prop · FX03151 · 1974-12-31 00:00:00 — 988)och, såvitt gäller mål med anknytning till rättsinstitutet hyra, 23 § tredjestycket nämndlagen. Klandertalan i mål enligt hyreslagen väcks somnämnts genom att den part som är missnöjd med hyresnämndens beslut ansöker omstämning på motparten. Klanderprocessen irUeds således på samma sätt som vanligttvistemål anhängiggörs vid tingsrätt. På det fortsatta förfarandet blir därförRB:s bestämmelser om förfarandet i tingsrätt i tvistemål tiUämpliga med deavvikelser eller tUlägg som följer av lagen om fastighetsdomstol. I fråga om förfarandet vid hovrätt i hyresmålgäller ulan undantag f. n. de allmänna bestämmelserna i omhovrättsförfarandet i tvistemål. I lagrådsremiss föreslåsemellertid att vid prövning av bl. a. hyresmål av en av de lagfarna domama ihovrätten skall kunna bytas ut mot teknisk ledamot. Vad som har anförts om förfarandet i överinstansenligt hyreslagen gäller också i fråga om mål enligt bostadsrättslagen. Ärendeom godkännande av stämmobeslut enligt 60 § första stycket 1 nämnda lag skalldock anhängiggöras genom besvär hos fastighetsdomstolen. Mot hyresnämnds beslut i ärende enligt TvL förstalan genom besvär hos fastighetsdomstolen. I 18 § TvL har meddelats särskildabestämmelser om förfarandet i domstolen. Enligt dem skall part som regelkallas att höras muntligen. I övrigt äger i fråga om handläggningen vid domstolen52 kap. 3 och 512 §§ RB motsvarande tillämpning, varvid bestämmelse som avserhovrätt i stället gäller fastighetsdomstolen. I ärende enligt BSL, som skall fullföljas frånhyresnämnd till , dvs. ärende om upprustningsåläggande, användningsförbudeller åtgärd enligt 12 §, gäller enligt 24 § BSL beträffande förfarandet ihovrätten i princip vad som är föreskrivet i RB om tvistemål och om besvär.Innebörden av bestämmelsen torde vara att sådana ärenden skall handläggas ihovrätten enligt de regler som gäller i fråga om besvär i hovrätt med denavvikelsen dock att part som regel skall kallas att höras muntiigen (jfr 22 §första stycket BSL). I andra ärenden enligt BSL än sådana som skall fullföljasdirekt till gäller samma förfaranderegler som itvångsförvaltningsmål (jfr 22 § BSL). I fråga om förfarandet vid , tillvilket ärenden enligt hyresregleringslagen och bristortlagen fullföljs, finnsett fåtal, spridda bestämmelser i rådets instruktion. Kännetecknande förförfarandet i hyresrådet är att det är skriftligt men med möjlighet för rådetatt höra part muntligen. Bestämmelserna i 18 kap. PB om rättegångskostnadgäller inte vid hyresnämnd. I avsaknad av särskilda bestämmelser omfördelningen mellan parterna av kostnader som uppkommit vid nämnd gäUer att varderaparten står sin kostnad. I och med att ärendet förs vidare från hyresnämndtill allmän domstol blir 18 kap. RB i princip tUlämpligt. EmeUertidhar för de ärendekategorier som det här gäller i stor utsträckning gettssärskilda regler som irmefattar delvis långtgående undantag från de aUmännakostnadsbestämmelserna. Därvid gäUer i allmänhet att vardera parten också iöverinstansen skall svara för sin rättegångskostnad i den mån annat inteföljer av 18 kap. 6 § RB (jfr 73 § hyreslagen, 23 § andra punkten BSL och 78 §andra stycket bostadsrättslagen). Bestämmelsema i 73 § hyreslagen att varderaparten i princip svarar för sin rättegångskostnad gäUer bara i hyreslvist somavses i 49 eller 55 §, dvs. i förlängnings- eller vUlkorstvist. Motsvaranderegel i bostadsrättslagen är begränsad tUl tvist om fastställande avhyresviUkor enligt 7 § sista stycket samma lag. Enligt BSL gäller samma reglermed det undantaget dock att kommunen kan åläggas att ersätta fastighetsägarenhans rättegångskostnad, om dennes talan bifalls i besvärsmål. I TvL är bestämmelserna om kostnadsansvaret ibesvärsmål annorlunda utformade. Enligt 19 § kan domstol tiUerkännafastighetsägaren ersättning av statsverket för rättegångskostaad, om han vinnerbevärs-mål i vilket länsstyrelse är motpart. Virmer han besvärsmål, i vUket hälsovårdsnämndär motpart, kan ersättning