prot · FX0993 · 1974-12-31 00:00:00 — De är bara något sombeslutsfattare kan döva sitt dåliga samvete med. Likaså har det här i debatten hänvisats mycket tillkristna grupper och till de uttalanden som gjorts av dem. Jag har stor respektför deras principiella inställning, men jag måste ändå göra det konstaterandetatt man ju inte kan märka någon avvikande inställning när man läseransökningarna. och talade om mannen i abortsituationen. Naturligtvis är det två människor som har intresse i engraviditet, och de intressena kan vara likvärdiga. Men, , i deflesta fall som jag har läst är intressena och önskemålen lika hos mannen ochkvinnan. Förekommer olika åsikter är det i regel mannen som mer än kvinnanönskar ett avbrytande av havandeskapet. Under de år som jag haft anledningsyssla med denna problematik har jag mycket sällan kunnat läsa iansökningshandlingarna att kvinnan har sökt abort om mannen verkligen ställtupp. När så inte skett kan man förmoda att det förekommit störningar iförhållandet dem emellan. Ja, jag kan gå så långt att jag säger att intressenaför man och kvinna kan löpa jämsides ett ganska långt stycke, men om de sedanbUr motstridiga måste det ändå vara kvinnan som har avgörandet. kritiserade att praxis genomsocialpsykiatriska nämndens arbete har bUvit ändrat. Jag vill då säga att närman har en sådan tänjbar indikation som "förutsedd svaghet" så gesden möjligheten. sade också att vi har "kört över"läkare. Jag trodde faktiskt att meningen var att den centrala nämnden skullefungera som rikslikare. Då är det nämligen ofrånkomligt att vi ibland har annanåsikt än utredarna. Men jag kan också försäkra att det inte förekommer säsärskilt ofta. Även om det tog innan vi fickförslag till ny abortlag och även om jag vill sätta en del frågetecken i kantenvid förslaget, är jag glad att det nu framlagts och att kommeratt fatta beslut om en ny lag. FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Bara några ord i all korthet till i . Jag har också den uppfattningen att abort inte bliraktuell i de fall då mannen ställer upp till stöd för kvinnan. Det är därförjag menar att det är viktigt att man utformar bestämmelserna så att männenkänner ett medansvar i dessa frågor. I och med att de gör det kommer allt färrekvinnor att känna sig så ensamma i en svår situation att enda alternativet ärabort. Jag menar att logiken bjuder att man även i lagen tar in mannen i bilden- för att visa att han har ett medansvar. I de fall då det visar sig på den punkten delar jaggivetvis uppfattning - att mannen och kvinnan har olika mening idenna fråga, är det självklart att kvinnan skall ha sista ordet av dem båda alltså bortsett från samhället och få avgöra om hon skall underkasta sig abortoperationeller om hon skall föda barnet. Men för att man skall få enutveckling mot ökad jämlikhet tror jag att det är mycket viktigt att mannen tasmed i bilden och får känna att samhället menar att han har ett medansvar. När det gäller socialpsykiatriska nämnden är detsjälvklart att jag delar uppfattningen att den skall vara en rikslikare. Men,i , den skall icke vara en riksUkare som fjärmar praxis såoerhört från de intentioner lagstiftaren hade - det är det som är felet. Förslag till abortlag, m. m. i (c) kort genmäle: Jag tror att det här fungerar bra mellan tvåmänniskor utan att man skriver in det i lagen. Förhållandet dem emellan måstevara stört om de inte talar igenom den här saken tillsammans innan kvinnan gåratt söka aborten. Jag tror därför inte att vi i lagen behöver skriva in att detskall förekomma ett samråd dem emellan eller att samhället behöver se till attett samråd kommer tiU stånd. Angående den socialpsykiatriska nämnden vill jag säga attvi alla är medvetna om att det har uppstått en annan tillämpning av lagen. Mennär man har en sådan indikation som 'förutsedd svaghet" kan den som har enliberal inställning vid tillämpandet av lagen plocka in de allra flestaansökningar under den indikationen. Om det inte var riksdagsmännens avsikt närlagen stiftades vet