prot · FX0931 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag undrar vad hela motorvärlden och praktiskt verksammamänniskor skulle säga om en sådan hastighetssänkning även om det, fru talman,kan vara riktigt och motiverat i en energikrissituation att sänkahastighetsgränserna. Jag vill börja med att förklara varför mittsvar av kan tolkas så att en jämförelse med inteär den 28 febmari 1974 Om sänkta fartgränser för vägtrafiken Om sänkta fartgränser för vägtrafiken intressantur den synpunkt som det här gäller. Ja, en jämförelse är egentligen omöjlig attgöra. Västtyskarna hade före bensinkrisen inga fartgränser över huvud taget. Pågrund av tvånget att försöka spara på olika sätt införde man för första gångenvissa tiUfäUiga begränsningar . Jag kan inom parentes nämna att man i sedanfru framställde sin interpeUation och sedan jag skrev mitt svar -nuhar ändrat sig igen. Om en uppgift i en av dagens morgontidningar i Stockholmär riktig har den västtyska regeringen nu beslutat om en fartgräns fram till år1977 . Man kan alltså inte göra denna jämförelse, eftersomutgångsvärdena var så olika i och . Jag vidhåUer att man inte kan använda nedsättning avhastighetsgränserna som ett isolerat ingrepp för att undvika enransoneringssituation. För att slippa ett sådant ingripande måste man vidtasparfrämjande åtgärder inom ett flertal områden och genom samlade insatser nådet resultat man viU komma fram till. Det finns en rad åtgärder som kan komma ifråga. Ingripande med hastighetsbegränsningar, som har vidtagits,kommer i första hand i fråga i länder som inte har några generellahastighetsbegränsningar eller som har mycket generösa bestämmelser iutgångsläget. I vissa länder införde man förbud mot körning under veckoslut.Det är svårt att jämföra effekten av ett sådant förbud. Där kommer med i bildensådana faktorer som resebehov och transportavstånd inom landet, somkomplicerar jämförelser länder emellan. Det finns andra åtgärder av mer ellermindre ingripande slag som används eller kan användas på olika håll. Viupplevde exempelvis att man på en del håll stängde bensinstationerna vissadagar. Det har också funnits förbud mot försäljning av bensin i dunk, förbudmot motortävlingar osv. Jag nämner detta bara för att stryka under vad jag nysssade, att jag inte betraktar nedsättning av hastighetsgränserna som det allenasaliggörande eller som något som under alla förhållanden skulle kunna geönskad effekt i ett läge där man är ute efter en rad vinster. har berört de gynnsamma effekter medavseende på trafiksäkerheten som åtgärder av det här slaget skulle medföra. Jagbetonar också gärna den sidan av saken, vilket jag gör för att ingen tvekanskall råda oss emellan. Det finns flera positiva effekter som de här i landetvidtagna inskränkningarna i drivmedelstilldelningen har medfört. Vi fick enallmän dämpning av trafikrytmen i , som kunde iakttagas ganska snart.Den var, såvitt jag förstår, resultatet av den kampanj för ett bensinbesparandemjukare körsätt som vi genomförde och som vi har diskuterat häri kammaren i annat sammanhang. Det är ett gott exempel på en sparfrämjandeåtgärd som också haft en gynnsam effekt på trafiksäkerheten. Jag tycker inteheller att man bör dra alltför långtgående slutsatser av det begränsadematerial som finns fram till nuläget. Självfallet har den minskning avbUtrafiken som skedde haft inflytande på olycksfallsfrekvensen.Det är också trots det begränsade jämförelsematerialet berättigat att förmoda att den jämnare trafikrytmen och en allmän dämpningav hastigheten haft ett direkt positivt inflytande på olycksfallsfrekvensen. I motsats till och i viss mån även till herrLothigius driver jag frivilliglinjen ganska långt. betecknar detsom riktigt att ändra fartgränserna med . Vi har redan startat en frivilligkampanj, konsekvent driven över hela landet med massmedias hjälp, för ettmjukare körsätt. Bilisterna har fått erfarenhet av de fördelar som är förenademed ett sådant körsätt. Detta tillvägagångssätt är enligt