prot · FX0916 · 1974-12-31 00:00:00 — Och därmed är jag, herr talman, inne päenergifrågan. Det torde närmast vara en truism, eller t. o. m. en plattityd, att konstateraatt vi vanliga människor och beslutsfattare på aUa nivåer ganska plötsligttvingats till en ny syn på energin och dess centrala roll i framför alltindustrisamhällenas levnadsstruktur och utvecklingsmöjligheter. Tillgången påbillig energi - främst elkraft, kol och olja - har varit den avgörandeförutsättningen för den snabba framkomsten av de högindustrialiseradesamhällena på vår jord, bland vilka vårt eget land på mindre än rycktfram till en tätplats från en ren u-landsnivå av torftig agrartyp. Men ifortsättningen kommer inte i varje fall inte inom överskådlig tid - billigenergi i hart när obegränsad utsträckning att stå till vårt förfogande, ochändå måste tUlväxten fortsätta. Det är med avsikt, herr talman, som jag görtillägget om att tillväxten måste fortsätta. Jag vänder mig nämligen mycketstarkt mot de på vissa håll flitigt lanserade idéerna om det statiska samhälletoch den stagnerande tUlväxten. Spådomarna om att vi till följd av snabbtsinande tillgångar på energi, metaller och andra basråvaror kommer att tvingastUlbaka till häst- och vagntiden eller 1700-talets agrarsamhälle, betraktar jagsom rena fantasifoster, för att inte säga missfoster. Men, herr talman, jagvänder mig lika starkt mot de sangviniska s. k. framstegsoptimister som troratt en ohämmad tUlväxt i slit- och slängreligionens tecken kan pågå i evighet,och att en sådan tUlväxt kommer att kunna garanteras av vetenskapsmän inomfrämst kemins och fysikens områden. I själva verket bygger denna klockartro omden ohämmade tillväxten inte på vare sig kemi eller fysik utan på metafysik. Jag tror på en fortsatt tillväxt, men en tillväxt inte somhittUls i kvantitativa former utan i kvalitativa. En världsberömd vetenskapsmanhar yttrat: "Med tillgång till tid och pengar i tillräcklig utsträckningkan varje problem lösas i den mån lösningen inte strider motnaturlagarna." Hur vi än vänder oss är vi hänvisade att ständigt röra ossinom det osynliga men ouppbrytbara stängsel som naturlagarna utgör. Denohämmade tUlväxtens filosofi med slit- och slängkonsekvensen bryter mot en avde fundamentala naturlagarna, nämligen naturens cykliska förlopp, som bygger påtvå poler: användning och återvinning. Det vi utvinner från naturen ochanvänder måste ständigt återanvändas, men denna enkla lag innebär inte atttillväxten måste upphöra och att vi måste återgå till primitivarelevnadsformer; den innebär endast att de varor och tjänster vi fortsättningsvisproducerar måste ges en ständigt högre kvalitet. Även om detta betyder etthejdande av en allt vildsintare produktion av s. k. prylar innebär konstaterandetingalunda att även tillväxten måste hejdas. Tillväxten skall endast ges enhögre och bättre dimension: kvalitetsdimensionen. Det nu sagda kan utmynna i en självklar slutsats; vi måstebörja att organiserat och kontinuerligt spara på energi men även på m.etalleroch andra icke reproducerbara råvaror. Det ena är en förutsättning för detandra och vice versa. Ett grundläggande element i denna, vad jag skulle viljakalla den nya tillväxtens politUc är ständig återvinning av förbrukat materialtill någon ny men meningsfull användning, antingen det gäller produktion avenergi eller råvaror till nyproduktion. En industri som mot denna bakgrundkommer i blickpunkten är den s. k. konverterings- elleråtervinningsindustrin. I vårt land har hittUls det föga tacksamma återvinningsjobbeti stor utsträckning skötts av småföretag, vilka gått under den förklenandefolkliga benämningen "skrotnicke". Dessa företag torde med rättutveckling kunna komma att göra en ovärderlig samhällsekonomisk insats justinom återvinningsområdet, där tekniken ännu på många håll är primitiv ochoutvecklad, och dessutom kunna utveckla många nya nödvändiga arbetstillfällen.Om någonsin en industribransch har behövt massiva forskningsinsatser för attkunna utvecklas