inte jag. Men vi har helt naturligt inte funnit att vi gårutanför lagen detta är en mycket diffus indikation. () kort genmäle: Om lagstiftningen klart anger att det ärkvinnan och kvinnan ensam som har beslutanderätten, i , kan detväl inte stimulera männen till att känna ett medansvar. Det är givet att man ipraktiken i många fall samråder om hur man skall ha det, men lagstiftarna måsteju också vilja någonting i detta sammanhang, och det anser jag att man i detframlagda lagförslaget har försummat att uttala. Och detta är en mycket viktigsak när det gäller jämUkhetsfrågorna. Jag håller med i om att indikationen"förutsedd svaghet" är diffus och att det finns stort spelrum förtolkningar av den. Men när man tolkar den så vitt att man anser att ettabortingrepp måste företas för att planerna för en semesterresa annars rubbaseller för att man inte brydde sig om att använda preventivmedel tycker jagfaktiskt att man har fjärmat sig ganska långt från begreppet "förutseddsvaghet". i (c) kort genmäle: Jag trodde faktisktinte att skulle ta tiU argumentet om semesterresan; många gördet, men jag trodde som sagt inte att skulle göra det. Vi somläser utredningar och fattar beslut har ännu inte träffat på något sådant fall. HerrGUSTAFSSON i (s): Den fråga vi nu behandlar har sedan längevarit föremål för en mycket engagerad debatt. har man fått så många brevoch andra opinionsyttringar som inför ställningstagandet i abortfrågan. Ändå ärdet inte så mycket som skiljer mellan de uppfattningar som redovisas i Förslag till abortlag, m. m. utskottsbetänkandet,Alla anser nämligen abort som en nödlösning. Alla vill minska antaletabortsituationer. Alla accepterar abort i vissa faU. Avgörande för min inställning tiU abortfrågan är frånvilken tidpunkt fostret skall betraktas som enskild individ. Några hävdar attdet mänskUga livet inträder vid konceptionen. Andra dit hör jag - anser attdet inträder när fostret kan klara sig självt utan fysisk förening med modern. Om jag hade anslutit mig till den förstnämndauppfattningen skulle jag ha gått mycket längre i restriktivitet än reservanternavUl göra. Reservanterna i utskottet medger att abort får ske under vissaförhållanden. Detta tycker jag är en märkUg uppfattning om man anser attfostrets Uv bör respekteras på samma sätt som en människas. Har man ett sådantbetraktelsesätt och erkänner det ofödda livets okränkbarhet borde knappastnågot motiv vara tillräckUgt starkt för att tillåta ett abortingrepp. Något förslag om totalförbud mot abort föreligger inte.Hur långt man skall gå i fråga om restriktivitet beträffande lagens tillämpningär mer en nyansfråga än en principfråga. Alternativet till regeringens avutskottsmajoriteten tillstyrkta förslag är den nuvarande lagen. Genom denpraxis som utvecklats innebär den att vi i praktiken har en i det närmaste friabort. Det är mycket säUsynt att en abortansökan avslås, men innan abortbeviljas sker ofta en mycket omständlig handläggningsprocedur. Detta måsteverka mycket påfrestande för den abortsökande kvinnan. Ofta leder dennaomständliga procedur till en alltför lång tidsutdräkt. Detta är i hög gradotillfredsställande, givetvis framför allt för kvinnan men också för läkare ochannan sjukvårdspersonal, som utför behandlingen. Jag ser inte någon större principiell skillnad mellanregeringens proposition och praxis enligt nu gällande lagstiftning. äraborterna fria i praktiken, eftersom så gott som alla ansökningar bifalles. Denlagstiftning som regeringen föreslår och utskottsmajoriteten tillstyrker är ilånga stycken en kodifiering av gällande praxis. Men regeringsförslagetinnehåller dessutom många väsentliga förbättringar. En sådan är gränsdragningenmed i princip fri abort t. o. m. tolfte veckan och mycket sträng restriktivitetefter adertonde veckan. Emellertid måste man konstatera att abort alltid är ennödlösning. Det är viktigt att aborterna kan begränsas så långt som möjligt.Därför är vi några ledamöter tillhörande som motionerat ochtryckt på betydelsen av att den abortsökande får