prot · FX0917 · 1974-12-31 00:00:00 — Låt mig i anslutning till detta säga att förhopp ningen är att man skall kunna förädla skogsprodukter också i ett område med skogen nära intiU och att goda transportförutsättningar skall skapas 144 för uttransport av färdigaprodukter. Staten har satsat mycket pengar i privat industri i länet.Jag hoppas att det skaU finnas stort intresse från statliga företag att i alltstörre utsträckning etablera sig industriellt inom stödområdet, aUtsåsatsningar på statliga industrier i ett område som behöver aUt tänkbart stödför att få ett aUsidigt näringsliv. Det skulle vara glädjande om statligaföretagssatsningar skedde i såväl skoglig förädlingsindustri som i form avandra industrisatsningar inom länets norra och västra delar. Olika åtgärder behövs också för att stimulera ett ökatuttag ur skogen så att avverkningarna kan bli av samma storleksordning somtillväxten. Detta skulle skapa många arbetstillfäUen och behöver därför alltänkbar uppmärksamhet. De delar av länet som drabbats hårt avbefolkningsminskning har också fått minskad sysselsättning inom den offentligasektorn. Vi ställer krav på offentUg service och då också satsningar på denoffentliga sektorn. Ett län och specieUt delar därav där sysselsättningenvarit vikande behöver hjälp från ett starkt samhälle för att klara en samhällsuppbyggnadoch god samhällelig service. Detta gäller läkare, sjukvårdsresurser i övrigt,socialvård, en väl fungerande veterinärorganisation, polisorganisation, skoloroch andra för människorna nödvändiga samhällsfunktioner. När problem ochsvårigheter uppstår, är det tUl samhället som kravet på hjälp ställs. Vi sombor i en mindre expansiv del av landet måste sätta vår tillit till samhäUet ochdess organ för att få garantier för en tryggad framtid. För de områden somligger utanför de mera expansiva regionerna skulle tankegångar som förs fram avmissnöjespolitiker vara förödande. Det privata näringslivet har visat Utet intresse försatsningar utan samhäUsstöd, speciellt i områden som bedömts vara geografisktmindre gynnsamma. Egentligen är det ju löntagarnas pengar som satsas i form avlån eller bidrag, och vill man att samhället skall ge stöd, då bör ocksåägarförhållandet ifrågasättas. Av den anledningen tycker jag att vi som bormindre centralt måste ställa våra förhoppningar till samhällsinsatser och dånaturligen i form av statliga industrisatsningar. Statliga basindustrier menäven andra former av statliga industriinvesteringar är mycket glädjande och börpå allt sätt prövas och understödjas. Personligen hälsar jag med störstatacksamhet aUa statliga företag välkomna till , speciellt om deetablerar sig i norra och västra delarna av landskapet. Jag vill tiU slut, herr talman, uttrycka mintillfredsställelse över att staten - enligt vad statsministern sade i går - harplaner på att bygga ett oljeraffinaderi. Skall staten då ha någonsamarbetspartner, så hoppas jag att ingen annan än konsumentägda OK kan komma ifråga. När nu projektering av ett raffinaderi inleds hoppas jag att manöverväger möjligheten att placera det i inlandet, gärna i kombination med ennaturgasanläggning. Ett raffinaderi ägt av staten och konsumentkooperationenskulle vara en både välkommen och nödvändig injektion för Bergslagen som i daghar tung industri men som behöver ett tillskott av andra näringar. På detsättet skulle också de önskemål om ett inlandsraffinaderi som har förts frambl. a. i socialdemokratiska motioner från oss dalariksdagsmän senast tillfjolårets riksdag kunna tillgodoses och förverkligas. 