prop · FX0342 · 1974-12-31 00:00:00 — När det gäller tillsynsorganets sammansättning förklararsig förutsätta alt konsumentintressena ges en starkrepresentation. Eftersom verket som central förvaltningsmyndighet förkonsumentfrågor har att ta till vara konsumenternas intressen, är det naturligtatt verket blir företrätt i tillsynsorganel. TCO för sin del säger sigföreträda stora konsument- och samhällsgrupper, som har ett vitalt intresse avatt såväl kreditupplysnings- och inkassoverksamhet som ADB-verksamhet fungerarpå ett från rättssäkerhetssynpunkt tillfredsställande sätt. TCO understrykerdärför starkt att organisationen bör få en ordinarie ledamot i tillsynsorganetsstyrelse. handelskammare betonar det angelägna i att tillsynsorganetssammansättning blir sådan att en allsidig och objektiv prövning garanteras.Tillsynsorganet bör därför innehålla förslagsvis tre jurister, varav endomstolsjurist som ordförande. Vidare bör ingå minst två personer mederfarenhet av inkassoverksamhet, vilka lämpligen kan föreslås avHandelskamrarnas nämnd. Flera remissinstanser framför kritik mol utredningensförslag all tillsynsorganet skall ha tillsyn även över sådan inkassoverksamhetsom bedrivs av advokater och bankinstitut. JK ifrågasätter starkt lämpligheten av alldatainspektionen skall utöva tillsyn över inkassoverksamhet som bedrivs avadvokat. Enligt 8 kap. 6 § utövas tillsynen över advokatväsendetav styrelse, som har att se till att en advokat i sinverksamhet fyller de plikter som åvilar honom. JK äger påkalla åtgärd motadvokat som åsidosätter sin plikt. Tillsynen över advokatväsendet fungerarenligt JK synnerligen tillfredsställande. En dubblerad tillsyn överadvokaternas inkassoverksamhet synes helt onödig. framhåller att det ankommer påadvokatsamfundet att se till att advokat iakttar god advokatsed. 1 detbegreppet ingår god inkassosed som en oskiljaktig del. Samfundet bör därför, isamråd med del särskilda tillsynsorganet, även i fortsätiningensvara för tillsynen över advokaternas inkassoverksamhet. anser att behovet av enhetlighet irättstillämpningen inte är elt godtagbart skäl för den av utredningenföreslagna ordningen. Den rättstillämpning utredningen talar om skullebeträffande advokaterna väsentligen komma att röra sig om tolkningen av vad somär god inkassosed. Vid tolkningen torde som utredningen framhåller ledningkunna hämtas från praxis angående god advokatsed. Samfundet framhåller vidareatt utförliga och noggrant preciserade regler gäller för advokaternasförvaltning och redovisning av klientmedel. En advokat skall tillsamfundet ge in bokslutshandlingar eller intyg av auktoriserad revisor alträkenskaperna granskats ulan anmärkning. Denna kontroll av medelsförvaltningenfordrar ingen komplettering. Samfundets disciplinära verksamhet slår undertillsyn av JK. De kompentenskonflikter som en dubbel tillsyn skulle medföra ärockså ett starkt skäl mot utredningens förslag. Mot bakgrund av det anfördaavstyrker samfundet bestämt att advokaternas inkassoverksamhet ställs under tillsynav det särskilda tillsynsorganet. 1 fråga om bankinstitutens inkassoverksamhet framhåller JKatt de inkassouppdrag som förekommer torde sammanhänga med åtaganden av rentbankmässig art och att bankinspektionens tillsyn torde vara tillfyllest. KonkurslagskommUténanser att mycket talar för att bankinspektionen bör svara för kontrollen av deninkassoverksamhet som bedrivs av bankinstituten. Intresset av likformighet medtillsynen över kreditupplysningsverksamhet kan emellertid åberopas för altäven tillsynen över bankernas inkassoverksamhet läggs på datainspektionen.Sveriges advokatsamfund avstyrker bestämt att bankinstitutens inkassoverksamhetunderkastas ytterligare tillsyn, utöver den som utövas av bankinspektionen.Kravet på enhetlighet i rättstillämpningen utgör inte heller i detta fall någotgodtagbart skäl för utredningens förslag. Bankinspektionen framhåller att den verksamhet som avserinkassering av fordringar utgör en integrerad del av bankrörelsen. Vad förstangår bankinstitutens befattning med andras fordringar utgörs den heltdominerande delen av åtgärder som inte går in under den föreslagna definitionenav inkassoverksamhet. Bortsett från växelprotester har bankernas inkasseringarför annans räkning endast undantagsvis karaktär av indrivning. Sådanainkasseringsåtgärder kan förekomma i anslutning till nolariatrörelsen men iregel inte som ett självständigt uppdrag. Det kan därför hävdas att bankinstiluteni princip inle bedriver yrkesmässig verksamhet med syfte att driva in betalningför annans räkning. 