prop · FX0328 · 1974-12-31 00:00:00 — Svenskariksteatern anser att frågan om hur man skall kunna bevara både en konstnärhgförnyelse och anställningstrygghet för kulturarbetarna måste lösas utifrångmndläggande resonemang om former för en garanterad grundlön tUlkulturarbetarna utan att dessa är knutna till en enskild arbetsplats.Filmcentrum anser att konstnärlig förnyelse ytterst sällan åstadkoms inom deetablerade institutionerna, än mindre inom det kommersiella systemets ramar.En konstnärlig förnyelse kan endast säkras genom ett direkt stöd tUlkulturarbetarna själva och deras organisationer. menar att konstnärlig förnyelse är ett centralt mål förkulturpolitiken men ställer sig tveksamt tUl vissa delar ikulturrådets resonemang. Institutet är tveksamt till omfolk-bUdningsorganisationema bör ges ökade resurser för konstnärliga experimentoch konstnärlig utveckling. Folkbildningsorganisationerna har oerhört storauppgifter inom kulturområdet men det är en fördel om även rörelser med storauppgifter inser sina naturliga gränser. Även i fråga om att utbildningen inomkulturområdet bör utformas så, att den främjar konstnärlig och kulturellförnyelse, är institutet tveksamt. Utbildningsinstitutionernas centrala uppgiftär att utbUda varför andra uppgifter kan vara direkt skadliga för verksamheten. konstaterar att delmålet har två aspekter nämligen dels denkonstnärliga friheten och yttrandefriheten, dels en fråga om resurser. Denkulturella förnyelsen är beroende av en verksamhet som inte är inriktad pålönsamhet. En sådan verksamhet kan inte existera utan samhällsstöd. I fråga omdet samhäUsstöd (stipendier) som utgår till kulturarbetare har det mycketsällan markerats att mot- 1974: 28 47 tagarnabör få frigöra sig från den kommersialism, som ofta blir en följd av tvångetatt försörja sig på kulturell verksamhet, för att i stället få inrikta sig påexperiment och förnyelse. En orsak till att detta inte betonas torde vara ettkrav på att kulturella insatser skall ge tydliga resultat, en rädsla förfelsatsning. anser att det ur kulturpolitisk synpunkt är angelägetatt stödja experimentlitterauren. Insatser för att garantera att nya författarepå lämpligt sätt kan möta kritik och publik bör göras. ser ökade intemationella kontakter som väsentliga för förnyelsen ochutvecklingen inom kulturområdet. Fråganom ett allmänt kulturellt utvecklingsarbete behandlas av bl. a. ABF ochSveriges . Instanserna anser att det behövsinsatser som syftar till att stimulera och intressera grupper med begränsademöjligheter till kulturdelaktighet. En av de bästa möjligheterna att nå måletär att allmänt ge folkrörelserna och föreningslivet ökade resurser. Flertaletav de remissinstanser som behandlat frågan är positiva till förslaget om ettbevarandemål. Viss kritik mot förslaget tUl formulering av målet samt desynpunkter som redovisas under motiveringen framförs av några remissinstanser.Omformulering av målet föreslås av några instanser. Fleraremissinstanser menar att aUtför litet betonat levandegörandet avkulturarvet samt vad äldre tiders kultur betyder för förståelsen av vår egen.Några instanser föreslår att detta tas in i målformuleringen.Riksantikvarieämbetet och statens historiska museum anser att levandegörandetoch vidareförandet av kvalitet ur det förgångna och nutid är en viktig aspektpå bevarandemålet. Omsorgen om kulturarvet är ett viktigt medel för att skapakulturell identifikation. Ämbetet menar att målet är av stort socialt värdeoch att det i stället för bevarandemålet skulle kunna benämnasidentifikations-målet. Länsstyrelseni menar att äldre tiders kultur inte kan betraktas som någotavslutat och för alltid övergivet utan är en levande realitet för mångamänniskor. Detta borde ha betonats mera i en annan formulering av målet såsom:»Kulturpolitiken skall syfta till att samtidens kultur kan förstås genom attäldre tiders kultur förvaltas som en oskiljaktig del i dagens samhälle».Nordiska museet framhåller att inte har sett det dynamiska ikulturarvet och anser att formuleringen av bevarandemålet bör vidgas tillföljande: »Kulturpolitiken skall garantera att äldre tiders kultur tas tillvara och efter- 1974: 28 48 strävaen sådan förvaltning av kulturarvet