö. I många nyproducerade områden upplevs boendekostnaden somen tung påfrestning på familjeekonomin. Det går inte alt ytterligare öka bördani dessa områden. Viinom ser det som en viktig uppgift att solidariskt hjälpa tillatt ge alla människor en stimulerande boendemiljö. Solidaritetenmellan grupper och individer får inte göra halt vid en kommuns eller ett rikesgränser. Den måste gälla alla människor. Vi måste tillföra nya komponenter ivår syn på den internationella miljön. Våregen och omvärldensmililärstrategi,ekonomiska och politiska styrka är inte längre ensamma dehörnpelare på vilka vi kan utforma vår egen säkerhetspolitik och ännu mindrenär vi skall bedöma de framtida för-utsällningarna för fred och välfärd i helavärlden. Fredligsamexistens och tolerans mellan världens ekonomiskt, militärt och politisktstarka makter är inte någon garanti för fred och alltså inte heller någongaranti för vår egen och vårt lands säkerhet. Ingenbestående fred är möjlig så länge en social och ekonomisk utjämning mellanländer och folk inte har ägt rum, så länge världens resurser fördelasorättvist och så länge miljarder människor inte kan ges en människovärdigtillvaro. Utjämning,rättvis fördelning, livskvalitet - dessa tre komponenter måste ges utrymme iett konstruktivt fredsarbete. Gängse säkerhetspolitiska doktriner i i-ländernatycks bygga på förutsättningen att del egna landels säkerhet kan bestå utan åstadkommer global jämlikhet eller utan all man fördelar resurserna merarättvist. Borde inte vid det här laget erfarenhet och insikt säga oss all ettsamhälles möjligheter an överleva förutsätter solidaritet, rättvisa ochjämlikhet? Världssamhällettål inte längre all vara underordnat de starka ländernas sökande efter maximalsäkerhet för egen del. Inte ens de starka länderna kan stå utanför en nytolkning av ordet säkerhetspolitik. Det vore ett missgrepp av dem att tro attde kan skapa sig säkerhet grundad på e-konomisk och militär makt. Små ochfatliga länder kommer alllid - och med rätta - att resa krav på trygghet -frihet från hunger, fattigdom och förtryck. I de ögonblick deras krav stridermot de rika ländernas krav kan konflikten vara ett faktum. Den konfliktenbehöver inte vara militär, men den kräver lika fullt offer av den fattiga ochden förlorande sidan - offer för hunger, för sjukdomar och för våld. Lidandetär alltså inte mindre därför alt den konflikten inte är militär. Sanningen ärden att del inte finns någon säkerhet för något land förrän dennakonfiikl avlägsnas. Jagär inte naiv nog all tro att så kan ske över . Men genom en gemensamviljeinriktning från världens rika och fatliga länder kan den till en börjangöras mindre akut. Viljeinriktningen måste ges tvä mål: jämlikhet och rättvisfördelning. Inom FN;s ram görs ansträngningar på olika områden för all föraöver resurser från de rika till de falliga. I många länder, men långt ifrån ialla, pågår ett intensivt jämlikhelsarbele inom det egna landet. Dessainsatser på olika områden borde under FN;s ram kunna samlas till vad jag harkallat en överlevnadsplan. , befolkningskonferensen,livsmedelskonferensen handlar var för sig om avgörande frågor förmänsklighetens framtid. Det handlar om livsmiljö och resursfördelning. Dessaoch andra konferensers resultat måste sättas in - de måste samordnasi en långsiktigt upplagd och brett förankrad överlevnadsplan. Jag tror intedel skall vara omöjligt att övertyga andra länder - stora och små, rika ochfattiga - att en för alla gemensam överievnadsplan, som syftar till jämlikhetoch rättvis fördelning i själva verket måste vara en hörnsten i deras egennationella säkerhetspolitik. Låt oss hoppas att alla länder, med växandeentusiasm kommer att ansluta sig till en sådan plan och därmed också aktivtmedverka till alt den genomförs. Låt oss här i arbeta för att de kommande 25 åren blir delkvartssekel då världen samlade sig till planering för sin gemensamma framlid,byggd på jämlikhet, trygghet, solidaritet och välfärd för alla. har del förts en debatt angående 1972 årsskatleulredning. Med anledning av att inte bara utan även jagsitter i den utredningen skall jag be att få göra vissa tillrättalägganden. Vifick ett bevis för alt statsminister hade läst innantill iskalteutredningen, men han har tydligen inte vägat lila riktigt på vad hanläst, ulan han medger alt han sedan gått omkring och frågat ledamöter iskatteutredningen vad de egentligen hade menat. Jagvet inte vad menar med en fullvärdig ledamot av skatteutredningen,men jag kan tala om för kammarens ledamöter alt aldrig har frågatmig vad skalteutredningen menade med vad den skrev. Jag kan, herr talman, upplysaom alt jag har lyckats få tag i en annan ledamotav skalteutredningen, och han hade heller inte haft något samtal med saken. Del tycks vara så alt talat med någon eller några socialdemokratiskaledamöter i skalteutredningen och