1 den mån sådana uppdrag förekommer är de integrerade delarav åtaganden av direkt bankmässig natur. Det rör sig alltså omverksamhetsgrenar som omfattas av inspektionens kontinuerliga tillsyn. Vidtillsynen kan inslagen av inkasso inte avskiljas, och även i fråga om dem måsteintegritetssynpunkter och andra hänsyn till gäldenären vägas mot En överflyttning av tillsynen överde indrivningsmässiga inslagen skulle inte vara ägnad att främja intresset avenhetlighet i bedömningen av inkassofrågor. När det gäller bankinstitutens egna fordringar förekommernaturligtvis inkassering och därmed förbundna rättsliga åtgärder i betydandeutsträckning. Enligt bankinspektionen ingår kontrollen av denna verksamhet somett led i tillsynen över kreditgivningen. Bankens agerande gentemot gäldenärenkan rymma en rad olika åtgärder. Vilka krav som framställs mot honom måstegrundas på bedömningar av ett annat slag än i inkassoverksamhet i allmänhet.Inspektionen har att utöva sin tillsyn med beaktande av insättarnas, bankensoch gäldenärens legitima intressen. 1 fråga om bankernas agerande i förevarandesammanhang har utvecklats en praxis som kan sammanfattas i begreppet 'godbanksed', vilket i väsentliga delar också torde täcka vad utredningen betecknarsom god inkassosed. Klagomål avseende det sätt på vilket en bank har vidtagitindrivningsåtgärder är sällsynta. Bankinspektionen uttalar sammanfattningsvis att enöverflyttning av tillsynen över bankernas indrivningsverksamhet skulle omfattabetydande delar av inspektionens arbetsområde och förorsaka såväl bankerna sominspektionen allvarliga svårigheter. Inspektionen motsätter sig därför bestämtatt dalainspektionens tillsyn utsträcks till all omfatta också bankerna. och avstyrker förslagetatt tillsynen över bankernas inkassoverksamhet skall anförtros åt det särskildatillsynsorganet. framhåller att bankernas indrivningar praktiskttaget alltid gäller egna fordringar. Båda remissinstansema understryker detnära sambandet mellan inkassoverksamheten och bankrörelsen i övrigt liksomsvårigheten att skilja tillsynen över inkassoverksamheten från tillsynen iövrigt. Förbundet pekar på risken för kompetenskonflikter, om tillsynen över inkassoverksamhetenläggs på ett särskilt tillsynsorgan. i sin tur framhåller attdet inte kan innebära några svårigheter för inspektionen att genom kontakt meddet särskilda tillsynsorganet vaka över erforderlig samordning av praxis. De riktlinjer för tillsynsorganets verksamhet som dragitsupp av utredningen godtas allmänt av remissinstanserna. Företagarorganisationerna anser emellertid att deföreslagna bestämmelserna om tillsynsorganets arbetsuppgifter och kompetens påvissa punkter är oklart utformade. JK tar upp den föreslagna möjligheten för tillsynsorganelatt ta del av ett inkassoföretags handlingar. Enligt JK bör den som bedriver inkassoverksamhetvara tillförsäkrad att tillbörlig sekretess iakttas, om handlingar lämnas ut. Bestämmelserhärom bör införas i lagtexten. Ett par remissinstanser uppmärksammar förslaget att tillsynsorganetsverksamhet skall omfatta bl.a. frågor om kostnad för inkassoålgärd. Skåneshandelskammare förklarar sig inte ha något att erinra häremot i den mån syftetär att förhindra att oskäliga kostnadsersättningar tas ul av gäldenären.Däremot motsätter sig handelskammaren att del införs någon form avprisreglering i förhållandet mellan inkassoföretag och uppdragsgivare. Genomfri prissättning skapas de bästa