prot · FX0997 · 1974-12-31 00:00:00 — Maj:t anhålla om förslag till 1975 årsriksdag beträffande regler för bidrag till investeringar på arbetsmiljöområdet ur de medel som inflöt genom arbetsmiljöavgiften i enlighet med vad reservanterna anfört samt 2. att skulle avslå motionerna 1974:1849,1974:1850 och 1974:1851 i den mån de Inte kunde anses besvarade genom vad reservanterna anfört. 2. av herrar i (m) och i Trobro(m) vilka ansett att utskottet bort hemställa, att med bifall till motionen 1974:1851 och medanledning av propositionen 1974:125 samt med avslag på motionerna 1974:1848,1974:1849 och 1974:1850, i den mån de inte kunde anses besvarade genom vadreservanterna anfört, skulle anta det vid propositionen fogade förslaget tilllag om avsättning till arbetsmiljöfond med av reservanterna föreslagnaändringar av 2, 3 och 4 §§. Det kvardröjande slutintrycket avvårriksdagen torde bli att arbetet mer präglats av vilja att uppnå konkretaresultat än att skapa dramatisk konfrontation. Den parlamentariska situationenoch det politiska stämningsläget har naturligtvis också satt sin prägel påutskottsarbetet. utskott har verkligen fått spela den aktivtberedande roll som är deras egentliga uppgift. Men detta har naturligtvis ocksåå andra sidan inneburit en betydande arbetsbelastning i utskotten. Mot bakgrund av erfarenheterna från behandlingen avfinansplanen tidigare i vår fanns det en klar strävan i finansutskottet attinför behandlingen av kompletteringspropositionen kräva att regeringen skulleinbjuda till s. k. stabiliseringspolitiska konferenser. Man skulle då kunna fåett bättre beslutsunderlag för avstämnlngen av den ekonomiska politiken än somfallet var under börian av detta år. Tyvärr visade det sig, när utskottet nalkades denna frågamera konkret, .att socialdemokrater och folkpartister i utskottet inte varberedda att fullfölja dessa tankar. Anledningen härtill stod ju sedan tämligenklar. Man ville reservera initiativet till de s. k. Hagaöverläggningarna förregeringen. FöUden blev emellertid att dessa överläggningar sett frånfinansutskottets synpunkt startade alltför sent och fick en form som inte varsärskilt väl koordinerad med utskottets arbete med kompletteringspropositionen. Det borde vara en överflödig anmärkning att det dock ärriksdagen som har att träffa de slutgiltiga politiska besluten. För dettabehöver dess utskott nödvändig tid för beredning. Den ekonomiska politiken, m. m. behandlade finansutskottetsbetänkande Nr 97 nr 1 med anledning av finansplanen och uppgörelsen omstabiliserings- Predagen den politiken har det ekonomiska läget undergåttavsevärda förändringar. De 3J .. 1974 problem kring oljeförsörjningen somsatte sin prägel på bedömningen av den ekonomiska utvecklingen i börian avåret dröjer nu främst kvar genom sina ekonomiska konsekvenser, som bättrekan överblickas. Det finns i detta sammanhang anledning konstatera att denstabiliserings- och stimulanspolitik som förhandlats fram i finansutskottet avallt att döma visat sig vara väl avvägd. Inte minst är det intressant attnotera att sänkningen av mervärdeskatten som direkt stimulans av konsumtionenfungerar utomordentligt bra, och de farhågor som tidigare framförts om att intehandeln lojalt skulle medverka till att denna stimulans kommer konsumenternatill godo har visat sig grundlösa. Det finns därför anledning att nu tillhandelns folk, både företagare och anställda, rikta ett tack för det sätt påvilket de lojalt lämnat sin medverkan för att genomföra detta inslag i denaktiva konjunkturpolitiken. Enligt SPK:s utredning har sänkningen av mervärdeskattenhållit tillbaka den allmänna konsumentprisnivån med . Därigenom harhöjningen av den allmänna prisnivån i konsumentledet kunnat begränsas till ca1,. Utan sänkningen av mervärdeskattenhade prisstegringen blivit . Till detta skall också läggas en kraftig omsättningsstegringi detaljhandeln, vartill mervärdeskattens sänkning kan antas ha bidragit iicke oväsentlig utsträckning. Den avgränsade och överblickbara