av dem fått en tolkning. Jag måste säga attdel är ett utomordentligt betänkligt sätt att använda en parlamentariskutredning där de olika partierna sitter representerade och arbetar tillsammansoch har ett gemensamt ansvar för ett belänkande som läggs fram. Del ärbeklagligt all statsministern bara går till ena sidan för att få den versionhan vill ha av vad skatteutredningen har menat. Jagvill i alla fall verifiera all skalteutredningens tabeller är framtagna utanhänsyn till den diskuterade avdragsrätten. ningarna av denavdragsrätten kommer att fastställas taxering och får alltsåegentliga ekonomiska verkningar för skattebetalarna under inkomståret 1977.Därför har jag, herr talman, mycket svårt att följa med i statsministernsresonemang om att ett slopande av avdragsrätlen skulle ha fåttfördelningspoliliska effekter. arbetar nämligen just nu medförslag till skatteomläggning . Det är alltid vanskligt allsia om framtiden, men jag vågar säga alt det är en gissning som ganska säkertslår in att vi får en skalleomläggning även . Varkenherr eller någon annan vet vilket skattesystem vi har under inkomståret1977 - när skattebetalarna alltså har all ta de ekonomiska konsekvenserna avregeringens proposition i det här ärendet. Därför är den fördelningspolitiskaeffekten i det här läget rent teoretisk. Vill man åstadkomma någonting har manalla möjligheter därtill, om man nu har modet att föra fram förslag därom, vidden eller de skatteomläggningar som äger rum - vi vet säkert att det åtminstoneblir en - innan har börjat. Sedanvill jag bara säga, i anslutning till del som har anförts om ett avsteg frånskalteutredningens förslag, att det jnte fanns något förslag frånskalteutredningen om alt slopa avdragsrätlen. Det diskuterades, men någotförslag fanns inte. Slopar man den här avdragsrätlen innebär del i realitetenen skallehöjning, och det betyder att staten kommer all tillgodoräkna sigstörre inkomster för den här speciella kostnaden än av-siklen var från början.Vi höjde löntagarnas avgift för sjukförsäkringen rätt kraftigt för ioch med alt sjukförsäkringen ändrades och inkomsterna därifrån blevskallepliktiga. När man beräknar kostnaderna skall man belänka alt det är frågaom mer eller mindre öronmärkta pengar, som skall gå till ett visst ändamål. Näravgiftsuttaget fastställdes var statsmakterna givelvis intresserade av att fåen nettoeffekt - dvs. del inbringade bruttobeloppet minus skatteåterbäring, somman kan säga att del blir när människor får utnyttja ett avdrag. slopasavdragsmöjligheten, vilket innebär att statsmakterna tar in mer pengar fördetta ändamål än avsikten var från början, och det är ingenting annat än enfiffigt maskerad höjning av del totala skattetrycket. Så,herr talman, över till del något längre perspektivet. Skattesystemets centralaroll i åtgärderna för att lotsa landet genom de samhällsekonomiska svårighetersom tornar upp sig inför har tidigare berörts i debatten.Givetvis är det en rad av ekonomisk-politiska åtgärder som erfordras förattklara problemen i dagens nya situation, men i botten finns alltidskatleproblematiken. HerrBohman har tidigare åter fört fram moderata samlingspartiets krav på ensänkning av skattetrycket som en väsentlig del i den ekonomiska politiken.Enligt min mening får en skärpning av skattetrycket i dagens läge olyckligakonsekvenser. Det medför kostnadshöjningar i form av ökade direkta kostnaderoch i form av kompensationskrav från de enskilda människorna när de finner attkonsumtionsutrymmet minskal. Detskatleförslag som skall ta ställning till och som kommer attträda i kraft innebär i regeringens tappning en renskatteomläggning, teoretiskt sett med oförändrad skattebelastning. Del innebäri och för sig en sänkning av marginalskatten med i vanligainkomstlägen, och del hälsar vi med tillfredsställelse. Medanledning av en uppgift tidigare i debatten att vi kan lacka Hagauppgörelsenför marginalskallesänkningen vill jag bara påpeka att det kanske är att draalltför stora växlar på Hagaöverläggningarna. Förslaget tillmarginalskattesänkning har nämligen utarbetats av skalteutredningen, och i denhar, som framhållit, alla de fyra stora partierna varit överens.Marginalskattesänkningen är alltså på intet sätt en effekt avHagaöverenskommelsen, utan den var parlamentariskt säkrad genom enighet blandalla partier utom kommunisterna redan långt föreHagaöverläggningarna. Medden tekniska utformning som regeringsförslagel har kommer det dock att ledatill en höjning av del totala skattetrycket, trots att belastningen i fråga omstatlig inkomstskatt kommer att bli mindre. Visserligen kommer sannoliktparterna på arbetsmarknaden, precis som fallet var , all i decentrala förhandlingarna la hänsyn till skatteomläggningens konsekvenser.Erfarenheterna visar all, med de kraftiga löneglidningar som förekommit under1974, hänsynstagandet blirav mera