snabbt och tUl maximal effektivitet, så är det denna. Jag har ien motion krävt en massiv satsning på forsknings- och utvecklingsarbete inomåtervinningsindustrin, och liknande tankar framförs i partimotionrörande utvecklingen på energiområdet. Denna motion innehåller en rad konkretakrav och förslag i syfte att få till stånd såväl kort- som långsiktigalösningar på energiproblemen. Jag skall här i korthet endast behandla några få,men enligt min mening särskilt betydelsefulla, av dessa förslag. Vi vill i bl. a. med olika, kraftfulla medelstimulera uppförandet av energianläggningar för utnyttjande av torv, ved,bark, sopor och andra inhemska bränslen. Detta innebär inte bara en kraftig satsning påkraftvärmeverken, i första hand av mottryckstyp, utan även stimulans förinstaUation av uppvärmningsanordningar för alternativa bränslen i privatabostadsfastigheter. Vi anser i sammanhanget att exempelvis fastighetsägare somkan utnyttja bränsle från egen fastighet bör få göra det skattefritt. Kraftvärmeverken måste få komma att spela en helt annanoch viktigare roll än . Förutom den nyttiga decentraliseringseffekt somman uppnår genom att framför allt kommunalt bygga dylika kraft- ochvärmealstrare runt om i landet kan man nå högst betydande energieffekter.Några siffror i sammanhanget är intressanta. Under den energidebatt som vi hadehär i för upplyste industriministern om att närde nu beslutade kärnkraftverken kommer i full drift omkring 1980, skulle dettainnebära ett energitUlskott av . Enligt andra beräkningar skulletillskottet stanna vid ändock ett betydande tillskott. Om våra svenska kommuner flnge bygga ut mottryckskraften isamband med värmeverk tUl en nivå som motsvarar kommunernas värmebehov, skullemottryckskraftens energitillskott öka från ca I tiU . De här siffrorna, ställda mot varandra, tycker jag är mycket talande.TUI detta bör läggas att kraftvärmeverken kan eldas med andra bränslen än olja,i första hand kol, ved och andra bränslen. Över huvud taget finns det mycket starka motiv för attsatsa på en utspridd, decentraliserad kraftproduktion, s. k. närkraft, dvs. enkraftproduktion där kommuner och även industrier bidrar med små eller storaanläggningar. Så skulle t. ex. sådan närkraft kunna göra den svenskacellulosaindustrin i stort sett självförsöriande med energi genom att företagenskulle kunna använda sina avfallslutar som bränsle. Framför allt; genom satsning på närkraftskulle vi få ett välbehövligt andrum för införskaffande av ytterligare heltnödvändig information innan tillräckligt underlag kan anses föreligga förbeslut om Ett sådant underlag finns inte tUlgängligt . Det är bl.a. mot denna bakgrund som i sin energimotion kräver ett moratoriumeller uppskov till 1975 eUer den tidpunkt då har antagit ettlångsiktigt program för den framtida energiförsörjningen i fråga omkärnkraftsutbyggnaden i , innebärande att inget nytt kärnkraftverk fårtas i drift och inget nytt kärnkraftbygge sättas i gång . För min del - och jag tror att jag kan tala för hela mittparti - vilar den starka tveksamheten mot att låta alltför stor del av vårenergiförsörjning bli beroende av kärnkraften på två grundläggande skäl. För det första: Vi har upplevt skräcken och oron av attvara i hög grad beroende av politiskt så osäkra krafter som oljeschejker ochmultinationella oljebolag för vår energiförsörjning. Vi vUl så snabbt som möjligtkomma ifrån detta vanskliga beroende av oljan och dess behärskare. Det ter sigför oss i inte särskilt meningsfullt att i stället göra oss likaberoende av en annan strategisk råvara, nämligen uran, och denna varasbehärskare, de två supermakterna som än så länge är monopolleverantörer av detanrikade uran som är det enda tänkbara bränslet tUl våra lättvattenreaktorer. För det andra: Kärnkraftverkens hypergiftiga avfall, varsgiftverkan i vissa fall avklingar först , vet man ännu intehur man skall hantera så att inte dagens och morgondagens människor skadas. Destörsta optimisterna anser sig ha lösningar på