prot · FX0954 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag vUl baraparentetiskt anföra några ytterligare synpunkter. Vi anser att kriminalpolitiken skall vara inriktad dels påatt ge människor skydd mot brott, dels på att hjälpa dem som begått brott attåteranpassa sig tiU samhällets gemenskap. Vid behandlingen av dem som begåttbrott är det av största vikt att individuellt anpassade åtgärder används. Detanför vi i en motion med anledning av det lagförslag som skall tas avriksdagen. Dessa åtgärder skaU syfta tiU att bygga upp självförtroendet ochstärka den enskildes känsla -av ansvar för sina handlingar. Det föreliggande lagförslaget överensstämmer tillövervägande del med denna vår uppfattning, vilket tidigare idebatten sagt. Över huvud taget kommer en stor majoritet att bifaUa lagförslaget om Kriminalvård i anstalt m. m. kriminalvårdi anstalt med de smärre ändringar som utskottet vUl göra. I och med dagensbeslut läggs ytterligare en viktig reform tUl de övriga som tagit desenare åren. Inom kriminalvården har pågått ett successivt reformarbete. Detbör också framhållas att det har rått stor politisk enighet om riktlinjerna i dessareformer. representanter i justitieutskottet står heltbakom utskottsförslaget i det nu förevarande ärendet utom på en punkt, där jagsjälv awikit från mina partivänner i utskottet. Jag är här övertygad om att jagintagit en riktig ståndpunkt. Det gäller 18 § i lagen om kriminalvård ianstalt, som behandlar möjligheten för intagen att på egen begäran få arbeta ienrum. Enligt propositionen och utskottsmajoriteten skall han fågöra detta, om beaktansvärda skäl talar härför, medan vi reservanter menar attså skall få ske, om inte särskilda skäl talar häremot. Uttryckssätten kan vid första påseendet tyckas varalikvärda. Vårt förslag tiU formulering är dock mer tiUmötesgående för denintagne. Vi säger vidare i vårt förslag tiU lagrum att läkare skall yttra sigöver begäran som här avses senast inom efter det att begäranframställts. Utskottsmajoriteten viU att läkare skall yttra sig över begäran ommöjligt innan ärendet avgörs och annars inom därefter. Reservationenger den intagne möjlighet i faU där t. ex. hot från medintagen föreligger attfå en omedelbar arbetsplacering i enrum utan avbidan på resultat av närmareundersökning. Vi ger alltså den intagne större personlig frihet. Dessutom stårvår uppfattning, som här har understrukits tidigare, i överensstämmelse med deremissvar som kommit från lagrådet, en hovrätt, LO och . Önskan att få arbeta i enrum kan ha oUka orsaker. Det kanvara våld och hot från medintagnas sida. Erfarenheten ger vid handen att detföreligger en ökande tendens till sädana övergrepp vilka, som vi anför ireservationen, inte sällan har sin grund i det tilltagande missbruket avberusningsmedel bland de intagna. Det förekommer också att hämndåtgärder mots. k. tjallare i narkotikasammanhang tar sig våldsamma uttryck. Men det kan också vara anledning nog för den intagne attfå arbeta i enrum då han känner på sig att han - om jag så får uttrycka det -viU gå igenom sin egen situation för att komma i balans. I alla dessa fall är det naturligtvis väldigt svårt förpersonalen att konstatera att det föreligger skäl av erforderlig styrka förarbetsplacering i enrum. Det blir svåra bedömningar, men här skaU man varagenerös. Sedan står det fullt klart att anstaltsvården i störstamöjliga utsträckning bör präglas av gemenskap meUan de intagna. Isolering kanju i vissa hänseenden för den intagne vara helt felaktig och andra åtgärder, t.ex. av terapeutisk art, att föredra. Fröken påstående, att vi viU göra arbete i enrumtill en huvudregel, är absolut felaktigt. Om man läser reservationen medanledning av motionen 1600, kan man bUda sig den riktiga uppfattningen. Detrör sig fortfarande om ett undantag. Med det anförda yrkar jag bifall tillreservationen 5 av m. fl. och i övrigt till utskottetshemstäUan. HerrTAKMAN (vpk): Utskottet har i realiteten yrkat bifall tUlett av de krav som ställdes