prot · FX0934 · 1974-12-31 00:00:00 — S oyggnaas- förberedelsearbetet är som också civUutskottets ordförandepåpekade stadgan,m. _ löjligheten tiU påverkan minimal. Jag hoppas verkligen att bygglagutredningen skall se tUl,att även de här problemen blir lösta. Kanske får jag stäUa en fråga till fruOlsson i . Utskottet säger i sitt betänkande att det hoppas attbygglagutredningens förslag skall ge möjligheter att eliminera de härolägenheterna. Vidare säger utskottet: "Vad motionärerna särskilt anfört omkommunala sakägarombud får därvid bedömas bland andra möjliga alternativ ochmed hänsyn tagen även tUl i vilken omfattning den allmänna rättshjälpen kantillgodose motionärernas syften." Jag begär naturligtvis inte att i nu skaUveta vUka åtgärder som betänkandet kan innehåUa, men man har kanske i utskottetnågot resonerat om vad man skulle tänka sig i stället för sakägarombud. i (c): Motionärerna har ju anvisat några vägar somman kan gå. Vi har helt naturligt, när detta är föremål för utredning, intediskuterat möjliga vägar. Men utredningarna kan givetvis ha flera förslag, ochdärför har vi den här skrivningen. Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. § 24 Ändriing i byggnadsstadgan, m. m. Föredrogs civilutskottets betänkande nr 10 i anledning avmotioner om ändring i byggnadsstadgan, m. m. HerrNILSSON i (s); Motionen 910, som jag har att svara för,innehåller två yrkanden. I det första föreslår vi att föreskriften i 42 a §byggnadsstadgan om bl. a. offentliga lokalers tillgänglighet för handikappadeskaU vara bindande och inte som inskränkas av en intagenhänvisning tiU skälighetsprövning. Efter vad jag har kunnat utläsa urbetänkandet är utskottet av samma uppfattning, så jag skall inte orda mer omden frågan. Det andra yrkandet i vår motion, som syftar till attbostäder generellt skall anpassas för handikappade, har däremot inteaccepterats av utskottet, och det beklagas. Vi menar att den handikappades förflyttningsmöjlighetermåste sättas in i ett större sammanhang och omfatta samhället i dess helhet. Enallvarlig begränsning i målsättningen är att personer som använderrullstol endast kan komma in i porten tiU ett flerfamiljshus samt förflytta sig framtill en hiss, där sådan finns, och det är som alla förstår inte tUlräckligt. Den handikappades integrering i den allmänna gemenskapenär bl. a. beroende av bostädernas tillgänglighet. Byggnadsstadgan bör därförändras till att omfatta inte bara entrén utan också bostadshuset i övrigt.Handikapputredningen har också tidigare ställt ett sådant krav i samband medett betänkande om anpassningsbidrag. Utskottet har inte närmare motiverat sitt stäUningstagandepå den här punkten. Jag antar att man bygger sitt avstyrkande på tron att enbyggnation efter den här målsättningen skulle bU aUtför kostsam. Då vill jag tautskottet ur den villfarelsen och åberopa ett sakkunnigutlåtande frånbostadsstyrelsens tekniska byrå, som menar att en anpassning av bostädernasutformning tUl handikappades grundkrav, nämligen att kunna besöka andrasbostäder, icke kommer att medföra någon kostnadsfördyring av betydelse förhyressättningen. Snarare är det så att de allmänna standardkraven frånkonsumenthåU på t. ex. rymligare våt-och förvaringsutrymmen sammanfaller medhandikappades krav. Jag får för dagen nöja mig med den halva segern och beratt få återkomma till den senare frågan. Men låt mig också säga några ord om motionen 1577, som JanBergqvist och jag har undertecknat. Den tar upp krav om att enskUd handikappadoch vissa intresseorganisationer, såsom handikappförening och fackförening,skall ges besvärsrätt då det gäller 42 a § byggnadsstadgan. Det finns i dagfärska exempel på att handikappnormerna inte alltid följs, och i sådana fallbör en reaktion få komma fram. Besvärsrätten är i allt väsentligt förbehållenmarkägare och grannar. När det gäller offentliga byggnader finns det alltsåingen möjlighet för enskilda människor eller föreningar att klaga, därestkommunen inte följer bestämmelserna. Jag hoppas att man i det pågående utredningsarbetet, somutskottet