tUlerkäimas honom att betalas av kommunen. I andrafall gäller de allmänna bestämmelsema i 18 kap. RB om rättegångskostnad itillämpUga delar. Vad som sagts om fördelningen av kostnadsansvaretvid hyresnämnd gäller i motsvarande mån i . Oavsett utgången avbesvärsmål som prövas av rådet får vardera parten bära sina kostnader i såvälhyresnämnden som i hyresrådet i hyresregleringsmål och ärenden enligtbristortlagen. Kommittén konstaterar inledningsvis att de mål sombostadsdomstolen enligt förslaget får att handlägga är av varierandebeskaffenhet. I flertalet fall gäUer målet tvist mellan enskUda, medan i någotfall offentligrättsligt rättssubjekt står mot enskild, t. ex. i sådant mål omtvångsförvaltning i vUket länsstyrelse eUer hälsovårdsnämnd är sökande. I andramål råder det inte något egentUgt tvåpartsförhållande, t. ex. mål omförmedlingsprovision enligt bristortiagen. Flertalet tvister som bostadsdomstolenenligt förslaget skall handlägga är av dispositiv karaktär. Däremot fårofficialprövningsprincipen i stor utsträckning anses vara tillämplig i målenligt hyresregleringslagen och bristortiagen. Slutiigen framhåller kommitténatt bostadsdomstolen enligt förslaget kommer att få pröva frågor som annarsskulle ha avgjorts av allmän domstol. Härmed åsyftas preliminärfrågor av olikaslag. Som ett allmänt riktmärke vid utformningen avförfarandet i bostadsdomstolen har kommittén haft önskemålet att undvika ensådan formali-sering av förfarandet vid domstolen som skulle innebära att ettav hu- vudsyftenamed översynen motverkas, nämligen att få tUl stånd ett relativt snabbt, enkeltoch bUligt förfarande för överprövning av hyresnämnds avgöranden. Ett annatriktmärke har varit att försöka finna ett någorlunda enhetligt regelsystem inomvars ram domstolen skall i viss utsträckning kunna anpassa procederet eftermålets beskaffenhet. De överväganden som kommittén har ägnat frågan har letttill slutsatsen att förfarandet i stort sett bör kunna utformas efter mönsterav vad som gäller i fråga om förfarandet i besvärsmål i hovrätt. Förfarandetbör således i princip vara skriftligt med möjlighet att hålla muntlig förhandlingoch ta upp muntlig bevisning. Utöver de bestämmelser i som direkt reglerarbesvärsförfarandet och som återfinns i 52 kap. RB bör de allmännabestämmelserna i balken äga motsvarig tillämpning i bostadsdomstolen och ifråga om mål som handläggs vid denna. Kommittén syftar på t. ex. föreskrifternaom offentlighet och ordning vid domstol, om part, ställföreträdare ochrättegångsombud och om frister och laga förfall. Kommittén förordar att det nuvarande systemet medklander mot hyresnämnds beslut överges. I stället bör samtiiga ärendenfullföljas till bostadsdomstolen genom besvär över nämndens beslut. Kommittén framhåller att avvägningen mellanskriftligt och muntligt förfarande är en central fråga i sammanhanget. Kravetpå att förfarandet skall vara snabbt, billigt och förhållandevis enkelt för derättssökande talar för att det görs i huvudsak skriftligt. A andra sidan, framhåUerkommittén, ligger i muntiigheten ett värdefullt komplement tUl det skriftligaförfarandet. Muntlig förhandling behövs till en början för att domstolen skallkunna höra part, vittne eller annan. Men också på annat sätt kan muntlighetenvara till fördel för utredningen, t. ex. för att reda ut parternas ståndpunkteri ett mål och eventuellt undanröja onödiga och betydelselösa tvistefrågor. Beträffande de fömtsättningar under vUka detskriftliga förfarandet bör kunna ersättas av eller kompletteras med muntligtförfarande framhåller kommittén att den muntliga förhandlingsformen ibostadsdomstolen inte är avsedd att fylla samma uppgifter som muntligförhandling i RB:s tvistemålsprocess. Det muntliga förfarandet vidbostadsdomstolen syftar således inte tUl att ensamt utgöra ett fullständigtbeslutsunderlag utan i stället tUl att vara ett komplement till det skriftligaförfarandet. Kommittén föreslår därför att muntlig förhandling bör få förekommai första hand, då förhandlingen kan antas