10 protokolh 1974. HerrJOHANSSON i Holmgärden (c): Det tycks vara så att i denna kvällens senatimme är det mera lokala problem som deltagarna i remissdebatten villventilera. Jag skall också, herr talman, ta upp några av de problem som ärspeciellt aktuella för mig. Jag kommer från ett län, , som under många århar varit något av ett problembarn när det gäUt den näringspoUtiskautvecklingen. Arbetslösheten har varit omfattande och utflyttningen, framförallt av unga människor, har pågått i en takt som varit så hög att den regionalabalansen starkt har hotats. har i alla fall inneburit en viss dämpningav utflyttningen. Det har givetvis många olika orsaker. Dels har man kanske iandra regioner inte haft samma behov av arbetskraft somtidigare, dels har utvecklingen inom en del av länet bidragit tUl att nyaarbetstillfäUen skapats. Jag vill bara hänvisa till den för oss utomordentligtglädjande utvecklingen vid , tUl-komsten av tekniskahögskolan osv. Och just nu har vi fått vissa löften om ett nytt stålverk iLuleå. Detta gör att den delen av har kommit iett läge där vi faktiskt kan tala om en viss överhettning. Det innebär enutveckling som, om löftena infrias vilket det finns all anledning att tro,kanske leder fram tUl den situationen att i denna UUa del av länkommer att inrymmas bortemot hälften av länets invånare. Det är kanske någon som tror att jag klagar över att dessaarbetstillfällen aviseras till . Det gör jag givetvis inte. Jagfinner det tvärtom helt riktigt och säkerligen ur både samhällsekonomisk ochregionalpoUtisk synpunkt helt riktigt att ett stålverk byggs i . Med deförutsättningar som utredningen har kommit fram tiU behöver vi inte räkna medatt denna satsning skall bli en belastning för samhället -tvärtom kommerstålverket att bli en tillgång med den utveckling som man på sakkunnigt hållräknar med att stålindustrin står inför. Men dessa fördelar för och framgångar i den här delen avNorrbottens län har inte kunnat undanröja de utomordentligt allvarliga bekymmersom vi har anledning att känna för stora delar av länet i övrigt, framför alltden östra länsdelen vår gränsbygd i öster och även stora delar av inlandet. När presenterade Länsprogram 70 sades det,att om ingenting väsentligt inträffar så kommer vi att gå enlandsdelskatastrof till mötes. Det var de ord som vår landshövding uttalade isamband med att Länsprogram 70 presenterades. Det tycks vara så att dennalandsdelskatastrof nu är avvärjd för den region jag talade om Luleåregionen och dess närmaste omgivning. Men landsdels-katastrofen ärlångtifrån avvärjd när det gäller de övriga delarna av länet - den östralandsdelen och inlandet. Det är områden som inte ligger på normalapendlingsavstånd från den här expansiva regionen, det är områden som även despelat en väsentlig roll när det gällt vårt lands råvaruförsörjning, och det ärområden där vi har ett starkt behov av att även få behållamänniskorna. Det ärutomordentligt angeläget att åtgärder snabbt vidtas för att inte den delenav länet skall gå helt förlorad. Marginalerna är utomordentligt små, och denfolkminskning som skett och som alltfort pågår får inte fortgå längreom vi skall kunna behålla en samhällsapparat som fungerar tillfredsställande. Det har tyvärr visat sig att lokaliserinspoUtiken integett de utslag som vi hade hoppats på och räknat med. Enbart i kommunernaHaparanda, , och är arbetslösheten Uka storsom i sådana län som och . Det finns ingenting som säger attdet skaU bli någon väsentlig förändring tUl det bättre.Här måste extraordinära åtgärder till om vi skall kunna åstadkomma någonlösning på problemen. Tyvärr måste vi erkänna att dessa bygder är i avsaknad avindustrieU tradition. När skogs- och jordbruket minskat i denna landsdel hardetta icke kunnat ersättas av industrisysselsättning. Det enda tUlskott avarbetstillfällen som man fått i dessa delar av länet är de somarbetsmarknadsstyrelsen ordnat. har gjort trevandeförsök att ordna s. k. industrieUa storarbetsplatser, genom vUka man iÖverkalix, och skulle sysselsätta 100 personer på varjearbetsplats. Det är möjligt att man i kommer upp till 100 anställdaunder innevarande år, beroende på att NJA där lagt ut en del legoarbeten förviss vidareförädling. Hur som helst kan dessa arbetsplatser aldrig ge ungdomeni bygderna tron på en säker och trygg sysselsättning . Ungdomenmåste ha en sådan tro, om den skall kunna stanna kvar. För övrigt är det så atti första hand har den äldre från skogsbruket