har åberopat, tar upp frågan och även löser den på det sätt somutskottet förordar i sitt yttrande. Ändring i byggnadsstadgan, m. m. 1 detta anförande instämde herrar och samt fröken (samtliga s). i (c): Det är ju alldeles uppenbart att vi inomutskottet funnit att dagens bestämmelser på detta område inte är tillräckliga,och det är därför som vi föreslår att skall ge Kungl. Maj:t tillkänna att man bör lägga fast en högre ambitionsnivå. i tog upp kraven på en vidgningav handikappanpassningen. Vi har skrivit att detta får prövas löpande, och vihar då även haft kostnadsaspekten med. Det är ju glädjande att nu höra att ensådan anpassning inte skulle kosta mer. Är det på det sättet måste det varagenska enkelt att åstadkomma en lösning. Vad beträffar frågan om överklaganderätt har vi sett sakenså, att det primära är det ökade inflytandet och den ökade insynen - något somdet är mycket angeläget att få till stånd. Överklagande tar tid och bör därförkomma i andra hand, men naturligtvis måste man också kunna tänka sig detta, omdet inte går att nå det man viU nå med den ökade insynen och det ökadeinflytandet. Överiäggningen var härmed slutad. Utskottets hemstäUan bifölls. § 25Interpellation nr 45 om förbud mot utförsel av äldre kulturföremål Ordet lämnades på begäran till (), som yttrade; Enligt samstämmiga uppgifter från flera hållsynes exporten av antikviteter från öka i oroväckande grad. a. lärexporten av antika möbler tUl Syd- och av svenskt 1600-, 1700- ochtidigt 1800-tal ske efter organiserade uppköpslurnéer av vissa smartauppköpare. Det rör sig i många fall om produkter som huvudsakligast skapatsgenom skråämbetenas fint utvecklade yrkeskunskaper till en svensk möbelkonstspeglande svensk kultur och hantverkstradition. Det anses att denna kultur bör bevaras för vår nuvarandegeneration och för våra efterkommande här i landet. Gällande bestämmelser, somär avsedda att hindra icke önskvärd utförsel av här ifrågavarande antikviteter,återfinnes i kungl. kungörelse angående förbud mot utförsel frånriket av vissa äldre kulturföremål (ändrad 1948, 1949 och 1960). Av intyg frånmöbelbranschen och från enskUda personer, av framställningar tUl myndigheteroch av ett stort antal artiklar i pressen framgår att man på många håll ärorolig över att dessa bestämmelser lika litet som strafflDestämmelserna enligtlagen om straff för varusmuggling kan anses hindra en ständigt ökande ickeönskvärd utförsel av äldre möbler och husgeråd av stort kulturhistoriskt värde. Någon aktuell utredning om ändrade bestämmelser i fråga omantikvitetsutförsel finns ej. En sådan utredning var emellerticL verksam imitten . Härom kan anföras: L. Eckerberg fick den 15 februari 1963Kungl. Maj:ts uppdrag att som särskild utredningsman verkställa utredningrörande förbud mot utförsel ur riket av värdefulla konst- och kulturföremåloch därmed sammanhängande frågor. Eckerberg, biträdd av experter, avgav i maj1964 ett betänkande. Förbud mot utförsel av kulturföremål (SOU 1964:22). I nämnda betänkande föreslogs en förordning om förbud ivissa fall mot utförsel från riket av värdefulla kulturföremål. Förordningen,som skulle ersätta kungörelse, avsåg alster av bildkonst, konsthantverkoch konstindustri, vissa skrifter och andra föremål av allmänt person- ellerkulturhistoriskt intresse. Tekniskt sett var förslaget utformat på sådant sättatt alla kulturföremål som nått en viss ålder, i regel , skulle beläggasmed exportförbud. Från detta exportförbud skulle göras Ägare tUl kulturföremål som ej fick utföras Nr 34 föreslogs få rätt att få föremålet inlöst. Utredningsmannen underströk att det var av vital betydelse för fi exportförbudetseffektivitet att tUlräckliga ekonomiska resurser ställdes -- tiUförfogande för att möjliggöra inlösen av kulturföremål som inte fick utföras.En särskUd fond borde därför skapas för ändamålet. Under remissbehandlingen av betänkandet godtogsgenomgående utredningsmannens synpunkt att ett ökat samhällsskydd var påkallatför att minska risken för att värdefuUa kulturföremål fördes ut ur landet. sida