prop · FX0370 · 1974-12-31 00:00:00 — Enannan nackdel med en 12-veckorsfrist är alt den lätt kan inge föreställningenatt kvinnan alltid skulle kunna bli opererad med vakuumexaeres eller skrapninginom den liden, vilkel ofta nog inte är fallet, exempelvis för unga förstföderskor.1 stället för att bespara kvinnan påfrestningarna av senabort skulle fristenkunna vilseleda henne att söka vård aUtför sent för att kunna bh opererad medde metoderna. SkaU en tidsfrist användas för att säkerställa alt kvinnanopereras på det för henne mest skonsamma sättet bör den av hänsyn lUI denenskilda kvinnan sältas väsentligt kortare än den tid under vilken de lindrigametoderna kan användas genomsnittligt sett. Som en aUvarlig olägenhet medtidsfrist anför kommittén slutligen att kvinnan därigenom skulle kunna anse sigtvungen all underkasta sig operation inom den liden av rädsla för alt annarsinte bh opererad. De nunämnda olägenheterna gör att del enligt kommittén bör undersökas om det intefinns andra medel all bespara kvinnan påfrestningarna av en sen operation. Vadsom oundgänghgen fordras för alt det målet skall nås är att kvinnan har klartför sig hur viktigt det är att hon kommer liU sjukhuset om hon inle viUföda saml att utredningen av frågan om riskerna för henne av en operation intefördröjs i onödan utan sker så snabbi som möjligt. Del förhållandel alt utveckhngenunder senare år gått i riktning mot en aUl större avkortning avgraviditetstiden vid operation tyder på att kvinnorna har blivit aUtmermedvetna om sin situation och inriktade på att söka vård . Ävenutredningstiden har kunnat förkortas trots att kuratorer och läkare måste ägnasig åt en omfattande intygsskrivning för att att fylla formföreskrifterna i dennuvarande lagen. Kommittén anser därför alt en tidsfrist ler sig ganskaöverflödig mot bakgrund av de förändringar som har skett. När det gäller att söka lämpligare medel än en frist föratt bespara kvinnan upplevelsen av en senabort torde samhället enligt kommitténsmening kunna utgå från att kvinnan inte behöver pressas att söka vård tidigt.En saklig upplysning och information om abortoperation och om hur avsevärtmycket mera påfrestande det är all bli opererad sent än tidigt, ommöjligheterna att få tidig graviditetsdiagnos kostnadsfritt inommödrahälsovården och även hjälp av kurator där saml om vikten av att komma tillsjukhuset torde vara en effektivare metod all bespara kvinnan senoperation än en kort tidsfrist. Kommittén föreslår därför att samhället istället för att ställa upp en tidsfrist skyddar kvinnan genom att i lagtillerkänna henne rätten att bli opererad och alltid medför henne skonsammast möjliga metod. Även om man med den ordning kommittén har föreslagit har anledning att vänta sig att de allra flesta kvinnor somönskar abort i fortsättningen kommer att opereras tidigt torde det enligtkommittén dock inte kunna undvikas att enstaka kvinnor likväl kommer att fågenomgå sen operation. Fråga uppkommer därför om det behövs några bestämmelserom senaste tidpunkt för abortoperation. Vad förstangår de nuvarande tidsfristerna på 20 resp. konstaterar kommitténatt dessa har ställts upp för att tillförsäkra operatören en betryggandemarginal mot att ingrepp sker då kvinnan bär en livsduglig varelse. Fristernafår överskridas när del förehgger strikt läkarvelenskapliga skäl till det, dvs.vid vad som går under benämningen sjukdom eller kroppsfel hos kvinnan. Att 1938års lag på detta sätt reglerar läkarens inskridande med sen operation harenligt kommittén sin naturliga förklaring i att vid lagens tillkomst och ävenför bara ett tjugotal år sedan erfarenheterna av abortoperationer var ringa.För att på delta område faststäUa normer för läkarens handlande - vetenskap ochbeprövad erfarenhet fordrades då uttalande av den samlade expertisen. är dagens situation en annan och man behöver inte hysa något tvivelom att en läkare skuUe avböja att inskrida med operation om han har ens denringaste anledning att befara att livsduglighet har