utsträckningenav denna konsumtionsstimulans i tiden är uppenbart också till fördel för denhöga beredskapen i stabiliseringspoUtiken och markerar att mervärdeskattesänkningensom konjunkturpolitiskt instrument är överlägset andra jämförbara vapen i dentillgängliga arsenalen. som effekterna av problemen medoljeförsörjningen alltså tonats ned har industrins exportkonjunktur fortsattatt visa en gynnsam utveckling. Parallellt härmed går emellertid inflationenfram över världen på ett sätt som saknar motsvarighet börian.Våra importpriser kan som en följd härav väntas stiga med närmare 30 procent1973- 1974 och exportpriserna med . I spåren på denna utveckling har följt en allvarligupptrappning av inflationstakten i vårt land. Även om prognosen pekar mot attkonsumentpriserna ökar med , och detta internationellt settär en relativt måttlig prisstegring i den nuvarande internationellainflationsutvecklingen, är det uppenbart att de mest näraliggandeekonomisk-politiska åtgärderna nu måste inriktas mot att med all kraft bekämpaoch bemästra inflationsutvecklingen. Jag vill gärna också här tillägga att det bakom kravet påen kraftfull ekonomisk politik för att bekämpa prisstegringarna och för att slå vakt om sysselsättningen inte finns några åsiktsskillnader mellan och regeringen. Mot denna bakgrund finns det emellertid i uppgörelsen mellan socialdemokraterna och , som i huvudsak har bildat underlag för utskottsmajoritetens skrivning, några inslag som jag här skulle vilja kommentera i korthet. ' Nr 97 Ett bärande moment i uppgörelsen omden ekonomiska politiken från i februarivar den starka betoningen av och enigheten bakom kraven på hög beredskap i stabiliseringspolitiken. Mot den bakgrunden var det - överraskande att finansministern i kompletteringspropositionen begärde Den ekonomiska besked beträffande finansieringen av pensionsålderns sänkningoch politiken, m. m. skattereformen redan nu utan attavvakta konjunkturutvecklingen över sommaren.Det strider mot den linje valde att följa , och det striderockså mot vad som måste anses vara god ekonomisk politik i nuvarande läge. Jagskulle vilja karakterisera detta inslag i uppgörelsen och i den revideradefinansplanen som ett återfall, om också marginellt, i den typ av ekonomiskpolitik som präglat de tre närmast föregående åren. Den ekonomiska politikenhar på detta sätt förlorat något av sin vitalltet och rörlighet, vilket är attbeklaga. Finansministern borde ha kunnat nöja sig med den uppriktiga och ärligaförsäkran som har lämnat om att de reformer som framfört kravpå och gett sin anslutning tänker partiet inte heller undandra sig detekonomiska ansvaret för. Uppgörelsen mellan socialdemokraterna och folkpartisternahar alltså från konjunkturpoUtisk synpunkt, Uksom ur socialpohtiska perspektivoch från jämlikhetssynpunkt, en påtaghgt konservativ prägel. Avhoppet från uppgörelsen i pensionsålderskommittén omsänkning av pensionsåldern till från tyder på enanmärkningsvärd brist på solidaritet med eftersatta grupper i vårt land. Dettaavhopp, som innebär uppskov med en angelägen jämlikhetsreform, vittnar knappastom någon radikal reformvilja. Det är välkommet att det ofta framförda kravet på kompensationtill småspararna en fråga som är dubbelt aktuell i ett inflationsläge som detnuvarande genom höjning av sparavdraget nu är på väg att realiseras. Enligtcenterns uppfattning borde det emellertid ha funnits möjlighet att lägga framförslag därom redan vid höstriksdagen. Det borde även finnas förutsättningaratt ge sparavdraget en sådan utformning att det i egentlig mening blev enkompensation till småspararna. Ett avdrag på slutskatten vore då den lämpligaformen. Inte heller detta inslag i den nu aktuella uppgörelsen kan sägaspräglat av någon särskilt radikal reformvilja. Den nuvarande konjunkturen slår hårt mot bygder med lågekonomisk aktivitet och utgör ett nytt bevis på att högkonjunkturer alltidinnebär ett steg tillbaka i regionalpolitiskt avseende. Det är därför somcentern har begärt