garantierna för att priset blir rimligt urbåda parternas synvinkel. Likartade synpunkter framförs av Soliditet AB.Bolaget anför vidare att en begränsning av gäldenärens kostnadsansvar kan varaacceptabel endast så länge den fastställda ersättningen i stort sett motsvararde faktiska kostnaderna. I annat fall får borgenären bära mellanskillnaden,vilket inle kan vara rimligt. RSV anser det angeläget alt tillsynsorganet tarinitiativ till tillämpningsföreskrifter. Bl.a. kan del finnas anledning altfastställa vissa tidsfrister för krav mot gäldenären. Framför allt bör angesden tid han har på sig innan rättslig åtgärd får vidtas. TCO understryker vikten av att den information som skalllämnas gäldenären i kravbrev får en enhetlig utformning. Tillsynsorganet bördärför utarbeta ett informationsmaterial som obligatoriskt skall följa medvarje krav. Det bör framgå att det är tillsynsorganet som svarar förinformationen. Med ett sådant förfarande uppnås två syften. Dels hindras inkassoföretagenatt genom egna formuleringar utnyttja de påföljder bristande betalning kanmedföra. Dels får gäldenären upplysning om tillsynsorganets funktion. TCO tarockså upp informationsbehovet ur en vidare aspekt. Det är allmänt känt allprivatpersoner är dåligt underrättade om sina rättigheter och skyldigheter ifråga om köpeavtal. Tillsynsorganet bör därför ha till uppgift att informera omden enskildes rättigheter och skyldigheter i köpeavtalssammanhang. Det bör skegenom en nära och löpande kontakt med KO, domstolar, kronofogdemyndigheter ochandra myndigheter. Även understryker behovet av information.Informationsbehovet gäller både inkassolagen och förhållanden vid kreditköp ochbetalningsförsummelse i allmänhet. Information bör riktas till såvälhandläggare inom förvaltning och näringsliv som enskilda konsumenter. En sådaninformationsverksamhet kräver relativt omfattande resurser. Den bör ingå som eltled i verkels eget arbete med att sprida information i rättsliga angelägenheterav intresse för konsumenterna. Erforderliga medel bör avsättas för ändamålet. 4.9.3 Kostnaderna för tillsynsverksamheten Utredningens förslag att de som fått tillstånd att bedrivainkassoverksamhet skall bidra till kostnaderna för tillsynsorganel kritiserasav i länanser att förslaget är mindre lämpligt. Det skulle drabba det relativa fåtaletegentliga inkassoföretag, som endast ombesörjer en del av det totala antalet inkassoåtgärder,som tillsynsorganets verksamhet i viss utsträckning skulle omfattaockså annan inkassoverksamhet. Det måste därför anses vara ett rätlvisekrav attåstadkomma en annan form för finansieringen. Likartade synpunkter framförs av AB KundkontroU ochSoliditet AB. AB KundkontroU påpekar att endast av inkassoverksamheteni landet bedrivs av företag som skulle behöva tillstånd. i sin turframhåller att redan fördelningen mellan bidragsgivarna med nödvändighet kommeratt rymma ett stort mått av godtycke. Det är långtifrån troligt att de somförorsakar de största konlrollkostnaderna kommer att påföras de störstabidragen. Även om man skulle kunna finna ett någorlunda rimligtfördelningssystem ter sig förslaget mindre välgrundat så länge alla somyrkesmässigt driver in egna fordringar undantas från bidragsplikt. handelskammare anser att en rättvisande grund förfördelningen av kostnadsbidrag är respektive företags omsättning eller antaluppdrag. Handelskammaren fäster också uppmärksamheten på frågan hur det skallbedömas vad som är rimliga kostnader för tillsynsorganets verksamhet. Genom inkassoföretagensställning som både finansiärer och objekt för tillsynen torde det vara svårtför dem att vinna gehör för en eventuell kritik av innebörd atttillsynsorganets verksamhet är alltför omfattande eller dyrbar. Mot dennabakgrund ifrågasätter handelskammaren om inte kostnadsansvaret bör delas mellanstaten och inkassoföretagen. Statskontoret hävdar att man inte kan ta ställning tillfrågan om kostnaderna för tillsynsorganet förrän frågan om finansieringen avdatainspektionens verksamhet i övrigt har avgjorts. 