prot · FX09115 · 1974-12-31 00:00:00 — Det är en liten fråga, men del är ett steg i rättriktning som jag tycker all vi i rättvisans namn bör uppmärksamma. Jag hoppasinnerligt alt det steget följs av många fier som avskaffar en del orättvisorsom drabbar den mindre och medelstora företagsamheten. Vidhösiriksdagens andra arbetsplenum vann ännu en av mina motioner - tillsammansmed en del andra - gehör. Det gällde tillsättande av en skyndsamutredning av frågan om en differentiering av beskattningen i regionalpolilisktsyfte, såsom nya avskrivningsregler vid beskattningen av fasligheter i Norriandslänen,sänkning av arbetsgivaravgiften i allmänna stödområdet, lägre bensin- ocholjeskati i Norrlandslänen, osv. Detär, herr talman, min förhoppning all regeringen handlar lika snabbi i den härfrågan som i den föregående, dvs. omgående tillsätter den beslutade utredningenoch ger den i uppdrag att så snabbi presentera ett förslag att regeringen kanframlägga proposition vid riksdag. Del vore ett steg även det i rättriktning och ett bevis på att även regeringen är verkligt intresserad av utvecklingeni hela och inte bara i och på några" enstaka platser till. Jagkan möjligen ge regeringen ytterligare en eloge. Den har till en början vägratatt la del hell odefinierbara ordet "övervinster" i sin mun. Del ärnaturligt eftersom vi ännu inte hört någon vettig definition på del ordet. Vadmenar t. ex. LO med övervinster? Är del möjligen den vinst som Statsföretag tror sig göra ? Eller är del bara devinster som den privata företagsamheten gör? skall kunna överleva och utvecklas är tillfredsställandetrygghet i förelagsmiljön. Den i sin lur påverkas av kostnads- ochlönsamhetsutvecklingen, av finansieringsfrågor, av möjligheter alt planera förframtiden utan alt planerna slås sönder av oförutsedda politiska beslut.Företagarna måste ha möjlighet alt i första hand ägna sig åt sin primärauppgift, alt sköta sitt förelag, producera varor och tjänster i stället för altgrubbla över hur han skall klara den ena nya pålagan, uppbördsskyldighelen ochstatistikuppgiften efter den andra. I det sammanhanget, herr talman, har jagsom motionär redan i slutet av 1950-talel angående just de här uppgifterna allanledning att uttrycka en förhoppning om alt den s. k. krångelulredningenäntligen kommer med ett förslag. Detär uppenbart alt mycket i det politiska skeendet, många nya lagförslag ochmånga nya pålagor missgynnat de mindre företagen. har vi i vissafall fåll rättelser och ändringar till stånd - jag har pekat på några - somavlägsnat de mest påtagliga nackdelarna i en del av de nya lagarna ochförordningarna. Men det har krävts en långvarig, konsekvent och envisbearbetning av politiska instanser för alt nå del målet. Del som vi inomSveriges hantverks- och induslriorganisation, m. fl. näringsorganisationer och medlemsföretag upplever somen påtaglig brist och ett påtagligt underläge i den näringspolitiskautvecklingen är all viktiga politiska beslut fattas över våra huvuden ulantillräckligt hänsynstagande till de många mindre företagens intressen. Man tarinte hänsyn till eller utreder de uppenbara negativa konsekvenser som nya lagaroch nya pålagor får för våra företag. Den politiska utvecklingen och den ekonomiska 11 protokoll 1974. politiken styrs i huvudsakav hänsynstagande till arbetstagare- och konsumentintressen och möjligen del stora förelags intressen. Vad de övriga 200 000 medborgare som fullgörsin samhällsuppgift som företagare tycker och tänker bryr man sig mindre om. Jagbehöver bara erinra om dessa företagares problem när det gällerkapitalförsörjning, självfinansiering, arvs- och förmögenhetsbeskattning, olikapålagor, löneskatt, övriga skatter och avgifter - ca 40 till antalet -,statistikuppgifter, sjuk- och arbetslöshetsförsäkring, nya aktiebolagslagen,den s. k. trygghetslagen, ATP-systemel, yrkesutbildningen osv., så kan var ochen förstå att dessa företagare känner oro för framliden ända till dessjusteringar på dessa punkter har nåtts. Densenaste besvikelsen