i vpk:s partimotion en lagstadgad samordningmellan kriminalvården och socialvården. Inom parentes vill jag gärna håUa medutskottets ordförande, , om att uttrycket "kriminalvård"leder tanken i fel riktning. Men för enkelhetens skull måste man använda densemantiska stenografi som gör det möjligt för flera talare att tala om sammasak utan att bU missförstådda i onödan, och jag måste i fortsättningen avståfrån att markera citationstecken omkring uttrycket kriminalvård även när det ärväl befogat. Jag är tacksam för den utförliga och positiva behandlingsom vårt krav på en samordning meUan kriminalvården och socialvården har fått.Under nuvarande förhållanden finns det ingen skyldighet för något socialt organatt se till att de intagna har t. ex. sina bostads- och anstäUningsfrågor löstanär de friges. De tvingas alltför ofta återvända tiU samma desperata situationsom logiskt ledde till de brott de tidigare dömdes för. Vi ville att man i lag skuUe ange att ett ett namngivet socialt organ skulle vara ansvarigt för kontakten med den intagne underanstaltsvistelsen och självfallet också ges de nödvändiga resurserna och dennödvändiga personalen för att göra mesta möjliga av denna kontakt. Det är svårtatt utan ytterligare utredning ange vUket socialt organ som bäst skuUe fylladenna funktion. Det finns skäl som talar för socialnämnderna, men det kanockså tänkas att det i många faU skulle vara olämpligt med en obligatorisksamverkan mellan den kommunala socialvården och kriminalvården. Särskilt imindre kommuner kan det vara svårt att ha en sådan samverkan under diskretaformer och med respekt för den personliga integriteten. Detta och andra skälkan tala för att länsarbetsnämnden eUer kanske något tredje organ är detlämpligaste. Utskottet har i ett särskilt kapitel under rubrikenbehandlatfrågan om ansvarsfördelningen och kostnadsfördelningen mellan olikavårdområden och konstaterar: "En helhetslösning av de här behandladeproblemen, som enligt utskottets mening är angelägen och brådskande, fömtsätteren övergripande och ingående genomlysning som inte kan nås enbart genom ettomedelbart, intensifierat samarbete mellan kriminalvården och övrigamyndigheter och organ." Med anledning av vår motion framhåUer utskottetatt regeringen bör avgöra formerna för utredningsarbetet men att "arbetetbör bedrivas med skyndsamhet samt att förslag i anledning av de övervägandensom måste äga rum bör framläggas utan dröjsmål". Vi ställde också ett krav på mjukare formuleringar änlagförslagets om uppskov med straffverkstäUigheten. I princip är det angelägetatt straffet avtjänas efter domen, och i de allra flestafall är de dömda själva angelägna orn att få straffen undanstökade snabbt. Mendet gäller ju här personer som inte är häktade och som kan ha skäl för ettuppskov upp tiU eller särskUda skäl för ytterligare sex månader.Ett fängelsestraff är alltid ett kraftigt ingrepp i en människas liv, och detfinns verkligen anledning att så långt möjligt förebygga de följd- ochbiverkningar som straffet brukar ha: förlust av anställning, svårigheter attklara ekonomin, svårigheter att hålla ihop famiUen osv. Kriminalvård i anstalt m. m. Kriminalvård i anstalt m. m. nämnde endel exempel i motionen, och jag skulle kunna nämna ytterligare några från minegen yrkesverksamhet. Vårt krav har kanske i någon mån resulterat i ensmidigare tolkning, men de formuleringar vi kritiserade kvarstår ilagförslaget. Jag lyssnade till invändningar mot motioneni detta stycke och hennes replikskiften med . Antingen har jaghaft en tillfällig mental blockering eller också har helt frångåttsin kända vana att uttrycka sig klart och begripligt. I alla händelser harmeningen i hennes invändningar gått mig förbi. Jag yrkar därför bifall tUl herrLövenborgs reservation reservationen 2. I vår partimotion gjorde vi vad statistikerna brukar kallaen homoge-nisering av materialet. En detaljkritik av propositionen skulle haresulterat i en oöverskådlig härva av ändrings- och strykningsförslag. Vikoncentrerade