inträtt, annat än då rentvitala intressen står på spel. Under sådana förhållanden anser kommittén all beslämmelserom senaste tidpunkt för abort är överflödiga. Beträffande det prövningsförfarande som förekommer enligt1938 års lag framhåller kommittén att detta liksom den bakomliggande tankegångenatt bestämmelser behövs om en särskild ordning för utredning och beslut ifrågan om kvinnan kan ges tillstånd att undergå abort har sin grund i delstraffrättsliga förbudet mot abort. Avkriminahseras abort behöver samhälletinte upprätthälla en ordning av det slaget. Om samhället avstår frånstraffhotet mot kvinnan, befrias hon från skyldighet all finna sig i att hennesgraviditet fortsätter. Det är inte heller ett prövningsförfarande som kvinnanär hjälpt med när hon är beredd till abort. I stället behöver hon personligtstöd och råd, bistånd att reda ut sin situation samt belysning av demöjligheter hon har att kunna föda och ta ansvar för ett barns vård ochfostran. Finner hon att hon bör avstå från att föda bör hon också kunna lita påatt hon opereras, om inte vägande skäl talar mot att hon utsätts för operation. Samhället har anledning att i lag bereda kvinnan garantierför att hennes rätt blir allsidigt prövad. För det ändamålet föreslår kommitténatt särskilda nämnder med lekmannainslag inrättas vid sjukhusen i omedelbaranslutning till det verksamhetsområde som kvinnans efterfrågan gäller, dvs. Dessa sjukvårdsorgan bör i sin verksamhet vara sammankopplademed den graviditetsrådgivning som kommittén föreslår skall äga rum inom mödra-och barnahälsovårdens ram. Kommittén föreslår att en sådan nämnd skaU finnas vidsjukhus där kvinnan kan räkna med att få s.pecialistvård. Med hänsyn tillsvårigheterna att tUlgodose efterfrågan på specialister bör del dock inte varauteslutet att inrätta nämnd också vid sjukhus, där den gynekologiska vårdenombesörjs av läkare utan specialistkompetens i kvinnosjukdomar och förlossningmen med sådan kompetens i allmän kirurgi. Beträffande nämndens sammansättning föreslår kommittén attden skall bestå av tre personer. Självskriven som ledamot och som ordförandeskall den vara som ansvarar för vård av det slag som det vid det aktuellasjukhuset är fråga om, dvs. gynekolog eUer kirurg. När det gäller övrigaledamöter anser kommittén det vara lämpligt att ta vara på ett inslag som harvisat sig vara värdefullt i del nuvarande systemet, nämligen sammansättningenav socialpsykiatriska nämnd. Kommittén föreslår därför attdet i näranden även skaU ingå läkare med särskUd erfarenhet i psykiatri samt enlekman med erfarenhet av allmänna värv. Den föreslagna nämnden skall enligt kommittén vara detansvariga sjukvårdsorganet när det gäUer omhändertagandet och vården avkvinnan. Nämnden skall emellertid ha möjlighet att i relativt vid omfattninguppdra ål ansvarig gynekolog eller kirurg att besluta på nämndens vägnar.Möjligheten för nämnd att lämna sådant uppdrag föreslås dock avse endast beslutom rätt för kvinnan all bli opererad. Beslut av motsatt innebörd, dvs. att rättinte föreligger att bli opererad, skall däremot inte få delegeras. För attbereda kvinnan ytterligare rättssäkerhetsgarantier föreslår kommittén att ettbeslut av nämnden alt vägra abort skall underställassocialstyrelsen. Har rätt att bli opererad fastställts av nämnd ellersocialstyrelsen föreslås det ankomma på sjukvårdshuvudmannen att tillse attkvinnan blir opererad. Den utredning som skall föregå abort bör enligt kommitténbegränsas till de uppgifter som kvinnan är beredd att självmant lämna läkaren.Kvinnan skaU ha rätt att kontakta kurator men någon skyldighet att göra detföreslås inte. Intyg eller annan skriftlig dokumentation utöver den inommödrahälsovården och sjukvården vanliga journalföringen skall inte förekomma. 