prot · FX0993 · 1974-12-31 00:00:00 — Man nöjer sig med att konstatera kan avstå från straffansvar för kvinnan. Därmed upphör diskussionerna om destraffrättsliga frågorna. Liksom tidigare talare tycker jag att det äruppseendeväckande att inte lagrådet hörts i en fråga av denna karaktär. Ocksåhär hade socialutskottets ordförande synpunkter. Han frågade: Vad är det somsäger att en sociallagstiftning skall gå till lagrådet? Men, iHuskvarna, det gäller ju ett förslag om att i ta bort sågrundläggande bestämmelser som den som finns om fosterfördrivning. Kvar står nuendast bestämmelserna om straff för barnamord. Men beträffande den somförgriper sig på ett i ett senare stadium av havandeskapet innanfödsloarbetet har börjat kommer inte några bestämmelser att finnas ibrottsbalken. Abortlagens bestämmelser avser, som jag tidigare sade, brott motadministrativa föreskrifter. Det kunde väl ha funnits anledning tro attlagrådet haft synpunkter på dessa frågor. 1 varje fall skulle jag personligenha känt det som ett mycket starkt stöd att ha fått höra lagrådets uppfattningbeträffande dessa grundläggande straffsrätts-Uga frågor. iHuskvarna sade att mänskliga handUngar inte kan regleras i lag, utan dem måstevar och en själv få bestämma över. i , är det en mänskUghandling att ta Uvet av ett ofött barn? Det av socialdemokratin präglade samhället kännetecknas,som vi alla vet, av en mängd nya lagregler som alla inskränker människansrörelsefrihet och som fått till följd en mängd nya straffbestämmelser. Inteminst under herr justitieministerns ämbetstid har presenteratsåtskilliga lagförslag, som alla innebär nya straffbestämmelser. Men i det härfallet strävar man tydligen i stället efter full frihet för människorna att taavgörandet över ett spirande liv i egen hand. Är inte detta en motsägelse? Sedan skulle man kanske också behöva ställa frågan: Finnsdet behov av en ny abortlag? Ja, jag tycker att lag behövermoderniseras. Det är rätt, som det har sagts förut, att det finns vissa bristeri den, det är en ojämn lagtillämpning, och det är ett utdragetutredningsförfarande låt vara att de bristerna med hänsyn till den praxis somhar utvecklats och med hänsyn den ökade snabbheten iförfarandet är så betydande. Det största felet med lagen är, kanskeman kan säga,att den inte tillämpas. Lagstiftare bör eftersträva logik,men som jag ser det finns det ingen Onsdaeen den logisk lösning påabortfrågan som känns invändningsfri. Det är ju två 29 mai 1974 Det är en intressekolUsion, där man å ena sidan --------- måstehävda, som jag ser det, ett principiellt förbud mot abort tiU skydd Porslagtill abort-för det ofödda barnet, å andra sidan angelägenheten av att framhållaatt °' en kvinna, som befinner sig i en sådan situation att det måste ansesoskäligt betungande att hon skall bära fram sitt barn, bör ha rätt till abort.Det är det dilemma som vi ställs inför, och därför menar jag att det inte finnsnågon logisk lösning på abortfrågan. En logisk lösning skulle antingen innebäraen helt fri abort eller ett totalförbud. Här måste det emellertid ske enavvägning. Bortser man från detta dilemma och säger att vi skall haen helt fri abort, då har man tagit ett utomordentligt stort steg. Vi vet attden praxis som har utvecklats på vissa håll i vårt land, i synnerhet istorstäderna, innebär att man använder abort som ett försenat födelsekontrollmedel.Skolläkarna vitsordar att skolungdomar helt enkelt inte bryr sig om att användapreventivmedel, för de vet ju att de kan få abort i fall de kommer i en ickeönskad graviditet. Jag vill fråga herr justitieministern: detta en lyckUgutveckhng? Är detta att abort skall vara en nödlösning? Och hur vUl man, i detlagförslag som vi nu har att ta ställning till, komma till rätta med sådanamissförhållanden? Jag tycker, herr talman, att framtidsperspektivet i denhär frågan egentligen är det mest oroande. tror jag att denförsta fråga de kvinnor stäUer sig som hamnar i en oönskad graviditet är denna:Hur skall jag kunna klara upp den här situationen? När