information om rätten tillrådgivning och samhällets stöd. Samhället bör också ge sådant stöd i fråga ompersonella, ekonomiska och sociala åtgärder att problem av det slaget intebehöver indikera abort. Vi anser också att det är viktigt att en underårigabortsökande ägnas särskild omsorg. Ytterligare en viktig sak understryker vi imotionen, nämligen att sjukvårdspersonal som av moraliska eller religiösa skälinte önskar medverka vid abortoperation inte skall kunna tvingas till detta. Vi motionärer är mycket tillfredsstäUda med att utskottettillgodosett motionens uttalanden på de anförda punkterna. Vi utgår också frånatt stödet tiU ungdoms- och kvinnoorganisationer för informationsverksam- het kommeratt öka och att den krets som skall kunna erhålla medel ur detta anslag vidgastiU att omfatta även andra folkrörelser. Jag noterar slutligen att uppfattningar och värderingar iabortfrågan inte följer några poUtiska eller religiösa grupperingar.Uppfattningarna' skär rakt igenom alla grupper. Jag hyser respekt för dem somhar en annan uppfattning än den jag själv ansluter mig till. Den Udelsefulladebatt som har förts utanför och som ibland fått uttryck som manmåste ta bestämt avstånd från hoppas jag efter det att den nya lagen antagitsinte skall skapa motsättningar och åstadkomma splittring bland de folkrörelsersom i hög grad bär upp vårt demokratiska samhälle. Jag ansluter mig till utskottets förslag. Förslag till abortlag, m. m. I detta anförande instämde herrar , Jadestig och Alftin (samtliga s). står beredd att fatta besluti en viktig social fråga i abortfrågan. Bakom oss Ugger ett långvarigtutredningsarbete och en lika långvarig allmän debatt om en reformering av 1938års abortlag. Debatten har spänt och spänner också här i över vida fält. Aborterna diskuteras från etiska, humanitära, medicinska ochsociala synpunkter. Kanske hade frågan vunnit på att också diskuteras i etthistoriskt perspektiv. Abortfrågan har sprängt nationer och partier mitt itu. Detär därför med tillfredsställelse jag konstaterar att vi här i harkunnat föra en i stort sett lugn och sansad debatt i ämnet - en karakteristiksom i lika mån gäller riksdagsdebatten . Det är en styrka i vår demokratiatt även frågor av denna art kan diskuteras under ömsesidig förståelse ochrespekt för skälen på den andra sidan. Men jag tror också att den sakligadebatt som det visat sig möjligt att föra är ett tecken på att frågan nuär mogen för en lösning i den riktning som propositionen anvisar. Under debatten mellan utskottets ledamöter har propositionsförslagenutförligt redovisats. Jag skall därför inte gå in på någon ytterligareredogörelse. Jag förbigår också en rad detaljfrågor som har tagits upp av andratalare och som säkert kommer att få sin belysning även i fortsättningen. I mittinlägg skall jag begränsa mig till att ta upp vissa principiella synpunkter påabortfrågan med anledning av de invändningar som i har förts fram motpropositionen. I olika motioner och i reservationer till utskottetsbetänkande har yrkats avslag på propositionen med ett stort antal motiveringar.Till en del innebär avslagsyrkandena - inte i någon reservation men i vissamotioner om de bifalls närmast att vi skuUe bli stående på den gamla lagensståndpunkt. Som motiv anförs i första hand etiska skäl. Även om man kanrespektera en sådan ståndpunkt, som i och för sig är konsekvent, har jag intelyckats frigöra mig från en känsla av att dessa motionärer gjort saken alltförlätt för sig. När jag säger att man gör saken alltför lätt för sig menar jagatt man skjuter undan nödvändigheten att ta ställning till den socialaverkligheten. I den mån man önskar en återgång till den rillämpning somursprungligen avsågs med lagsriftning Förslag till abortlag, m. m. frånsägerman sig allt ansvar för lösningen av de svåra mänskliga och sociala problem somen oönskad graviditet innebär för kvinnan. Undersökningar som har gjorts i och utomlandstyder på att det totala antalet aborter är något så när men attantalet illegala aborter minskar