4.7 Reservationer m. m. Reservationer har avgetts av ledamöterna ochAstrid . Experten har avgelt särskilt yttrande. framhåUer i sin reservation allkommittéförslaget om avkriminalisering av abort bör tolkas så att kvinnan inlekan förmenas rätten att erhåUa abort under betryggande former genom samhälletsförsorg. Även om abort inte är någon lämplig metod för planering av föräldraskapfär riskerna vid sådant ingrepp inte tillmätas annan vikt än kvinnan själv gerdem. Detta bör gälla ulan gränsdragning meUan tidiga och sena aborter. De avkommittén angivna grunderna för abort bör kompletteras så att det klart framgåratt det är kvinnans egen upplevelse av de oskäligt betungande förhållandena som bör varaavgörande för abortfrågan. 1 konsekvens härmed bör de lokala nämndernasinflytande reduceras så att de främst blir rådgivande organ. Läkare skaU hagenerell rätt att utföra abort. Skyldighet för honom att hänskjuta frågan tiUett samrådsförfarande i nämnden skaU förehgga endast i sådana fall när detråder tveksamhet om aborten skall utföras. Sådan tveksamhet får endast grundaspå att kvinnan själv är vacklande i sin önskan om abort som en utväg ur en svårsituation. anför att hon inte kan ansluta sig till kommitténs grundläggandetankegång att fostrels rättsskydd skaU avskaffas. Abort bör även varai princip förbjuden. I en ny abortlag, som bör ha karaktären av undantagslagstiftning,bör föreskrivas när abort får utföras. Fostrelsrättsskydd måste avvägas mot andra legitima intressen, främst den blivandemoderns. Del bör även i fortsättningen vara lagstiftningens uppgift alt lösa deintressekonflikter som därvid uppkommer. 1 princip bör fostrets skyddförstärkas allteftersom havandeskapet fortsätter. Medan av kvinnan åberopadeoch av lagstiftningen godtagna motiv för havande.skapets avbrytande bör tiUmätassärskild vikt under graviditetens första skede, bör fostrets rätt ges ökadtyngd allteftersom havandeskapet fortskrider. Förbudet mot abort bör undervissa omständigheter kunna genombrytas före . Efter denna tidsgränsbör starkare motiv åberopas för att abort skah medges och , dårisk för livsdugligt finns, bör abort inte få ske med mindre så vitalaskäl föreligger som en konflUct meUan kvinnans hälsa och fostrets liv. Dettorde med hänsyn till svårigheterna att bedöma graviditetens längd inte varamöjligt all ställa upp fasta tidsgränser. Någonovillkorlig principiell rätt tUl abort bör inte föreligga. Även i tidiga graviditelsstadierkrävs att lagstiftningen anger de indikationer som skall vara för handen föratt intresseavvägningen skall leda till abortmedgivande. Den nuvarandeabortlagens principiella konstruktion bör bibehållas. Nuvarande praxis torde itillräcklig grad tillgodose kvinnans önskemål att fä abort. Det av kommittén i2 § 3 lagförslaget använda uttrycket "oskäligt betungande" kan ansessom ett lämpligt sammanfattande uttryck för de situationer som kan motiveraatt abortansökan bifalls. Det bör anförtros åt vederbörande läkare att taställning till abortfrågan efter en totalbedömning av samtliga psykologiska,medicinska och sociala omständigheter i det enskilda fallet. Abort börbeviljas då dessa omständigheter sammantagna uppfattas som oskäligt betungande,varvid stort avseende bör fästas vid kvinnans och mannens egen bedömning.Mannens uppfattning i abortärendet skall inhämtas, om inte särskilda skäl talarmot det. Utredningen i ett abortärende bör ske snabbt och utanonödiga formaliteter. Det får anses till fyllest att kurator skaffar sig en aUmänuppfattning om bakgrunden till abortansökningen. Gynekologen bör därefter ensamkunna besluta om abort när han finner uppenbart att det föreligger lagligaförutsättningar för ingrepp. eUer anser han att förutsättningar för abort inte är förhanden, skall han hänskjuta ärendet till nämnden. att skäl förabort inte förehgger, är ärendet därmed avjjjort såvida inte kvinnan självunderställer ärendet prövning. ElisabetSjövall anför i sitt särskilda yttrande att ett införande av helt fria aborter,vilket är innebörden av kommitténs förslag, dels genom utformningen avlagtexten och dels genom slopandet av den övre tidsgränsen utgör ett allvarligtoch unikt steg. Möjlighet tiU sena aborter bör finnas i överenssitämmelsemed de