4.10 Straff och skadestånd De av utredningen föreslagna straffbestämmelserna börenligt branschkommittén för inkasso-och juridiska byråer omformas så, att dekommer att omfatta också den som bedriver inkassoverksamhet för egen räkningoch den som eljest bedriver inkassoverksamhet utan att ha den somhuvudsysselsättning. handelskammare och föreslår, medhänvisning till vad som gäller på ett flertal andra rättsområden, att oaktsamhetsom är att anse som ringa inte skall vara straffsanktionerad. Hovrätten över och erinrar om attföreskrifter enligt förslaget skall kunna meddelas också för sådan verksamhetsom inte kräver tillstånd. Hovrätten tillstyrker att sådana föreskrifter fårförenas med vite och avstyrker att det införs möjhghet att beivra överträdelsemed straffpåföljd. Bankinspektionen är kritisk mot den föreslagnaskadeståndsbestämmelsen. Det är här fråga om en sanktion mot skadorförorsakade av det sätt på vilket en i och för sig legal åtgärd kan havidtagits. Sådana skador ofta av ideell natur torde vara utomordentligtsvåra att bestämma på saklig grund. Del kan antas att otillbörligapåtryckningar av det åsyftade slaget är mycket sällsynta. Enligt inspektionenbör det vara tillräckligt med tillsynens allmänpreventiva effekt, möjlighetentill omprövning av tillstånd Och allmänna skadeståndsregler. framhåller liksomföretagarorganisationerna att det inte klart framgår, om utredningen avsett att föreskriva strikt ansvar eller endast skadeståndsansvar vid vårdslöshet. Enligt dessa remissinstansers mening kan inkassoverksamhet inte anses vara av så farlig art att strikt ansvar bör införas. Företagarorganisationerna anser att ett skadeståndsansvar betingat av oaktsamhet kombinerat med de garantier som lagstiftningen i övrigt avses rymma utgör ett ändamålsenligt och väl avvägt skydd för gäldenären. Skulle emellertid ansvaret regleras särskilt på förevarande område, bör det inskränkas till inregritetskränkningar och utformas i huvudsaklig överensstämmelse med skadeståndsbestämmelsen i kreditupplysningslagen. kreditköpkommittén och statskontoret anser attskadeståndsbestämmelsen bör utformas i enlighet med motsvarande bestämmelse ikreditupplysningslagen, vilket innebär att den som bedriver inkassoverksamhetskall gå fri från ersättningsskyldighet om han kan visa alt tillbörlig omsorgoch varsamhet har iakttagits. i finner det angeläget att ettfelaktigt ställningstagande i en svårbedömd situation inte skall medföraskadestånds-skyldighet. Utredningens uppfattning att skadeståndsskyldighet börföreligga endast vid ett allvarligt åsidosättande av inkassoreglerna, t.ex. nären gäldenär utsatts för en särskilt integritetskränkande och därmed otillbörliginkassoålgärd, bör komma till tydligare uttryck i lagtexten. handelskammare anser att det rimligen inte börkomma i fråga att ett seriöst inkassoföretag blir skadeståndsskyldigt endastdärför att det bedömt en situation på annat sätt än tillsynsorganet eller pågrund av att ett i och för sig ursäktligt misstag begåtts i fråga om gäldenärensidentitet. Handelskammaren föreslår därför liksom att skadeståndbör kunna utgå endast när det är fråga om en uppenbart otillbörlig påtryckningeller om annan uppenbart otillbörlig inkassoålgärd. för inkasso- och juridiska byråer framhåUeratt den enskilde tjänstemannens ställning och ekonomiska ansvar vid eltinträffat skadefall bör preciseras. Kommittén föreslår, till skydd bl.a. för deanställda i inkassoföretagen, all del införs en obligatorisk skyldighet för inkassoföretagenatt ta ansvarsförsäkring. framhåller viklen av altövergångsbestämmelserna utformas på sådant sätt att de organisatoriskaförändringar inom inkassobranschen som eventuellt kan föranledas av lagenhinner vidtas före ikraftträdandet. Bolaget föreslår att lagen idessa hänseenden inte träder i kraft förrän tidigast efterutfärdandet. anser liksom kreditköpkommittén attövergångsbestämmelserna bör utformas efter mönster av motsvarande bestämmelseri kreditupplysningslagen. Inkassoverksamheten har tilldragit siguppmärksamhet i skilda sammanhang. 