formell art. Givetvis kan man hävda attlöneglidningen är en följd av den ekonomiska utvecklingen och därförförsvarbar. Men det är ett illusionsnummer att påslå, alt exempelvis förraårets skalleomläggning hade någon avsevärt dämpande effekt på den reellalöneutvecklingen - det var ju ändock delta som var avsikten. Ärman socialist och anser all staten är överiägsen som skapare av dynamik i denekonomiska utvecklingen, då ter sig givelvis varje form av sänkning avskattetrycket som ett steg i fel riktning. Är det däremot så att man inte troratt människan får oanade färdigheter när hon verkar i statens namn i motsatstill när hon verkar som privatkonsument eller producent, då måste därav följaatt man låter människorna själva få så stort spelrum som möjligt. I sin senasteproposition till , nr 177, anför finansministern med all rätt alt enökning av industriinvesteringarna är den bästa metoden all komma ur deaktuella svårigheterna och de som vi kan se framför oss. Men även här kan mankonstatera socialistens misstro mot enskilda människors och enskilda företagsförmåga att verka för sitt eget bästa. vill nämligen lägga dereella besluten hos de statliga organen. I den ordning vi har haft under senareår har regeringen med bidrag och på annat sätt stimulerat investeringarför att sedan helt plötsligt genom frysning av kapital försena kanske redanplanerade projekt och åstadkomma en ryckighet för företagen. Detta kan fåkonsekvenser för våra möjligheter alt utnyttja internationell efterfrågan vidden lämpliga tidpunkten och kan för övrigt också leda till ryckighel isysselsättningen. När det gäller åtgärder avdet slag som föreslagits i proposition nr 177 borde alla vara överens omatt det krävs ingående och sakliga överväganden. Just nu tycks det vara frågaom ett ganska improviserat hast-verk, som tillkommit efter ett par månadersdebatt där positionerna förefaller alt ha vandrat fram och tillbaka. Även försmärre förelag är del vådligt med ryckighel i planeringen. När ryckighetenetableras av statsmakten kan konsekvenserna bli oändligt myckel större, och deär sanneriigen inte ägnade all öka tilltron till politikerna och deraskapacitet alt klara sin del av spelet på ett lillfredställande sätt. Attfrysa ned kapital kan givelvis i vissa lägen vara en klok åtgärd. Görs det iett logiskt skeende med hänsyn till en befarad överhettning, då kan en sådanåtgärd vidtas av vilken regering som helst. tycks del emellertid som omfinansministern som vanligt kommit i otaki med konjunkturcykeln.Konjunkturinstitutets rapport ger ju inte en sådan prognos alt delprecis pekar fram mot åtgärder av del slag som just nu ligger på riksdagensbord. Enmärklig sak i förslag är de skilda principerna för dels aktiebolagoch ekonomiska föreningar, dels enskilda skogsägare. Medan företagen ärundantagna såvida de inte har en årsvinst som överstiger ,förenklat uttryckt, skall enskilda skogsägare göra avsättning till en särskildinvesteringsfond oavsett årsvinsten. Här gäller endast all likvid förskogsförsäljning skall ha uppgått till mer än - då skall, i varjefall när del rör sig om rolpost, av pengarna frysas ned på etträntelöst konto hos . Det är med andra ord fråga om enspeciallagstiftning riktad mot landets skogsägare. Serman situationen för det enskilda skogsbruket i ett längre perspektiv, så blirbilden ännu märkligare. Under hela 1960-talel var det en låg lönsamhet inomdel privata skogsbruket. Låga rolnelton gjorde att nollzonen vidgades allt mera.Jag vet faktiskt av egen erfarenhet att när det gällde virke av mindredimensioner var det över huvud tagel inget rotneiio alls; det var i rentskogsvårdande syfte som man på sina håll avverkade. , med den ändradekonjukturbild man då fick på skogsbrukels område, kom man upp i rotposispriseroch priser på leveransvirke som låg i nivå med på 1950-talel,Titlar man på dagens priser, så finner man - det vågar jag påslå - altlimmerpriserna har kommit i fall den allmänna prisutveckling som har råttunder på alla andra områden. När de privata skogsägarnasåledes har kommit i fatt näringsutövande inom andra yrken, då slårfinansministern till. Helt naturiigt kommer många bönder och skogsbrukare altuppfatta det som ett slag i ansiktet att de tvingas göra de här avsättningarnapå ett räntelöst konto i . Det innebär ju också avsevärda ränteförluster.Pengarna är visserligen inte borta, men med nuvarande höga ränteläge blir detäven för dem som bara gör denna insättning på under enfemårsperiod ett rätt väsentligt belopp som de går miste om. Hur sedan en frysning av rotpostspriserna eller av uttag ur egen skog för landetsbönder och skogsägare med skogslikvider skall kunna ledatill en lugnare avtalsrörelse har i varje fall jag svårt att inse. Jag tror altdel kommer all kräva hela pedagogiska skicklighet att förklara detsambandet - om det nu över huvud laget finns något samband.