tidsgränser som gäller enligl nuvarande lag. Kvinnan bör ha rätt lUlabort som en familjeplaneringsåtgärd, om aborten kan utföras somprimäroperation med lindrig metod. Därjämte bör kvinnan ha rätt tiU såvältidiga som sena aborter på grunder som i huvudsak motsvarar nu gällande lag.Avgörandet får träffas av gynekologen och kvinnan tillsammans. Ansergynekologen all han inte kan avgöra om indikationerna är för handen får hankonsultera annan läkare, exempelvis psykiater. Kurator bör liksom f. n. biträdai utredningsarbetet och eftervården. Rådgivning hos annan läkare och hoskurator bör vara frivUhg. Kvinnan skaU ha rätt att överklaga läkarens besluthos . De av kommittén föreslagna nämnderna bör inte inrättas. 5 Remissyttranden över kommitténs förslag tillabortlagstiftning Kommitténs förslag har fått ett blandat mottagande avremissinstanserna. Flera instanser framhåller att förslaget ansluter väl tiUden utveckling mol en liberal aborlpraxis som har skett under de senaste årenoch finner att de föreslagna grundläggande principerna om kvinnans rätt tiUabort och om en avkriminaUsering av abort bör utgöra grundvalen för en nyabortlagstiftning. 1 åtskilliga remissyttranden reses däremot aUvarligainvändningar mot förslagen. 1 några fall hävdas att betänkandet inte kan liggatill grund för ny lagstiftning. Andra instanser anmärker på att kommittén inletillräckligt noggrant har behandlat vissa grundläggande frågor, t. ex. avetisk, psykologisk och demografisk natur. Från flera håll framhålls attkommittén inte har analyserat verkningarna av de föreslagna reglerna ellernärmare utrett vi.lka resurser samhället har att klara av ett ökat antalaborter. Remissinstanserna understryker genomgående vikten av ensamordning av förebyggande åtgärder och ändringar i abortlagstiftningen. a. alt de förebyggande insatserna måste effektiviseras så attabort också i fortsättningen kommer att framstå som en åtgärd avundantagskaraktär. Principen att det är kvinnan som skall ha det avgörandeinflytandet på frågan om graviditeten skall fullföljas eUer avbrytas har vunnitanslutning i ett stort antal remissyttranden. Flera remissinstanser ställer sigemellertid klart avvisande till principen. ÄtskiUiga remissinstanser föreslårolika regler för skilda stadier av graviditeten. Det påpekas också all den avkommittén förordade principen om kvinnans bestämmanderätt inte kommit tUl uttryck i lagtexten, vilken fortfarande gerintryck av ell prövningsförfarande beträffande vissa abortindikationer. När det gäller frågan om särskilda tidsgränser för abortråder nästan total enighet om att den nya abortlagstiftningen liksom f. n. börinnehålla en övre tidsgräns efter vilken ingrepp i princip inte bör få ske.Denna gräns föreslås ligga någonstans mellan 18 re och 24 re havandeskapsveckan.Ett stort antal instanser förordar också skilda regler före och efter utgångenav 12 re veckan. Tanken är då att senabort skall föregås av ett mera ingåendeprövningsförfarande än tidigabort. Förfarandet med särskilda nämnder som meddelar beslut omabort avvisas nästan genomgående. 1 stället föreslås att beslut skall fattas avvederbörande gynekolog, ibland av två läkare, eller av . Vadgäller frågan om rådgivning till abortsökande kvinna väger det ganska jämt meUandet antal remissinstanser som vill ha en ordning som innebär att sådanrådgivning blir obligatorisk och de instanser som förordar att rådgivningenskall vara helt frivillig. 1 några yttranden förordas frivillighel vid lidigaborlmen obligatorisk kuratorskonlakt efter 12 re veckan. Kommitténs förslag om en avkriminalisering av abort harvunnit stor anslutning. 