oss därför på de isoleringsåtgärder som uppräknats i ett tiotalparagrafer. Det är inte alldeles oegentligt att ge dem den gemensammabeteckningen isoleringsstraff, eftersom erfarenheten visar att de nära nogalltid upplevs som straff av fångarna och att de används som straff även när deförekommer under camouflage av andra termer. I JO:s ämbetsberättelse frånverksamheten 1973 - alltså den berättelse som har kommit - finns eninspektionsrapport från Kumlaanstal-ten som visar vad som kan döUas bakomoskyldiga uttryck i en ätgärdsstatistik. Vi krävde en så genomgripandeomarbetning av lagförslaget att det skulle innebära att isoleringsstraffetavskaffas. Detta krav satte i stort sett inte många spår i utskottetsbetänkande. Utskottsmajoriteten har betonat att den i principhar en starkt negativ inställning till isolering och att sådana åtgärder börförekomma endast när de är "oundgängligen nödvändiga". När är de nödvändiga? Varför är de nödvändiga? Utskottetredovisar en katalog över situationer och händelser som svar på den förstafrågan. Jag har inte blivit övertygad av detta resonemang, och den fråga somligger djupare Varför är de nödvändiga? är egentligen inte besvarad alls iutskottsmajoritetens skrivning. Det skulle vara oklokt att förneka att en del av kUenteletvid de slutna anstalterna är besvärligt, en del t. o. m. mycket besvärligt. Detskulle också vara orättvist mot kriminalvårdspersonalen, som har svårareuppgifter än de flesta andra personalgrupper. Men det måste finnas särskildaskäl till att isoleringsstraffet även inom den givna ramen blivit en rutin vidvissa anstalter som det är sällsynt vid andra anstalter medjämförligt klientel. Jag talar nu om isolering som straff för disciplinbrott,och till disciplinbrott räknas ätt man t. ex. vägrar bädda sängen på morgonen.En annan form av isolering finns, som vi nämnde i vår motion, vid alla slutnaanstalter. Samtliga fångar låses in i sina små bostadsceller vid 19-20-tidenvarje kväll och släpps ut till frukost och arbete kl. 6.30. varje morgon.Dessutom finns det en rad andra typer av isolering eller rättare sagtförevändningar för att låsa in fångar i enmansceller. Utskottet har utförligtbehandlat allt detta och varför man måste ha så många paragrafer, var och enmed sin motivering, för att använda denna form av tortyr i de svenskafängelserna. Man börsätta "varför" inom citationstecken. Orsaksanalysen är ytlig. Viförsökte i vår motion att visa på de djupare orsakerna. AUt detta med tjocka betongväggar,mångdubbla lås, murar som är så höga att de mest isolerade av våra fångaraldrig märker när det är vår eller höst därför att de inte från sina gluggarinom betongvallarna kan se om löven är gröna eller bruna, allt detta behövs, är"oundgängligen nödvändigt" för att tala utskottsniajoritetens språk.Det behövs därför att något annat saknas. Jag har verksamhet som socialläkare iStockholms stads haft så nära kontakt med den undre världen attjag med något litet sakkunskap kan påstå att en person säUan är okänslig föromgivningens attityder eller okänslig för stimulans, negativ eller positiv.Många av dem som fått etiketten "farUga" och utan ringaste tvivel kanvara farliga i vissa situationer är hederliga och lojala minst Uka mycket somden genomsnittlige medborgaren, när de möter hederlighet och lojalitet ochnormal respekt för sin personlighet från omgivningen. Det är ju också en frågaom möjligheter och jag tyckte att min partikamrat redogjorde påett utmärkt sätt för detta - att arbeta och leva som en vanlig medborgare medde bekymmer och också med de dagliga positiva upplevelser som de flesta vanligamedborgare har. Men fattigdomen går liksom de stora rikedomarna i arv. De sombefolkar våra slutna anstalter är till övervägande delen män som varit socialt,ekonomiskt, psykologiskt och kulturellt handikappade redan från den tidigastebarndomen. Och när de blir kriminalvårdens klienter kräver man inte lika mycketav dem som av den vanlige medborgaren. Man kräver mycket, mycket