upplevde vi när finansministern i ett anförande i Göteborgförklarade att den allmänna debatten angående företagens vinster tvingarregeringen till ingripande. erkände han att vinstökningarna varitnödvändiga mot bakgrund av det dåliga utgångsläget året innan. Enligttidningsreferat förklarade finansministern alt självfinansieringsgraden inäringslivet är låg och att del vore sorglöst att inbilla sig attdet höga vinsiläget blir permanent. Det var glädjande att höra finansministernerkänna att räntabiliteten kan vara rätt låg i förhållande till förelagenstotala kapital även om vinsten förefaller hög. synes det som om regeringen idenna fråga agerat tvärtemot sin egen övertygelse. Man faller till föga för enmyckel högljudd men inte särskilt ansvarsmedveten liten falang inom det egnapartiet eller till vänster om det egna partiet. Del är föga rekommenderandeför en regering, som gärna talar om del starka samhället. Visserligenförefaller det - om man får döma av ett yttrande av industriministern - som omde s. k. övervinsterna skulle slussas in i produktionen. Man skulle på detsättet styra vinslanvändningen . Det är just den styrningen som vi företagareär rädda för. Det är ju i sjäva verket så, att vinsterna redan nu kommer produktionsapparatentill godo. Förelagen använder inte sina pengar för privat konsumtion utanbygger ut och förbättrar produktionsapparaten eller håller dem i beredskap förden konjunkturförsämring, som redan klappar på porlen. Även aktieägarnasvinster kommer i regel näringslivet till godo i form av nya placeringar. Viföretagare tror inte alt del är några fördelar med en statlig styrning avvinstanvändningen. Rent principiellt tror jag inte att regeringen förstårbättre än företagsledarna hur vinstmedlen skall plöjas ner i näringslivet. Rentpraktiskt är jag rädd för att den mindre och medelstora företagsamheten i varjefall - den som verkligen inte har några höga vinster - kommer att missgynnas aven statlig styrning. De mindre och medelstora förelagen i vårt land har bittertfått erfara att man på regeringshåll inte har mycken kunskap om ellerförståelse för deras problem. Vikan ta de växande löneskatterna, som sannerligen inte blivit bättre efterHagaöverenskommelsen, som ett exempel på hur den mindre och medelstoraföretagsamheten blir särskilt illa drabbad. Denna del av vårt näringsliv, sombetyder så mycket för att hålla liv i både stora och små orter runt om i landet,har inte som råvarubaserade stora exportindustrier kunnat göra stora vinsterunder del . Men den har drabbats hårt av regeringensskattefilosofi. Regeringen har inte velat la itu med problemen kringindexreglering av skatterna utan har glatt låtit svenska folket betala skatt påinflationen, dvs. Man har inte velat la uppmarginalskatteproblemen. Man har inte velat la itu med arvskatternas allvariigaåterverkningar för familjeföretagen. Man har i stället starkt ökat denindirekta beskattningen på näringslivet, en beskattning som inte tar hänsyntill förelagens vinstutveckling och därmed till deras skalleförmåga. Systemetmed växande sociala avgifter och löneskatter verkar i själva verket enligt våruppfattning, i motsats till vad herr finansministern framhållit tidigare här iafton, som en diskriminerande beskattning på framför allt denarbetskraftsintensiva och medelstora företagsamheten. Jag skulle be alt fåförklara det litet närmare. Momsen är ett exempel på en skatt som är konkurrensneutral,som belastar importvarorna på samma sätt som sker i fråga om hemmaproduceradevaror och på ett sätt som också är exportfrämjande därför att momsen lyfts avvid gränsen. En sådan form av indirekt beskattning är inte diskriminerande förnågon form av svenskt näringsliv. Löneskatter och sociala avgifter äremellertid en ren straffskatt på svensk företagsamhet därför alt denna form avbeskattning höjer kostnadsnivån på svenska produkter jämfört med utländska.Svenska produkter på hemmamarknaden fördyras i konkurrens med importvaror.Svenska exportvaror på utlandsmarknader fördyras också, vilket