friställda arbetskraften fått dearbetsuppgifter som finns. I dessa bygder går det följaktligen inte att räknamed en tryggad sysselsättning och en framtid som ungdomen kan tro på. i vårt län har emellertid sett dessa arbetsplatsersom ett embryo till progressiva och stabila företag. Vi tror att så kan ske,men vi är medvetna om att då måste betydande insatser göras. Vi kan inte tänkaoss annat än att statsmakterna måste se till att göra de insatser som behövsför att ombilda storarbetsplatserna tiU företag i bolagsform inom ABStatsföretags regi. Därmed skuUe en industriell utveckling i dessa delar avöstra kunna främjas. MöjUgen kan någon fråga varför vi enbart skaU sätta vårtUltro tUl den statliga företagsamheten. Det sker av orsaker som jag tidigarevarit inne på. Jag har sagt att denna bygd är i fullständig avsaknad avindustriell tradition. Härifrån har staten tagit mycket väsentliga tillgångarför landets och länets försörjning och när ändå staten har satsat så mycket påföretag som NJA och möjligen också på ett stålverk i , borde det finnasgoda möjligheter att även åstadkomma följdindustrier lokaliserade tUi dessabygder. Vi ser det som en utomordentligt angelägen uppgift att man tar itu meddessa problem, som gäller inte bara vårt län utan samhället i dess helhet.Någonting måste väl ändå göras för att vår landgräns i öster inte skall bli enhelt öde bygd. Jag har tidigare nämnt de traditionella näringar somtidigare bedrivits här skogs- och jordbruk. Men utvecklingen i Norrbottenslän har medfört en ändring. hade vi 32 000 sysselsatta inomdessa näringar; finns det knappt 9 000. länsstyrelseni måndags ett resonemang om denna sak. I ett inlägg sade landshövdingen klartifrån att vi nu kommit ner till en sysselsättningsnivå i jord- och skogsbruketsom absolut inte kan sänkas. Följaktligen är det angeläget att också få enfortsatt satsning på jord- och skogsbruket i de här delarna av landet. Jag är medveten om att jordbruket aldrig i dessa bygderkommer att kunna tävla med de delar av vårt land som har de verkligt godaförutsättningarna för jordbruksdrift. Men jag är också helt övertygad om attbehovet av sysselsättning och behovet av livsmedel är sådanaattäven de möjUgheter vi har i dessa bygder måste tUlvaratas. Dä är det angelägetatt man även på det här området ger den fortsatta rationaliseringsinsatsen vidskogsbruket en sådan inriktning att näringen kan räkna med att bestå. Vi fick visserligen en viss förändring när det gällerrationaliseringsmålsättningen i och med att vi fick dets. Men B-stödet har en utformning som innebär att ingen ungmänniska kan inom dess ram få satsa på jordbruket som en framtid. Skall en ungmänniska satsa på jordbruket , innebär det att bygga ett företag med ensatsning av ungefär en miljon. Det är inte många som i ett inledningsskedevågar sig på en sådan insats. Vi har tagit upp dessa frågor i en motion där vi kräversådana ändringar av rationaliseringsstödet till jordbruket att man även på långsikt skall räkna med ett bibehållande av jordbruket i det norrländska inlandet. Det är inte länge sedan inflytelserika människor i vårtland sade: Ni menar väl ändå inte att vi på lång sikt skall ha kvar ettjordbruk i de delarna av landet! Sedan dessa uttalanden gjordes hoppas jag manhar insett att vi även i dessa delar av landet måste ha ett jordbruk. Men skallvi fä detta måste man som jag tidigare nämnt ändra på formerna förrationaliseringsstödet så att man inte tvingar unga människor in på en satsningav så enorma mått som det krävs för att kunna få ett statligt stöd. Jag har nämnt tidigare här och jag vill klartunderstryka att kombinationen av arbete i jord och skog jämte andrasysselsättningsmöj-Ugheter får utgöra underlag för bedömning av om vederbörandekan få en tillräcklig utkomst från sin sysselsättning. Det kan inte vararimligt att som fordra att för ett stöd till en insats ijordbruket den större delen av vederbörandes inkomst skall komma från enbartjordbruksdelen. Här måste vi kunna få en