1 övrigt hänvisas beträffande remissyttrandena till vadjag kommer alt anföra i det följande, chefens för anförandesenare denna dag samt den tryckta redovisningen av remissyttrandena i SOU1972:39, Abortfrågan. Arbetsgruppen har inriktat sig på huvudsakligen följandefrågor: Abortverksamhelens relativa betydelse för landels gynekologiska vårdresurser. Abortrådgivningens organisation och frågan om ansvar för och finansiering av den framtidarådgivningen. och frågan om ansvar för och finansiering av en utbyggdrådgivning. Preventivmedelskostnaderna och olika former för att minska den enskildes utgifter för preventivmedel. Kostnader och ansvar förinformation och upplysning i abortförebyggande syfte. Arbetsgruppen har vidare behandlat följande frågor avhuvudsakligen medicinsk eller administrativ natur: a) Ansvaret föratt abort blir utförd. b) Sjukvårdspersonalensskyldighet att medverka vid abort. c) Var skall abortfå utföras? d) Behörighet att utföra abort. e) Rätt till abort utanför sjukvårdsområdet. 1 det följande lämnas en redogörelse för gruppens övervägandenoch förslag såvitt rör abortutvecklingen och abortverksamhetens relativa betydelse för landets gynekologiska vård möjligheter. Denyss nämnda frågorna av huvudsakhgen medicinsk eller administrativ karaktäråterkommer jag till i ett följande avsnitt. Beträffande övriga frågor hänvisastill chefens för anförande senare denna dag. När det gäller abortutvecklingen finner arbetsgruppen detsvårt att förutsäga hur en ändrad abortlagstiftning kan komma att påverkaantalet aborter. Del är emellertid sannolikt att ökade möjligheter att få abortkommer att medföra en tendeni; till ökning av antalet aborter särskilt i dedelar av landet, där frekvensen är lägst. a. för att motverka en sädantendens föreslår arbetsgruppen olika åtgärder i syfte att stimulera till ökadeinsatser för preventivmedelsrådgivning och information om familjeplanering. Vad härefter angår frågan om sjukvårdsresurserna hararbetsgruppen sett som sin uppgift att bl. a. belysa spörsmålet om detföreligger någon risk för att aborterna alltmer skall komma att ta i anspråk degynekologiska vårdresurserna till förfång för annan gynekologisk vård.Arbetsgruppen har i denna fråga kunnat bygga på det arbete som utförts av enarbetsgrupp inom , tiUsatt med uppgift att utredateknik, organisation saml personella och materiella resursbehov för tidigaabortingrepp. Ytterligare material har arbetsgruppen inhämtat genom en enkättill sjukvårdshuvudmännen angående deras uppfattning om hur desenaste årens ökade abortsiffror påverkat de gynekologiska vårdresurserna.Dessutom har arbetsgruppen tagit del av viss sjukvårdsstatistik, bl. Den del avsocialstyrelsens, nämnda utredningsuppdrag som behandlar operationsteknikoch patientomhändertagande har legat till grund för cirkulär (MF1972:59) med råd och anvisningar rörande tidiga abortingrepp. Underutredningsarbetet fann man att tidiga abortingrepp som utförs i öppen vård inteinnebär större risk för komplikationer än sådana som utförs i sluten vård. Medhänsyn härtill samt för att minska abortverksamhetens belastning på den slutnasjukvården har därför rekommenderat att abortverksamheten vadavser tidiga abortingrepp i så stor utsträckning som möjligt förs över tillöppen vård. En målmedveten satsning, bl. a. genom ökad upplysning, bör enligtsocialstyrelsen kunna leda till alt av samtliga aborter kommer att utförasföre utgången av 12:e graviditetsveckan. Som ett andra led i sitt utredningsarbete harsocialstyrelsen lagt fram förslag till lämplig organisation för den tidigaabortverksamheten. Därvid har också resursbehovet vid handläggning avabortärenden beräknats såväl enligt gällande lagstiftning som enligt enlagstiftning vilken ändrats i huvudsak enligt abortkommitténs förslag.Styrelsen har dock vid sina beräkningar utgått från att de av abortkommitténföreslagna lokala nämnderna inte kommer att inrättas. Enligt de gjordaberäkningarna kräver 10 000 tidigaborter med nuvarande lagstiftning ungefär6085 årsarbetskrafter, därav 1219 läkararbetskrafter, och meden ändrad lagstiftning ungefär 50 årsarbetskrafter, därav 710 läkararbetskrafter.Justitiedepartementets arbetsgrupp har med utgångspunkt i dessa beräkningaruppskattat att den direkta kostnaden för en tidigabort i öppen vård skullevariera . vid nuvarande lagstiftning och mellan 325 oeh410 kr. vid en ändrad