prop · FX03159 · 1974-12-31 00:00:00 — Möjlighetbör även skapas att återta den ö-skatteränta som skattskyldig erhåUit och sominte skulle ha blivit följden om hänsyn till den tillkommande skatten hadekunnat tas redan vid debitering av slutlig skatt. anser dettveksamt om respitränta bör införas. i län ställer sig synnerligen tveksam tUlförslaget och pekar på åtskUliga praktiska svårigheter i samband med debiteringpå olika orter liksom vid avräkning av spärrade belopp mot tUlkommande skatt.Inte heller RRV tillstyrker förslaget, närmast med tanke på att räntereglernakan bli administrativt svårhanterliga. LRF, Näringslivets skattedelegation ochSvenska sparbanksföreningen avstyrker alla förslaget. Skattedelegationenpåpekar att ett avstående från respitränta inte kan anses medföra någon reellorättvisa, då en skattskyldig inte gäma kan ta risken att av ränteskälspekulera i att få tUlkommande skatt i stället för kvarskatt. a. att någon skattekredit i egentUg mening inte kan anses ha erhållitsinnan dess skattskyldighet slutiigt fastställts. Utredningens förslag rörande anståndsräntan har iaUmänhet tillstyrkts eller lämnats ulan erinran. Enligt utredningens förslag skall befrielse intekunna komma i fråga beträffande kvarskatteräntan utan endast beträffandekvarskatteavgiften. Dessutom föreslås att den särskUda regeln om gemensamränteberäkning beträffande makar slopas. i godtar förslaget.Flera remissinstanser anser att befrielsemöjligheterna bör vara generösareutformade än utredningen föreslagit. Hovrätten för godtar medtvekan utredningens förslag att slopa särregeln för makar, men anser att vissajusteringar i så faU bör vidtas i den allmänna befrielseregeln. Ävenlänsstyrelsen i ställer sig tveksam till denna del avutredningsförslaget. RSV anser att en speciell befrielseregel förkvarskatteavgiften är nödvändig beträffande makar, eftersora inslag avsambeskattning fortfarande finns i skattesysteraet. Förslaget avstyrks av SHIO,LRF och . a. flera länsstyrelser anser attbefrielse bör kunna ske från såväl kvarskatteränta som den föreslagnarespittäntan. Räntorenligt vissa andra författningar Förslaget ora ändringar i AGF har behandlats avkammarkoUegiet samt av länsstyrelserna i Stockholras och län.Länsstyrelsen i anser att nuvarande ordnmg bör behåUas.Länsstyrelsen i har ingen erinran mot förslaget raen anser attrespitränta bör utgå även vid efterbeskatlning. Kammarkollegiet anser däremotatt den föreslagna respiträntan, såvitt avser såväl stämpelskatt som arvsskattoch gåvoskatt, är otjänlig som raedel att effektivisera skatteuppbörden.Kollegiet anser däremot att det föreligger behov av en på annat sätt utformadrespitränta i sådana fall där skattskyldig underlåter att i rätt tid inkommamed beskattningshandling. Mot de föreslagna ändringarna i SjF förklarar sigsjöfartsverket inte ha någon erinran. RSV tillstyrker också förslaget dock intei vad det avser beräkning av räntetid vid restitution av sjömansskatt.Förslaget i denna del skulle enligt verket kompUcera förfarandet. Allmäntom ränta vid skatteuppbörden I vårt skattesystem finns regler om att ränta skallutgå när skatt erläggs efter en viss tidpunkt eller när skatt återbetalas tillskattskyldig. De gällande räntebestämmelsema är emeUertid inte utformade efternågot enhetiigt system. För åtskUliga skatter saknas bestämmelser om ränta såvälvid försenad skattebetalning som vid återbetalning (restitution) av skatt. Det har i en del sammanhang satts i fråga om deräntebestämmelser som finns är utformade på ett lämpligt sätt med hänsyn tilldet ändamål som de skall tillgodose. Särskilt intresse har därvid riktats motränta på överskjutande preliminär skatt (ö-skatt) och kvarstående skatt (kvarskatt)enligt uppbördsförordnmgen (1953: 272), UF. Vid avräkningen mellan preliminärskatt och den skatt som påförs efter taxeringen (slutlig skatt) kan uppkommaett överskott tiU den skattskyldiges förmån, vilket skall återbetalas somö-skatt. Om den skattskyldige å andra sidan har betalt preliminärskatt med förlågt belopp uppkommer kvarskatt, som i princip skall betalas viduppbördsterminerna året efter taxermgsåret. Både på ö-skatt och kvarskatt utgår ränta.