särskilda åtgärder för att avlänka industriexpansion tilllandsdelar med ännu outnytriade arbetskraftsresurser. Den frågan glider manöver i uppgörelsen på ett sätt som måste verka som ett hån mot många glesbygderi vårt land. Inte heller på denna punkt är det någon radikal reformvilja sompräglar uppgörelsen. En uppblndning redan nu av finansieringen avskattereformen till höjning av socialavgifterna är konjunkturpolitiskt diskutabel och före griper en förutsättningslös prövning av alternativa finansieringsvägar. Även om undantagandet från egenavgift dvs. den del av arbetsgivar avgiften som belastar den egna inkomsten för de första i deklarerad inkomst är en bra reform, är den inte tillräcklig. 16 Det borde finnas förutsättningaratt gå vidare på den inslagna vägen. Den ekonomiska-politiken, m. m. bör även övervägas vilka metoder som skall användas för att reducera Nr 97löneskattens och liknande avgifters negativa verkningar på sysselsätt- Pfedaeen den ningen. En näraliggande möjlighet är att differentiera uttagetför att -51 ; 1974 skydda de mindre och särskUt arbetskraftsintensivaföretagen eller utsatta grupper på arbetsmarknaden, t. ex. de äldre. Det äräven angeläget att se över den rena vinstbeskattningen med hänsyn tiU skildaföretags reella lönsamhet. Inte heller på denna punkt har uppgörelsen presenterat särskilt radikala lösningar. På här nämnda punkter har deklarerat sinuppfattning i motioner, som senare följts upp i reservationer tiUutskottsbetänkandet. I två speciella frågor står vi tillsammans med folkpartietoch för majoritetslinjen i betänkandet. Det gäller dels det gamlakravet på inflationsskydd i skattesystemet, dels frågan om tillsättande av ensärskild besparingsutredning. Inflationsskyddct i skattesystemet är en ständigtakut fråga, och de provisoriska skattereformer som gång efter annanaktualiseras är en modell att lösa den frågan. Den andra modellen är attkonstruera någon form av automatik i inflationsskyddet. Denna fråga bör enligtvår uppfattning vara förtjänt av att närmare och förutsättningslöst studeras avskatteutredningen. Vi anser också att den kontinuerliga prövning av denoffentliga verksamheten som sker i samband med petita- och budgetarbetet skullekompletteras med en mera översiktlig och genomgripande analys av vilkabesparings-och rationaliseringsmöjligheter som finns inom offentlig verksamhet- liksom för övrigt inom all annan verksamhet. På en punkt, slutligen, återfinns en bredare majoritetbakom utskottets betänkande. Det gäller det internationellautvecklingsbiståndet. intar redan en framskjuten position i dettasammanhang som största bidragsgivare till FN-systemet, räknat per invånare.Utskottsmajoriteten fullföljer här den linje som anvisats i centernspartimotion, nämligen att när FN anvisar en lösning på de problem som drabbatu-länderna genom oljekrisen solidariskt skall göra en insats och attregeringen då bör återkomma med förslag om finansiering av denna insats. Dettaligger också i linje med strävandena att snabbt uppnå enprocentsmålet. Jagnoterar med särskild tillfredsställelse att det nu råder en så bred uppslutningbakom detta ställningstagande. Att bekämpa inflationen och upprätthålla en högsysselsättning bör sammanfattningsvis, herr talman, vara vägledande för denekonomiska politiken . Vi befinner oss alltså i ensenkommen högkonjunktur. Exportefterfrågan är mycket expansiv. harockså hemmamarknadsefterfrågan ryckts med. De svaga sektorerna i ekonomin är dekommunala investeringarna och bostadsbyggandet. Inom dessa sektorer, men ocksåinom andra och inte minst regionalt avgränsade områden, finns ännu ledigkapacitet. Till skillnad från högkonjunkturerna 1964/65 och 1969/70, då detfanns ett betydande överskott av lediga platser på arbetsmarknaden, är det enpåtaglig jämvikt i utbudet av lediga platser och antalet arbetssökande. Den internationella konjunkturbilden är ganska splittrad.Men huvudtrenden torde vara en avsaktning i konjunkturutvecklingen, delvisbetingad av oljekrisens ekonomiska konsekvenser. 