lagstiftning. Kostnaden för en senabort ligger betydligt högre vilketberor på bl. a. längre operationstid. Vid den sena aborten tillkommer iallmänhet också en vårdlid , vilket innebär en merkostnad på . per abort, om vårddagskostnaden beräknas till . Vid samtligaaborter tillkommer kostnader för sjukskrivning (), produktionsbortfallm. Med ledning av undersökningar harjustitiedepartementets arbetsgrupp uppskattat sjukvårdshuvudmännens kostnaderför abortverksamheten (24 170 fall) tiU ca 35 milj. kr. (avaborterna utfördes som tidigabort i öppen vård). Om av aborterna år 1972hade utförts som tidigaborter i öppen vård, vilket enligt är enrealistisk frekvens för framtiden, skulle enligt samma beräkningssättkostnaderna i stället ha varit ca 18 milj. kr. Motsvarande kostnader kan vidett förenklat utredningsförfarande uppskattas till ca 14 rnilj. 1 den förut nämnda enkäten tillfrågade arbetsgruppensjukvårdshuvudmännen om det stigande antalet legala aborter kunnat utförasutan ökning av befintliga resurser. 15 av 26 sjukvårdshuvudmän svarade allökningen av antalet aborter hade rymts inom befintliga resurser medan 8huvudmän angav att resurserna inte räckt till. För 3 huvudmän hade resursernadelvis räckt, dvs. vissa sjukhus inom området men inte alla hade klarat ettökat abortantal. Arbetsgruppenhar för att bilda sig en uppfattning om aborternas betydelse för de gynekologiskavårdresurserna även undersökt dels aborternas andel av det totala antaletvårddagar inom den slutna gynekologiska vården, dels förändringar i antaletpersoner som förts upp på vårdplaneringslistor, dels förändringar i fråga omväntetider för gynekologisk vård. Vad först beträffar antalet vårddagar inom den slutna gynekologiskavården uppgick de tiU omkring 820 000. Detta motsvarar en genomsnittligbeläggning på med elt totalt antal vårdplatser om 2 644. Medutgångspunkt i det genomsnittliga antalet vårddagar för aborter i sluten vårdkan antalet vårddagar för aborter uppskattas till omkring 56 000, vilkelmotsvarar mindre än en tiondel av det totala antalet vårddagar. Vad angår den öppna vården har antalet besök inomvårdgrenen gynekologi och obstetrik beräknats till 844 000. Samma årgenoinfördes ca 24 000 aborter. Med två besök per abort inom den öppna vårdenskulle de kvinnor som undergår abort svara för av samtliga besökinom denna specialitet. En del av dessa besök sker emellertid hos mödrahälsovården, varför belastningen på vårdgrenen gynekologioch obstetrik inom den öppna vården i verkligheten är lägre. Uppföljningen beträffande vårdplaneringslistor ochväntetider för gynekologisk vård den I februari 1969-den 30september 1972 visar inte några slörrt; förändringar, trots ett kraftigt ökatantal aborter . Den genomsnittliga väntetiden för gynekologiskvård var och den var inte längre under periodenfebruari-september 1972 trots att jourfallsfrekvensen, som bör påverkaväntetiderna negativt, ökat . En undersökning rörande 200 kvinnor som fått abort månad visar att av de kvinnor som fått abortunder hade fått aborten utförd från beslutet,medan motsvarande andel var och . Enligt arbetsgruppen visar det genomgångna materialet attden stigande abortfrekvensen inte har minskat sjukvårdshuvudmännens möjligheteratt tillhandahåUa annan gynekologisk vård. Tvärtom tyder siffrorna på enavsevärd flexibihtet hos sjukvårdshuvudmännens gynekologiska vårdresurser. Devisar också att aborlverksamhelen endast tar i anspråk en mindre del av dessaresurser. Sammanfattningsvis kan konstaleras att till och med en iiå storökning av abortfrekvensen som den som inträffat harkunnat mötas utan att detta medfört någon dramatisk belastning på landelssamlade gynekologiska vårdresurser. Även om en ny abortlagstiftning skulle fåtill följd en viss ökning av abortfrekvensen torde en sådan ökning endast fåmarginell betydelse för vårdresurserna. Detta gäller särskilt om den nyalagstiftningen skulle innebära ökade möjligheter till tidigabort och därmedvara mindre resurskrävande än vad f. n. är förhållandet.