Ö-skatteränta utgår i princip på ö-skatt som överstiger . Harö-skatten uppkommit genom s. k. fyllnadsbetalning efter uppbördsterrainen ijanuari året efter taxeringsåret raen är räntan endast 3,. Även kvarskatteränta beräknas på belopp som överstiger , men förskyldighet att utge sådan ränta gäller dessutora ytterligare spärr- regler.För att kvarskatteränta skall utgå fordras förutom att kvarskatten överstiger1 . också att den utgör minst en tiondel av den slutiiga skatten ellerminst . Enligt UF utgår anståndsränta vid vissa fall av anstånd medskattebetalning och restitutionsränta vid återbetalning av skatt sedaninkomsttaxering har sänkts eller debiteringsfel tiU skattskyldigs nackdel harrättats. Dessa räntebelopp beräknas efter en fast procentsats om . Utredningen (Fi 1970: 69) om företagensuppgiftsplikt har haft i uppdrag bl. a. att se över räntebestämmelserna påskatteområdet. I direktiven för utredningen framhölls i denna del, att räntomaenligt UF har till huvudsakligt syfte att kompensera statsverket eller denenskilde för ränteförluster i samband med uppbörden. Beträffandekvarskatteräntan påpekades i direktiven att den dessutom borde vara ett medelför att effektivisera skatteuppbörden. Utredningen borde överväga om det ärförenligt med detta syfte att kvarskatteräntan är avdragsgill vid taxeringen.Vidare borde utredningen söka åstadkomma ett system genom vilket räntorna påett smidigt sätt kunde anpassas tUl diskontot. Möjligheten att införabestämmelse om att räntornas storlek skaU bestämmas i administrativ ordning ianknytning till diskontot borde utredas. Utredningen har gått igenom hela skatte- ochavgiftsområdet i fråga om räntor och redovisar i sitt betänkande (SOU 1973: 33)Ränta och reslavgift på skatt m. m. förslag om räntebestämmelser som i störstautsträckning är likartade för hela området. Beträffande ränta enligt UF byggerförslaget på principen att ränta skall utgå efter taxeringsåret,i första hand som kvarskatteränta resp. ö-skatteränta. Vid höjning av skattenpå grund av taxeringsbeslut ra. skaU erläggas respitränta, dock för en tidav högst , och vid återbetalning av skatt liksom f. n. utgesrestitutionsränta till den skattskyldige. När kvarskatt föreligger med störrebelopp skall en särskild kvarskatteavgift om påföras enligt regler som f.n. gäller för påföring av kvarskatteränta. Anståndsräntan föreslås anpassadtill principerna för systemet i övrigt. Räntesatsen för de olika räntoma skallenligt förslaget fastställas av RSV och motsvara den dågäUande högsta inlåningsräntan i vissa kreditinrättningar. Vid remissbehandlingen har man allmänt anslutit sigtill principen om ett räntesystem för skatte- och avgiftsområdet som så långtmöjligt är enhetligt. Några remissinstanser har emeUertid fört fram en mer allmänkritik mot att kvarskatteränta resp. kvarskatteavgift skall utgå på ejdebiterad skatt. Denna principieUt betonade kritik avser också förslaget omränta på tiUkommande skatt, respiträntan. I dessa avseenden vUl jag mer allmäntuttala följande. Jag anser liksom uttedningen att räntesystemet påskatte- och avgiftsområdet så långt det går bör vara enhetligt. Det finns inteanlednmg att skattskyldiga enligt skUda författningar skall behandlas oUka ifråga om skyldighetatt erlägga eller få ränta på skatt. Skillnader i detta hänseende bör iprincip godtas endast om dessa kan särskUt motiveras, t. ex. av olikheter i deadministrativa förfarandena. Inom systemet bör de enskilda och det allmänna istort sett vara Uka berättigade tUl ränta när er-lagd skatt återbetalas resp.skatt betalas senare än normalt. Den ränta som tiUkommer det allmänna när skattbetalas senare än normalt bör ses som en ren kreditavgift, vUken också harfunktionen att utjämna situationen mellan sådana skattskyldiga, som har eriagtskatt i vanlig