aborten blir denenskildes ensak och presumtionen är för att man skall föda sittbarn, är det då inte risk för att man slutar att fråga sig hur man skall klaraupp situationen och i stället bara beställer tid för en abortopera-rion? Riskenär alltså stor att abort allt mindre kommer att betraktas som en nödlösning ochalltmer som ett av flera födelsekontrollerande medel. Departementschefen önskarinte en sådan utveckling, det tror jag inte, och det står också ipropositionen. Men hur man skall undvika en sådan utveckling är en fråga som viinte får något svar på. Den kraftiga ökning av antalet aborter som följt ispåren på en liberal praxis talar ju sitt tydUga språk. Det är en viktig skillnad, som jag ser det, mellan en iprincip fri abort och ett principiellt förbud mot abort, och den skillnaden äratt om man bibehåller det principiella förbudet så har samhället fortfarandeskyldighet att i sitt handlande på olika områden arbeta med den utgångspunktenatt abort i princip är förbjuden. Det gäller sexualundervisningen i skolan. Detgäller abort rådgivningen och familjerådgivningen. Och det gällerfamiljepolitiken i stort - jag delar i uppfattning attden lämnar mycket övrigt att önska för dagens barnfamiljer. Det gäller samhällets åtgärder över huvud taget, som börinriktas på att skydda och bevara liv. Det enda sättet som man egentUgen anger för att komma tillrätta med dessa problem är ökad information. Man utgår tydligen ifrån att baramänniskor vet det rätta så gör de det rätta. Information är bra, men Nr 93 självklart är information inte endasvaret när det gäller dessa problem. den t' argument som ofta används i debatten är att ett barn skall ha rätt 29 maj1974 ' ra välkommet. Men, herr talman,som jag ser det är inte livet så Förslag till abort lag, m. m. statisktatt det som är ovälkommet kommer att förbli ovälkommet också alltframgent, eller att det som är välkommet också kommer att kännasvälkommet . Därför är det mycket fariigt att taframtiden i egna händer och säga att eftersom jag just nu tycker att det ärbesvärligt kommer det att så förbli. Man säger också att ett barn skaU ha rätt att växa upp ien harmonisk och lyckUg miljö. Det är en målsättning som vi gärna ansluter osstill. Men jag skulle vilja fråga dem som påstår detta: Menar man att när barnriskerar att födas i olämpliga miljöer men kvinnorna ändå vill föda sina barnså skall man tvinga dem att inte föda barnen? Om man skall upprätthåUa den härmålsättningen att barn skall födas i harmoniska och lyckUga miljöer, skulle mansträngt taget ställa krav på att de som lever i olämpliga miljöer inte skall fåföda barn. Det vill ju ingen föreslå. TiU slut, herr talman! Lagförslaget har angetts som ettsteg på vägen rill ökad jämUkhet för kvinnan. Jag anser fortfarande i enlighetmed den reservation som jag avgav i abortutredningen att en fri abort, därkvinnan ensam bestämmer, egentUgen är ett stort steg bort från målsättningen omett ökat medansvar från mannens sida när det gäller hem och barn. Ingen kan troatt då kvinnan ensam, kanske mot mannens vilja, bestämt att hon vill föda ettbarn, han skulle känna samma medansvar i sin fostraruppgift när han vet att haninte har haft något att säga till om. Kommer det att anses rimligt attmannen betalar underhållsbidrag till ett barn som han inte ansett skulle födas?Hur blir det med de arvsrättsliga anspråken? De har över huvud taget inteansetts motivera någon utredning. Det är enkelt, herr talman, för både lagstiftare,gynekologer, anhöriga och andra att lägga över ansvaret i abortärenden påkvinnan och på kvinnan ensam. Men om det är till hjälp för kvinnan kanverkligen diskuteras. Många situationer kan väl tänkas då kvinnan kommer attångra att hon genomgått abort. Troligen känns det bättre för henne att i ensådan situation veta att hon ändå inte var ensam om att fatta det här beslutetutan att t. ex. gynekologen stödde hennes uppfattning. Den svaga länken i majoritetens förslag är ju desituationer där kvinnan egentligen vill föda sitt barn men där hon