vara till fördel för utredningen.Något hinder mot att begränsa förhandlingen till att gälla viss fråga som äruppe i målet bör inte föreligga. De båda handläggningsformerna bör således medkommitténs förslag inte uppfattas som alternativa i den meningen att deutesluter varandra. Kommittén föreslår vidare att part bör ges visst men ejavgörande inflytande på frågan. Den avvägning av här motstående intressen somhar kommit tUl uttryck i 9 § tredje stycketförvaltningsprocesslagen anser kommittén vara lämplig också här. Iöverensstämmelse härmed föreslår kommittén att muntlig förhandling bör kunnahållas, om part begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte hellersärskilda skäl talar mot det. Kommittén föreslår vidare att i lagen ombostadsdomstol införs bestämmelser av innehåU att part skall kallas tillmuntlig förhandling och att part får föreläggas att inställa sig personligenvid vite eller vid påföljd att hans utevaro inte utgör hinder för målets vidarehandläggning och avgörande. Av en sådan bestämmelse får enligt kommitténsmening anses tUlräckligt tydligt framgå att muntiig förhandling kan hållas ochärendet avgöras utan hinder av parts utevaro, om det är försvarligt med hänsyntill utredningen. Kommitténs förslag innebär att bostadsdomstolenskall kunna höra part under sanningsförsäkran samt vittne eller sakkunnig undered eller motsvarande försäkran och hålla syn på stället för besiktning avfastighet eller lägenhet. Kommittén påpekar att förslaget i denna del innebären nyhet i fråga om förfarandet i överinstansen endast såvitt gäller hyresregleringsärendenoch ärenden enligt bristortlagen. Enligt kommitténs mening talar övervägande skäl föratt ansvaret för att utredningsmaterialet är fuUständigt i princip läggs påparterna. Bestämmelserna i 35 kap. 6 § RB om fördelningen avutredningsansvaret bör således äga motsvarande tillämpning i bostadsdomstolen.I överensstämmelse härmed skall enligt förslaget domstolen inte utan framstäUningav part kunna höra vittne, som inte har hörts tidigare på parts begäran, ellermeddela s. k. editionsföreläggande. Däremot skall domstolen vara oförhindradatt själv förordna om syn på stäUet och om utredning genom särskUd sakkunnig. Kommittén föreslår att bevisupptagning i och föravgörande av fråga vars prövning ankommer på bostadsdomstolen bör kunna ske vidannan domstol (jfr 35 kap. 8 § RB). Enligt förslaget skall bostadsdomstolenockså kunna förordna om bevisupptagning vid utländsk domstol. Kommitténsförslag irmebär såvitt gäller bevisning vid hyresnämnd att nämnd skall kunna taupp muntiig, formell bevisning i större utsträckning än f. n. (jfr avsnittet5.1). Eftersom bostadsdomstolen kommer att inta ställning som överinstans iförhållande till hyresnämnderna, får det enligt kommitténs mening ansesföljdriktigt att bestämmelserna i 50 kap. 23 § RB om skyldighet för allmänöverrätt att på nytt höra part, vittne och sakkunnig ges motsvarandetillämpning i bostadsdomstolen. Även bestämmelserna i 25 § tredje stycket isamma kapitel i vad avser begränsning av parts möjlighet att i överrättåberopa ny omständighet eUer nytt bevis är enligt förslaget tUlämpligt ibostadsdomstolen. Efter mönster av 17 § första stycket nämndlagen och9 § lagen om fastighetsdomstol föreslår kommittén att domstolens ordförande gesmöjlighet att förordna om besiktning för utredning av särskild fråga. Enligtförslaget är besiktningen tänkt som ett medel att tUlföra domstolen enkännedom om vissa faktiska förhållanden som behövs för att domstolen skallkunna tUlgodogöra den utredning som förebringas i målet och bedöma parternasargumentering. Särskild besiktning är således inte avsedd att ersätta bevisninggenom syn på stället, då sådan befinnes påkallad, utan är närmast tänkt attutgöra ett led i målets handläggning. Vad som utåt sett skUjer särskUdbesiktning från syn på stället är att inte alla de ledamöter vid domstolen somskall delta i avgörandet behöver närvara vid besiktningen. I de fall syn påstället inte skall hållas utgör