tid, och sådana som av en eller annan anledning har kunnat skjutapå skattebetalningen. Vårt uppbördssystem för preliminär skatt innebär i dettaavseende stora skillnader mellan löntagare, som normalt erlägger skatt genomavdrag från lön (A-skatt), och övriga skattskyldiga som i viss utsträckningsjälva förfogar över preliminärskattens storlek genom att de betalar B-skatt.Den förmån dessa senare har skulle sannolikt utayttjas ännu mer om inte dennuvarande kvarskatteräntan i viss utsträckning neutraliserade den förmån desålunda har. Av statistik som utredningen har redovisat framgår attB-skattebetalare i mycket större utsträckning än A-skattebetalare påförskvarskatt och att de förra också svarar för de stora beloppen kvarskatt. Detfinns sålunda enligt min raening starka skäl för åtgärder som syftar tUl attåstadkomma t. ex. friviUiga fyllnadsbetalningar. Det kan i sammanhanget varavärt att påpeka utvecklingen inom civilrätten i fråga om ränta. En ny räntelagförbereds inom på gmndval av ett betänkande (SOU 1974:28), där det föreslås en dröjsmålsränta på över gällandediskonto, dvs. i dagens läge . Inledningsvis har påpekats att jag i dettasammanhang skaU behandla endast vissa delar av utredningens förslag. I stortkommer framställningen att avse endast räntor enligt UF, förordningen(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt (AGF) samt förordningen (1958: 295) omsjömansskatt (SjF). De författningsförslag som utredningen har lagt fram ifråga ora vad jag kommer att ta upp i det följande bör fogas tUl statsrådsprotokolletsom bilaga 16. Jag skall vidare gå in på vissa andra frågor beträffandeuppbörd m. m. som inte har samband med uttedningens förslag. Räntorenligt UF, m. m. Den nuvarande kvarskatteräntan utgår raed påden kvarstående skatt som överstiger . Vid ränteberäkningen bortsesfrån vissa skatter och avgifter som ingår i den slutiiga skatten. Preliminärskatt som erlagts efter året efter inkomståret beaktas utom iett par faU inte heller i underlaget för ränteberäkningen. Vidare krävs föratt ränta skaU utgå att det belopp sora räntan skaU beräknas på utgörminst en tiondel av den justerade slutUga skatten eller . När införandet av kvarskatteräntan föreslogs av1949 års uppbördssakkunniga (SOU 1950:7) motiverades detta med att särskUt deB-skatteskyldiga kunde komma att få en avsevärd skattekredit genora att medvetetunderlåta att erlägga prelirainärskatt som svarade mot de verkliga inkomstema.I den proposition (prop. 1951: 203), i vUken kvarskatteräntan föreslogs införd,uttalade departementschefen att enighet rådde ora att årgärder borde vidtas föratt stimulera de skattskyldiga till att lämna sin medverkan tUl att ett gottuppbördsresultat skulle uppnås. Utredningen har föreslagit att kvarskatteräntaskall tas ut på kvarskatt som uppgår tUl , således utan hänsyntill beloppsgränser eUer spärregler av nuvarande modell. Räntan skall avse entid av femton raånader, nämligen taxeringsåretden åretefter taxeringsåret, då kvarskatten normalt betalas och aprU. Denföreslagna regeln är ett uttryck för det kredittänkande sora utredningen hartUlärapat i fråga om räntorna. Kvarskatteavgift skall som framgått påförasenligt de regler, som gäller för kvarskatteräntan, och utgå med en fastprocentsats om . Avgiften skall inte vara avdragsgill vid taxeringen, vUketmotiveras med att den därigenom får effekt som stimulans för fyllnadsbetalningav skatt oavsett den skattskyldiges marginalskatt. Dessa förslag från utredningens sida enkombination av kvarskatteränta och kvarskatteavgift,"kombinationsaltemativet" har kritiserats från remissinstansemassida från flera synpunkter. Även de som i princip godtagit förslaget anser atten beloppsgräns bör gälla även vid påföring av kvarskatteränta. Som skälhänvisas bl. a. till att kvarskatten för av de skattskyldiga medkvarskatt understiger . Det betonas att räntepåföringen skulle medföraavsevärt administrativt merarbete, och att kombinationsalternativet bliralltför komplicerat