1 pressen har förts en livlig debattom inkassoföretagens arbetsmetoder. Det har gjorts gällande att förfarandetvid indrivning av fordringar ofta medför större olägenheter för gäldenären än somär motiverat. Fall har dragits upp då gäldenärer i samband med inkassoverksamhethar utsatts för otillbörliga påtryckningar eller i övrigt varit föremål föråtgärder som tett sig stötande. Diskussionen om hur inkassoverksamhet skall bedrivashänger samman med den allmänna debatten om skydd för enskilda människorsprivatliv. En utgångspunkt för denna debatt har varit den omfattande hanteringav personuppgifter som förekommer både hos offentliga myndigheter och privataföretag. Behovet av ett förbättrat inlegritetsskydd har accenluerats genom densnabba utvecklingen av datatekniken. 1 inkassoverksamheten aktualiseras integrilelsskyddsbehovtinte minst genom sambandet med förmedling av kreditupplysningar. Det är vanligtatt ett och samma företag bedriver både inkasso- och kreditupplysningsverksamheteller att en inkassobyrå i vart fall har nära anknytning till eltkreditupplysningsföretag. Den nära förbindelsen mellan inkasso- ochkreditupplysningsbranscherna medför en risk för att uppgifter om inkassoåtgärderutnyttjas på ett otUlbörligt sätt i kreditupplysningssammanhang. har antagit två lagförslag somsyftar till att förbättra skyddet för den personliga integriteten. Genomdatalagen (1973:289) har öppnats möjlighet att förebygga otillbörligtintegritetsintrång till följd av sådan information som lagras med hjälp av ADB.1 kreditupplysningslagen (1973:1173), som bygger på kredilupplysningsulredningensdelbetänkande (SOU 1972:79) Kreditupplysning och integritet, har införtsbestämmelser om yrkesmässig kreditupplysningsverksamhet. samhet skall få bedrivas endast efter särskilt tillståndav datainspektionen. Lagen innehåller bl.a. bestämmelser som begränsarkreditupplysnings-förelagens rätt att samla in. lagra och lämna ut information.Begränsningarna gäller bl. a. möjligheten att i kreditupplysningar omprivatpersoner la in uppgifter om belalningsförsummelse. 1 princip får uppgiftlämnas endast om sådan betalningsförsummelse som har fastslagits av myndighet. Kredilupplysningslagenträder i kraft den . börjar huvuddelen avdatalagens bestämmelser all tillämpas. Vid sidanav de problem som rör kreditupplysningsverksamheten harkreditupplysningsutredningen även undersökt inkassoföretagens verksamhet.Resultatet av utredningsarbetet har redovisats i betänkandet (SOU 1973:39) God inkassosed,som bl.a. innehåller förslag till inkassolag. Denföreslagna inkassolagen omfattar i första hand sådan inkassoverksamhet sombedrivs yrkesmässigt med syfte att driva in betalning för annans räkning. Sådanverksamhet skall i princip fä bedrivas endast efter tillstånd av Kungl. Maj:t.Vidare ställs som elt grundkrav upp den regeln att verksamheten skall bedrivas enliglgod inkassosed. Delta innebär i första hand att verksamheten skall utövas påsådant sätt att gäldenären inle vållas onödig skada eller olägenhet ellerutsätts för otillbörlig påtryckning eller annan otillbörlig inkassoålgärd.Innebörden av begreppet god inkassosed preciseras ytterligare i en rad merkonkreta föreskrifter om förfarandet vid inkassering m. m. Kravet på god inkassosedtar sikte även på borgenärens intressen. a. föreslås regler om förvaltningoch redovisning av klientmedel. Lagförslaget innehåller dessutom bestämmelserom ombuds behörighet och om skadestånd m. m. Inkassoverksamhet föreslås ståunder tillsyn av ett offentligt organ, som bl. a. skall meddela föreskrifteroch ingripa vid överträdelse av lagen. Den föreslagna inkassolagen innehåller också vissabestämmelser om andra former av inkassoverksamhet än den som bedrivsyrkesmässigt och för annans räkning. Utredningen föreslår sålunda alt även densom driver in betalning för egen räkning eller ej yrkesmässigt för annansräkning skall vara skyldig att iaktta god inkassosed. Vidare föreslås