mera,som man ger dem mycket, mycket mindre. Det finns ett uttryck för svart humor iutskottsmajoritetens skrivning och jag skall sluta med detta. Det är när mankallar lagen om kriminalvård i "ramlagstiftning".Detta brukar i andra sammanhang betyda att lagen är en mycket klumpig stommeoch att det verkställande ämbetsverket skall fylla ut denna stomme med ettfinmaskigt galler av förordningar. Man frågar sig hur detta finmaskiga gallerskall se ut när redan stommen är så mångordig och detaljerad som lagen omkriminalvård i anstalt. Som vi sagt i vår motion finns det en regel för varietänkt situation. Liknande regler fanns till för ålderdomshem,barnhem och alla andra offentliga institutioner. Och det är, historiskt sett,sedan den vanliga och sådana civUrättsligainstitutioner som äktenskapet snördes in i lagar av fångvårdskaraktär. Men förkriminalvården behåller man i princip och även i praktiken allt sådant som harvisat sig vara onödigt och förkastligt i alla andra sammanhang. Då är det inteatt undra på att det behövs höga murar, många lås, isoleringsstraff och alltannat. Och det är inte att undra på att antalet s. k. farliga fångar tycks bliallt större. Man undrar vem i den här som inte skulle gå under idepression eller bli desperat och kanske t. o. m. farlig, om han berövades allamänskliga rättigheter och bara hade de kala väggarna i en enmanskub av armeradbetong att se på och se fram emot under en oöverskådlig föUd av år. Jag yrkar bifall till reservationen 6. Kriminalvård i anstalt m. m. Kriminalvård i anstalt m. m. HerrNYGREN (s): Utskottets ordförande beskrevi sitt inlägg i debatten utskottets behandling av propositionen 20 så, attbetydande ändringar skuUe ha gjorts under utskottsbehandlingen. Denbeskrivningen vill jag inte skriva under på. Möjligen kunde vi när utskottetsarbete påbörjades vänta att de flesta av de föreliggande lagparagraferna skullekomma att ändras. Vi hade då från en del anstalter fått reaktioner som kundetyda på att man var starkt kritisk mot reformförslaget. Sju motioner väcktes iriksdagen med anledning av propositionen, och de innehöU sammanlagt 41ändringsförslag. Men allteftersom behandlingen kom i gång och fortskred fick vien känsla av att de flesta yrkandena hade svårt att hålla vid en vägning iutskottet. Jag anser att utskottets ordförande gjorde en riktigkarakteristik då hon sade att ju mer man tränger in i den problematik somanstaltsvården rymmer, desto klarare framstår svårigheterna i reformarbetet.Det är lätt att säga att kautschukparagraferna, eller gummiparagraferna som dekallas, bör bort, och det förelåg också förslag om att de skulle ersättas mednågot annat. Men när vi i utskottet kom fram tiU att ange vad man skulle skrivain i stäUet upphörde kraven på ändringar. Vi blev på det klara med att det imånga fall var nödvändigt att göra reservationer, beroende på att våraanstalter är så olika tUl utformningen och möjligheterna att ge vård varierarså mycket. När man studerar det nu föreliggande utskottsbetänkandetser man att det endast är i sex av de 63 lagparagraferna som utskottet hargjort ändringsförslag, och ändringarna är obetydliga och helt enhäUiga. Tretillkännagivanden har gjorts bland beslutspunkterna, och i en del fall har viunderstrukit vad departementschefen anfört, detta för att ytterligare betonaden vikt vi fäst vid detta. I några faU har vi också gjort egna påpekanden föratt uttrycka vår uppfattning. Att beteckna detta som några betydande ändringari föreliggande reformförslag anser jag vara felaktigt. Utskottet har sett reformförslaget som ett viktigt steg ide pågående strävandena att minska återfallsbrottsligheten ochhumanisera anstaltsvården. De inskränkta möjligheterna att hålla de intagnaisolerade, de ökade möjligheterna till permission, strävandena att åstadkommaen så ändamålsenlig förberedelse som möjligt för frigivning eller övergång tillvärd utom anstalt, de mUdrade reglerna för disciplinär bestraffning,lättnaderna i bestämmelserna för besök och de