och därför bör avvisas. Några remissinstanser föreslår istället att enbart kvarskatteavgift skall tas ut. Från ett par håll föreslås attavgiften skaU beräknas efter . För egen del kan jag ansluta mig till den åsikten,att utredningens förslag visserligen är logiskt uppbyggt men att det å andrasidan raåste medföra merarbete och komplikationer som synes bli alltför omfattande.Kanske hälften av alla skattskyldiga skulle därigenom påföras kvarskatteränta,oftast till helt obetydliga belopp, som sedan skall deklareras och viataxeringsavier leda tUl specialgransknuig av självdeklarationerna. Systemetbör därför förenklas. Jag anser att den effekt man här vill uppnå kan vinnasgenom regler om enbart en kvarskatteavgift som avvägs så, att den bådemotverkar räntevinst vid underlåten fyllnadsbetalning och utgör en påtryckningsom stimulerar tiU fyllnadsbetalning. Ett sådant system tUlämpas t. ex. iDanmark, där en avgift mot- svarandevår kvarskatteränta utgår och inte är avdragsgUl. Utredningen harbehandlat detta altemativ och ansett att en kvarskatteavgift, om sådan intekombineras med ränta, bör utgå efter . Även ett par remissinstanser harstannat för denna procentsats vid avgiftsalternativet. I fråga om avgiftens storlek bör särskilt beaktasde synpunkter som jag i det föregående har fört fram beträffande det olikaläget för B-skattebetalare och A-skattebetalare. De förra betalarpreliminärskatt enligt särskUd debitering medan de senare erläggerpreliminärskatt vid varje löneutbetahiing. B-skatten eriäggs med lika beloppunder sex upp-bördsterminer, således med början inkomståret.Om kvarskatt uppkoraraer för en B-skattebetalare innebär detta alltså att hannormalt får kredit . B-skattebetalama har relativt sett deflesta större kvarskattepostema. Det är givetvis angeläget att avgiften avvägsså att den medför att särskUt sådana kvarskatteposter reduceras. Jag föreslårdärför att avgiften skall utgå om kvarskatten överstiger . Iandra faU bör avgiften påföras efter . Utredningen har föreslagit att för räntan skallgälla endast en beloppsgräns om . därigenom att underlaget förränteberäkningen skall avrundas tUl lägre hundratal kronor medan förkvarskatteavgiften skall gälla spärreglema för den nuvarande kvarskatteräntan.Några remissinstanser har kritiserat att inga spärregler föreslagits för räntanmedan andra har föreslagit en enhetlig beloppsgräns om . vid påföringav kvarskatteavgift. De nuvarande spärreglerna för kvarskatteräntamedför självfallet att de skattskyldiga inte har anledning att genomfyllnadsbetalning reducera en kvarskatt som ligger under spärreglema, dvs.understiger en tiondel av den slutliga skatten och inte heller uppgår tUl 5 000kr. En beloppsgräns om . anser jag dock vara för låg. Jag viU emeUertidinte heller förorda en generell 1 000-kronorsgräns utan föreslår i stället denregeln, att kvarskatteavgift skall erläggas endast om den uppgår tiU 50 kr.eller mer. Med ett sådant system undgås debitering av obetydliga avgiftsbeloppsamtidigt sora en ej obetydlig frigräns kommer att gäUa vid avgiftspåföringen,närmare bestämt . vid en avgift om . Som framgått av det föregående bortses viddebitering av nuvarande kvarskatteränta från vissa skatter och avgifter sominte påverkar debitering av preliminär B-skatt och självfallet inte kan tas utgenom skatteavdrag som preliminär A-skatt. Utredningen har föreslagit attdessa skatter och avgifter inte skall frånräknas när det gällerränteberäkningen men däremot tas bort vid påföringen av kvarskatteavgift. För dessa skatter och avgifter gäUer att de medvissa imdantag, som jag skall beröra i det följande, och om man bortser frånutskiftningsskatt, som påförs endast juridisk person, till sin storlek äråtminstone 5 1974.1 saml Nr 159 tUhiärmelseviskända för den som skall betala dem. Det bör därför inte vara särskUt svårt attberäkna den imgefärliga storleken av dessa skatter och avgifter. Det bör f. ö.påpekas att en och samme skattskyldig praktiskt taget aldrig