avfallshanteringsproblemet menmåste tillstå att dessa lösningar förutsätter bindande, vattentätainternationella överenskommelser. Den som har följt den decennielånga debattenom internationell överenskommelse rörande förbud mot spridande av kärnvapenhar inte svårt att känna sig både orolig och skeptisk inför alla slag avinternationella överenskommelser som berör nationella intressen. Och dessutom är kärnkraftverk med en instängdstrålningsintensitet vida större än Hiroshimabombernas utomordentligautpressningsobjekt för en fientligt sinnad nation, som vill tvinga oss tiUeftergifter vid ett eventuellt krigsfall. Denna aspekt på kärnkraften tyckerjag hittUls har observerats i mycket ringa grad. Det finns alltså, herr talman, all anledning attordentligt besinna sig inför ytterligare utbyggnad av kärnkraften och i ställetgöra utomordentliga ansträngningar för att finna alternativa energikällor,helst av inhemskt slag. Härvidlag kan bl. a. omedelbara åtgärder sättas in föratt utvinna ytterligare energi ur den svenska vattenkraften utan att fredadeälvar behöver eller får exploateras och förstöras. Redan exploateradevattendrag kan ytterligare utbyggas och gamla kraftanläggningar moderniserasoch effektiviseras. Där fantasin och viljan finns, finns också kraften. HerrCLARKSON (m): Det är synd att handelsministern fann förgott att lämna debatten här i kammaren på detta tidiga stadium, ty det finns enhel del att tala med honom om i fråga om bensinransoneringen. Han höll ettlångt försvarstal, och det är ganska utmärkande att ju sämre sak man har attförsvara desto längre blir i allmänhet försvarstalet. Jag tycker för min del att bensinransoneringen var ettbedömningsfiasko, och ett fördelningsfiasko. Statsrådet lät genombensinransoneringen svenska folket utsättas för ett ingrepp i sinakommunikationsvanor som i många avseenden var högst orättfärdigt. Enligtuppgifter fördelade man i själva verket samma mängd bensin för ransoneringsperiodensom hade förbrukats året innan, och den mängden fördelademan så klumpigt som det över huvud var möjligt. Det hade varit vida bättre ochvida mer förtroendefullt mot svenska folket att lita tUl dess ansvarskänsla, såsom man i praktiken kunnat lita på svenska folkets ansvarskänsla när det gällerelransoneringen och den pågående oljeransoneringen. Det hade gett en effektalldeles tillräcklig för det ändamål som handelsministern syftade tUl när haninförde bensinransoneringen. Att arabländerna bevisligen är föränderliga i sinbeslutsamhet i dessa frågor har handelsministern gett många goda exempel på isitt anförande. Men bedömningen måste bygga på bättre material änvad han här använt. Med slopandet av bensinransoneringen har den nuvarandeenergikrisen lämnat det från början förmodade bristskedet och definitivtomformat sig till en priskris. När arabländerna tUlgrep oljeembargot sompolitiskt vapen satte man i gång en rullning som man inte längre behärskar. Förarabländerna måste det framför aUt vara en nödvändighet att finna enprisnivå som ger det optimala utbytet av resurserna, och redan nu måsteembargot framstå som ett högst diskutabelt politiskt vapen. Det finns goda skälatt anta att eftertänksamheten är omfattande i över trubbigheten idet vapen man använt. För oss i den industrialiserade världen är det en tur ioturen att energikrisen kom till stånd. Vi får nu tid och möjligheter attefterspana andra utvägar när det gäller att täcka vårt framtida energibehov. Vifår visserligen finna oss i en kännbart hög prisnivå påoljeprodukter och i en lika kännbar kapitalöverföring till de oljeproducerandeländerna, vi kan visserligen frukta störningar på den lokala kapitalmarknaden,men vi har likväl goda förhoppningar att genom målmedvetna insatser på olikafält finna nya vägar att täcka vårt energibehov. Den närmaste framtiden måstepräglas av en framsynt, handlingskraftig och målmedvetenenergiförsörjningspolitik både från statens och från näringslivets sida. av vår energiförbrukning går tUlproduktionen, lika mycket till uppvärmningen