när de legala ökar. Valet står som sagtsförut här men som förtjänar att upprepas inte mellan abort och födelseutan mellan illegal abort och legal abort. Vi har tiUämpat förbud och strafftidigare i det här landet. Så var fallet års lag trädde i kraft. Antalet illegala aborter beräknades då inte understiga 10 000årligen någon maximisiffra kunde inte anges och abortfrekvensen antogsvara stigande. Vi vet också vad en iUegal abort innebär för den kvinna som sersig tvungen att tillgripa en sådan nödfaUsutväg. Som framhölls i 1938 årslagstiftningsärende medförde den illegala aborten att kvinnan i många falldrabbades av mer eller mindre svåra sjukdomar, av fysisk eller psykiskinvaliditet eller av döden. I den mån förbud och straff avskräckte vem kansäga hur många av de barn som föddes som inte var välkomna? Aborter kan sålunda inte verksamt förebyggas genom förbudutan endast - det vill jag särskilt säga till genom att manökar kunskapen om och möjligheterna att utnyttja preventivmedel och genom attsamhäUet skapar sådana förhåUanden att barn är välkomna. Internationellajämförelser visar att ett utbrett bruk av preventivmedel också leder till detrelativt sett lägsta antalet aborter. Det är i medvetande om detta förhållandesom regeringen i propositionen föreslår bl. a. ökade insatser förpreventivmedelsrådgivning. Jag skall emellertid inte ytter-Ugare gå in på denfrågan. Socialministern kommer i det följande att närmare behandla den delen avpropositionen. Avslagsyrkandet i reservationen av i Kungälvoch i bygger bl. a. på att abortlagstiftningenskall göra en avvägning mellan moderns rätt och fostrets. Jag tror attreservanterna i viss mån har misstolkat propositionen. Vi har ingalunda varitomedvetna om den etiska konflikt som abortsituationen inrymmer. Vi haremellertid trott att den är olöslig, ett förhällande som Ukväl inte befriar ossfrån skyldigheten att söka en politisk lösning. Vi har alltså inte stannat vidatt konstatera att frågan etiskt är olöslig, utan ansett att vi bör lägga framen på en verkUghetssyn byggd lösning av den sociala konflikt somabortsituationen också innebär. Även reservanternas strävan har varit attåstadkomma en sådan lösning. Medan reservanterna är klara i sittavståndstagande från propositionen ger deras yrkande däremot inte tillräckUgledning för hur en abortlagstiftning enligt deras uppfattning skulle kunnautformas. Någon på etiska skäl grundad principiell skillnad mellanreservanternas förslag och propositionen har jag svårt att finna. Någrabestämda grunder när abort skall rillåtas finns således inte angivna. Reservanterna sätter sin tilltro till ettsamrådsförfarande meUan läkare, kurator och kvinnan själv. I sista hand skullesocialstyrelsen bestämma. Förslaget synes mig bottna i en i och för sigförståelig önskan att inte övervältra ansvaret på kvinnan ensam. Det byggeremellertid på en i många andra debattinlägg återkommande övertro på samhällsorganensmöjligheter att ta på sig ansvaret i en fråga av detta slag. propositionenhar på intet sätt förbisetts samhäUets ansvar att på allt sätt ge kvinnan stödnär hon skall ta ställning tiU frågan om abort eller inte abort. Samhälletsansvar i denna del har ytterligare understrukits av utskottet i dess uttalandeom information tiU kvinnan angående samhällets möjhgheter, ett uttalande somjag gärna ansluter mig till. Propositionen utgår, som jag förut anfört, från att härföreligger ett från etiska synpunkter olösligt dilemma. Jag vill särskiltunderstryka att den inte bygger på någon uppfattning om kvinnans rätt att bestämmaöver sin egen kropp. En obegränsad sådan rätt existerar inte för någonmänniska. Men om man utgår från att abort i vissa situationer skall få skemåste beslut om abort i det enskilda fallet fattas av någon. Och jag kanomöjligen inse att någon statlig myndighet skulle vara bättre skickad att fattabeslut i denna mycket svåra fråga än kvinnan själv som ju dock har den bästaöverblicken över alla faktorer som inverkar på frågan. I det sammanhanget villjag gärna återge vad som under förarbetena till staten abortlag sadesi ett yttrande av de evangeliska kyrkornas samråd "State Councilof Churches". Yttrandet är hämtat frän en bilaga till abortkommitténsbetänkande. 