att samtidens kultur kan förstås». Liknandesynpunkter redovisas av och . Någraremissinstanser ger allmänna kommentarer till förslag.Bostadsstyrelsen påpekar att kultur i detta sammanhang måste få en vidtolkrung. Uttryck för det vatUiga livet och dess miljö, t.ex. de befinthgastadsmiljöerna, är väl så betydelsefulla som konstyttringar av ohka slag. Någralänsstyrelser pekar på skolans betydelse för förståelsen och bevarandet avkultur och kulturtraditioner. kyrkliga studieförbund noterarförslaget tiU mål med tiUfredsstäUelse och menar att det är ett välmotiveratkorrektiv till en tilltagande historielöshet. samtnågra länsstyrelser konstaterar att de kulturella aktiviteter som har singrund i regionernas folkliv och tradition är en viktig del av kulturarvet. Denprovinsiella särkulturen bör därför stödjas och ges möjligheter att levavidare. Kulturminnesvårdenaktualiseras i detta sammanhang av några remissinstanser. Hallands museiföreningoch Föreningen det nödvändigt att kulturminnesvården räknassom en integrerad del i kulturpolitiken. Detta är nödvändigt dels då kulturminnesvårdeningår i museernas verksamhetsområde, dels då bevarandet i annat fall inteskulle räknas som kulturpolitik utan endast levandegörandet. Liknandesynpunkter förs fram av . LOoch ABF ansluter sig till förslaget tUl delmål men påpekar liksom ocksåSveriges att insatserna i ökad utsträckningbör omfatta hela samhällets kultur och inte bara högreståndskulturen.Arbetarrörelsens historia bör bedömas lika angelägen som de styrandes ochmaktägandes historia. Kulturrådetsförslag tiU ansvarighetsmål kommenteras av ett stort antal remissinstanser. Deflesta instansema är i princip positiva till förslag men kritiskasynpunkter förs fram från några olika aspekter. Omformuleringav delmålet föreslås från några håll. Konstfrämjandet, ABF, gör gällande att i formuleringen avansvarighetsmålet fört samman två mål av delvis olika innehåll. Instansernaföreslår att målformuleringen delas upp på två mål, ett som avser samhäUetsansvar för mångsidighet och spridning och ett som avser åtgärder för att minskade negativa verkningarna av marknadsekonomin på kulturområdet.Organisationerna menar att den första delen av formulering närmastframstår som en självklarhet. Prop.1974: 28 49 Några remissinstanser ger allmänna kommentarer tillförslaget. tillstyrker att ett av kulturpolitikensdelmål skall vara att erbjuda altemativ till det privata kulturutbudet som ihög grad styrs av lönsamhetskrav. Samhällets åtgärder kan bl.a. ha formen avkompletterande insatser och produktions- och spridningsstöd. Kommunförbundeterinrar också om att åtgärder på beskattningsområdet kan ge kulturpolitiskaeffekter. instämmer i att samhället har ett övergripandeansvar för att sprida kulturutbudet men anser att förhållandet meUan deoffentliga och privatdominerade delarna av kulturområdet berörts i alltförliten utsträckning. instämmer i formuleringen rörandemarknadsekonomin endast under förutsättning att eventuella åtgärder står iöverensstämmelse med yttrandefrihetsprinciperna. anser att samhället skall stödja kulturell verksamhet av kvalitetoberoende av om det är samhällelig eller privat driven verksamhet. SamhäUetsinsatser bör vara ett komplement till den privatdrivna och kvalitetsmässigthögstående verksamheten. Ett konkurrensförhållande mellan olika slag avkulturutbud är angeläget. synpunkter på samhällets övergripande ansvarföranleder få kommentarer. De instanser som tar upp frågan delar kulturrådetsuppfattning. Frågan om den privat drivna kulturverksamheten ochverkningarna av marknadsekonomin inom kulturområdet har föranlett de flestakommentarerna under ansvarighetsmålet. Någrainstanser menar att resonemang är alltför vagt. Teater- ochmusikrådet ser det som i längden förödande för ett lands kulturliv attkortsiktiga och av vinstintressen styrda ambitioner får dominerakulturutbudet. En samhällelig kulturpolitik som avstår från att direkt påverkadet kommersiella kulturutbudet riskerar att bli rent marginell. Rådet villdärför ha en skarpare formulering av ansvarighetsmålet. Klys anser att förslag inte eliminerar elleri någon högre grad begränsar marknadsekonomins negativa inverkan på kulturområdet. menar