och tilltransporterna. är det mest oljekonsumerande landet i världen percapita räknat, och energiförbrukningen per individ är större bara i Förentastaterna. Men det gör också vårt läge särskilt utsatt, om störningar av den nuaktuella typen skulle återkomma, särskilt om vi inte snabbt sätter in våraresurser på att skapa ett ökat oberoende av oljan som energikälla. Vi måstebeträda olika vägar. Vi måste försöka hejda det enorma slöseri som det lågapriset på oljan stimulerat tUl dagens priser kommer automatiskt attmedföra en bättre hushållning. Näringslivet, som lever i en gastkramandekonkurrenssituation, kommer att göra stora ansträngningar att hitta billigareenergi, och den hushållsmässiga konsumtionen kommer avsamma skäl att håUas tillbaka. Vårt marknadsekonomiska system är en betydelsefull hjälp iansträngningarna att gradvis förändra vår energiförsörjning. Men ett allthögre pris på t. ex. råoljan kommer snart att leda tUl att tidigare mindrelönsamma energiformer, t. ex. kol eller olika typer av sopförbränning, blirattraktiva. Företagen kommer att bli aktiva pådrivare i ansträngningarna attminska vårt beroende av oljeimporten. En förutsättning härför är emellertid attden normala marknadsprisbUdningen inte sätts ur kraft genom regleringar avolika slag. I den upprördhet som präglat sinnena under nuvarandeoljekris har man ofta hört dystra profetior om vårt välfärdssamhälles undergångoch om att en återgång tUl samhäUsformer som .vi lämnade för åtskUligadecennier sedan är nödvändig. Detta är orealistiska spekulationer. Om än iminskad takt och med betydande förändringar på vissa samhällssektorer kommerlikväl välståndsutvecklingen att fortsätta. Vi kommer att få större och bättrebostäder, vi kommer att få bättre kommunikationer, och vi kommer att utvecklaoss även på andra områden som innebär ökad energiförbrukning. Det går inte att förneka från regeringshåll att vårberedskap när det gäUer energiförsörjningen var dåUg när oljekrisen satte in,och det krävs helt andra tag i fortsättningen om staten skall fylla sinauppgifter på ett riktigt sätt. Sädana uppgifter är av flera slag. För det första har staten en viktig roll när det gäUer attta fram ett långsiktigt prognos- och planeringsunderlag för den framtidaenergiförbrukningen. Här arbetar energiprognosutredningen för fullt, och manräknar med att kunna överlämna ett omfattande material tiUregeringen. För det andra fyller staten en central uppgift när det gäUer attgenom lagar och förordningar, skatter och avgifter styra vår energikonsumtion.För det tredje har staten en nyckelroll när det gäller utbyggnadenav olika inhemska energikäUor såsom vattenkraft och kärnkraftverk. För detfjärde har staten ett stort ansvar för att stimulera och initiera forskningenpå det energipolitiska området. För det femte bär staten huvudansvaret för vårtdeltagande i det internationeUa samarbete, utan vUket energiproblemen knappastlåter sig lösas. En svensk energipolitisk strategi måste vara"blandad". Det går inte att genom satsning på ett eller ett fåtalalternativa energislag skapa en betryggande energiförsörjning . Vi vetaUtför litet om prisrelationerna mellan olika energiformer . Dettatalar för en bred satsning. Osäkerheten är också stor när det gäller fusionskraftenssäkerhetsproblem, fusionskraftens möjligheter, kolets och andra energikällorsframtida användning. planlösa energipolitik har lett rillatt vi har drabbats hårt av störningar i oljetiUförseln. Våraberedskapslager borde ha varit större. Först , sedanoljekrisen blivit akut, lade regeringen fram förslag som syftar tUl att uppfyUaden av redan rekommenderade lagringsvolymen av olja. Denna senfärdighetkostar svenska folket stora pengar. En annan försummelse gällerflexibiliteten i våra uppvärmningssystem. 