framfördes dock starka betänkligheter rörande depraktiska möjligheterna att kontroUera förbudet. Tullmyndigheterna skuUenämligen i så fall vid tullbehandlingen regelbundet behöva kräva bevis ellerintyg rörande en mycket vid krets av konst- och kulturföremål, vUket skulleleda tUl avsevärda hinder och besvär för varuutförseln och allmänheten. I den av betänkandet föranledda propositionen 1965:58angående inköp av vissa kulturföremål uttalade departementschefen att remissbehandlingenav betänkandet och framför allt de synpunkter som tullmyndigheterna anfört -visat att ett genereUt förbud mot utförsel av vissa kulturföremål somföreslagits i betänkandet inte utgjorde en tUlfredsstäUande lösning och att handärför!vid det tUlfället inte var beredd att lägga förslaget tUl grund för nyabestämmelser i ämnet. I avvaktan på slutligt ställningstagande i exportfråganföreslog han i stället att medel skulle ställas till förfogande "för attanvändas tUl inköp av sådana kulturföremål beträffande vilka risk föreliggeratt de kommer att utföras". Inköp borde kunna beslutas endast i den måndet var fråga om kulturföremål som hade sådant konstnäriigt, historiskt ellervetenskapligt värde att deras behållande inom landet var av synnerlig vikt. Det föreslagna anslaget borde vidare enligtdepartementschefen få merbelastas om behov skulle uppkomma av störreinköpsverksamhet än anslagsbeloppet medgav, Kungl. Maj:t borde i efterhand förriksdagen anmäla den medelsförbrukning som erfordrats. tillstyrkte bifall tUl departementschefensförslag (SU 1965:76), och ett belopp av anslogs därefter av 1965års riksdag. Anslaget återfinns under littera B 21 på åttonde huvudtiteln. De betänkligheter som regering och riksdag tydligen hade1965 emot ett generellt förbud för utförsel av här berörda varor och den oro,som under remissbehandlingen från generaltullstyrelsens sida uttalats beträffandesvårigheterna att effektivt övervaka förbudet, kan inte rimligen längre fåhindra en välbehövlig skärpning av här gällande bestämmelser. Kravet på effektiva åtgärder mot kommersiellt betingadicke önskvärd utförsel av äldre kulturföremål växer sig allt starkare blandalla intresserade parter, däribland hembygdsrörelsens folk. Vi fordrar attstatsmakterna vidtar snabba och effektiva åtgärder för att stoppa all oönskadexport av ifrågavarande kulturföremål. Med anledning av det anförda hemställes om kammarenstUlstånd att tiU herr utbildningsministern få framställa följande fråga: 8 protokoll 19 74. Är herr statsrådet beredd att vidtaga snara åtgärder föratt effektivt hindra icke önskad utförsel av äldre kulturföremål? Denna anhållan bordlades. § 26Interpellation nr 46 ang. tillämpningen av offertsystemet inom Ordet lämnades på begäran till (), som yttrade; I propositionen 1969:121 angående bildandet avett statligt förvaltningsbolag anförde föredragande departementschefen attbolaget i princip skulle drivas med krav på lönsamhet och med målsättningen attöka den statliga företagssektorns effektivitet, konkurrenskraft och därmeddess inneboende expansionsförmåga. På så sätt skulle förutsättningar kunnaskapas för den långsiktiga tryggheten i anställningen. FörvaltningsbolagetskuUe emellertid dessutom ha en positiv grundinställning tUl att lösasysselsättnings-, beredskaps- eller andra av ägaren angivna speciellauppgifter. Företagsdelegationen hade i sitt betänkande med förslagtUl samordning (Ds I 1969:1) anvisat en teknik för att förena detföretagsekonomiska intresset med det samhällsekonomiska genom att förorda attförvaltningsbolaget skulle åläggas skyldighet att lämna offert till ägaren förfullgörande av sådana speciella krav om denne så begärde. Kostnaderna för attuppfylla dessa krav skulle enligt förslaget i princip redovisas särskUt ochbestridas av ägaren. Departementschefen tUlmätte denna möjlighet förstaten/ägaren att av sina företag ta in offerter stor betydelse. Hur dennametod praktiskt borde utformas skuUe få prövas i varje särskilt fall. Som jag ser det bör offertsystemet vid en aktivtillämpning kunna medverka till att få till