blir pressadav anhöriga att begära abort. Ingen skall få mig att tro att en i princip friabortlagstiftning kan ge henne något stöd när hon egentligen skulle vilja födasitt barn. Är det inte ologiskt att som den socialavälfärden har ökat, som utbildningsnivån i landet har stigit,som kvinnorna har fått ökade möjligheter att tillvarata sina egnaintressen, som preventivmetoderna har förbättrats, skulle vi ha behovav en fri abort. Snarare skulle man väl tro att dessa omständigheter tillsammantagnalogiskt borde leda fram till kravet på en strängare abortlagsriftning än pä friabort. Detta lagförslag om fri abort är strängt taget ett underbetyg åt densocialdemokratiska socialpolitiken ifall samhället skulle vara så dåligt. Allra sistskulle jag som ett konstaterande vilja säga att politik är ju inteenbart en fråga om ekonomisk välfärd. Politik är också i mycket storutsträckning en fråga om normbildning. Samhället må vara ett aldrig så välutvecklat välfärdssamhälle om lagstiftarna inte har känsla förnormbildningens betydelse får vi ett normlöst samhälle, och det är ett dåligtsamhälle, hur väl utbyggd den sociala välfärden än är. Hur abortlagstiftningenutformas kommer att ha en grundläggande betydelse för normbildningen i denviktiga frågan om respekten för livet. Jag vill med det anförda, herr talman, instämma i deyrkanden som tidigare framställt. I detta anförande instämde herrar Schött (m) ochStrindberg (m). i (s) kort genmäle: talade om att socialutskottetskulle ha avgjort detta ärende efter ett enda sammanträde. Det är fel. Vifattade ett preliminärt beslut vid ett sammanträde, och vi höU sedan två sammanträdenför att justera och ta slutlig ställning till förslaget. Detta är fakta. Vidare säger att lagrådet borde ha hörts.Vad är det, , som gör det nödvändigt att lagrådet hörs när manavkriminaliserar abortlagen? Jag kan inte se att det finns något som helst skälatt gå tiU lagrådet för att lyssna till vUken ståndpunkt det kan inta. Lagrådetbestår ju av människor som och jag. De är visserligen högajurister, men det saknas inte sådana vare sig i eller isocialutskottet, och därför har den juridiska aspekten verkligen blivittillgodosedd i detta sammanhang. Jag fann det vara ett mycket egendomligt resonemang närjustitieutskottets ordförande sade: Är det en mänskUg handUng att ta Uvet avett ofött barn? Hon knöt då an till mitt huvudinlägg, där jag framhöll attlagen reglerar förhållandena men att man personligen måste ta ansvaret. Är detrimligt att föra ned diskussionen på en sådan nivå, ? Det ärdemagogi av första klass som här uppvisar. Jag beklagarverkligen att man försöker att förvränga ett anförande på det sätt som fruKristensson här gjorde. hade vidare smaken att säga att det är ettdåligt betyg för den socialdemokratiska socialpoUtiken att aborter måsteförekomma. Jag vill med anledning härav bara påpeka att det, om moderaternaspolitik hade blivit genomförd i värt land, verkligen skulle - med detresonemang som för finnas betydande risk för en kraftigt ökadmängd av aborter. Men det är väl i stället så att vi i vårt land har klaratabortfrågan bättre än på många andra hålljust på grund av den socialpoUtik somförts. talar vidare om de ofödda barnensrättsskydd. Men, , med nuvarande lagstiftning utförs 26 000aborter . Vad säger om detta? () kort genmäle: I mina synpunkter pä socialutskottetshandläggning av frågan citerade jag bara det som socialutskottets ordförandesade, nämUgen att man hade fattat preUminärt beslut efter endast ettsammanträde, och det var tydligen rikrigt. Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. Vad beträffar frågan om att höra lagrådet hävdar jagfortfarande att när det gäUer en lagstiftning i så grundläggande angelägenheterför samhället så borde det ha varit självklart att lagrådet hade hörts. Jagpåstår inte annat än att departementet och utskottskansUet har mycketframträdande jurister, men om man i andra sammanhang anser att man skall höralagrådet i svåra lagtekniska frågor, måste man väl också i detta sammanhangkunna hävda denna möjhghet. Annars kunde ju lagrådet helt slopas, och vi kundenöja oss med de höga jurister som finns i departement och utskott. Jag är ledsen om i uppfattar mittinlägg som demagogi. Jag anser att man över huvud taget och inte minst i denhär frågan bör undvika att vara demagogisk. Därför citerade jag bara vad herrKarlsson själv sade, nämligen att mänskliga handUngar inte kan regleras i lag.Vad betyder det annat än att menar att det i den härgrundläggande frågan om respekten för det ofödda barnets liv rör sig om ensådan mänsklig handling som var och en får bedöma själv? Det är där vi harolika uppfattningar, men jag kallar inte ståndpunkt demagogisk,lika litet som jag anser att min egen är det. Antalet aborter är som jag också sade en konsekvens avden Uberala tillämpning av abortlagstiftningen som har förekommit under senareår och som i alltför hög grad har fjärmats från lagstiftarnas intentioner. Jaganser att abortpraxis gått för långt. Man skall inte medge abort som ett födelsekontrollmedel- för att ta det yttersta exemplet -utan det skaU finnas verkliga skäl för attett havandeskap skall avbrytas. i (s) kort genmäle: säger själv att lagrådetinte nödvändigtvis behöver höras, och det är vad jag har hävdat. Hon menar bör göra det när det gäller svåra lagstiftningsfrågor, men jag kan inteinse att det skulle vara en svår lagstiftningsfråga att man tar bort en del avden lag som gäller. Det kan omöjligen vara någon så svår sak att manfördenskull nödvändigtvis skall skicka ärendet tiU lagrådet. När citerade vad jag sade i mitthuvudinlägg gjorde hon sig skyldig till en ren förvrängning; om det varmedvetet eller omedvetet undandrar sig mitt bedömande. I sitt första anförande tog dessutom uppfrågan om partipolitik. Jag har sagt att jag beklagar att man har försökt drivapartipolitik i det här sammanhanget, och på en direkt fråga av centerpartistenherr i har jag svarat att de som drivit partipolitikhär är moderata samlingspartiet. Och lagen , , den har överlevt sigsjälv. FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Jag hävdar fortfarande att lagförslaget bordeha underställts lagrådet, men i och jag har väl olikauppfattningar om huruvida det här är en svår lagstiftningsfråga eller inte. Förherr är det enbart en social fråga, som inte har den valören att denborde skickas till lagrådet, och då konstaterar jag att vi pä den punkten harohka meningar. Jag tycker för min del att det finns straffrättsUgaproblem som inte är tiUräckligt utredda t. ex. frågan om anstiftans- ochmedverkansregler, för att ta en detalj. Många andra saker skulle man också havelat höra lagrådet om. Men vi har alltså olika värderingar, och det är väl detsom gör att vi drar oUka slutsatser. Jag är verkUgen ledsen över att i Huskvarnaupprepar sitt påstående att moderata samUngspartiet skulle ägna sig åtpartitaktik i den här frågan. Är det partitaktik av moderata samlingspartietnär vi i vår partimotion ger uttryck för vad majoriteten av oss anser? Är detmer partitaktiskt än när den socialdemokratiska regeringen i en proposition geruttryck för vad majoriteten inom det socialdemokratiska partiet anser? Förslag till abortlag, m. m. Herr andre vice talmannen anmälde att iHuskvarna anhållit att tiU protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. FruOLSSONiHölö(c): I debatten här ,Uksom i den allmänna abortdebatten, går meningarna starkt isär, och vi verkarstå långt ifrån varandra. Ändå är vi på två väsentliga punkter helt eniga. Vivill genom olika insatser verka för att kvinnorna inte skall belastas medaborter, och vi vill att när aborter ändå måste ske skall de utföras så tidigtsom möjligt och med den för kvinnan mest skonsamma metoden. Men vad är det då som skiljer oss åt? Jo, det är vilkamedel och metoder som vi skall använda. Det handlar, skuUe jag vilja säga, omhela vår inställning till medmänniskor, om människors förtroende för varandra,om förbud och förmyndaranda. Det handlar om ropande på samhället, som skallfatta beslut i stället