2 protokoll 1974. Den ekonomiska politiken, m. m. tendensenbidrar naturligtvis också att många länder förefaller att oroa sig mer förinflationsutvecklingen och bytesbalansen än för sysselsättningen och denlediga produktionskapaciteten. Ännu är emellertid utvecklingen för våraexportindustrier gynnsam, och en betydande buffert mot obehagligaöverraskningar och finns naturligtvis i denaktuella lagersituationen. Den internationella efterfrågeinflationen, som visserligenpåverkat vår ekonomi men som vi ändå på ett någorlunda hyggligt sätt hittiUslyckats bemästra, löper naturligtvis risken i detta läge att förbytas i en renkostnadsinflation, vilket är en allvariigare och mer svårbemästrad variant.Därtill kommer risken att den i sin tur alstrar inhemska prisrörelser. Det ärdärför ger sin helhjärtade anslutning till kravet på en kraftfull ochmålmedveten ekonomisk politik, där inga förutfattade meningar eller politiskahämningar bör få styra inslagen i stabiliseringspolitiken. Det är av denanledningen som de finanspolitiska dispositionerna inte bör företas med längreperspektiv än nödvändigt, och det är därför som det finns anledning till en rentprincipiell kritik mot regeringen för kravet på att redan nu binda formerna ochdimensionerna för finansieringen av framtida reformer. Detta förfarande ger inget konstruktivt bidrag tiUstabiUseringspoli-tiken. Oavsett de finanspolitiska dispositionerna måste denpenningpolitiska beredskapen vara hög, vilket också visat med sinvarning för fortsatt kreditexpansion inom bankväsendet. Naturligtvis måste också I det här lägetbetalningsbalansens utveckling och våra ekonomiska relationer med omvärldenvara föremål för en fortlöpande och omsorgsfull bevakning. harvelat bidra till beslutsunderlaget i den ekonomiska politiken genom attföranstalta om en speciell analys av betalningsbalans. Denna analyshar utförts av fil. och kunde med fördel ha tagits in som enbilaga till finansutskottets betänkande nr 25, även om det av skildaomständigheter inte blev så. Författaren till analysen, som givetvis självsvarar för sina värderingar, noterar att det kapitalutflöde från vårt land somvi kunnat märka inte bara var en följd av att ränteläget i Sverigekommit att ligga på en internationellt sett låg nivå. Orsaken var snarare tresamverkande faktorer: minskande överskott i utrikeshandeln, den svenska kronansställning i förhållande till D-marken och det relativt låga ränteläget.Anknytningen till D-marken, som i realiteten inneburit en gradvis försiktigrevalvering av den svenska kronan, har emellertid också haft sin betydelse föratt hålla nere inflationstakten. Utan att i detta sammanhang närmare gå in påden svenska kronans ställning i förhållande till den stympade "ormen"kan jag nöja mig med att konstatera att det fortfarande inte finns någratendenser i betalningsbalansens utveckling som skulle utgöra något hinder föratt fullfölja våra strävanden till fullt kapacitetsutnyttjande i ekonomin.Detta kan vara ett väsentligt påpekande som bakgrund till en mer ingåendediskussion om den ekonomiska politikens utformning . Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till utskottetshemställan i betänkandet nr 25 under punkterna 3, 4, 6, 8-1 1 och 13 samt iövrigt bifall till reservationerna 2 A, 3 A, 6 A, 8 A och 11 A. HerrBURENSTAM (): Det ekonomiska läget är osäkert, och det ärframför allt de höjda oljepriserna som är orsaken till det. De prishöjningarnahar givit upphov till att alla oljeimporterande länder har fått svårigheter attbetala sin import, när oljan har blivit så mycket dyrare. Dessutom har deallmänna prisstegringstendenserna kommit att kraftigt förstärkas. I dettamotsägelsefulla ekonomiska läge finns det risk för olika ekonomisk-politiskaåtgärder som kan komma att skapa internationella svårigheter. Därför fordrasdet stor konjunkturpolitisk vaksamhet här i . Detta är bakgrunden tiU att vi moderater har krävt attdatum för den beslutade ändringen av momsen, , ändras så