är allvarligtför ett land som är så exportberoende som och vars valutaläge starktförsämras av stigande oljepriser och råvarupriser. De mindre och medelstoraföretagen, som arbetar med mindre kapitalinsatser än storföretagen och därförhar fler anställda per producerad krona, missgynnas. Finansministernsexempel för några limmar sedan med LM är därför inte rättvisande. Omfinansministern i stället som exempel hade tagit en anställd i ett kraftverkoch en som är anställd hos en frisör blir lägel helt annorlunda. Exempletbehöver inte vara så drastiskt. Man kan också göra en jämförelse mellan enbilverkstad, som har ganska många anställda i förhållande till omsättningen,och ett kraftverk eller en massafabrik. Då får vi ett exempel på hur orättvistden här beskattningen drabbar just de förelag som på grund av sin branschtvingas att anställa många människor. Påståendetalt denna indirekta beskattning uppvägs av minskade krav i lönerörelserna fårfinansministern förlåta mig att jag inte tror på. Del är en önskedröm som harföga med den grå vardagen att göra. Erfarenheten från åtskilligaavtalsrörelser bestyrker det. Vidare vet vi alja att del ytterst ärstorföretagens möjligheter alt bära kostnader som blir utslagsgivande förutfallet av avtalsrörelserna. Och eftersom del är lättare för storföretagen änför de mindre och medelstora företagen att ersätta människorna med maskiner, såblir den mindre företagsamheten hårdare drabbad. De stora exportindustriernatjänstgör som lönebildare, och i den solidariskalönepolitikens namn måste de mindre företagen försöka hänga med, även tillpriset av låg lönsamhet, dålig självfinansieringsförmåga och i väldigt mångafall också till priset av låg timpenning ål företagaren själv. En indirektbeskattning, som bygger på de stora exportföretagens förmåga att betalakostnader eller ersätta människor med maskiner, är ett allvarligt hot motsysselsättningstryggheten i de mindre och medelstora företagen. Genom ettsådant skattesystem tar samhället bort den trygghet som det borde vara enangelägen uppgift att skapa i stället för au skada. Förinte så många dagar sedan dök ett nytt orosmoln upp på himlen. Det har tidigareberörts här , och jag skall därför bara säga några ord om det.Riksbankschefen förklarade att den nuvarande kreditåtstramningen kommit föralt stanna . Man säger att näringslivet i ökande utsträckning skallfinansiera sig utomlands. Det är möjligt alt de stora exportföretagen kan gå utpå den internationella lånemarknaden, men del är en svår för att inte sägaoframkomlig väg för den mindre och medelstora företagsamheten, särskilt som denofta arbetar som serviceorgan eller underleverantör åt storföretagen. Alt fåstorföretagen att uppträda som kreditgivare på sådant sätt som grosshandeln engång i världen gjorde är såvitt jag förslår otänkbart, särskiltsom det blir dyrt för dem att läcka sitt kapitalbehov utomlands. Den mindre ochmedelstora företagsamheten har inte heller som de större företagen möjlighet attgå ut på obligationsmarknaden, även om de senares möjligheter nu beskärs.Problemet försvåras ytterligare av den internationella inflationen. Kostnaderför investeringar och råvaruköp fullkomligt rusar uppför prisspiralen, och detställer stora krav på företagens finansieringsförmåga. Enligtvår uppfattning har regeringen fört en politik, som kan komma att leda tillförsämrad sysselsättning i ett stort antal företag. Vi behöver bara titta påkonkursstatistiken och de nedlagda företagen inom många av de branscher jag hartalat om - det är i runt tal 150 stycken . Om man sedan räknar samman hurmånga anställda det är i vart och ett av dem så blir summan ansenlig. Del ärbeklagligt alt konstatera, men det går att reparera med en ny inriktning avnäringspolitiken. Vi inom moderata samlingspartiet är övertygade om all detsvenska näringslivet kan skapa välstånd och god sysselsättning också iframliden -om näringspolitiken fåren riklig utformning. Genom en kombination avekonomisk-politiska och näringspolitiska åtgärder kan en