debiteras alladessa skatter och avgifter utan endast en eller annan av dem.Beräkningen av en fyllnadsbetalning för att undgå kvarskatteavgift bör i dessafall inte vara svårare än att beräkna fyllnadsbetalning på grund avexttainkomster för sainma ändamål. Frigränsen för den föreslagnakvarskatteavgiften torde i de allra flesta fall vara större än de nu avseddaskatterna och avgiftema. Jag föreslår därför att kvarskatteavgiften skall påförasutan att dessa skatter och avgifter frånräknas. Undantag bör dock gälla förskattetUlägg och förseningsavgift enligt taxeringsförordningen (1956: 623),TF. Dessa avgifter debiteras nämligen först sedan tiden för fyllnadsbetalningsom påverkar avgiftspåf öringen har gått ut. Vad jag nu föreslagit medför attunderlaget för kvarskatteavgift och för ö-skatteränta beräknas enligt sammaprinciper, eftersom denna ränta redan f. n. påförs utan att man från slutligskatt räknar bort någonting annat än skattetUlägg och förseningsavgift. I vissahänseenden bör för kvarskatteavgiften gälla en del regler i övrigt somutredningen föreslagit beträffande kvarskatteräntan. Avgiften bör sålimdaräknas om, såväl uppåt sora nedåt, vid ändrad taxering eller rättelse avdebitering. Jag ämnar i en specialmotivering ta upp detaljer i deförfattningsförslag som utarbetats enligt de riktlinjer jag här angett. F. n. kan skattskyldig helt eUer delvis befriasfrån kvarskatteränta, om kvarskatten beror av förhåUande som den skattskyldigeinte skäligen kunnat råda över. Dessutom kan gift skattskyldig begära attpåförd kvarskatteränta nedsätts till det belopp som skulle ha påförts om ränteberäkningengjorts gemensamt för makarna. Utredningen har ansett att befrielse från kvarskatteräntainte bör förekomma i det föreslagna systemet. Däremot bör möjlighet tUl befrielsehelt eller delvis kunna medges beträffande kvarskatteavgiften. Någon särskUdberäkningsgmnd för avgiften i makefallet föreslås inte. Enligt utredningensmening är den allmänna befrielsemöjligheten tUlfyllest även för detta fall.Flera remissinstanser anser emellertid att be-frielseregleraa bör utformasgenerösare än utredningen föreslagit, och ett par av instansema förordar ensärregel för makar avseende beräkning av kvarskatteavgift. Möjlighet att få nedsättning av avgiften bör enligtmin mening föreligga även i fortsättningen, men jag anser att villkoren härförbör skärpas något. Nedsättning bör ske endast i det fall att rimliga skäl attgöra fyllnadsbetalning saknats eller svårigheter att beräkna dess storlek harförelegat enUgt relativt objektiva gmnder. Om kvarskatteavgift påförts efterhöjning av taxeringen, som har avsett rättelse av en felräkning i deklarationeneller ett uppenbart ogmndat yrkande, vars orimlighet den skattskyldigemåste ha insett, bör normalt inte medges nedsättnmg av avgiften. De nuvarande befrielsereglema tUlämpas något olika,i praktiken på så sätt, att en och annan länsstyrelse oftast reducerarkvarskatteräntan till skäligt belopp medan andra endast medger full befrielse.En likformig tUlämpnmg bör emellertid eftersträvas. Med hånsyn härtUl och dåden kvarskatteavgift som jag föreslagit inkluderar räntesynpunkter bör enligt minmening befrielse kunna avse endast viss del av avgiften. Reducering börgenerellt medföra att avgiften utgår med . Jag har i ett tidigare sammanhang (prop. 1972:15 s.48) uttalat att skälet för en särbehandling av makar vad avser beräkning avkvarskatteränta avsevärt minskat i styrka eftersom inkomstbeskattningen numerai allt väsentiigt är en individuell beskattning. Jag delar därför utredningensuppfattning att en särregel för raakar vid avgiftsberäkningen ärmotiverad. Liksora kvarskatteräntan infördes ocksåö-skatteräntan på förslag av uppbördssakkunniga. Med visstimdantag räknas ränta endast på preliminär skatt som betalts senast den 30april taxeringsåret. Underlaget för ränteberäkningen bestäms med bortseendefrån skattetUlägg och förseningsavgift som kan ingå i den slutiiga skatten. Ivissa faU imäknas i