prot · FX0954 · 1974-12-31 00:00:00 — Värdet avsådana permissioner är emellertid som sagt så betydande att detta får väga överden eventuella risken för missbruk. Detta kan dock inte gäUa aUa kategorierintagna. Vi har ju numera en strängare praxis när det gäller att beviljakorttidspermissioner för vissa begränsade kategorier brottslingar med långastrafftider. Det är här fråga om lagöverträdare som ägnat sig åt särskiltsamhällsfariig, organiserad krimineU verksamhet, t. ex. grovnarkotikahantering. För denna grupp brottslingar måste hänsynen tUlsamhällsskyddet leda tUl en större restriktivitet i fråga om permissioner, ochdetta har också kommit tUl uttryck i en särskUd bestämmelse i lagförslaget. De lättnader som genomförs i fråga om permissioner gällerinte bara korttidspermission. Också när det gäller frigivningspermission, dvs.långtidspermission som ett led i förberedelse för villkoriig frigivning,innebär lagförslaget vidgade möjligheter. Den nuvarande maximitiden 14 dagarslopas som permissionen skaU kunna ges redan då halva strafftidenavtjänats. Av olika skäl är det betydelsefullt att den intagne självfår medverka aktivt vid planläggningen av anstaltsvistelsen och den därefterföljande vården i frihet. Detta markeras genom en särskild bestämmelse ilagförslaget. Motsvarighet tUl den bestämmelsen saknas i nuvarandebehandlingslag. har också aktualiserats frågor om deintagnas medinflytande i en vidare bemärkelse. Det har då gällt sådana frågorom anstaltsvårdens utformning som är av gemensamt intresse för de intagna ochsom på ett betydelsefullt sätt påverkar deras situation i anstalten. MöjlighettUl samverkan i sådana frågor har vuxit fram i form av förtroenderåd ochsamrådsorgan. En särskild bestämmelse som tar sikte på dessa typer av organ hartagits in i förslaget. Jag vUl framhålla att dessa former för de intagnasmedinflytande bör uppmuntras och stödjas. Men är det uppenbart attsamrådsverksamheten har sina givna gränser. 1 lagförslaget anges därför att deintagnas rätt att överlägga med anstaltsledningen i frågor som är av gemensamtintresse för de intagna gäller endast med de begränsningar som följer avgäUande bestämmelser och avtal för verksamheten inom kriminalvärden. I den allmänna debatten om lagförslaget har man från endel håll särskilt från en del intagnas sida - riktat kritik mot utformningenav lagtexten, som angetts vara alltför "kautschukartad". I anledningdärav vill jag understryka något som för övrigt ligger i sakens natur attdet här är fråga om en ramlagstiftning. Avsikten är att tUlämpningsföreskrif- Kriminalvård i anstalt m. m. Kriminalvård i anstalt m. m. ter skallges i administrativ ordning och atl det därvid skall vidtas erforderligapreciseringar. Dessa preciseringar måste göras med hänsynstagande till denärmare förklaringar och exempel som kommit till uttryck i propositionen och iutskottsbetänkandet. Detta är - som också utskottet påpekat av stor betydelsefrån rättssäkerhetssynpunkt för de intagna. Utskottet har underkastat lagförslaget en ingåendegranskning. Jag konstaterar med tillfredsställelse att det råder en aUmänsamstämmighet i de värderingar som har kommit till uttryck ipropositionsförslaget och i utskottets betänkande. När det gäller enskUdabestämmelser i propositionsförslaget har utskottet föreslagit vissajämkningar. Jag vill gärna uttala min anslutning tUl dessa ändringsförslag, somtUl en del innebär en ytterligare markering av de principer som präglarkriminalvårdsreformen. Jag vill framhålla att den lagstiftning påkriminalvårdens område som skall ta ställning tUl visserligeninnebär ett betydelsefullt nydaningsarbete men fördenskull inte får uppfattassom någon mera slutgUtig lösning på hithörande problem. Samhällets kriminalpolitiskaåtgärder måste ständigt bli föremål för en fortsatt konstruktiv debatt ochnydaning. Vi måste sålunda räkna med behovet av ett kontinuerligt utvecklings-och reformarbete i våra strävanden att motverka brottslighet och återfall ibrott. FruKRISTENSSON (m): Justitieministem har här redovisat dethuvudsakliga innehållet i det lagförslag som justitieutskottet har behandlat isitt förevarande betänkande nr 2 och i vilken utsträckning den lagen är enkonsekvens av de tidigare beslut som fattat rörande kriminalvårdsreformen.Därför skall jag inte nu ingå på någon beskrivning av detta. Det räcker med denredovisning som statsrådet här gjorde. Men med anledning av vad justitieministem anförde vUl jagändå säga att utskottet också har bedömt det som nödvändigt med en helt nylagstiftning, även om jag personligen kanske inte har den uppfattningen att deförändringar som återspeglas i lagstiftningen är av så genomgripande natur somstatsrådet ville göra gällande. Som jag ser det fär denna reform uppfattas somen etapp i ett refomiarbete som måste fortsätta. Jag vUl inleda detta mitt anförande med några reflexionersom väl närmast får betraktas som mina personliga, inte som uttryck för vadutskottet anser. Och vUl jag framhålla att man på många håll i dagifrågasätter frihetsberövandet som reaktionsform över huvud taget.Justitieministern var också inne på de synpunkterna. Men man kan kanske samtidigtinom parentes sagt konstatera att vi här i landet som herrstatsrådet varit justitieminister fått rätt mycket ny lagstiftning därfängelsestraff införts som påföljd. Personligen kan jag delvis förstå denkritik som riktats mot frihetsberövande som påföljd. Enligt min mening är detnämligen en Ulusion att tro att en människa blir bättre efter enanstaltsvistelse. menar jag att fängelsestraffet behövs, naturligtvisfrämst som samhällsskydd men också - som även justitieministern var inne på -för att hävda allmän laglydnad. inte attunder överskådlig tid ta bort fängelsestraffet. Men man bör anstränga sig attförsöka finna alternativa reaktionsformer, som är mindre förödande för denenskUda människan, utan att man fördenskull eftersätter den preventivaeffekten. Jag är medveten om att det är lätt att säga tulipanaros det ärmycket svårare att förverkliga det. Men om man inte gör några ansträngningar iden här riktningen blir det heller inga resultat. Därför bör man enligt minmening försöka. Viktigt är naturligtvis att frivården blir så effektiv sommöjligt, och jag undrar om inte herr statsrådet ändå delar min uppfattning, attdet finns en hel del övrigt att önska i det hänseendet . Det är emellertidviktigt att anstaltsvistelsens skadeverkningar reduceras. Jag tycker för att frihetsberövandet i sig bör vara straff nog. Jag har tidigare frånkammarens talarstol framhållit och jag vill upprepa det att ordetvård som i t. ex. kriminalvård leder tankarna fel på något sätt. Jag tycker attstraffet skall vara ett försoningsstraff. När man har avtjänat det skall manvara kvitt med samhället. Man skall ha sonat sitt brott. Talet om"vård" ger på något sätt sken av att vederbörande inte är fulltansvarig för sina gärningar. Jag tycker därför att det är ett sundhets-teckenatt den som begått ett brott anses fullt kapabel att ta ansvar för sinagärningar. Men en konsekvens av detta synsätt blir att den som avtjänatsitt straff skaU betraktas som en fullvärdig medborgare, om jag får använda detuttrycket. Det avtjänade straffet skaU inte få utgöra en belastning undervederbörandes fortsatta levnad. LUca angeläget som det är att upprätthållarespekten för gällande lag, lika viktigt är det att det faktum att någonavtjänat ett straff inte skall läggas honom tUl last. I det hänseendet det ärvi väl alla medvetna om speglar verkligheten ett helt annat förhållande.Många som har suttit i våra fängelser och skrivits ut därifrån riskerar att avden aUmänna opinionen dömas tiU livstids påföUd, om jag så får säga. På denpunkten tycker jag det är viktigt att vi alla strävar efter att försöka påverkaopinionen och då börjar med oss själva. Den som en gång har avtjänat ett straffär kvitt med samhället och brottet skall inte längre läggas vederbörande tUllast. Här kan jag inte hjälpa att jag tycker att de offentliga arbetsgivarna är ganska