1 remissyttrandet uttalades, att abort i vissa fall kan vara moralisktförsvarlig och i andra fall moraliskt oförsvarlig, men att det är vanskligt förlagstiftaren att avgränsa moraliskt tillåtna och otillåtna aborter.Ansvarsfrågan när det gäller abort borde enUgt detta kyrkUga organ avgöras avindividen efter eget samvete och i överensstämmelse med egen tro samt beprövadmedicinsk praxis. De invändningar jag har haft mot reservationen av herrSvensson i och i gäller i än högre gradreservationen av och . Deras avslagsyrkandebygger på önskemål om en abortlagstiftning med vissa indikationer för närabort skall få ske. För att kunna markera sitt ogillande från etiska synpunkterav abort är reservanterna beredda att komplicera tillämpningen av en kommandeabortlagstiftning på ett sätt som enligt min mening kan leda rill inhumanaresultat. Bland de abortindikationer som förordas i reservationen är också attdet av viss anledning är oskäligt betungande för kvinnan att hennes havandeskapfortsätter. Denna indikation fanns med redan i abortutredningens förslag ochskulle enligt utredningens motivering tillämpas så att kvinnan i princip är denbestämmande. Så långt vUl uppenbarligen reservanterna inte gå med sitt förslag. Indikationen "oskäligt betungande" är dock betydligtmera långtgående än någon av de nuvarande indikationerna abortlagstiftning.Dessa indikationer har kunnat tiUämpas så att abort beviljats i nära nog allafall då kvinnan vidhållit sin önskan om abort. Det är därför oklart hurindikationen skulle kunna läggas till grund för en begränsning av antaletaborter. Indikationen "oskäligt betungande" är emellertid samtidigtbetydligt mera oklar än t. o. m. den nuvarande socialmedicinska indikationen.Detta medför ännu större risker än med nuvarande lagstiftning för att olikaläkare kommer till olika resultat. Olika praxis kan pä så sätt också utbildasig i olika landsändar. I den mån kvinnan vidhåller sin önskan om abort fårsocialstyrelsen avgöra frågan. Detta medför en fördröjning av avgörandet, somnaturligtvis går ut över Förslag till abortlag, m. m. Förslag till abortlag, m. m. I flera reservationer diskuteras oUka tidsgränser, som äravgörande för prövningen av abortfrågan. Därvid vill reservanterna göra störreskillnad mellan abort före och efter tolfte veckan än som sker i propositionen.1 och för sig är det önskvärt att så många aborter som möjligt sker före dentolfte veckan. Anledningen härtiU det har utförligt redovisats tidigare - äratt abort då kan utföras med Undrigare och för kvinnan skonsammare metoder änvid sen abort. sker dock en inte obetydUg andel av aborterna eftertolfte veckan. Det kan finnas många förklarliga skäl till att kvinnan väckerfrågan om abort först efter utgången av tolfte veckan. Jag vill då understrykaatt det från etiska synpunkter inte ges några rationeUa skäl för att lägga enskarp gräns vid tolfte veckan. Den motsvarande gräns som i propositionen drasvid adertonde veckan är fullt tillräckUg för att med betryggande säkerhetsmarginalförebygga att abort sker när fostret är livsdugligt. Emellertid kan och det vill jag säga gentemotreservationen av fördröjningen av abortansökningen ha sin orsaki att kvinnan själv är osäker på sin önskan om abort och kanske också ibristande information hos henne om olika möjligheter. Detta är anledningen tillatt vi i propositionen har lagt in ett krav på särskild kuratorsutredning vidabort meUan tolfte och adertonde veckan. Denna utredning kan bl. a. bidra tillatt för kvinnan själv klarlägga hennes motiv och på så sätt förebygga att honefteråt upplever sig ha genomfört eller avstått från abort på ett otillräckligtunderlag. På så sätt kan otvivelaktigt en viktig orsak till senare psykiskakomplikationer undanröjas. Jag viU, herr talman, avslutningsvis ta upp frågan omsjukvårdspersonalens ställning. Jag