min bedömning attföredra framför ett beslut om att abrupt sänka fartgränserna med , när vinu i vårt land är på väg att avsluta försöken med differentierade fartgränser.Många bilister är nu engagerade i sparsamhetskampanjen. Jag tror därför att ettsådant beslut skulle få en psykologisk effekt som vore rakt motsatt den man vUlåstadkomma. Det skulle kunna uppfattas så, att de beslutande instanserna intetror på bilisterna, utan anser sig behöva införa vissa förbud, så attbilisterna skall tvingas sitta och stirra på hastighetsmätaren när de är uteoch kör. Om vi kan genomföra den kampanj för ett annat sätt attköra bil vUken nu pågår och som redan tycks ha fått en viss effekt, tror jagatt resultatet blir sjufaldigt bättre än om man från ett visst datum skullesänka hastigheterna med . Om sänkta fartgränser för vägtrafiken FruFREDGARDH (c); Oavsett jämförelsen med kvarstårdet faktum att man sparar en väsentlig mängd bensin även om hastigheten barasänks med . 'som jag har nämnt. Det finns praktisk erfarenhet som visardetta. säger att han föredrar den frivilliga linjen.Den tycker också jag är mycket sympatisk, men jag har kanske inte Uka positivaerfarenheter från trafiken som har och jag rör mig ändå ganskamycket ute i trafiken. Uppmaningarna att spara bensin gavbara ringa resultat, vilket ledde till att vi hamnade i enransoneringssituation som ingen ansåg lycklig. Dess bättre har vi nu sluppitransoneringen, men den nya kampanjen från bränslenämnden visar att allting inteär väl beställt, utan att vi fortfarande måste vara sparsamma. är det ju så att människor ganska lätt glömmer sinaprövningar. Jag har gjort den erfarenheten att majoriteten av de bilister somrör sig i trafiken kör precis som om det aldrig hade existerat någonenergikris. En och annan har visserligen dragit ner farten något, menmajoriteten ligger uppe i maximifarter och däröver. Även av den anledningentycker jag det kunde vara befogat att sänka hastighetsgränserna något.Dessutom tillkommer hela trafiksäkerhetsaspekten. Jag vill därför påpeka förkommunikationsministern att också detta är ett argument för att vi bör sparabensin. Överläggningen var härmed slutad. Om en utvärdering av resandestrukturen § 14Om en utvärdering av resandestrukturen Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara ' (m) den 17 januariframstäUda interpellation, nr 24, och anförde: har frågat mig om jag är bereddatt dels göra en utvärdering av den resandestruktur som uppkommit genom de avmyndigheterna vidtagna åtstramningsätgärderna för personbilstrafik, dels gekollektivtrafikutredningen eller annan utredning i uppdrag att omedelbartfullgöra en sådan åtgärd. Jag viU erinra om att inom ramen för pågående arbete medlokala och regionala trafikplaner sker en ingående kartläggning avresandestrukturen. Kommunerna har bl. a. till grund för ansökan om bidrag tillolönsam landsbygdstrafik att upprätta lokala trafikförsörjningsplaner.I anslutning tiU dessa kommer successivt resanderäkningar att genomföras vidtvå eller flera tUlfällen . I fråga om den regionala trafiken har ianslutning till pågående regionala trafikplanering genomförts trafikräkningar ivad avser utnyttjandet av koUektiva trafikmedel. Sådana räkningar kommer ocksåframöver fortlöpande att behöva genomföras inom ramen för en"ruUande" regional trafikplanering. De angivna trafikräkningarna ger sålunda goda möjlighetertill att följa förändringar i resandestrukturen. HerrLOTHIGIUS (m); Först vill jag naturligtvis tackakommunikationsministern varmt för svaret. Jag funderade litet på hur jag skulleinleda mitt anförande. Jag undrar nämligen om herr kommunikationsministernegentligen inte har missförstått hela min fråga det är kanske det vänligastejag kan säga. Min fråga lades upp mot bakgrund av den energikris som dårådde och när bensinransoneringen var införd: Vid det tillfället var det ocksåbestämt att bensinransoneringen skulle kvarstå t. o. m. februari månads utgång.Det är det som är det intressanta i detta