3 protokoll 1974. experthåUsådana bestämmelser i byggnadsstadgan att eldningspannor och uppvärmningsanläggningarskuUe vara möjliga att elda även med inhemska bränslen. Bestämmelserna blevdess värre bara rekommendationer. Vår raffinaderikapacitet är klart otUlräcklig. Det harinneburit att den aktueUa oljekrisen drabbat oss väsentligt hårdare än om vihade kunnat utnyttja de möjligheter till råoljeköp som förelegat. Kapacitetenbör byggas ut tUl av vårt behov. framöver får vi förlitaoss på vattenkraften och importerad olja, men är det nödvändigt attsprida riskerna. Vi behöver ett permanent organ för att leda forskning ochutveckling som underlag för prioritering och långsiktig energiplanering i vårtland. Fusionsforskningen arbetar med klart otUlräckliga anslag. Många goda skältalar för att väsentligt höja anslagen tUl denna forskning. Den stora kapacitetsom ligger outnyttjad i våra svenska torvmossar ger anledning till omfattandeexperimentverksamhet, som redan pågår, och vidare bör forskningsverksamhetbedrivas även med andra inhemska bränslen, t. ex. bark och sopor. Flertaletkraftverkspannor liksom enskUda fastigheters pannor är dåligt utrustade förandra bränslen än olja och gas. Det är angeläget att se till att våravärmeanläggningar tillåter byte av bränsleslag. Transportsektorn, som tar av vårenergikonsumtion, måste bli föremål för omsorgsfulla överväganden. Framför alltbör ansträngningar göras för att stärka kollektivtrafiken. Det är både frånenergi- och från miljösynpunkt ett lovvärt område. av vår energikonsumtion går tUl uppvärmning.Undan för undan har inomhustemperaturen stigit tiU ca . Denutvecklingen kommer självklart inte att fortsätta, men det är viktigt att genomoUka åtgärder få svenska folket att återgå tUl lägre inomhustempe-raturer.Besparingen av energi skulle vid en inomhustemperatur av bli lOå 15procent. Därutöver ernås högst betydande besparingar genom bättre isolering avventilationen samt en förändrad metod för mätning av förbrukningen. Man kanrekommendera några åtgärder på det här området; För allnyproduktion av bostäder och vid all sanering av äldre fastigheter krävs attvärmeenergiförbrukningen i varje lägenhet skall kunna mätas. Lånevillkorenvid sanering av äldre fastigheter kompenseras så att tUläggsisolering och andraåtgärder för att minska värmebehovet vid ventUationen premieras. De statligalånebestämmelserna för bostadsbyggandet har successivt skärpts när det gällerde s. k. k-värdena, men bestämmelserna härom efterlevs dåligt. En översyn avisoleringsmöjligheterna och därtUl knutna låneregler framstår som angelägen. Investeringarsom syftar till att minska värmebehovet vid ventilationen skall premieras. Man hör ofta att framtiden skall ge oss rika möjligheteratt ta till vara solenergin. Resurserna är enorma, men ännu ligger de praktiskaresultaten långt avlägsna. I nuvarande läge är det enklaste sättet att bättreanvända solenergin att införa . Vi skulle på det viset under ett antal månaderbättre utnyttja de ljusa morgontimmarna. bör därför hemstäUa hosKungl. Maj:t om förslag att införa . har elkraftsutbyggnaden i i huvudsakskett genom att vattenkraften tagits tUl vara. Denna epok är i stort settavslutad. svarar vattenkraften för av elkraften. För att täckaelkraftsbehovet är det nödvändigt att bygga värme- ochkärnkraftverk. När det gäller fissionskraften skall beslut om denframtida utbyggnaden inte fattas . förutsätts att ettomfattande utredningsmaterial skall föreligga med bedömningar av kärnkraftenssäkerhetsproblem och det högaktiva avfallets hantering samt ohka alternativ förkärnkraftsreaktorernas förläggning. Det är mycket angeläget att utredaförutsättningarna för att förlägga reaktorerna i bergrum eller underjord. Som jag sagt måste nu få en kraftfull,målmedveten och framsynt energipoUtik. Från moderata samlingspartiets sida harutformats ett förslag till en energipolitik med ungefär följande innehåll; Målsättningen för energipolitik bör vara att tUlslutet av plana ut oljeförbrukningen. Detta skaU uppnås genom oUkasparstimulerande åtgärder inom industrin, uppvärmningssektorn samttransportväsendet. måste omgående söka utveckla alternativaenergikällor för att minska dagens höga oljeberoende. Det är angeläget attminska