stånd önskvärdalokaliseringspolitiska engagemang. Sedan beslutet fattades i har förflutit. Enligt min mening bör det därför nu finnas tillräckligtunderlag för att göra en utvärdering av erfarenheterna av offertsystemetstillämpning utifrån lokaliserings- och arbetsmarknadspolitiska synpunkter. Med hänvisning till vad jag anfört anhåller jag omkammarens tillstånd att till herr industriministern få rikta följande fråga; Är statsrådet beredd att göra en utvärdering averfarenheterna av offertsystemets tillämpning utifrån lokaliserings- ocharbetsmarknadspolitiska synpunkter? Denna anhållan bordlades. § 27Interpellation nr 47 ang. tillämpningsföreskrifterna för statliga bostadslån Ordet lämnades på begäran till HerrÄSLING (c), som yttrade: Bostadspolitiken berör skilda delar avsamhällslivet. Samhällets socialpolitik, arbetsmarknadspolitik, regionalpolitikoch ekonomiska politik vävs samman inom bostadspolitikens ram pä ett sätt somdet inte finns motsvarighet tUl inom någon annan samhällssektor. Det är motdenna bakgrund ganska naturligt att bostadspolitiken befinner sig i förgrundenför intresset och att människors förändrade värderingar när det gäller valet avbostad fått mycket påtagliga konsekvenser för hela samhällsutvecklingen. Den starka koncentration av bostadsbyggandet som präglade1960-talet har sett sina bästa dagar. Människors ändrade värderingar ochregionalpolitiska hänsyn motiverar en nyorientering i bostadspolitiken allmäntmen kanske först och främst i synen på lokaliseringen av bostadsbyggandet. Tyvärr förefaller det som om man fortfarande bland demyndigheter som har huvudansvaret för bostadsförsörjningen lever kvar i1960-talets förutsättningar. avslog länsbostadsnämnden iJämtlands län ansökningar om statliga bostadslån på ett par platser i länet medhänvisning till att de aktuella fastigheternas kreditvärde med hänsyn tilllokaliseringen var tvivelaktigt och att särskUda skäl att bevilja bostadslånsaknades. Frågan är av stor principiell betydelse för utvecklingen i Jämtlandslän, och det kan med fog ifrågasättas om inte de tillämpningsföreskrifter förstatliga bostadslån som reglerar bostadslångivningen på landsbygden måsteomarbetas med hänsyn såväl tUl regionalpolitiken som till människorsvärderingar när det gäller val av bostadsform och bostadsort. Detta understryksytterligare av att när de tre ärenden det här närmast gäller överklagades harsedermera Kungl. Maj;t beslutat lämna besvären utan bifaU. De orter som det här är fråga om är samhällen pä bekvämtpendlingsavstånd till bl. a. och andra orter med en tUlfredsstäUandearbetsmarknad. Det är orter med några hundratal invånare och med en godservicestandard men med en begränsad lokal arbetsmarknad. Orter av dennakaraktär har visat sig attraktiva som bostadsorter. Människorär i växande antal beredda att värdera den typen av samhäUsmiljö högre äntidigare, och mot den bakgrunden är de även beredda att ta ett ökatpendlingsavstånd tUl arbetet. Denna utveckling tUlmäts av samtliga kommuner i Jämtlandslän den allra största betydelse. är den utan jämförelse dominerandecentralorten i länet, och denna centralorts starka attraktionsförmåga harframför allt satt sin prägel på utvecklingen i länet förövrigt. De mindre orterna har kommit att utarmas när det gäUerservicefunktioner, vilket är ägnat att oroa. Den nya synen på bostadsmiljön ger emellertid underlag attöka dessa mindre tätorters livskraft och förmåga att bära upp ett visst mått avsamhällsservice. Det finns anledning att betona att det här inte rör sig om Nr 34 någon egentlig nettoinflyttning. Det bostadsbyggande det här kan bli O sHaapnHpn fråga om är tUl betydande del ettbostadsbyggande som ersätter det 6 ars1974 boende i dessa mindre tätortersomgivningar som genom den fortgående -------------------- rationaliseringen i jord- och skogsbruk upphört och där ofta äldre bostadshusförsvunnit eller förvandlats till fritidsbostäder. Ur synpunkt harfrågan bl. a. gäUt att säkra ett oförändrat befolkningsunderlag i dessa mindreorter för att också kunna upprätthålla nödig