enligt förslaget protokollet vid besiktningenjämte annat material underlag för domstolens avgörande. Kommittén föreslårdärför att parterna i sådana fall skaU beredas tUlfälle att närvara vidbesiktningen. SkaU å andra sidan särskUd besiktning hållas exempelvis somförberedelse för syn på StäUet, är det inte nödvändigt att parterna deltarockså vid besiktningen. Kommittén föreslår vidare att uppdrag att företasärskild besiktning skall kunna lämnas någon utomstående, t. ex. tekniker sombrukar anlitas av ort där fastigheten är belägen. Efter att ha redogjort för de bestämmelser i somger aUmän domstol befogenhet att avvisa erbjuden bevisning eller som på annatsätt innefattar en begränsning i parts möjlighet att vid domstol förebringautredning uttalar kommittén att det finns skäl att införa kompletterande bestämmelsersom ger bostadsdomstolen stöd för en mera aktiv materiell processledning. Ienlighet härmed lägger kommittén fram förslag tiU bestämmelser av innehåll attbostadsdomstolen skall verka för att utredningen får den inriktning ochomfattning som är lämplig med hänsyn till målets beskaffenhet och att domstolensåvitt möjligt skall se till att onödig utredning inte förebringas. FörebildentUl bestämmelsen är 5 kap. 12 § första stycket expropriationslagen. Kommitténavvisar däremot tanken på att införa andra begränsningar i parts möjlighet attförebringa bevisning i bostadsdomstolen än som följer av RB. De överväganden som kommittén har ägnat frågan omkostnadsansvaret i besvärsprocessen i bostadsdomstolen har lett tUl slutsatsenatt den nuvarande ordningen för fördelning i överinstans av rättegångskostnadernabör behållas i huvudsak oförändrad. Detta innebär bl. a. följande. Ihyreslvist som avses i 49 eller 55 § hyreslagen, dvs. förlängnings-ellervillkorstvist, och i tvist om fastställande av hyresvUlkor enligt 7 § sistastycket bostadsrättslagen skall vardera parten svara för sin rättegångskostnadockså i bostadsdomstolen i den mån annat inte följer av 18 kap. 6 § RB.Delsamma skall gälla i mål enligt BSL, dock att kommunen skall kuima åläggasatt ersätta fastighetsägaren hans rättegångskostnad, om dennes talan bifalls ibesvärsmålet. I hyresregleringsmål och ärenden enligt bristortlagen skallvardera parten bära sin rättegångskostnad också i överinstansen i den månannat ej följer av 18 kap. 6 § RB. Denna begränsning är ny i förhållande tUlvad som gäller . övrigamål och ärenden enligt hyreslagen och bostadsrättslagen än som nämnts särskiltskaU de allmänna bestämmelserna om rättegångskostnad i 18 kap. RB ägatillämpning. Även kostnadsbestämmelserna i 19 § TvL bör enligtkommittén i stort sett oförändrade gälla i bostadsdomstolen. De bör emellertidjämkas så att organisation av hyresgäster som fört talan om tvångsförvaltning(jfr 13 § TvL) inte drabbas av kostnadsansvar på grund av utgången i besvärsmålet.Kommittén anför att det på grund av frågans natur inte heller ter sig rimligtatt låta fastighetsägaren själv bära sina kostnader, om han vinnerbesvärsmålet. Kommittén föreslår därför att fastighetsägaren i den angivnasituationen skall kunna få ersättning för sina kostnader av statsverket. Kommittén föreslår vidare att bostadsdomstolensavgöranden skall betecknas som beslut oavsett om avgörandet innefattar avgörandeav saken eller ej. Bestämmelsema i 17 kap. RB om besluts innehåll föreslåsgälla i tUlämpliga delar i fråga om domstolens avgörande. Det innebär bl. a.att avgörandet skall grundas på vad handlingarna innehåller och i övrigtförekommit i målet (jfr 17 kap. 2 § andra stycket RB). Har muntlig förhandling hållits, skall enligtförslaget domstolen kunna välja mellan att meddela sitt beslut muntiigen isamband med förhandlingen eller genom att hålla det tillgängligt på domstolenskansli. Den sist angivna formen för offentliggörande av beslut blir med kommitténsförslag obligatorisk, när förhandling inte har hållits. I överensstämmelse medvad som gäUer enligt RB i fråga om allmän domstols slutiiga beslut (jfr 17 kap.12 § RB jämfört med 7 