förändring. När det gäller jordbruket i våra bygder måste vi tUl sistockså få en sådan förändring av jordhävdslagen och dess tillämpning, att de somhar intresse av att äga jord och skog också får en skyldighet att sköta denjorden på ett sådant sätt att den inte förbuskas och av den anledningen kommerur produktionen. Jag skall inte orda mer om detta. Jag antar att vi fåranledning att återkomma till denna fråga under årets riksdag. Låt mig säga några ord om skogen, eftersom även den ärutomordent-Ug väsentlig för oss. Jag ärglad över de uttalanden som gjorts här av både herrStadUng och i anledning av det norrländska skogsprograrnmet. Detär vi aktuaUserade den frågan . Man togfram det norrländska skogsbruksprogrammet med stöd av erfarenheter från detfinska skogsbruket, där ett sådant program är genomfört. Den utredning som har gjorts i visar att manmed ett genomförande av skogsbruksprogrammet kan få ett ytterligare tiUskotttill sysselsättningen med 2 000 arbetstiUfällen. Vad detta skulle innebära förden bygd som jag tidigare pratade om, inland och dess östralänsdel, är självklart. Men det är angeläget att det här programmet kangenomföras då vi har kvar några människor där. Om man väntar sålänge med att ge förutsättningarna för ett genomförande av skogsbruksprogrammetatt alla människor har flyttat därifrån är det ingen större glädje meddetsamma. Jag kan tyvärr inte som säga att jag är gladöver den satsning som är aviserad i statsverkspropositionen. Jag är glad överatt man har lovat en proposition i ärendet, men jag är rädd för att man intetar det djärva grepp som vi anser är nödvändigt för att detta program skaUkunna genomföras. Om man inte gör det är propositionen inte särskilt mycketvärd. Jag hoppas i alla faU att statsrådet har funnit att denna fråga är av såpass väsentlig betydelse inte bara för vårt län utan även för övriga delar avNorrland att propositionen ger oss ett tUlfredsstäUande besked om attprogrammet skaU genomföras. Jag skuUe , herr talman, vilja säga ett par ordom skogsbruket i övrigt. I den riksskogstaxering som med jämna meUanrum förekommerhar man vid de senaste taxeringarna kommit fram tiU att vi har en inteoväsentlig överavverkning i det här landet. Man räknar med att våra skogarproducerar , men man har kommit framtiU att vi numera har en överavverkning på bortåt det kan vara 5 miljoner men det kan också vara . Det ären redovisning som i allra högsta grad är oroande och av betydelse för fråganom vi skall kunna uppehålla den skogsindustri i vårt land som ärutbyggd och också den som är planerad. Det är att hoppas att man skall kunnaåstadkomma en samUng kring den ökade forskning och det skogsbruksprogram somskogshögskolan dragit upp riktlinjerna för. Det är ett skogsbruksprogram somsäger att med de nu kända förutsättningarna bör produktionen och uttaget frånvåra skogar kunna ökas med av den summa som jag tidigarenämnt. Med de nya kunskaper som en ökad forskningsverksamhet skaU ge tror manatt en ökning av uttagen upp till det dubbla är möjlig. Jag skulle bara avslutningsvis, herr talman, vilja frågaom vi mot en sådan bakgrund verkligen har råd att avstå från de satsningar sombehöv», som här har anvisats vägar för och som man tror skall kunna ge detresultat som nämnts. HerrPERSSON i (s); Ur regionalpoUtisk synpunkt har den fördalokaliseringspolitiken betytt och betyder oerhört mycket för ossvärmlänningar. 11 protokoll 1974. Enligtlänsstyrelsens uppgifter har tiUförts inte mindre än nära 294mUjoner kronor i lån och bidrag tUl 1973. av landets totala lokaliseringsstöd harsatsats inom vårt län, och detta innebär att i runt tal 4 400 eller 4 500arbetstiUfäUen tiUförts länet. Trots dessa satsningar har vi ändocknoterat en befolkningsminskning, vilket är mycket oroande. Länet"tappar" invånare tUl andra och expansivare regioner och län. Inomlänet sker en mycket stark befolkningsomflyttning, vilket främst drabbar dennorra regionen, där framför allt brottas med stora sysselsättningssvårigheter.Trots den