nonchalanta; de är ganska ointresserade av att anstäUa personersom har varit straffade. Trots allt är det fortfarande det enskildanäringslivet som här föregår med gott exempel, även om det naturUgtvis ocksådär finns en del övrigt att önska. Det är nödvändigt att de offentligaarbetsgivarna visar betydligt större förståelse och större aktivitet när detgäUer att hjälpa dem som varit straffade. Efter detta, herr talman, skall jag övergå till attkommentera utskottets betänkande. Jag vUl först försäkra kammarens ledamöteroch herr justitieministern att utskottet har ägnat ett betydande intresse åtdetta lagförslag. Vi har av tradition i mån av tid besökt olikafångvårdsanstalter Vi har talat med intagna, vi har- talat med personal, vi harhaft regelbundna kontakter med . Vi har på detta sättsjälva försökt bUda oss en uppfattning om dessa frågor. Ju mer man tränger in idenna problertiatik, desto svårare inser man att den är Det finns ingen sanningsom är hundraprocentigt säker - den 3 aprU 1974 Kriminalvård i anstalt m. m. Kriminalvård i anstalt m. m. det är minuppfattning i varje fall. Vår ingående bedömning av detta lagförslag har lett tillatt vi i åtskilliga avseenden har modifierat propositionen. Jag tycker kanskeatt justitieministem något tonade ned de förändringar som utskottet har gjort isitt betänkande, och det må vara hänt att han gör det. Jag håller medjustitieministem om att det föreligger en samstämmighet, om jag får uttryckamig så, i de grundläggande värderingarna. Men beträffande i varje fall två avde viktigaste punktema, mot vUka kritik riktats dels isoleringen, dels de"kautschukmässiga" formuleringarna i lagtexten har utskottet, somjustitieministern självfallet noterat reviderat propositionen i högstbetydande avseenden. Och det tycker jag förtjänar att noteras. När det tUl att börja med gäller frågan om isolering idess olika former intar utskottet en utomordentligt restriktiv hållning. Viunderstryker att vi är starkt negativa tUl förekomsten av isolering, och vivill endast tUlstyrka användningen när det är oundgängligen nödvändigt. Vimenar att Kungl. Maj:t närmast justitieministern bör ta initiativtUl en utredning som skall undersöka om det ändå inte finns alternativa formerför att effektivt kunna upprätthålla erforderlig säkerhet och disciplin inomkriminalvårdsanstaltema. Vidare menar vi att det behöver utredas om depåståenden om skadeverkningar av isoleringen som görs på sina håll har fog försig. Vi räknar givetvis med, efter den positiva kommentar som justitieministerngjorde till utskottets betänkande, att en sådan utredning kommer attigångsättas utan dröjsmål. Vi har beträffande 19 § uppmärksammat att isolering förutredning tycks ske utan erforderiiga restriktioner Vi föreslår där enlagtextändring, som skall leda till att isolering för utredning bara skall fääga rum när det oundgängligen krävs för att syftet med utredningen inte skalläventyras. Justitieministem talade själv om personundersökningsförfaran-det. Vimenar att ett effektivt sådant bör leda till att isolering normalt inte behövertillgripas i samband med utredning. Man bör ha klart redan under häktningstidenvilken placering vederbörande skall få, och avskUdhet för utredning börnormalt sett inte accepteras. 20 § innehåller säkerhetsbestämmelser Vi anser att mandärvidlag ocksä skulle uppmärksamma riskema för den intagnes egen säkerhet. Vihar till lagtexten fogat ett sådant villkor, som innebär att det kan vara skälför avskUdhet. Också när det gäller det mycket omstridda begreppet"menligt inflytande" har utskottet tyckt att det funnits anledningatt i kommen-tarema precisera vad som skall inläggas i det uttrycket. Viframhåller här: Om en intagen söker uppmana medintagna att medverka isabotagehandlingar eller andra ordningsstörningar inom anstalten eller om enintagen trakasserar eller i övrigt uppför sig hänsynslöst mot andra intagna såär detta en form av menligt inflytande som bör kunna leda till att han hållsavskild från andra intagna. En viktig