det starka beroendet av olja från arabländerna. Forskning och utveckling inom energiområdet bör få högstaprioritet. Det gäller insatser för att spara och hushålla bättre med energinliksom för att utveckla alternativa energikällor. Strategin måste vara"blandad", dvs. förutsätta en bred satsning över hela energifältet. Kärnkraftens miljö- och säkerhetsproblem måste nogastuderas. Utöver de analyser som redan är under utförande bör konsekvenserna aven eventuell förläggning av kärnkraftsaggregatet i bergrum eller placeringunder jord undersökas. En analys över driftekonomi, säkerhet m. m. för olikareaktortyper är också angelägen. måste på alla sätt söka delta i ettinternationellt samarbete på energiområdet. För att snabbt möjliggöragenomförandet av med utlandet gemensamma projekt bör speciella befattningar somenergiattachéer inrättas vid våra större beskickningar utomlands. bör aktivt delta i oljeprospekteringen i bl. Vidare bör möjligheterna att köpa gas från bl. a. Norgeoch undersökas. Inhemska bränslen som torv, bark och sopor bör användas ilångt större utsträckning för uppvärmning. Staten bör ge stöd för projekt ikommunerna som syftar tUl att använda en större mängd inhemska bränslen. bör redan i vår besluta om åtgärder för attstimulera lägre energiförbrukning inom industrin och uppvärmningssektorn.Regeringens planer på att förelägga riksdag ett långsiktigtenergipolitiskt handlingsprogram får inte förhindra omedelbara åtgärder. a. att speciellt förmånliga lånebestämmelser införs förtUläggsisolering och installation av energisnålare ventUation i äldrefastigheter. speciellainvesteringsavdrag medges industrier som satsar på investeringar vUka ledertill lägre energiförbrukning. Principbeslut bör fattas om installation av individuellamätare av såväl värme som vattenförbrukning vid aU nyproduktion respektivesanering av bostäder. Statsbidrag eller speciella investeringslån eller avdragbör utgå tUl dem som instaUerar s. k. förugnar för att därigenom möjliggöraeldning med inhemska bränslen i värmeanläggningar som endast kan eldasmed gas eller olja. AUa nyinstallerade värmeanläggningar skaU hädanefter varakonvertibla. Våra återstående icke exploaterade älvar bör bevaras. Denutbyggnad av vattenkraft som kan komma i fråga bör i första hand ske genommodernisering och utvidgning av redan existerande kraftverk. En sänkning av SJ:s bUjettpriser bör övervägas för attstimiUera tågtrafiken. En ökad satsning på fjärrvärme bör komma tUl stånd för attspara både olja och mUjö. Så blev då den fruktade bensinransoneringenknappt . Många av oss, inte bara herr handelsministern, hannaldrig använda ransoneringskortet. Varmvattensstoppet, som ett tag hotade,slapp vi helt och hållet. I går beslöt man, om jag läst tidningarna rätt, omlättnader i elransoneringen. Neonljusen kommer att flöda, och inga ransoneringspoliserkommer att behöva smyga omkring på våra parkeringsplatser för att kolla omkupévärmarna är på. Det här experimentet blev inte helt utan positiva sidor.Vi upptäckte att en del av vår energikonsumtion var umbärlig. Människolivräddades i trafiken, trafikmUjön i våra storstäder blev drägligare, de somredan långt innan ransoneringen var påtänkt talade för bättre isolering avbostäder har i krisläget mötts av en översvallande förståelse. Men inte heller de negativa sidorna skall glömmas. Förmånga betydde ransoneringsperioden svårigheter att ta sig tUl jobbet.Bilbranschens anställda kände arbetslöshetshotet hänga över sig, för några blevhotet verklighet. Politiskt går det att dra slutsatsen att ransoneringar,även om de kan vara nödvändiga i kris- och krigssituationer, inte är någotsärskUt bra fördelningspolitiskt instrument. När centrala instanser skallbestämma de enskilda människornas behov är risken för orättvisor uppenbar.Exemplen på hur godtycket har regerat när det gäller tilldelning av extraransoner är legio. Detta är inte sagt som någon anklagelse mot enskUdatjänstemän, utan anmärkningen drabbar givetvis systemet som sådant.