sammanhang. Jag känner mycket väl till den regionala trafikplaneringenoch de trafikräkningar som förekommer. Det måste man göra när man sitter itrafikutskottet; annars borde man inte sitta där. Men vi hade en helt nysituation och skulle ha fått vi har det delvis fantastiska möjligheter tillnya utvärderingar. Jag önskade naturligtvis inte att bensinransoneringen skullefortsätta; jag viUe inte att den över huvud taget skulle komma tiU stånd. Jagtyckte att man borde gå en mildare väg tills man litet bättre såg hur det helafungerade och om man inte just genom frivilliga åtaganden kunde undgåransonering. Bensinransoneringen infördes emellertid, och då fanns allamöjligheter att fråga sig; Vad kommer att hända? Vilken resandestruktur får vi?Nu kommer människorna att hitta de olika kommunikationsmedlen. Hur bär de sigåt? Det var det som var så intressant. Vi har upplevt, herr kommunikationsminister, attmänniskorna efter bensinransoneringens borttagande i viss mån fortsatt attutnyttja kollektiva trafikmedel. Där menade jag att det var viktigt att göra en utvärdering.Det räcker inte med vissa räkningar som görs ute i kommunerna omåret, utan här borde man enligt min mening verkligen forcera en undersökning avvad det är som sker; Hur bär sig människorna på frivillighetens väg åt för attklara sitt resandebehov, och hur kan vi utvärdera detta? Det var den enklabakgrunden tUl den här lilla interpellationen. Det betyder att frågorna i mininterpeUation av den som har litet fantasi kan läsas så här; Harbensinransoneringen påverkat vår resandestruktur? Om så ärfallet, synes förändringen vara mera bestående? Kan det högrebensinpriset medverka till att den eventuella förändringen av resandestrukturenblir bestående? Vad skall mangöra för att behålla den positiva trend som uppstått för kollektivtrafiken? Genom bensin-och energikrisen kan människor söka sig nya kommunikationer och färdvägar.Dessa går inte alltid efter myndigheternas uppgjorda planer. Vilka är dessanaturliga färdvägar, och varför färdas man som man gör? Det var detta jag trodde jag skulle få svar på. En del kanman naturligtvis få ut av den regionala trafikplaneringen, eftersom den pågickunder ransoneringen. Men det hade varit synnerligen värdefullt om man hade lagtpå ett extra kol för att mer eller mindre gratis få tUl sittförfogande material som skuUe kunna vara till stor hjälp för attförbättra kollektivtrafiken i detta land. den 28 febmari 1974 Om en utvärdering av resandestrukturen Det är möjligt att jag i mitt ursprungligasvar borde ha lagt till det som jag nu kommer att säga. Jag hade emeUertid enkänsla av att jag i så fall skulle ha blivit lika missförstådd av herrLothigius som jag nu tydligen har blivit. När vi såg att bensinransoneringen gick mot sitt slut -den varade ju var det en naturlig åtgärd att getransportnämnden, som hade varit det verkställande organet både iförberedelsearbetet för ransoneringen och under själva ransoneringen,tilläggsuppdraget att utvärdera ransoneringsperioden. Det uppdraget fick manomedelbart, och man fick dessutom resurser härför, både ekonomiska ochpersonella. Denna upplysning tog jag inte med i mitt ursprungligasvar, eftersom det ju var en helt naturlig åtgärd att transportnämnden likaväl som länsstyrelserna fick i uppdrag att utvärdera sitt arbete - fick iuppdrag att undersöka hur den kollektiva trafiken utvecklats under dessaveckor, vUka brister som fanns och vilka förbättringar man kan tänka sig om vi,något som vi förhoppningsvis kommer att slippa, skulle råka in i en liknandesituation igen. Detta arbete pågår nu i transportnämndens regi. Men mittsvar byggde på att vi har en rad aktiviteter i gång, bl. a. den regionalatrafikplaneringen, som mer eller mindre gratis ger oss det som ute efter. Det var därför jag ansåg mig böra nämna detta i stäUet för attbara meddela att vi avser att utvärdera den akuta situationen, något som jag,som sagt, fann helt naturligt. Jag har nuvelat göra denna komplettering, som alltså visar att