expansion skapas genomnäringslivet så att praktiskt taget alla kan få arbete utan en konstlad ökningav den offentliga sektorn, som i sin tur kräver ytterligare ökadeskatteinkomster. Den aktuella samhällsdebatten har allvariiga präglingar. Den dominerasav energikris, råvarukris, miljöförstöring och andra allvarliga hot mot denmänskliga civilisationen. Det finns många veten- skapsmän och experter sommenar att mänskligheten har framtiden bakom sig. De gör del mot bakgrunden avsinande resurser, den våldsamma, okontrollerade befolkningstillväxten ochvärldssvälten. Mot dessas utsagor kan man sedan ställa de framtidsforskare somenvetet talar om den tekniska utvecklingens obegränsade möjligheter att lösakända och ännu okända problem. Detär ur denna debatt som handlingslinje med aktsamhet, sparsamheloch ett rikligt användande av våra resurser kommit fram. Vi måste ifortsättningen handskas mycket varsammare än tidigare med de mänskliga ochmateriella resurserna och i begreppen standard och tillväxt också lägga inlolalbegreppet livsmiljö. Dennafolkpartiets linje betyder inte att vi vill skapa ett stillaståendeidealsamhälle, nöja oss med vad vi har och sluta dörren mot omväriden.Omvärlden slår ju inte stilla, den förändras och måste förändras. Inte minstu-ländernas situation av kräver en förändrad morgondag. Det är ett vägval- men inte ett vägval bara för oss, ulan för människor i alla länder. Så längevi finns med i en internationell konkurrensekonomi bestämmer vi inte hellerspelreglerna själva. Därför måsle vi politiskt stimulera vårt näringsliv med positivaåtgärder samt öka investeringarna och de produktiva resurserna. Vi behöverkonkurrenskraft mot omvärlden för att kunna fortsätta reformarbetet och gemänniskorna en meningsfull sysselsättning. Detfinns inga enkla lösningar för att klara dessa problem. Jag skall senare ta uppnågra detaljfrågor till belysning. Generellt gäller emellertid alt vi måslestimulera företagare. Vi inom tror på stimulansen som del verksammamedlet, och vi vill vara återhållsamma med statlig styrning och reglering inomolika branscher. Vi måste vara försikliga med byråkratiska pålagor, och vimåsle dämpa kostnadsutvecklingen. Del är, kort sagt, viktigt att vi här iSverige satsar på ett bra klimat för företagsamheten i landet. Jaghar talat om det internationella sambandet i de näringspolitiska frågorna, ochden gör planeringen inom ett företag myckel komplicerad. Man måste kunna rättbedöma utvecklingen av marknader och produkter samt den internationellakonkurrensen. Bara för något decennium sedan kunde man räkna med att ha en nyprodukt tekniskt färdig och inkörd på marknaden inom något eller några år.Nutidens komplicerade produkter har ofta en utvecklingslid ochdäröver, och sedan är överlevandeliden myckel kort - snart är det förnågot nytt. Delär främst de små och medelstora företagen som upplever dessa problem somsärskilt besvärliga. Ofta är det familjeföretag med inriktning på traditionellaproduktgrupper och försäljning på den svenska hemmamarknaden. Det är mångagånger svårt för dessa förelag alt hålla sig orienterade om alla förändringar iomvärlden som på kort eller läng sikt förändrar deras konkurrensläge. Det finnsnaturligtvis mindre företag som manövrerar skickligt i dessa farvatten medmånga undervattensskär, men läser man statistik över förelagsnedläggningar ochkonkurser finner man att del är främst demindre förelagen som har dukat under i den alltmer hårdnande konkurrensen. Mendet är inte bara den marknadsmässiga konkurrensen som gör de mindre företagenmer sårbara. De stora företagen har ett helt annat läge när det gällerförhandlingar om utrymme i samhället och ägnas en helt annan uppmärksamhet ochstödvilja från beslutsfattare av olika karaktär - t. ex. politiker pä olikanivåer och personer i kreditinrättningarna. Om ett litet förelag har storabekymmer är det oftast en uppgift för företagaren alt klara av - ensam. Om ettstort förelag, dominerande på sin ort, får svårigheter, ställer samhället i sinhelhet ofta