och 10 §§) föreslår kommittén att slutligt beslut sommeddelas av bostadsdomstolen skall, om frågans beskaffenhet fordrar det,innehålla bl. a. motivering till beslutet samt uppsättas särskilt och skrivasunder av de lagfarna domare som har deltagit i avgörandet. Efter att ingående ha redogjort förpreklusionsbestämmelserna i 51 § andra stycket hyreslagen (se avsnitt 2.1.1)och rättskraftsregeln i 22 § nämndlagen anför kommittén att 51 § andra styckethyreslagen bör vara tillämpligt också när bostadsdomstolen bifaUer hyresgästsförlängningstalan. Kommittén anför att de uttalanden rörande bestämmelsen somgjordes lagstiftningsärende (prop. 1973: 23 s. 128 och 177) bör varavägledande också när avgörandet träffas av bostadsdomstolen. Vad sedan angårverkan i räilskraftshänseende av övriga avgöranden av saken sombostadsdomsiolen meddelar bör enligt kommitténs mening den ordning som f. n.gäller i fråga om beslut av hyresnämnd, som inle omfattas av 51 § andrastycket, gälla även beträffande bostadsdomstolens avgöranden. I stället för 17kap. 11 § första stycket RB bör således i fråga om bostadsdomstolens avgörandengäUa en särskild rättskraftsregel med i sak samma innehåll som 22 §nämndlagen. Dettainnebär att följande beslut av bostadsdomstolen äger rättskraft, nämligenom genom beslutet avgjorts fråga om (1) överlåtelse av hyresrätt enligt 34eller 36 § hyreslagen (2) förlängning av hyresavtal eller villkor för sådanförlängning enligt 49 § hyreslagen, (3) hyresvillkor enligt 55 § hyreslagen,(4) hyresvUlkor enligt 7 § sista stycket bosadsrältslagen eller (5) medlemskapenligt 52 § bostadsrättslagen. Beslut varigenom ansökan om tillstånd enligt 34eUer 36 § hyreslagen lämnats utan bifall skall dock ej få rättskraft enligtkommitténs förslag. Kommitténs förslag innebär slutligen att beslut enligt TvLoch BSL får rättskraft. Kommitténerinrar om att varken hyresregleringslagen eller bristortiagen innehållernågon uttrycklig bestämmelse om rättskraftsverkan av beslut som meddelas avhyresnämnd eller . Kommittén uttalar att det emellertid intesynes påkallat att för ifrågavarande målkategorier införa någon särskildrättskraftsregel för det fall att bostadsdomstolen avgör sådant mål. I vad måndomstolens avgöranden äger rättskraft eller inte får enligt kommitténs meningöverlämnas åt rättstill-lämpningen som bör kunna hämta vägledning i första handfrån hyresrådets cirkulär nr 22/1944 (jfr även GadStark: Hyresregleringen, 4uppl. 1969, s. 116). Kommitténhar slutligen övervägt frågan om förhållandet mellan bostadsdomstolen ochallmän domstol i belysning av bestämmelserna i 13 kap. 6 § RB om förbud fördomstol att till prövning ta upp fråga, om vilken redan är rättegång mellansamma parter. Frågan hänger samman med att bostadsdomstolen enligt förslagetskall, liksom hyresnämnd, kunna rättskraftigt avgöra preliminärfråga somuppkommer i ärende som prövas i första instans av hyresnämnd. Kommitténsöverväganden har mynnat ut i slutsatsen att det inte behövs särskUdabestämmelser av innehåll att allmän domstol eller annan myndighet inte får taupp preliminärfråga som är under bostadsdomstolens prövning. Även om parternaär desamma i de båda rättegångarna och grunderna för deras yrkanden sammanfaller,föreligger inte det krav på identitet mellan tvistemålen som RB:slitispendensregler innehåller. Den omständigheten att bostadsdomstolen i enförlängningstvist har att ta slällning tUl frågan om hyresrätten är förverkadeller om det föreligger giltigt hyresavtal, bör således enligt kommittén inteutgöra hinder för allmän domstol att till prövning ta upp talan om avhysning avhyresgästen på grund av förverkande eller talan om faststäUelse av att gilligthyresavtal föreligger eller inte föreligger. Förhållandet allmän domstol bostadsdomstolen blir med den föreslagna ordningen samma som förhållandetmellan allmän domstol hyresnämnd (jfr prop. 1973: 23 s. 207). Kommitténs förslag i vad avser förfarandet vidbostadsdomstolen har i allt väsentligt tUlstyrkts eller lämnats utan erinran