den slutiiga skatten även debiterad tUlkoraraande skatt ochskatt som kan antas bli påförd. Ränta beräknas på ö-skatt sora överstiger 1 000kr. och utgår raed om ö-skatten erlagts och med 3,5 %om den erlagts den 19 januariden taxeringsåret. Ö-skatteränta utgårmed högst . Utredningens förslag ansluter sig i stort tUlgäUande regler vad angår underlaget vid ränteberäkningen. Beträffande maximumför ö-skatteräntan föreslås ingen ändring. Den nuvarande 1 000-kronorsgränsenföreslås däreraot slopad, eftersora utredningen i fråga ora räntor utgår frånrena kreditsynpunkter. Utredningen föreslår att räntesatsen skall bestämmasårligen och har därför haft anledning att ta upp frågan om räntetiden förö-skatteräntan. Utredningen anser att denna tidrymd skall anses vara tolvmånader för skattebelopp som erlagts under taxeringsåretoch i faU beloppet erlagts därefter men före . I frågaom omräkning av ö-skatteränta vid ändring i taxering m. m. föreslås sammaregler som beträffande kvarskatteräntan enligt utredningens förslag. Flera remissmstanser har ansett att en frigräns om1 . alltjämt bör gäUa vid räntepåföringen. Det åberopas framför aUt atträntepåföringen eljest skulle bli alltför omfattande. Även jag anser att ö-skatteränta inte skall utgånär ö-skatten är obetydlig. En frigräns bör emellertid inte angesbeloppsmässigt utan, såsom jagföreslagit beträffande kvarskatteavgiften, åstadkommas på så sätt, atträntebelopp sora understiger , inte utbetalas. Beloppsgränsen blir då t.ex. . om räntan är . Ränta på preliminär skatt som erlagts under tiden19 januari30 aprU taxeringsåret utgår f. n. , dvs. med halva denhögre räntesatsen. Jag anser att denna ordning har goda skäl för sig ochföreslår därför att räntetiden vid tillämpning av den lägre räntesatsen skallanses vara i stället , som utredningen föreslagit. Utredningen har föreslagit att räntorna enligt UFskall bestämmas av RSV och motsvara den högsta allmäntförekommande räntesatsen vid inlåning i vissa angivna kreditanstalter. De flesta remissinstanser som uttalat sig i fråganhar godtagit förslaget. Några anser emeUertid att fasta procentsatser är attföredra. En remissinstans menar att kvarskatteräntan borde anknytas tUl dengällande utiåningsräntan. För egen del vUl jag i princip förorda utredningensförslag. Ändringama i diskontot kan med nuvarande ordning inte få genomslag ifasta procentsatser på det sätt som är önskvärt särskUt beträffande ö-skatteräntan.I fråga om de övriga räntorna har anknytning tUl ränteläget inte sammabetydelse men i varje fall talar rättvisesynpunkter för en sådan anknytning.Ränta tUl det allmänna bör enligt min mening beräknas efter samma grand somgäller för ränta till skattskyldig. Jag vUl eraellertid föreslå vissaförenklingar i förhållande till utredningens förslag. Till att börja med kankonstateras, att inlåningsräntorna är lika stora i alla bankinrättningar,varför det måste vara tydligt nog att hänvisa tUl högsta allmänt förekommandeinlåningsränta i bankinstitut, dvs. inlåning på 12 månaders räloiing. För attändring i räntesatsen skall kunna undvikas vid smärre fluktuationer ibankräntan, bör räntesatserna enligt UF alltid bestämmas till jämna tal ellerhalv procentenhet, varvid avrundningen bör ske uppåt. Det bör föreskrivas attregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer skall fastställa dessaräntesatser. Bestämmelser om ränta vid återbetalning av eriagdskatt infördes uppbördsförordning. Räntan utgår efter ochberäknas inte bara på själva skattebeloppet utan också på den ytterligareö-skatteränta som den skattskyldige får vid skattesänkning etc. Vissa begränsningsreglergäller vid ränteberäkningen. a. utgår inte ränta på kvarskatteränta somåterbetalas och inte heller på skattebelopp som dödsbo har befriats från atterlägga för den avlidnes räkning. Räntetiden beräknas schablonmässigt. Enligt utredningens förslag skall restitutionsräntainte beräknas på ö-skatteränta när sådan utgår på grund av omdebitering.Däremot föreslås