atthöstriksdagen får möjlighet att pröva om det är en rimlig åtgärd. Jag villframhålla att om finner att räntan måste höjas ytterligare på grundav de valutaförhållanden som de höjda oljepriserna förorsakar, så är det ingettvivel om att vi den vägen kommer att få en åtstramning som kan bli på tok förstor ifall man dessutom höjer mervärdeskatten. När man talar om läget och om behovet avåtstramningar av den typ som kan bli aktuella då momsen höjs igen, så skallman också vara medveten om att vi visserligen har kunnat notera en förbättringi sysselsättningsläget så att vi nu har lika många platser som arbetslösa menatt det inte är tiUräckligt eftersom vi då vi haft en rimlig ochriktig efterfrågan på arbetskraft har haft mycket fler obesatta platser änarbetslösa. Detta innebär alltså att arbetslösheten är hög. Regeringen skyller nu ifrån sig och säger att utbudet avarbetskraft inte passar ihop med efterfrågan. Det är på något sätt fel sortsmänniskor som söker anställning. Men om regeringen vill söka tillflykt bakomdet argumentet innebär det ett mycket stort underkännande av denarbetsmarknadspolitik man bedriver. Den kostar ju miljarder varie år, och dåskulle man kunna fordra att vi inte fick dessa ökade spänningar mellan å enasidan vad det är för sorts arbeten som utbjuds och å andra sidan vad det är förmänniskor som söker arbete. Endera är det fel på sysselsättningspolitikeneller också är det något allvarligt fel med den arbetsmarknadspolitik sombedrivs. I det sammanhanget är det betydelsefullt att komma ihågatt de förbättrade sysselsättningssiffrorna inte i lika hög grad har kommit attgälla i de regionala stödområdena, och därför måste det läggas stor vikt vidatt man uppmärksammar hur nödvändigt det är att vidta åtgärder för att stödjasysselsättningen även där. Jag vill påminna om vad vi ofta framhållit, nämligenorimligheten i att man i stödområdena håller en så hög sysselsättningsskatt somman gör. Det kan inte vara den riktiga ekonomisk-politiska metoden. Vi vill skall plocka bort den löneskatten. När vi på grund av kravet på vaksamhet ikonjunkturpolitiken har sagt att man bör skjuta på beslutet att höjamervärdeskatten, så har en del av våra politiska motståndare försökt göra siglustiga över det genom att säga att det är konstigt att vill skjutapå beslutat datum, när de röstade emot beslutet . Det finns dåanledning påminna om Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. detverkliga förhållandet, nämligen att vi krävde att momsen skulle sänkas mer änvad som skedde och dessutom underströk det tokiga i att redandå besluta att höja mervärdeskatten . Förutom sysselsättningspolitiken är det två frågor som ärsärskilt brännande, nämligen dels vad man skall göra åt prisstegringarna, delsvad vi kan göra åt vårt orimligt höga skattetryck. Men innan jag anför någrasynpunkter på de frågorna måste jag något kommentera arbete. Jag tycker att bör klargöra för regeringen attdiskussioner av den typ som har bedrivits mellan regeringen,oppositionspartierna och arbetsmarknadens organisationer inte bör ordnas så attriksdagens arbete väsentligt försvåras. Om man ville ha sådana överläggningar ivår, så borde man ha inlett dem och planerat In dem så att resultatet avöverläggningarna hade kunnat återspeglas i finansministerns kompletteringspropositionoch även i oppositionspartiernas olika ekonomisk-politiska motioner. blevdet helt bakvänt. Parallellt med att finansutskottet försökte behandlaregeringens proposition och motionerna från oppositionen bedrevs dessa andraöverläggningar. Det fick till resultat att utskottets arbete helt trasadessönder. Det hela blev en karikatyr av utskottsbehandling. Hur märkvärdig utskottsbehandlingen varit framgår med alloönskad klarhet av det enkla förhållandet att utskottsmajoriteten när den skalldra upp riktlinjerna för den ekonomiska politiken nöjer sig med att i citatetsform återge den överenskommelse som träffats mellan socialdemokraterna ochfolkpartiet. Det visar att utskottsmajoriteten Inte har