att de nuangivna formerna för inkassoverksamhet skall stå under tillsyn av samma myndighetsom skall ha tillsyn över de egentliga inkassoföretagen. Remissinstanserna anser allmänt att en reglering av inkassoverksamhetenär behövlig, framför allt för alt bereda gäldenärerna skydd mot olämpliga ellerotillbörliga inkassoåtgärder. De flesta remissinstanserna godtar också utredningenslagförslag i dess huvuddrag, även om kritik framförs på vissa punkter. Fleraremissinstanser anser sålunda att lagförslaget har fått en alltför ensidiginriktning på de egentliga inkassoföretagen i stället för all rikta sig mol inkassoverksamheti allmänhet. 1 övrigt gäller kritiken bl.a. förslagen om etableringskontrolloch den närmare utformningen av tillståndsbestämmelserna. För egen del vill jag till en början understryka att inkassoverksamheten I saml Nr 42 fyller en nödvändig funktion i det ekonomiska livet. Dettahänger bl.a. samman med kreditgivningens ökade betydelse. Det är uppenbart atten kreditgivare måste ha effektiva möjligheter att tvinga fram betalning av en gäldenärsom inte betalar . Om sådana möjligheter saknas, kommer kreditgivningenatt hämmas. Detta går inte bara ut över de enskilda lånesökandena utan kanockså få allvarliga återverkningar på samhällsekonomin i stort. Det ligger i sakens natur all inkassoverksamhet inte kanbedrivas utan vissa olägenheter för dem som drabbas av den. Med hänsyn till vadjag har sagt om betydelsen av effektivt fungerande inkasseringsmöjlighetermåste det också i viss utsträckning accepteras att enskilda utsätts för sådanaolägenheter. är del uppenbart alt vissa begränsningar måste ställasupp till skydd för de enskilda. Även om fordringsägarna måste ha vissapåtryckningsmedel till sitt förfogande, är det angelägel alt inte meralångtgående metoder kommer till användning än som är nödvändigt i varjesärskild situation. Självfallet måste det också finnas vissa absoluta gränserför vilka påtryckningsmedel som får begagnas. Även i övrigt kräver hänsynen till den personliga integritetenatt man inför vissa inskränkningar i fråga om de åtgärder som får användas vidindrivning av fordringar. Det är också viktigt att den som tillfogas skadagenom otillbörlig inkassoålgärd är tillförsäkrad ett gott skadeståndsskydd. Liksom utredningen anser jag all de regler som finns f. n.är otillräckliga när del gäller alt tillgodose gäldenärens intressen vidindrivning av fordringar. Även borgenären har i vissa hänseenden ettotillräckligt skydd gentemot obehöriga förfaranden från inkassoombudets sida.Detta gäller framför allt inkassoföretagens förvaltning av klientmedel. Med hänsyn till det anförda anser jag i likhet medutredningen och en enig remissopinion att det finns behov av en lagsliftningsom reglerar inkassoverksamheten. Lagstiftningen bör som utredningen föreslagiti första hand inriktas på alt bereda gäldenärerna skydd mol otillbörliga inkassoåtgärder.Jag vill emellertid understryka vikten av att lagreglerna utformas så, alt inkassoverksamheteninle onödigtvis försvåras. En avvägning måste ske mellan å ena sidan gäldenärernasbehov av skydd och å andra sidan kreditgivarnas anspråk på effektiva inkassoåtgärder.Härvid måste utgångspunkten vara att den som ådragit sig en skuld skallfullgöra sin betalningsskyldighet. Jag vill emellertid påpeka alt elt skydd förgäldenären inte nödvändigtvis behöver komma i konflikt med fordringsägarensintressen. Som utredningen har framhållit kan fordringsägaren ha intresse avatt undvika åtgärder som stör ett värdefullt kundförhållande eller försämrarmöjligheterna att få till stånd frivillig betalning eller uppgörelse med gäldenären. Utredningens lagförslag innebär enligl min mening i sinahuvuddrag en lämplig avvägning mellan de olika intressen som gör sig gällandepå inkassoområdet. I vissa avseenden kan dock ifrågasättas om den av utredningen föreslagna ordningen utgör den lämpligastelösningen. Delta gäller bl.a. frågorna om lagstiftningens tillämpningsområdeoch tillständstvångets omfattning.