fråga, som jag vUl fästa uppmärksamheten på, ärden ändring vi föreslår i 46 §, som anger under vilka omständigheterdisciplinstraff kan få utkrävas. I den lagtext som justitieministem föreslårstår det att den som bryter mot anbefaUd ordning eUer eljest beter sigklandervärt skallkunna falla in under 47 § och alltså exempelvis placeras i isolering. Vi tyckeratt formuleringen "beter han sig eljest klandervärt" är oklar, och viföreslår i vår ändrade lagtext att den skall utbytas mot "Bryter intagen----- eller meddelade anvisningar", vUket medför erforderlig Det finns kanske anledning att ocksä fästa uppmärksamhetenpå vår kommentar till 21 §, där vi beträffande dem som av säkerhetsskäl måstehållas avskUda från andra intagna och för vUka inte någon egentlig tidsgränsgäller menar att det är viktigt att de lättnader i isoleringen som är möjligakan genomföras så snart ske kan. Jag vUl understryka att det känns såsomutomordentligt angeläget att detta blir klart markerat. 47 § innehåller ju tre olika grader av disciplinärabestraffningsåtgärder. Den första är varning, den andra är isolering och dentredje är förlängning av verkställighetstiden. Under alla våra kontakter med intagna och personal har detframhållits hur skadlig isolering är. Men när man sedan frågar vilket som ärvärst: isolering eller förlängning av tiden, får man häpnadsväckande nog tUlsvar att båda delarna egentligen är lika illa. Därför har vi velat förtydligalagtexten i det hänseendet så, att vi inte vill gradera punktema 2 och 3 utanjämställa dem, dvs. att antingen isolering eller förlängning av tiden skalltillgripas, beroende på förhållandena i det enskilda fallet, och att punkternainte får bedömas som en glidande skala. Varning är däremot givetvis alltid denlindrigaste bestraffningen, men de båda andra punktema bör vara likvärdiga. Vi har inom utskottet naturligtvis också diskuterat deproblem, av terapeutisk art, som finns på anstaltema. Det ärofta fråga om missbrukare och andra som har medicinska och sociala problemeller som eljest har stora personliga problem. Det är självklart - jag trorinte justitieministem har någon annan uppfattning än utskottet på den punkten -att det är en utomordentlig olycklig lösning att tillgripa isolering i de falldå en människa egentligen behöver ha antingen medicinsk vård eUer åtminstone enmedmänniska att prata med om sina problem. Vi konstaterade att demedicinska och terapeutiska resurserna på anstaltema naturligtvis lämnar en heldel övrigt att önska. Utskottet säger här att det är dess förhoppning att"assistenter och kuratorer i fortsättningen kommer att kunna i störreutsträckning ägna sig åt kvalificerade sociala och terapeutiska uppgiftersamtidigt som över huvud taget mer tid kommer att kunna anslås åt kurativverksamhet vid anstalterna." Jag vill understryka detta. Jag hoppas attdet inte bara är en from förhoppning, utan att det ocksä kommer att få ettreellt innehåll. Men, herr talman, vill jag säga att jag tyckerdet är chockerande när man noterar att så stor andel av de intagna på vissa avvåra anstalter är narkomaner och alkoholister. Justitieministern är säkert inteokunnig om att på Hinseberg är av de intagna narkomaner, och päHall, där utskottet varit på besök , är inte av deintagna narkomaner. Min slutsals av detta, herr justitieminister, är att det ären konsekvens av den helt misslyckade narkomanvård som vi har . Jag skullehär viUa fästa kammarens ledamöters uppmärksamhet på ett missförhållande somtyvärr breder ut Kriminalvård i anstalt tn m. Nr 54 sig mer och mer. Det har växt uppvissa behandlingshem, där man tar Onsdaeenden hand om narkomaner. Där har införtss. k. terapeutiska samhällen, vilket 3 3nril1974 leder till att det är patientemasjälva som röstar om ifall de skall ta emot ---------- ;-------- den eller den personen i sin krets för vård. Och det har hänt, inte bara en Kriminalvård i an- g j 1. gånger,att en på fångvårdsanstalt intagen, vUken av anstaltsledningen bedömts vara ibehov av medicinsk vård, pa