avflertalet remissinstanser. Bland de remissinstanser som i princip godtarförslagen i denna del kan nämnas , h.yresrådei, ,och Umebygdens tingsrätter, hyresnämnderna för , förGöteborgs och län och för . ,fastighetsägareförbundet och . Några av dem, t. ex. hyresnämnden förStockholms län och , framhåller dock att bostadsdomstolen torde få hållamuntlig förhandling oftare än vad kommittén synes ha räknat med. HSB anför bl.a. att det knappast torde vara möjligt för domstolen att företa enjämförelseprövning i ett bruksvärdemål utan att hålla syn. Frågoma om syn ochmuntlig förhandling kan enligt HSB leda tUl avsevärda praktiska olägenhetergenom att bostadsdomstolens ledamöter regelmässigt måste företa resor tillolika delar av landet. HSB, som sätter i fråga om dessa konsekvenser beaktatstiUräckligt av kommittén, anser att frågorna bör undersökas ytterligare. Frågan om handläggningsformerna vidbostadsdomstolen har gett anledning tUl synpunkter, framför aUt fråndomstolshåll. Flera av remissinstansema uppehåUer sig ingående vid frågan hurförfarandet vid överinstansen kommer att eller bör inverka påhyresnämndsförfarandet. Sålunda framhåller att det föreslagnaförfarandet vid bostadsdomstolen kommer att ställa nya krav på förfarandet ihyresnämnd och på dokumentation av vad som har förevarit där. Hovrättenframhåller vidare att utformningen av hyresnämndsförfarandet är av avgörandebetydelse för överinstansens möjlighet att fungera huvudsakligen som enprejudikatinstans. Denna funktion försvåras, om utredningsarbetet där fåralltför stor omfattning. Att fara härför föreligger belyses bl. a. av attbevisning enligt förslaget i viss omfattning skall kunna tas upp iöverinstansen efter det att den har avvisats i hyresnämnden. Hovrätten finnerdet sannolikt att både rättssäkerhetssynpunkter och nödvändigheten att erhållaett processmaterial, som kan ligga tUl grand för skriftiig överprövning, kanverka tyngande på hyresnämndsförfarandet. Liknande synpunkter anläggs avStockholms tingsrätt. och domareförbundet uttalar attförfarandet i den särskilda överinstansen över hyresnämndema i princip bör varamuntligt. anser att muntlig process måste vara det normalaåtminstone i besittningsskyddsmålen. Handläggningen i överinstansen bör därföri sådana mål utformas efter vadeförfarandet i tvistemål. Förslagetatt bostadsdomstolen skall kunna ta upp bevisning i samma utsträckningsom allmän överrätt har inte mött någon erinran under remissbehandlingen.Hyresgästernas riksförbund framhåller sålunda att förslaget får godtas f. n.och att erfarenheten får visa om denna ordning bör gälla i fortsättningen. Ettpar remissinstanser, Umebygdens tingsrätt, och , domareförbundet och fastighetsägareförbundet, framhåller emellertid attdet inte kan anses tiUfredsstäUande att ha olika regler för under- ochöverinstansen om när bevis får tas upp. a. hyresnämnden förordar att deföreslagna begränsningarna i hyresnämndernas möjlighet att ta upp muntiigbevisning (jfr avsnitt 5.1) därför slopas. Det behöver inte medföra att hyresnämndsförfarandetblir nämnvärt tyngre. uttalar att det inte kan vara lämpligtatt binda bostadsdomstolen med formella regler om bevisupptagning. För denenskilde, som i de aktuella målkategorierna inte sällan själv för sin talan,måste det te sig stötande att kanske behöva förlora sin talan av formella skäl.En annan nackdel med den föreslagna ordningen är att parterna inför risken attfå bevisningen avvisad av bostadsdomstolen kan komma att känna sig tvungna attförebringa betydligt mera omfattande utredningsmaterial vid hyresnämnden än desjälva bedömer som nödvändig. för uttalar att nämndeninte i alla delar kan ansluta sig till vad kommittén har anfört om verkan irättskraftshänseende av hyresnämnds och bostadsdomstolens avgöranden. a.efterlyser hyresnämnden uttryckliga bestämmelser om verkan irättskraftshänseende av bostadsdomstolens avgöranden i hyresregleringsärendeeller ärende enligt bristortlagen. Enligt bör parterna alltid kallastill särskild besiktning.