nya möjligheterna för de intagnaatt föra överläggningar med anstaltsledningen - allt detta är, som jag serdet, mycket angelägna och välkomna åtgärder, som man har lyckats skapa storenighet om i utskottet. Reservationerna som föreligger innebär genomgåendeawikande meningar från bara en eUer två utskottsledamöter. Endast i enreservation har två partiers representanter kommit samman genom en förbrödringmellan utskottets moderater och en centerpartist. Av de 19 reservationernatorde vid förestående kammarbehandling inte återstå mer än 8, medan 11 av demär föUdreservationer. Det pågår, som departementschefen påpekade i sitt inlägg,ett fortgående reformarbete inom kriminalvården. Det är inget tvivel om att dettareformarbete till stora delar ligger i linje med de målsättningar som kom tiUuttryck i inlägg. Men reformerna kommer successivt. 1 åretsstatsverksproposition föreslås en ny och betydande satsning på denbrottsförebyggande verksamheten, för att försöka förhindra uppkomsten avbrottslighet. När vi här i kammaren skall ta stäUning till detförslaget från departementschefen hoppas jag att vi kan nå en enighetmotsvarande den vi markerar om en reformering av kriminalvården. Nya reformer förbereds. Det har departementschefenunderstrukit . De häktades situation står ju närmast på tur att bliföremål för ett departementsförslag, och det hälsar vi med tiUfredsstäUelse.Det ligger väl i linje med det beslut om kriminalvård i frihet som vi fattade förnågot år sedan, med det nu föreliggande förslaget om vård i anstalt och medinsatserna när det gäller den brottsförebyggande verksamheten. Jag tycker attdet är glädjande att år allt större enighet kan nås i riksdagom det reformarbete som här pågår i etapper. Det är en utveckling som jaghälsar med tUlfredsställelse. Jag ber med dessa ord, herr talman, att få instämma i deyrkanden som tidigare stäUts om bifaU tUl utskottets hemstäUan på alla punkter. den 3 aprU 1974 Kriminalvård i anstalt m. m. FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Jag känner mig föranlåten att något invändamot karakteristik av utskottets behandling av propositionen ochhans resonemang om huruvida ändringarna skulle vara betydande eller inte. HerrNygren påvisade att de flesta motionsyrkanden har avvisats och alltså inteföranlett några åtgärder. Min bedömning är att samtliga ledamöter i utskottet,inräknad, var mycket positivt instäUda till de olika yrkanden somfanns i motionerna. Det är glädjande att kunna konstatera hur lätt det var föross i utskottet att finna en samstämmig linje. Var det så att motionsyrkandenainte direkt ledde till lagändringar, ledde de ändå tiU kommentarer som i mångaavseenden fått, såsom jag ser det, en positiv effekt, vilket visar sig när mannu ser lagprodukten med kommentarer. Alternativet hade för många av oss motionärer varit attförkasta förslaget och begära ett nytt förslag. Vi ansåg att det var en bättreutväg att godta förslaget med de av oss föreslagna ändringarna och med vissatUikännagivanden, t. ex. när det gäller den väsentliga frågan om isoleringen.Det är svårt för mig att göra en objektiv gradering av hur omfattande utskottetsförändringar har varit. Men i samband med den debatt som ägde rum påNorrköpingsfängelset härförleden, där statsrådet företrädde regeringen,underströk denne i varje fall i det avsnitt som sändes i TV särskilt attutskottets betänkande innebar avsevärda förbättringar i förhållande tiUpropositionen. Jag tycker att det finns anledning att här notera det. i (c) kort genmäle: sade att det i reservationen 5hade blivit en förbrödring, som han fann litet egendomlig. Jag vUl, såsom mångatalare gjort, understryka att det faktiskt skedde en förbrödring i utskottet på Kriminalvård i anstalt m. m. Man kompromissade, kom fram tiU en minsta gemensam nämnare och skrevsig samman därefter. Jag tycker att vi aUa kan vara belåtna med resultatet. kan exempelvis se på s. 49 i betänkandet, därhan helt och hållet stöder en moderatmotion. Den tar upp 19 §, som