för den enskilda människan. Vi har en gammal lag att besluta efter i dessafrågor, och jag håller med dem som har sagt att den har överlevt sig själv ochatt det är mycket angeläget att vi får en ny lag. Vi har en lag som är diffuspå vissa punkter, t. ex. med sin indikation "förutsedd svaghet". Menden ger den möjlighet som utnyttjas , nämUgen att bifalla de flesta ansökningarnaom beslutsfattarna så önskar. har ju antalet ansökningar och utfördaoperationer ökat, och vi kan också nu med bestämdhet säga att antalet illegalaaborter är mycket litet här i landet. Och ingen vill väl bestrida att det är enriktig utveckling att de illegala aborterna försvinner. De som angriper socialpsykiatriska nämnden inomsocialstyrelsen för att den tillämpar en så liberal praxis, glömmer attsamtidigt redovisa detta som jag har sagt om de få iUegala aborterna. Men deunderlåter också att redovisa siffror från länder där det råder abortförbud, t.ex. , där man procentuellt Ugger mycket över sammanlagdaabortsiffror. Alla som talar om förbud eller hårdare lag måste varamedvetna om att vi med strängare lagstiftning inte minskar antalet aborter; viflyttar aborterna från sjukvårdsinrättningarna till de illegala abortörerna.Jag tycker inte att beslutsfattarna - riksdagsmännen får vara så cyniska i 5 protokoll 1974. Förslag till abortlag, m. m. denna förden enskilde så svåra fråga att de ens frestas att resonera på det sättet attdet vi inte vet om, det lider vi inte av. Vi skall tänka på hur andra kommeratt , nämligen tusentals kvinnor. Jag vill starkt understryka att det för den enskildamänniskan är en mycket svår sak att finna sig nödsakad att söka abort ochunderkasta sig en operation. Men jag tvekar inte heller när jag säger att detför samhället inte är ett så särskilt stort problem. Samhället måste emellertidmer än nu ställa upp med resurser, med förebyggande åtgärder, med rådgivning,med fler familjepolitiska åtgärder, med en arbetsmarknad som är anpassad till och som tar hänsyn till barn och föräldrar. Det är detta som behövs och inteförbud och pekpinnar. Det behövs också förtroende och hänsyn till medmänniskor.Vi måste mer än nu tro att människor själva är kapabla att inse sin situationoch även fatta beslut. Vi måste också inse att sedan den enskilda kvinnan harfattat det svåra beslutet att eventuellt söka abort, är den bästa hjälp vi kange i den situationen att ställa våra sjukvårdsresurser till förfogande. Men komihåg, ärade kammarledamöter, att ingen kvinna egentligen vill "få"abort. Alla vill slippa att undergå en abortoperation, men ändå är det många som anser sig nödsakade att välja denna utväg. Den proposition som vi nu behandlar innebär en klartbättre lagstiftning än den nuvarande. Den stora förbättringen är att man tarbort förbudet så till vida att vi inte skall straffa kvinnan i fortsättningen.Men vad jag också betraktar som en klar förbättring är att vi kommer ifrånlånga utredningar. Här har man emellertid tyvärr, sett från minutgångspunkt satt en gräns vid . Jag har svårt att finnaanledningen till det. Om vi läser utredningar om aborter och jag har lästmånga sådana förstår vi att det är just dessa förhör som uppfattas som såkränkande. Jag har haft många samtal med kvinnor som varit med om de härutredningarna och som genomgått abortoperationer, och det stora flertalet avdessa har sagt att det är inte själva omhändertagandet på sjukhuset, intesjälva operationen, utan just dessa utredningar som de haft väldigt svårt attkomma över. Jag har hört många riksdagsmän säga att eftersom alla villatt abortoperationerna skall ske måste det vara mestskonsamt för kvinnan att vi sätter den här låga tidsgränsen. Jag skall villigtmedge att när en så stor procent av operationerna utförs tidigt, så gårdet utmärkt för de flesta. Det går utmärkt för de psykiskt starka, för dem somhar framåtanda och en bestämd vilja. Men vi glömmer de ambivalenta, deobeslutsamma, de svagare som vi ytterligare kommer att belasta genom att fordraen utredning när det är fråga . För