starka satsningen på spånplattefabriken i , Ransbysågen osv.har vi inte på långt när lyckats klara sysselsättningen i denna region. Skatteutjämningsbidraget, som föregående års riksdagbeslutade om, är ett utomordentligt stöd tUl glesbygderna, och en ytterligareöversyn av bestämmelserna härom är viktig och bör leda tiU enytterligare omfördelning mellan glesbygdskommuner och regioner med större befolkningstäthet. StrukturrationaUseringen slår oerhört hårt i dessaskogsbygder, där jord- och skogsbruk dominerar, och den högarationaliseringstakt som förekommer i dessa bygder gör att de får vidkännaskraftigt vikande sysselsättning. Denna debatt är ett lämpligt tillfälle attaktualisera frågan om huvudmannaskapet för skyddade verkstäder. Den s. k.Meidnerska utredningens förslag torpederades sönder och samman avremissinstanserna, och ingen proposition avgavs på grundval av inkomna remissyttranden.LO m. fl. centrala instanser ansåg att AMS eller staten borde hahuvudmannaskapet, och vi förväntar oss att departementschefen på ett ellerannat sätt aktualiserar frågan, eventuellt med kompletterande utredning. I detta sammanhang bör också nämnas att skogen harspeciella svårigheter. På AMS ligger nu vissa frågor om eventueUa avsteg frånden s. k. 5050-regeln, alltså att det på grund av speciella svårigheter iskogen ofta är svårt att anställa ytterligare en person utöver denhandikappade. Jag begär inget svar i anslutning tUl dessa frågestäUningar menvädjar till AMS och departementschefen om snara åtgärder i en eller annan form.Karl i aktualiserade frågan om antalet sysselsatta ihalvskyddad sysselsättning inom den offentliga sektorn, kommun och landsting.Jag delar helt hans uppfattning i denna fråga och uppmanar alla politiker iskUda organ att på allt sätt verka för en ökad rekrytering i landsting ochkommuner i detta avseende. Om jag minns rätt avsåg AMS och departementschefennär propositionen framlades att vi , alternativt1973-1974, skuUe ha ca 20 000 platser i halvskyddad sysselsättning. Vi har ca 5 000 sådana platser. Knappt en fjärdedel av nämnda målsättning äralltså förverkligad. Både inom den offentliga sektorn och inom den privatasektorn vUar här ett stort ansvar. Restarbetslösheten i skogslänen är svår, och de människorsom berörs av den vet att de fria marknadskrafterna inte klarar situationen.Någon har sagt att kommer var tionde att slås ut. sätt fortsätta att skapa lagar och förordningar som bättre skyddar Nr17 människorna. Inför den nya skogsavverkningen med maskiner som huserar iskogarna som stora monster med väldiga ytor av kalhyggen som följd ställer sigmånga frågan: Vad innebär morgondagen för oss och våra efterföljande? Debattenom kalhyggen och överavverkning pågår, och den tUlsatta utredningen angåendekalhyggen är viktig för de människor som bor i dessa skogsbygder. Jag förväntaratt nämnda utredning relativt snart lämnar ett betänkande som ger svar på vissafrågeställningar. I de norra delarna av vårt län finns en ökad oro föraviserade kraftverksutbyggnader. Uddeholmsbolaget har begärt tillstånd attanlägga tre nya kraftstationer; Strängforsen och Klarabro i Finnskoga-Dalbykommun och i Norra Ny kommun. Dessutom finns en höjning av dämningenvid med i planerna. Trots energibrist, trots höga oljepriser ochderas negativa följder är jag i likhet med befolkningen där uppe oroad.Personligen är jag ytterst tveksam inför dessa utbyggnader, framför aUt när detgäUer Strängforsen och Klarabro. FUipstadsregionen har drabbats oerhört hårt av den vikandegruvdriften. och fram tiU 1973 har inte mindre än I 600arbetstUlfällen försvunnit. Läget i länet skuUe närmast ha varit katastrofalt,om inte statliga åtgärder satts in. De reformer som svensk arbetarrörelse krävt och somsocialdemokratin har förverkUgat via är många. Reformerna ger människornaökade möjligheter att ställa krav krav på arbete, på bättre mUjö m. m.Anpassningsgrupperna bör ges ökat stöd i sitt arbete. Uppföljningen här ärytterst viktig. Statistiskt sett ökar antalet