gjort någonsjälvständig prövning, så som förutsätts. Varför har vi över huvud taget enutskottsbehandling, om utskottet bara skall citera en kommuniké som gjorts iett helt annat sammanhang? Jag är inte djärv nog att tro att dessa funderingar omriksdagsarbetet väcker något större intresse utanför den krets som är direktberörd av det helt enkelt därför att flertalet människor är mindreintresserade av formen än av innehållet. Men i detta fall har den skeva formenbidragit till ett skevt Innehåll. Det visar sig i vad majoriteten har att sägaom prisstegringar och skattefrågor. Prisstegringarna är mycket allvarliga. På s. 15 ibetänkandet gör utskottet med hänvisning till statens pris- och kartellnämndgällande att prisstegringarna uppgått till1,. Det låter ju inte så farligt. Men den uppgiften är missvisande, avolika tekniska skäl, som jag inte har tid att gå igenom. Om man i stället görsom man brukar, nämligen ser på konsumentprisindex, finner man att prisernaunder stigit . Det är något helt annat än1,! Och hade vi inte genomfört den tillfälliga momssänkningen hadeprisstegringen varit . Om vi vidareinte hade ökat skatterna för att få pengar till att ytterligare subventioneralivsmedlen, hade priserna stigit med . Tar man hänsyn till allt detta finner man att den verkligaprisstegringen har uppgått till- 6,3procent. Det är densiffran man bör ta fasta på för att inse hur starkt påkallade åtgärder motprisstegringarna är. Det är helt enkelt nödvändigt att vidta åtgärder motprisstegringarna. har på ett förtjänstfulltsätt talat om inflationen och dess faror. 1 själva verket har man knappast hunnit vakna om morgonen förrän på ettriktigt och bra sätt i morgonekot förklarat att inflationen kräver åtgärder.Jag har satt stort värde på att vakna på det viset. Överenskommelsen mellan herrar och gjorde migglad åtminstone så till vida att jag nu räknade med att det äntligen skullegöras något för att få bukt med de besvärliga prisstegringarna, som bara underherr Palmes tid som regeringschef uppgått till och mera. 1 den kommuniké som utfärdades klagas det också mycket påinflationen. Men det måste vara en brist i denna överenskommelse att man dåinte föreslår några åtgärder mot inflationen. Det är en häpnadsväckande ochiögonenfallande brist i överenskommelsen. Man resonerar i cirklar, ritade medmycket allmänna fraser. Som ett exempel kan jag nämna följande formulering:"Detta" (dvs. att bota inflationen) "kanendast uppnås genom- en fast ekonomisk pohtik, som syftar till attbegränsa prisstegringarna och deras verkningar." Rundare än så kan maninte uttrycka det. Prisstegringarna skall botas med en fast ekonomisk politiksom hindrar prisstegringarna! Talet om "en fast ekonomisk politik"känner vi för övrigt igen från en socialdemokratisk valaffisch 1970. Det varsom bekant åren efter 1970 som sedan med rätta kom att beskrivas som"förlorade år" på grund av den politik som då fördes. Det enda merhandfasta som sägs om prisstegringarna är att det behövs "en starkfinanspolitik. Statsutgifterna måste prövas med omsorg ------ möjligheter till besparingar tillvaratas. ståendekrav på det allmänna- måste täckas----- med skatter." Detta medskatteökning känner vi också igen. Men om detta är budskapet, då undrar man om detta budskaptillför den ekonomiska politiken något nytt. Menar socialdemokraterna attfinanspolitiken saknat dessa inslag? Om man inte är beredd frånsocialdemokratisk sida att svara ja på den punkten måste slutsatsen vara att budskapeti kommunikén Inte innehåller något nytt över huvud taget. Nej, jag tror inte heller att den innehåller något nytt.Läser man överenskommelsen litet noggrant, herr talman, märker man att dettrots allt tal om Inflationens skadeverkningar uppenbarligen inte ens finnsnågra avsikter att göra något åt Inflationen. För det som sägs är ordagrant,att det gäller "att undvika att den fortsatta reformverksamheten förestill priset av ökad inflation". - Det mål man uppställer är alltså att detInte skall bli ökad inflation.