grund av att patienterna har röstat nej har fåttfinna sig i att stanna kvar i fängelset. Jag skulle vilja se det av statsrådensom vill ta ansvaret för detta, så att vi får en vettigare ordning. Blir detherr justitieministern? Det skulle vara intressant att få veta det. Den härfrågan ligger ju på två olika bord, men herr justitieministem kan väl såvittjag förstår inte acceptera att människor som behöver medicinsk vård ochterapeutisk vård på gmnd av brister inom den sociala sidan skall hamna i våra fängelser.Det är väl det minst humana man kan tänka sig! Det är verkligen en tvångsvårdsom är inhuman. Den andra punkten i de kautschukmässiga paragraferna, därdet har framförts kritik, har jag delvis redan berört. När man diskuterarutfonnningen av olika paragrafer i lagtexten, bör man ha i minnet att fängelsetinnebär en speciell arbetsmUjö. Den är påfrestande inte bara för de intagnautan också för personalen. Och fångvårdspersonalen har tyvärrmånga gånger utsatts för ovederhäftig kritik. Inte sällan har man kunnatkonstatera att personalen inte heller har fått tUlräckligt stöd hos de ytterstansvariga. Personalen menar att den endast har tUlämpat den behandlingslag somvarit gällande. När vi nu går i författning om en ny behandlingslag är detdärför viktigt att den blir utformad så tydligt att man i största möjligautsträckning kan undvika de olika tolkningar som skapar så enorma problem påanstalterna. Jag noterade att justitieministem tog i sin mun deformuleringar som utskottet har använt, att detta är en ramlagstiftning somskall täcka skiftande förhållanden och att vi fäster mycket stort avseende vidde tillämpningsföreskrifter som kommer att ges i administrativ ordning av herrjustitieministern själv och av . Vi räknar självfalletmed att om godtar betänkandet kommer de formuleringar ochpreciseringar som utskottet har gjort i skilda avseenden att återspeglas ocksåi tUlämpningsföreskriftema. Det är viktigt från rättssäkerhetssynpunkt att manfår så tydliga preciseringar som möjligt så att innebörden i de inskrivnareservationerna kan förklaras och förtydligas. Jag skall inte gå in på de olika detaljfrågorna detkommer senare talare att göra. Utgångspunkten för våra bedömningar har varitatt försöka öka de intagnas aktivitet, deras självförtroende och derasansvarskänsla. De måste i ökad utsträckning stimuleras att ta egna initiativoch sist men inte minst få en chans tUl ökad fysisk träning. Också detta kommersenare atl kommenteras. Vi harockså tillåtit oss föreslå en ändring av 6 § som behandlar fördelningenav de intagna på olika typer av anstalter. Vi menar att det är viktigtatt lagstiftningen fär en riktig målsättning. Vi inser alla i utskottet att detnuvarande lokalbeståndet lägger praktiska hinder i vägen, men vi 26 har ändå ansett det riktigt att ilagtexten tala om att alla som är dömda tUl straffunder företrädesvis bör vara placerade på lokalanstalt. Vi är medvetnaom att detta också är en fråga om att växa in i det nya anstaltssystemet, menmålsättningen bör vara klart uttalad i lagtexten. Att justitieutskottet har ett kvinnligt presidium tror jaginte är enda förklaringen tUl att vi särskilt intresserar oss för de kvinnligaintagna. Hela utskottet har den uppfattningen att ökade åtgärder måste sättasin för att undvika de mycket negativa förhållanden som finns på Hinsebergdärför att man där måste blanda olika kategorier intagna. Vi kommer till denfrågan i det nästa betänkande som skall behandlas häri dag, och jag skalldärför inte orda mer om detta . Men jag hoppas att justitieministem tar adnotam de bestämda önskemål som utskottet har om ett ökat hänsynstagande tUlvidgade differentieringsmöjligheter för det kvinnliga klientelet. Utskottet tycker att det är bra med de liberalarepermissionsreglerna. De bygger tU syvende og sidst på ansvar för individen. Vitycker också det är bra att man får ökade möjligheter tUl placering på öppenanstalt och minskad avskildhet. För att det skall vara möjligt att genomföradetta är det