vi 4 protokoll 1974. den 28 febraari 1974 Om ökat inflytande för länsstyrelserna ifråga om sträckningenav nya vägar snabbtförsöker utvärdera vad som hände under tre dramatiska veckor . Jag ber att få tacka kommunikationsministernför detta tiUägg. Det var ju precis det jag behövde. På grund av att ransoneringsperioden blev så kort erkännerjag att det blir svårare att få fram korrekta resultat av den utvärdering somjag frågade om i min interpellation. Men det intressanta är att man utnyttjarde möjligheter som bensinransoneringen härvidlag ger. Jag kände inte till atttransportnämnden fått detta uppdrag, och jag är tacksam och glad för det svarjag nu har fått. Överläggningenvar härmed slutat. § 15 Omökat inflytande för länsstyrelserna i fråga om sträckningen av nya vägar Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara () framställdainterpellation, nr 28, till herr kommunministern, och anförde; har frågat kommunministern om hanär beredd att medverka till att länsstyrelserna får större inflytande än förnärvarande när det gäller sträckningen av nya vägar. Interpellationenhar överlämnats tiU mig för besvarande. För att rätt kunna bedöma frågan anser jag det lämpligtatt först lämna en redogörelse för det nuvarande vägplaneringssystemet ochlänsstyrelsernas roll i detta. Så sent som den trädde en nyväglag och en ny vägkungörelse i kraft, vilka reglerar dessa förhållanden. Enligt 11 § väglagen prövas fråga om byggande av väg avstatens vägverk efter samråd med . Har och länsstyrelsenolika uppfattning i ärendet hänskjuts det till Kungl. Maj;t för prövning. Ivägkungörelsen finns detaljerade föreskrifter beträffande handläggningen ochsamrådsförfarandet, när fråga är om byggande av väg. Enligt 14 § väglagen skall inom område med fastställdgeneralplan eller med stadsplan eller byggnadsplan väg byggas iöverensstämmelse med planen. GäUer annars särskilda bestämmelser för marksbebyggande eller användning, såsom regionplan, utomplansbestämmelser ellernaturvårdsföreskrifter, skall väg läggas så att syftet med bestämmelserna intemotverkas. Om särskilda skäl föreligger kan undantag från planen ellerbestämmelserna medges. Dessa undantag prövas av . Undantag frånfastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan får medges endast ombyggnadsnämnden tUlstyrker det. Det är viktigt att notera denna samordning avvägplaneringen med den fysiska markanvändningsplaneringen som således ärföreskriven i väglagen. Härigenom ges såväl kommuner som länsstyrelser ettdirekt inflytande i planeringen. Den nämnda samordningen kan även belysas av de tre steg som Det första steget, som resulterar i en lokaliseringsplan, ärvanligtvis kopplat till region- och generalplanläggningen och syftar till atti samordning med övrig samhällsplanering lokalisera ett vägprojektshuvudsträckning och knutpunkter samt välja utbyggnadsetapper och översiktligtberäkna kostnader. Nästa steg, som utmynnar i en utredningsplan, aktualiserasnormalt vid upprättande av general- eller dispositionsplaner. I detta skedesyftar man till att utarbeta principförslag till väglösning ochutbyggnadsetapper samt att beräkna kostnaderna. Förslaget bör vara sågenomarbetat att endast mindre justeringar av vägsträckningen behövs viddetaljprojekteringen som utgör det tredje och sista steget.Detaljprojekteringen, som resulterar i en arbetsplan, syftar till att isamordning med den detaljerade bebyggelseplaneringen ta fram erforderligahandlingar för faststäUelseprövning och byggande. Under hela planeringsprocessen sker samråd med olikaintressenter, som kommuner, länsarkitekter, länsplanerare, naturvårdsinstanseroch övriga berörda. Väglagstiftningen innehåller också tvingande bestämmelserom de viktigare samråden och ger på olika punkter ett betydandeinflytande i vägplaneringen. Vid utarbetandet av arbetsplan skall således enligt 16 §väglagen samråd i fråga om vägens sträckning och vägförslagets utformning iövrigt ske med berörda fastighetsägare och myndigheter samt andra som kan