vill gärna ansluta mig tiU utskottet, närdet erinrar om att ett utmärkande drag i dagens arbetsliv är ansträngningarnaatt ge de anställda en ökad insyn i och ett ökat inflytande på arbetsplatserna.Jag har också i propositionen ansett mig kunna utgå från att man inom sjukvårdenliksom inom arbetslivet i övrigt så långt det är möjligt tar hänsyn till deanställdas intressen och förutsättningar i olika avseenden. Om genomatt godta utskottets skrivningar på den här punkten ansluter sig till denmening jag har uttalat i propositionen, är jag övertygad om attsjukvårdshuvudmännen kommer att organisera verksamheten sä att läkare ochannan sjukvårdspersonal, som av etiska eller religiösa skäl har svårt attacceptera abortingrepp, inte behöver delta i aborter. () kort genmäle: Justitieministern säger att de tvåalternativen är illegal abort och legal abort. Han bortser då helt och hålletfrån lagstiftningens normbildande verkan, något som jag tycker att det finnsall anledning att uttrycka förvåning över, här det kommer från chefen förjustitiedepartementet som om någon borde veta om och betänka den normbildandeverkan som lagstiftningen har. Vidare säger departementschefen att enda sättet att minskaantalet aborter är att öka kunskaperna om och användandet av preventivmedel.Jag skulle så gärna vilja hålla med honom på den punkten, men vad visar utvecklingen?Herr i visade att antalet aborter inklusive Ulegala sådana avallt att döma är betydligt fler än då lagstiftningen tUlämpades merarestriktivt. Vi vet också vilka erfarenheter som gjorts i de länder därfri abort har införts. Det har skett en oväntad ökning av antalet aborter. Imånga av de kommunistiska länderna har man gått ifrån den fria aborten. Man harmånga gånger rätt abrupt ändrat lagstiftningen, men i en demokrati som vårvänder vi inte om på klacken lika snabbt, om också vi skulle få negativaerfarenheter av fri abort vilket dess värre finns all anledning att befara. Departementschefen säger slutligen att det är inhumant medvårt förslag tiU utgångspunkter för en ny lagstiftning och att vårt begrepp"oskäligt betungande" är mer långtgående än den nuvarande lagstiftningen.Men det är definitivt inte mer långtgående än den praxis som har utbildats istrid med lagstiftningens anda. Som jag tidigare anfört, har lagstiftningen att skydda densvage. Den lagstiftning som det föreligger förslag om här skyddar avgjort inteden kvinna som är utsatt för påtryckningar av en oförstående omgivning. Det ären av det nya lagförslagets verkligt svåra brister. Förslag till abortlag, m. m. (vpk) kort genmäle: Jag vill bara understryka att vi anser atttidsödande utredningar om allmänna personförhållanden i princip bör undvikas.Om den sökande är övertygad om att hon vill ha abort och det inte föreliggernågra medicinska kontraindikationer, dvs. sådana som föreskrivs redan i denförsta paragrafen i lagen, så skall hon snabbast möjligt kunna få abort. Det ärbara särskilda omständigheter som skall utgöra skäl för utredningar, t. ex. atthon själv begär konsultation, att hennes psykiska situation uppenbart talar förnågon form av samråd, att hon är oklar om sin övertygelse alltså det somockså justitieministern talar om eller att hon kanske är utsatt förpåtryckningar. Vissa fall av minderårighet kan väl också räknas dit. Mennormalfallen - när det, som det ändå är fråga om efter tolfte veckan, gällersen abort finns det väl ingen anledning att ytterligare komplicera genomutredningar. Vi menar att den sökande bör isamråd med läkare utan någon extra utredning kunna bemästra sin situation. Detindividuella fallet bör avgöra om det skall vara något mera än en vanligläkarundersökning. Det gäller för övrigt, som vi ser det, både tidiga och senaaborter. Någon rättsligt föreskriven skillnad, som bara baseras på tidsgränser,finner vi inte motiverad. FrökenHÖRLÉN (fp) kort genmäle: Justitieministern hävdade att det ärsvårt att finna någon skillnad byggd på etiska grunder mellan förespråkarna förpropositionen och dem som talar emot den.