nödvändigt med en ökad differentiering av klientelet. Därför harvi ingenting emot den precisering av det särskilt svåra klientel somjustitieministern själv nämnde, för vUket strängare permissionsregler skallgälla och strängare bestämmelser i övriga hänseenden. Men utskottetunderstryker vikten av att man för detta grövre klientel, beträffandevilket man alltså skall ha en mer restriktiv inställning när det gällerpermissioner, ändå bör pröva möjligheterna att vidga de bevakade permissionernaså att också detta klientel skall ha en chans att komma utanför fängelsetsmurar och komma i kontakt med ytterväriden. Från moderat håll har vi under ett par års tid motioneratom att tvåårsgränsen vid gränsdragningen för detta klientel skall kunna genombrytasså att man i undantagsfall också kan låta personer som ägnar sig åt organiseradbrottslighet men som inte är dömda till fängelse omfattas av de merarestriktiva reglema. Det finns huvudsakligen två skäl härtill, vilka vi närmareredovisat i en reservation till utskottets betänkande. Det ena skälet är att straffet när man dömer tUlförvisning reduceras. Om förvisningen sedan inte verkställs kan man i praktikenha dömt tUl lägre straff än , trots att man normalt skulle ha dömt tillminst fängelse. Det andra skälet är att minimistraffet för grovanarkotikabrott är så lågt som . Jag skall inte vidare utveckla detta utan har bara velatantyda de problem som ligger bakom förslaget. Vi vill också särskilt understryka de stora problemen närdet gäUer att få ett intensifierat samarbete mellan kriminalvården och andramyndigheter som är inkopplade på de intagnas anpassning, nämligen påsocialvårdens, sjukvårdens och arbetsmarknadens områden. Vi tror inte att deträcker med allmänna uttalanden om vikten av samarbete, utan vi anser att Kungl.Maj:t måste ta initiativ för att få fram speciella former för den här kontaktenoch samverkan. Det är min förhoppning att justitieministern skall gå iförfattning om att få en sådan översyn Kriminalvård i anstalt m. m. den 3 aprU 1974 Kriminalvård i anstalt m. m. Hurden skall ske vill vi lämna därhän; vi vill inte binda herr statsrådet vidnågon speciell utredning, utan den frågan lämnar vi öppen. TUl slutbara två små saker! Ett enigt justitieutskott föreslår också en utredning omhur man skall kunna få en ökad insyn i verksamheten vid kriminalvårdensanstalter. Vi tror att det är viktigt inte minst för att komma tUl rätta medde schismer, de konfrontationer och de problem som lätt uppstår inom en slutenanstalt att den insynen läggs på det lokala planet, så att det blir möjligtför lekmän att bilda sig en uppfattning om verksamheten. Vi tror att en sådanöversyn kommer att vara till gagn både för de intagna och för personalen. Vibegär också på den punkten ett förslag från herr statsrådets sida. Vi har vidare uppmärksammat det något anmärkningsvärda iatt som man i lagtexterna har ägnat så stort intresse åt deintagnas problem de häktades situation över huvud taget inte har nämnts. Enutredning om de häktades ställning har för länge sedan slutförts, och vi troddefaktiskt att -vi i det här sammanhanget skuUe ha fått ett förslag om enhäkteslag. Ett enigt utskott hemstäUer nu om att få ett förslag ombehandlingen av de häktade. Vi vUl inte att den frågan skall stoppas in i denstörre utredning som, såvitt jag vet, nu är tillsatt för att göra en översyn avgmnderna för häktning, utan detta är en fråga som måste behandlas med storskyndsamhet. Personligen har jag, som herr statsrådet vet, i en enkelfråga till justitieministern fäst uppmärksamheten på att t. o. m. de häkten sombyggs planeras med så små rastgårdar att de i något fall är mindre än degamla rastgårdar som finns på . Det tycker jag på något vis tyder påatt man inte haft tUlräcklig uppmärksamhet riktad på den här frågan. överarbetning och förslagtill såväl lagtextändringar som preciseringar i motiven och vår begäran omutredningar i olika hänseenden bör, som vi ser det, avsevärt ha förbättratpropositionens lagförslag.