haett väsentligt intresse i saken. Dessa samrådsförfaranden har ytterligarepreciserats i vägkungörelsen, där det föreskrivs att samråd skall ske med bl.a. , som därvid inhämtar synpunkter från länsväg-nämnden, medövriga myndigheter vilkas verksamhetsområde berörs av företaget samt med lokalaorgan och sammanslutningar som kan ha ett väsentligt intresse i saken. Kommunoch känd ägare till varje fastighet som berörs av företaget skall beredastillfälle att framföra synpunkter vid sammanträde på platsen. EnUgt 17 §väglagen skall arbetsplan med vissa undantag ställas ut och därvid hållastillgänglig för granskning. Arbetsplanen överses därefter med hänsyn till deerinringar som kommit in. Enligt 31 § vägkungörelsen kan förordnaom upprättande av alternativt förslag till arbetsplan. Sedan länsstyrelsenbehandlat arbetsplan som skaU faststäUas överlämnas den med eget yttrande ochmed de yttranden som inkommit tUl statens vägverk. Kan den arbetsplan somförordats av godtas av statens vägverk fastställer vägverketplanen. I annat fall hänskjuts frågan tUl Kungl. Maj;ts prövning. Av min redogörelse torde framgå att länsstyrelserna harmöjlighet att utöva ett betydande inflytande på vägfrågorna dels genom sittallmänna planeringsansvar på regional nivå, dels genom sina speciella uppgifteravseende bebyggelseplaneringen och natur- och miljövårdsområdena, dels genom debefogenheter som väglagstiftningen ger länsstyrelserna. Av särskilt intresse när inflytandediskuteras kan vara ett fall där och vägmyndigheterna har olikamening huruvida viss vägsträckning över huvud taget bör tas upp i arbetsplan.Av vad jag redan har sagt framgår att kan förordna attalternativt förslag tiU arbetsplan skall upprättas. Däremot har länsstyrelsenformeUt inta. befogenhet att hindra att visst alternativ utreds. Om ökat inflytande för länsstyrelserna i fräga om sträckningenav nya vägar den 28 febmari 1974 Om ökat inflytande för länsstyrelserna i fråga om sträckningenav nya vägar SkuUelänsstyrelsen i en sådan konfliktsituation som jag nu har antytt finna att ettav vägmyndigheten aktualiserat alternativ enligt mening klartstår i strid med allmänna planeringspolitiska riktlinjer för länet börnaturligtvis på ett tidigt stadium underrätta vägmyndighetenhärom. Jag utgår ifrån att vägmyndigheterna är lyhörda för deuttalanden som gör i fråga om olika vägsträckningår. Jag utgårvidare ifrån att vägmyndigheterna inte heUer utför projektering pävägsträckningar som bl. a. i anledning av uppfattning ej bedömskunna komma tiU utförande. Upplysningsvis kan jag nämna att under exempelvisden senaste femårsperioden har statens vägverk endast i något enstaka fall haftanledning att underställa frågan om vägsträckning Kungl. Iövriga fall ca 100 arbetsplaner fastställs av harvägverket och kommit till samma uppfattning i fräga om hur vägenssträckning bör vara. Avslutningsvis vUl jag hänvisa till att länsberedningen isitt kommande betänkande - som beräknas bli framlagt i slutet av detta år kanförväntas belysa ansvarsfördelningen mellan bl. a. länsstyrelserna och andrastatliga regionala organ. I det .sammanhanget ges underlag för fortsattaöverväganden av här ifrågavarande problem. Jag ber att få tacka för det utförliga svaretpå min interpellation. Svaret kan tolkas som mycket positivt för synsättet pålösningar av vägplaneringsfrågor. Min fråga härrörde sig från vägplaneringsfrågor i östraSkåne, närmare bestämt vid de för många så bekanta backar i ,som inte endast är känt för , och utan numera ännu mer för sina stora fina naturvärden. I interpellationen har jag redogjort för hur man frånvägmyndig-heternas sida inte vill lyssna, på och desslekmannastyrelse och jag berör därför inte detta mera . Det är glädjande och av mycket stort värde att få lyssnatill kommunikationsministerns svar och synsätt vad gäller tolkningen av hur manbör förfara vid beslutsfattande i förekommande vägplaneringsfrågor.Samordningsfrågorna betonas som särskUt viktiga i 11 och 14 §§ väglagen och därberörs