innehållerbestämmelse om hur en intagen skall behandlas under tid då utredning förplanläggning av hans vård äger rum. Propositionens skrivning var att denintagne skuUe "håUas avskild från andra intagna somoundgängligen kräves för att syftet med utredningen ej skall äventyras". Men här var och hans partivänner liksomutskottet i övrigt överens om att vi skulle ha en annan skrivning. Där heterdet att intagen får hållas avskUd "endast i den mån det oundgängligen krävesför att syftet med utredningen ej skaU äventyras". Allt enligt moderatmotionen. Jag vet inte om det är någon förbrödring med moderaternasom har åstadkommit. Jag anser att det är uttryck för en vilja frånhela utskottet att göra det bästa möjliga av det här lagförslaget. HerrNYGREN (s) kort genmäle: Jag viU till att börja med säga till herrJohansson i att jag inte har sagt att jag fann förbrödringen mellanmoderaterna och en centerpartist egendomlig. Jag har noterat att den enda punktdär två partier har kommit samman i en reservation är den där man haråstadkommit förbrödring mellan utskottets moderater och en centerpartist. Jaghar inte funnit det egendomligt. Sedan vill jag säga till att vinaturligtvis har delade meningar. Jag har försökt att inför kammaren redovisade ändringar som vi har gjort i utskottet, och jag anser att de när mansummerar dem inte kan sägas vara betydande. Men så långt kan jag gå fruKristensson till mötes att jag kan erkänna att jag tror att ändringarna - därvi har blivit ense och gjort sådana har inneburit förbättringar, vilket vinaturligtvis gemensamt får ta åt oss äran av. Sedan har vi, som jag också nämnde, på flera punkterunderstrukit vad departementschefen har anfört. Vi har därmed velat markera hurviktigt vi tycker det är att detta har kommit till uttryck. Men det innebärinte att vi velat förorda några mer betydande ändringar i propositionen. i har i sitt anföranderedovisat skälen till folkpartireservationerna och pläderat för våra förslag ide delarna. Jag har ingen anledning att i sak ytterligare kommentera vårinställning på de punkterna i annan mån än att jag kan konstatera att flera avvåra förslag har vunnit utskottets bifall. Detta gäller inte minst den viktigafrågan om differentiering av de intagna med hänsyn tUl ålder, över och under 21år, och frågan om utredning av isoleringsinstitutet, inte minst med hänsyntagen till kravet på allmän insyn. Jag har heller inte, herr talman, någonanledning att närmare beröra övriga reservationer. 1 det hänseendetbiträder jag helt utskoltsmajoritetens Jag skall i stäUet tUlåta mig att ge några synpunkter påsjälva behandlingen av propositionen och uppföUningen av de beslut kommer att fatta i anslutning därtill. Jag skall också, liksom tidigaretalare har gjort, beröra frågan om ny häkteslag. För en utomstående kan det väl te sig litet egendomligtatt ett så väl förberett och väl genomarbetat aktstycke som propositionen är,föregånget av två stora ingående utredningar KAIK och kriminalvårdsberedningen- ändå har föranlett så många ändringsförslag och reservationer. Kanske tyckernågon i det läget utskottets ordförande var i någon mån inne på det i ettinlägg här - att förslaget i dess helhet borde ha omprövats, men det är att draförhastade slutsatser, i varje fall av utskottsbehandlingen. Utskottet har, som framgår av betänkandet och av dendebatt som har förts , verkligen inte lämnat någonting åt slumpen, utanunder hand skaffat sig en ingående kännedom om förhållandena på anstalterna ochtiUika insikt om uppfattningarna både hos de intagna och hos personalen. Dettahar medfört att vissa ändringsförslag har blivit vad jag skuUe vilja betecknasom tvingande nödvändigheter. Det är emellertid i den situationen väsentligtatt framhålla att propositionen i dessa stycken inte kan anses ha varitoacceptabelt bristfällig, utan snarare, skulle jag vUja säga, för litetradikal. I förhållande till gällande lagstiftning ärregeringsförslaget ett odiskutabelt framsteg och en god plattform förfortsatta reformer.