samhällsser/ice för på platsenredan boende befolkning. Det finns alltså på dessa och andra liknande orter iJämtlands län ett "varaktigt behov av bostäder" i bostadskungörelsensanda. Det föreligger också behov av förnyelse av befintligt bostadsbestånd, ochmed hänsyn tUl befolkningsutvecklingen är det angeläget att denna typ avbostadsbyggande får komma tUl stånd. Det rör sig genomgående också om orter därkreditrisken rimligen inte kan vara stor, eftersom det är orter som i denkommunala planeringen betraktats som bestående stödjepunkter för samhälletsservice. Mot dennabakgrund och med hänsyn tUl andra befintliga fastigheter på orten är det ettmycket tungt ansvar, och jag skulle vilja säga obefogat, som de bostadslåneförmedlandemyndigheterna påtagit sig när de under hänvisning tUl fastigheternaskreditvärde avslagit de aktuella låneärendena. Besluten strider dessutomuppenbart mot det uttalande statsutskottet gjorde i fråga omsmåhusbyggandet på landsbygden, I utlåtandet 1964:42 sägs bl, a, att "denprövning som sker inte får bli så snäv att bostadsbyggandet på landsbygdensystematiskt missgynnas". Konsekvenserna för ett län av karaktärblir ödesdigra om beslut i denna anda får vara vägledande. Genom en omotiveradstyrning av bostadsbyggandet fortsätter då utarmningen av glesbygden på ettsätt som inte kan tolereras och som inte bara står i uppenbart motsatsförhållandetUl människors värderingar av miljö och samhällsutveckling utan också står imotsatsställning till samhällets regionalpolitiska strävanden. Med hänvisningtUl det anförda hemställer jag om kammarens tillstånd att till herrbostadsministern få framställa följande fråga: Är statsrådet beredd utfärda sådana tillämpningsföreskrifterför statliga bostadslån att inte bostadsbyggandet på landsbygden fortsättningsvismissgynnas och övergripande regionalpolitiska mål ifrågasätts? Denna anhållan bordlades. § 28 Anmäldes och bordlades Kungl. Maj:ts proposition nr38 med förslag till lag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45). § 29 Meddelande ang. enkla frågor Meddelades att följande enkla frågor denna dagframställts, nämligen Nr 97 () till herrjordbruksministern angående införande 116 av ett s. k. riksspel; Vilken inställning har jordbruksministern till införandeav ett s. k. Nr 34 riksspel och tUl utformningen av detta riksspel? ömars 1974 Nr 98 i (fp) till herr utbildningsministern om -------- remissbehandlingav reklamutredningens förslag rörande TV-reklam: Avserutbildningsministern att sända ut reklamutredningens förslag rörandeTV-reklam på remiss? Nr 99 i (fp) tUl herrkommunikationsministern om slopande av tidtabeller för färjtrafik: Anser statsrådet det motiverat att låta färjor gå eftertidtabell i stället för efter anrop även när det orsakar olägenheter förtrafikanterna och ytterligt små besparingar för statsverket? Nr 100 i (s) till herrarbetsmarknadsministern om vidgad rätt till kontant arbetsmarknadsstöd: Är statsrådet beredd att pröva möjligheterna till en sådanändring i lagen om kontant arbetsmarknadsstöd att den tid varmed värnpliktstjänstgöringjämställes med förvärvsarbete förlängs? Nr 101 (vpk) till herr utrikesministernangående Republiken provisoriska revolutionära regeringsdeltagande i viss internationell konferens: Varför röstade inte för Republiken revolutionära regerings deltagande i den internationella konferensenför bekräftande och utveckling av folkrättens regler om humanitet i krig? Nr 102 i (fp) till herrutbildningsministern angående kontrollen av studiemedel: Anser utbildningsministern att kontrollen vid beviljandeoch utbetalande av studiemedel är tillfredsställande? Nr 103 () till herr utrikesministernangående svenska diplomaters utfärdande av legitimationshandlingar; Harutrikesministern några kommentarer att göra till ambassadör Edelstamsuppgifter om att han under sin tjänstgöring i utfärdat Nr 104 i (vpk) till herrjordbruksministern om förbud mot användning av epoximaterial: Är statsrådet beredd att ta initiativ till förbud motanvändning av epoxymaterial? § 30Kammaren åtskildes .