arbetslösa på grund av reformenenligt länsarbetsnämndens egna beräkningar uppbar inte mindre än 450500personer s. k. kontantstöd vid senaste arbetslöshetsräkningen . Jag har velat nämna dessa siffror för attbelysa hur man genom en välkommen reform påverkar det statistiska materialetsamtidigt som man ger människorna en behövlig förbättring. Vi har i runt tal 5 000 arbetslösa i värt län, varavnärmare hälften är kvinnor. Det beror framför allt på att vi, i likhet medmånga andra län, har ett alltför ensidigt näringsliv, där järn- ochståUndustrin dominerar. De traditionella yrkena är inte särskilt attraktiva,och inte heller är de speciellt lämpade för kvinnorna. Vi behöver ett meradifferentierat näringsliv för att ge kvinnorna ökad sysselsättning. Den s. k.delegationen för jämställdhet meUan kvinnor och män har stora och angelägnaarbetsuppgifter framför sig, inte minst när det gäUer att bryta det traditionella,konservativa tänkandet för att hjälpa kvinnorna ut i arbetslivet. En sysselsättningsplan har aviserats, och det hälsar vimed största tUlfredsställelse och förväntan. Det är inte 100 000 nya jobb vibehöver, vi behöver minst 400 000 nya jobb i vårt land, om vi skall klarasysselsättningen . TiU vårt län har vi fått vissa statliga utlokaUseringar.Utlokaliseringen av statliga verk är ett välkommet tiUskott av framför alltadministrativ personal. Men fortfarande återstår en betydande restarbetslöshetäven inomKarlstadsregionen, och även samhälleliga åtgärder måste komma tiU stånd. Länetsbefolkningstal minskar, och om vi i skall uppfylla de av riksdag ochregering uppsatta befolkningsramarna måste vi få en ökad direkt statligsatsning. Vi förväntar oss en fortsatt kraftig satsning inomutbildningsväsendet för högskole- och universitetsutbildningen i Karlstad.Filialorterna bör ges det stöd de så väl behöver för att förverkliga en ökaddecentraliserad utbUdning. Forskningen bör stegvis byggas ut och allhögskoIeutbUdning ges resurser och tilldelning av viss forskningsandel. Fördjupning av TroUhätte kanal och åretruntsjöfart påVänern samt stationering av en isbrytare på är ur regionalpoUtisksynpunkt viktiga åtgärder. Satsningen bör leda tiU ökad konkurrenskraftför Vänerlänen. I en motion tiU årets riksdag har bl. a. yrkats atttransportstöd skall utgå till Vänersjöfart eUer att man i varje fall skalleliminera de konkurrensförskjutande verkningar stödet har. Dennuvarande utformningen hämmar sjöfarten och motverkar direkt denregionalpoUtiska satsningen på Vänerland. Med tanke på berörda hamnars existens ochutveckUngsmöjligheter och med tanke på nedlagt kapital för utbyggnad avTroUhätte kanal med investering i isbrytare och övriga följdinvesteringar, ärdet av största vikt att motionen bifalles. Jag citerar departementschefen; "Ensådan satsning kommer utan tvekan att få stor närings- och regionalpoUtiskbetydelse. ges sålunda näringspolitiskt förbättrade möjligheteratt hävda sig, och en bättre regional balans kommer att skapas i förhållandetUl den expansiva ." Vi hoppas att det blir en ändring härvidlagoch att motionen bifalles. Stationering av ett oljebekämpningsfartyg fr. o. m.sommaren 1974 är en utmärkt satsning ur miljövårdssynpunkt med den förstärktaberedskap fartyget innebär. Sammanfattningsvis skuUe jag vilja säga att vivärmlänningar ser med oro på dagsläget. Nära 5 000 arbetslösa, övervägandedelen kvinnor, ungdomar och äldre utslagen arbetskraft, det är en brydsamsituation. Vi vet också att vi inte kan förlita oss på det privatanäringslivet, att vi inte kan klara vår sysselsättningssituation utansamhällets och statens hjälp. Föregående talare berörde i korta ordalag situationen iNorrbotten, och han rosade den statliga satsningen. Det privata näringslivethar minskat och kommer att minska även i vår. Då återstår den offentligasektorns tillväxt, som kan skapa sysselsättning för våra värmländska ungdomaroch ge dem jobb. Vi hoppas och tror på fortsatta stödåtgärder, på AP-fondernaoch på statliga satsningar i av typ NJA i .