särskilt både kommunernas och länsstyrelsernas direkta inflytande. Vidare framhålls i svaret hur viktigt det är att underhela planeringsprocessen samråd sker med olika berörda instanser.Länsstyrelsernas möjligheter att utöva inflytande på vägfrågorna genom sittallmänna planeringsansvar på regional nivå och särskilt i vad gäller natur- ochmiljövårdsfrågor betonas även i svaret. Det betonas också att länsstyrelsernakan förordna att alternativa förslag upprättas. Däremot har inte formell befogenhet atthindra att ett visst alternativ utreds. Där ligger den avgörande frågan. Detfinns möjligheter att utreda alternativ som länsstyrelserna anser icke skallförverkligas. Detta kan innebära dyrbara och länga utredningar. Svaret frånkommunikationsministern är emellertid mycket klart och tydligt. Naturligtvisbetonas hur man bör förfara vid eventuellt ohka meningar i utredningsfrågor. Jag ber att få citera ur svaret; "Jagutgår ifrån att vägmyndigheterna är lyhörda för de uttalanden som länsstyrelsengör i fråga om olika vägsträckningar. Jag utgår vidare ifrån att vägmyndigheternainte heller utför projektering på vägsträckningar som - bl. a. i anledning avlänsstyrelsens uppfattning ej bedöms kunna komma till utförande." Ja, fru talman, klarare kan man väl knappast med nuvarandelagstiftning uttrycka uppfattningen att vägmyndigheterna bör lyssna till ochfölja beslut och intentioner. Länsstyrelserna har det samladeansvaret för planeringen. Jag delar helt denna uppfattning att så bör det vara.Skall länsstyrelsernas lekmannastyrelse få något direkt inflytande måste dessuppfattning också beaktas. Då man emellertid inte överallt i landet har samma sundasyn på dessa frågor som kommunikationsministern ger uttryck för får vi hoppasatt som också antyds i sista delen av svaret länsberedningen i sittbetänkande belyser ansvarsfördelningen meUan länsstyrelserna och andra statligaregionala organ och att detta kan resultera i klarare bestämmelser framöver. , fru talman, tycker jag mig av svaret kunnaskönja att backar trots allt är räddade. Om ökat inflytande för länsstyrelserna i fråga om sträckningenav nya vägar Det konkreta vägprojekt som är anledning tillinterpellationen av är alltså den planerade omläggningen av väg 10vid . Vi skall inte här i kammaren diskutera direkt förhållanden i ettärende som är under behandling hos våra myndigheter, och det är faUet med denplanerade vägen vid . Tillåt mig dock, fru talman, att nämna följandefakta. Den aktuella vägomläggningen ingår inte i gällandeflerårsplan för vägbyggandet, som ju omfattar femårsperioden 1973-1977.Vägverket bedömer att vägombyggnaden kommer till utförande i början av1980-taIet. Det är alltså fråga om en vägomläggning som i varje fall inte inomde närmaste åren är aktuell för genomförande. Av pressdebatten förefaller detmig ibland som om grävmaskinerna redan är på plats vUket således inte ärfallet. I konsekvens med att det dröjer åtskilliga år innan denhär vägomläggningen kommer till stånd finns det inte för något alternativ tillvägsträckning en färdig arbetsplan. Som jag nämnde i mitt svar på skall, innan en arbetsplan kan fastställas, samråd ske med olikaintressenter kommun, länsarkitekt, länsplanerare, naturvårdsintressenter m.fl. Vidare skall kommun och fastighetsägare som berörs av vägomläggningenberedas tillfälle att framföra synpunkter vid sammanträde på arbetsplatsen.Arbetsplanen skall ställas ut och därefter överses med hänsyn till inkomnaanmärkningar. Jag upprepar detta därför att handläggningen av vägombyggnadenvid är i sitt inledningsskede och alltså inte har nått det stadium som den 28 febraari 1974 Om ökat inflytande för länsstyrelserna i fråga om sträckningenav nya vägar Låt mig emellertid, fru talman, säga mot bakgrund av den diskussionsom har förts och förs på grund av vägombyggnaden vid backar, attnaturvårdssynpunkterna här givetvis måste tillmätas den allra största vikt. Denoro för backar som många ger uttryck för är enligt min bedömning heltonödig.