upp. Man tänjer på den kommunala kompetensen ut till den ytterstafibertråden för att hjälpa. Man stöder med uppvaktningar hos departement ochandra myndigheter, och de goda pengarna plockas fram därför att det är ettsamhällsekonomiskt intresse att de stora förelagen . Dennauppmärksamhet och hjälp är det väl ingenting att säga om, men man glömmer lättatt också de små företagen gör en mycket stor social och samhällsekonomiskinsats. Omman ser på antalet sysselsatta i svenskt näringsliv finner man att företag medupp till 10 anställda sysselsätter av alla företagsanslällda ilandet. man storleken upp till ett tak på 50 anställda - alltsåfortfarande rätt små företag - finner man alt andelen av det totala antaletföretagssysselsalla är . Demindre industriföretagen svarar för av to-talexporl, ochde spelar en betydelsefull roll "bakom kulisserna" somunderleverantörer till verkstadsindustrin med ett leveransvärde på 10miljarder kronor. De små förelagen märks inte utåt så myckel. De har små elleringa resurser för egen PR, de ägnas ingen uppmärksamhet av samhällsdebattörer,och inte heller blir de föremål för djupgående analyser pä tidningarnasföretags- och börssidor. Men de har en myckel stor betydelse för svensktnäringsliv och ekonomi - den sanningen slår sig. Medden sanningen som bakgrund bör vi politiskt göra en kraftigare satsning änhittills för att förändra klimatet för de små och medelstora företagen. Allademokratiska meningsriklningar i värt land bekänner sig i princip till detbiandekonomiska systemet. Detta betraktas som en till svenska förhållanden välanpassad kompromiss mellan de fria förelagens anspråk på rörelsefrihet ochinitiativrätt och statens krav på inflytande över ekonomi och arbetsmarknad.Man anser att biandekonomin i svensk tappning är en god medelväg. Lagom - föratt använda ett unikt svenskt ord - för att behålla den enskildes intresse ochförmåga att göra en skapande insats. Lagom för att det allmänna skall hakontrollen över de ramar inom vilka företagsamheten har all arbeta. Idenna biandekonomi har de deltagande parterna ett ömsesidigt ansvar. I dettaansvarstagande tycker jag alt de små och medelstora förelagen har glömts bort.De har skyldigheterna mot samhälle och anställda men de har inte fåttomsorgerna. Deskatte- och avskrivningsregler som vi har i är relativt bra för destora förelagen, men de små företagen kan ofta inte tillgodogöra sigfördelarna. Tvärtom drabbar skattereglerna ytteriigt hårt de små företagen vidgenerationsskiften och äventyrar framliden. Och kreditmarknaden är oftastytteriigt kärv för den lille förelagaren då han saknar bankmässiga säkerheter.Han orkar inte heller med alt utveckla nya produkter på grund av de storakostnaderna. Och småföretagaren har ofta en lika tungrodd administration allhanlera som de större företagen - utan att ha deras resurser. Skatter,ATP-avgifter och andra uppbörder skall redovisas, och löpande kontakter medmyndigheter blir ofta en tidsödande pappersexercis. Dit hör t. ex. mängder avstatistikuppgifter. Den svenske medborgaren i allmänhet har fått en ökad frilid- småföretagaren får använda sin till alt fylla i blanketter, ulan alt kunnainse nyttan av detta. Medan jag är inne på de små enheternas betydelseför svenskt näringsliv vill jag också överföra resonemanget på jordbrukelsområde. Även här har vi haft en stark övertro på de stora enheternas betydelseoch format en jordbrukspolitik där de stora enheterna fåll statsmakternas stödoch där de mindre brukningsenheterna satts på undantag för att slås ut i framliden.Särskilt i och i andra regioner av där fördelarna med destora jordbruken är ytterst tvivelaktiga - lönsamheten har inte varittillfredsställande - har det mindre s. k. familjejordbruket visat enförbluffande livskraft. Min tro är också att det mindre jordbruket fortfarandekan spela en betydelsefull roll i hela landet och alt man bör ge samma stöd åtdenna brukningsform som åt de större enheterna. Denna fråga har diskuteratstidigare här , men jag vill också peka på