undvikande av missförståndvill jag emellertid säga att helt naturligt skall alla som vill ha ettkuratorssamtal också få det, och även andra samtal, om de önskar sådana. Mendetta bör inte vara något påtvingat. TiU dem som säger att vi skall ha en skärpning i lagen närdet gäller abort efter tolfte veckan vill jag faktiskt ställa frågan: Har niegentUgen tänkt igenom det här? Vet ni egentligen vad det är för skäl som göratt kvinnor ibland kommer sent? Skälen är flera. Vi har t. ex. de unga flickorna som inteförstår att de är gravida, de som inte vågar tala om det hemma sådantförekommer fortfarande , de som förtränger det hela. Vi har de äldre kvinnornasom tror att förmågan att få barn har upphört. Vi har de kvinnor som äterp-piller men som någon dag kanske glömmer bort det alla är inte sårationella. Vi har också spiralfallen. Så finns det, som sagts tidigare av fröken m.fl., ytterligare ett skäl att inte skärpa bestämmelserna efter tolfte veckan,nämligen att beslutet enligt vad utskottet skriver skall ske efter mogetövervägande från kvinnans sida. Låt då de kvinnor som önskar betänketid få ensådan! I 1 § i den föreslagna abortlagen står det: "Begär kvinna atthennes havandeskap skall avbrytas och kan åtgärden ske före utgången av havandeskapetstolfte vecka, får abort utföras ." det står"får utföras" - det är alltså inte förbjudet. Men hur skall vi veta,när vi antagit lagförslaget, att detta blir utfört? Det gäller ju, om man villspetsa till saken Utet, bara ett rillstånd för läkare. Och om sjukvårdshuvudmanneninte ställer resurser tiU förfogande eller om läkare anser att det inte finnsresurser för en operation, hur blir det då? Kvinnan har trots allt tal om fri abort ej tillförsäkratsnågon rätt till sådan. Jag kan berätta att begär man från klinikerna, nären graviditet är t. ex. i sextonde veckan, ett 24-veckorstillstånd på grund avatt man inte hinner operera tidigare. Hur går det då med de föreslagna 12-och18-veckorsgränserna? Jag beklagar att man inte i lagen har skrivit in rättentill abort, men jag tycker ändå att det är utmärkt att utskottet har stramatupp det hela Utet och säger att utskottet förutsätter att resurser ställs tillförfogande. Jag vill tiUägga att den saken måste följas upp noga, så att manser om det är till fyUest och hur det kommer att verka. Är det inte tiU fyllestmåste vi skriva in rätten i lagen. Jag har också varit oroUg över att propositionen var sålöslig när det gäller själva ansökningsförfarandet. Det är nödvändigt att byggaupp ett sådant system för ansökningarna att alla kvinnor först träffar enkurator - observerainte för utredningen men för den första kontakten. Jag tror inte att gynekologerna klarar av den saken. Deras erfarenhet är inte särskih stor. Jag vet också att de själva är oroade. Men utskottet har också här gjort förbättringar, och jag utgår från att detta med den första kontakten kommer att rättas till i tillämpningsföreskrifter. Även om jag tycker att den nya lagen har en del brister ärjag glad över att vi äntUgen har fått ett lagförslag. Det är ett steg motstörre tillit till den enskilda människan. Jag förstår att det synsättet kanvara svårt för många. Man fastnar så lätt i uppfattningen att samhället förstårbäst vad som är viktigt och riktigt. Men efter att ha representeratsamhället gentemot de abortsökande säger jag med stor övertygelse att samhäUetförstår inte detta bäst. Jag har mer och mer blivit övertygad om trotsatt jag har haft god vilja när jag arbetat med dessa frågor att jag inte är särskilt skickad att fatta beslut. Det är den kvinna det gäUer som är bäst skickad för det. Vad samhäUet skall göra är, som jag sade förut, att stödja och ge vägledning. Här hardet talats mycket till försvar för fostret. Då vill jag säga Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. att förmig är kvinnan själv alltid den bästa försvararen för fostret. Samhället kangenom oUka åtgärder bli en betydhgt bättre försvarare för fostret än det är . Men dit kan samhället inte nå genom lagar och förbud.