den chans åt familjejordbruketsom de höga livsmedelspriserna ute i väriden ger och framhålla, att den ökadeproduktiviteten kan nyttiggöras i en aktiv u-landsinsats ikatastrofsituationer, främst genom användande av tillgängliga lager. Jag ser en klarintresseskillnad mellan stora företag och små företag. Frågan är om den inte ärstörre mellan dessa företagsgrupper generellt sett än mellan löntagare ocharbetsgivare. Det som är bra för de stora företagen kan ibland vara undergångenför de små. Detta förhållande bör uppmärksammas av samhället, och en djupgåendeanalys av den mindre företagsamhetens betydelse och villkor bör göras för attkunna följas upp i åtgärder för att förbättra de mindre företagens livsvillkor.Jag har tidigare i mitt anförande betonat betydelsen av stimulans inäringslivet. Det slår i kontrast till en dirigerande, cenlralislisk politik.En utredning med en majoritet beslående av socialdemokrater och centerpartisterhar föreslagit att man skall dirigera företagens lokaliseringar genomelableringskonlroll. Del innebär att en statlig myndighet skall avgöra om ochvar ett företag skall få bygga eller utvidga. representant iutredningen, i , har tillsammans med moderaten iutredningen reserverat sig mot delta. Vi skapar inte fler arbetstillfällengenom att flytta omkring de arbetstillfällen Vi bör i ställetstimulera lokaliseringar till områden där del är brist på arbetstillfällen. Ochde som jobbar i de aktuella förelagen - ägare och anställda - känner bästmöjligheter och svårigheter. Rätlen att besluta bör därför ligga kvar i detenskilda företaget. Del är rikligt alt låta staten dra upp ramar förverksamheten, men staten skall inte styra förelagen inifrån. bakom sig i denna fråga. Vi säger nej till en centralt styrdetableringskonlroll. Folkpartietsnej till elableringskonlroll är ett nej till förstärkt centralstyrning och delär ett nej till en negativ expansion av den offentliga sektorn, och vi trorinte all man genom denna åtgärd på något sätt främjar sysselsättningen i exempelvisskogslänen. Eljest kan jag försäkra att är ytterligt känsligt förde problem som följer med arbetslösheten i glesbygderna. Idet här sammanhanget måsle jag beröra den viktiga frågan om miljön i ochomkring vissa av våra större förelag. Det har exempelvis kommit ytterstalarmerande rapporter från förelag som tillverkar vissa typer av plaster. Härser jag bara en utväg; hotet mot de anställdas liv och hälsa måste avlägsnas,eljest får inte produktionen fortsättas. Smältverket i är ett annatexempel. De utsläpp som där skett har bevisligen skadat växtligheten inom ettstort område på landbacken, och verkan av de gifter som spolats i havet kan manännu ej överblicka. Vilka risker som finns för de anställda och närboende ärjag inte kapabel att yttra mig om, men det går alt peka på samspeletmänniska-miljö som en betydelsefull hälsofaktor. Här är drastiska åtgärder iförbättrande syfte aviserade av förelaget, men det är märkligt alt demissförhållandena fåll vara kvar ända fram till våra dagar, genom fleragenerationer. del av vårt land där dessa företag verkar har vi ett besväriigtsysselsättningsläge, och de industrier som finns där måste vi vara rädda om.Men del får aldrig bli ett köpslående mellan arbetstillfällen och risker föranställda och närboende. Jag har i milt anförande dragit en lans för de små och medelstoraförelagen och pekat på den betydelse denna förelagsform har i samhället.Avslutningsvis vill jag peka på svårigheten att effektivt ta till vara individensbetydelsefulla roll vid stordrift. Beslutsnivåer staplas på varandra ochinitiativförmågan hämmas ofta. innebär detta ett slöseri medmänskliga talanger. Med de stora enheterna följer också en koncentration avbeslutsfattandet - en maktkoncentration. I samma riktning verkar alltmerkomplicerade tekniska och ekonomiska sammanhang i det moderna samhället. Delblir allt längre mellan beslut och individ, allt svårare att överblicka. Dettaär också ett skäl till att ge de mindre företagen goda verksamhetsvillkor.