att frågan ommarknadsekonomins verkningar hör till de allra viktigaste i hela betänkandet.De »risker» för styrningar som måhända kan anses ligga i en del av kulturrådetsförslag måste bedömas mot bakgrund av den nuvarande situationen i vilkenmarknadskrafterna t.ex. inom litteraturen och bildkonsten har fått en avgörandebetydelse, för såväl ekonomin som förnyelsen och yttrandefriheten. Förbundetanser att det är viktigt att statsmakterna tar upp denna fråga bland de förstai sin prioriteringsplan för insatser. framhåller att det är allvarligtom målet för samhällets insatser inte sätts högre än till att städa upp efterkommer- Enligt förbundet finns det formuleringar och förslag som tyder pådet. Det är särskUt anmärkningsvärt att i finansieringskapitletmarkerar att insatser inom den privata kultursektorn bör få hög prioritet. Vissa remissinstansermenar att har en alltför negativ inställning till den privat drivnakulturverksamheten. ser det som samhälletsuppgift att genom stödåtgärder göra korrigeringar när marknadsekonomin ledertill från kulturpolitisk synpunkt icke önskvärda förhållanden. Föreningenförordar en mera konstruktiv formulering så att ambitionen att »minska» eller»hindra» marknadsekonomins negativa verkan ersätts av åtagande att ge stöd åtden från kulturpolitisk synpunkt önskvärda verksamhet som har svårt att görasig gäUande till följd av de marknadsekonomiska villkoren. SAF konstaterar attdet råder enighet om att för vissa former av kulturell verksamhet krävsekonomiskt stöd av stat och kommun men framhåller föreningen att denanser att alltför ensidigt angriper den privata 'kulturproduktionenoch distributionen. Större delen av den är mycket värdefull för samhället ochindividerna. och anser att det kommersiella utbud av torftiga och undermåligaprodukter som förekommer i första hand bör mötas med stöd till god kultur,statlig såväl som privat. Enrad remissinstanser som Litteraturfrämjandet, centrumbildningarna i gemensamtyttrande, ABF, LO, KF och beklagaratt inte analyserat marknadsekonomins negativa verkningar ellerkommit med förslag till konkreta åtgärder för att eliminera dessa. Centrumbildningarnafinner ambitionsnivå i detta avseende alltför låg. Samhälletsinsatser bör inte inskränkas till att minska eller hindra marknadsekonominsverkan. De bör i stället syfta till att bekämpa den kommersiella kulturensstruktur. LO anser att slutsatserna drar av sitt målförslag ärotiUräckhga och hävdar att de åtgärder som föreslås är alltför passiva till sinkaraktär. LO menar att mera djupgående strukturingrepp är nödvändiga. Ettfortsatt utredningsarbete både inom sektorsutredningar och inom det nya kulturrådetbör ta fram underlag för sådana åtgärder. Liknande uppfattningar förs fram avABF. Förbundet föreslår som nämnts en uppdelning av ansvarighetsmålet på tvådelmål. ABF föreslår följande formulering vad gäller marknadsekonomin:»Samhället har det övergripande ansvaret för att hindra den negativa verkan sommarknadsekonomin medför». Även KF föreslår en ny formulering av denna del avansvarighetsmålet. Enligt KF bör delmålet formuleras: »Kulturpolitiken skallmedverka till att även marknadsekonomin inom kultursektorn bidrar tUl ökad jämlikhetoch bättre miljö». KF föreslår vidare att det nya som 1974: 28 51 en förstahandsuppgift i samarbete med statens pris- ochkartellnämnd och bör utreda marknadsförings-,pris-och kvalitetsförhållanden för kulturutbudet inom de områden som kulturrådetbehandlat i sitt betänkande. 5.3.12 Förslag till nya delmål Förslag om ytterligare delmål läggs fram av ett antalremissinstanser. Ett relativt stort antal remissinstanser tar upp frågan omkvalitetsbedömningarna i den kulturella verksamheten. Förslag om att ett särskilt kvalitetsmål skall formulerasförs fram av . Operan, ,, , och anser inte att kvalitetsanspråk inom kulturlivet är ettuttryck för ett elittänkande eller en önskan att bibehålla privilegieradesamhällsklassers kulturmönster och föreslår att ett kvalitetsmål formuleras på följandesätt: »Kulturpolitiken skall i dess praktiska åtgärder präglas av en strävanatt höja kulturlivets kvalitet». Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museum menar att i det övergripande mål som kulturrådetföreslår måste inbegripas också ett mål om kvalitet. Teater- och musikrådethävdar att för att motverka den kommersiella kulturen är det nödvändigt med enaktiv och värderande kulturpolitik. Kvalitetsfrågorna måste ständigt tas upp ien debatt om målen för en ny kulturpolitik. finner detanmärkningsvärt att inte diskuterar den konstnärliga kvalitetentrots att detta begrepp måste ha en central roll vid utformandet avkulturpolitiken. understryker vikten av attkvalitetsaspekten beaktas vid stöd till samtliga former av kulturverksamhet.ABF framhåller kulturpolitikens ansvar för att främja kvaliteten på alla nivåerinom det konstnärliga området och konstaterar att ägnat obetydliguppmärksamhet åt kvalitetskrav i kulturutbudet från yrkesmässiga utövare.Studieförbundet avvisar synsättet att en kvahtetsbedömning äromöjlig eller meningslös på grund av svårigheten att objektivt mäta och värderaen estetisk produktion. Det är inte minst ett studieförbunds uppgift att genomskolning utveckla människors möjligheter till konstnärUgt skapande ochförmågan att förstå och uppleva konst. Andra instanser som påpekar attkulturrådet inte tagit upp kvalitetsfrågorna är bl.a. Institutet förrikskonserter. Skådebanan, , , och . Frågan om det svenska kulturlivets internationellaanknytning tas upp av bl.a. . , , StudieförbundetMedborgarskolan och KF. 1974: 28 52 särskiltdelmål borde ha formulerats om kulturens del i de internationella kontakterna.Institutet föreslår följande formulering: »Kulturpolitiken skall som ett led idet intemationella samarbetet främja ett fritt och levande utbyte avkonstnärhga produkter, erfarenheter och idéer över språk- ochnationsgränserna.» ABF och KF föreslår en uppdelning av förslagtUl ansvarighetsmål på två delmål varvid ett skall ta upp samhällets ansvar föratt vidga ett internationellt kulturutbyte. ABF anser ätt samhället skallfrämja utbytet av kultur, speciellt folkhg kultur, som kan vidga möjligheternatill upplevelser och skapa förståelse, gemenskap och solidaritet meUan länderoch folk och föreslår följande formulering: »Kulturpolitiken skall främja mångsidigheteni kulturlivet och spridningen av kultur och därvid särskilt medverka till ettvidgat internationellt kulturutbyte». KF föreslår att målet formuleras:»Samhället har ansvar för att främja mångsidighet och spridning avkulturutbudet och därmed också ansvar för befrämjandet av det internationellakulturutbytet». Länsstyrelseni föreslår att ett särskilt delmål om invandrarnas möjlighetertill egna kulturyttringar formuleras. Hallstahammarsoch kommuner anser folkrörelsernas roll i utformandet av vårtdemokratiska samhällsliv samt i kulturpolitiken vara så stor att den motiverarett speciellt delmål. föreslår att delmålet formuleras påföljande sätt: »Kulturpolitiken utformas så att den underlättar envidareutveckling och förnyelse av våra folkrörelser». Målenför museerna bör enhgt MUS 65 vara dels ätt erbjuda material och informationsom engagerar och stimulerar människornas mtresse att aktivt delta i ettdemokratiskt kulturliv, dels att genom vetenskaplig verksamhet medverka tillförklaringar på de frågor som uppställs av forskningen. Museernasfunktioner är av specialiserad karaktär. Den museala verksamheten vilar såväl iden utåtriktade verksamheten som i den vetenskapliga aktiviteten på de konkretatingen. Utställningen i dess skiftande former bildar ryggraden i varjemuseiinstitutions utåtriktade aktivitet. Storleken och inriktningen av denvetenskapliga verksamheten måste bestämmas av den relevans och den betydelsedet museala materialet anses ha i förhållande till övrigt forskningsmaterial.Gemensamt för alla slag av museer är deras uppgift att bevara dokumentariskaföremål som möjliggör en forskning med perspektiv bakåt i tiden. Det är av viktatt museerna i den utåtriktade verksamheten inte enbart låter inomvetenskapligabedömningar vara avgörande utan låter den knyta an till frågor och problem somhar aktualitet för aUmänheten. 1974: 28 53 S.5Remissyttranden över MUS 65:s betänkande Museerna Förslagentill mål för museiverksamheten har uppmärksammats av ett tjugotalremissinstanser. Allmänt positiva till förslagen är bl.a. statens sjöhistoriskamuseum, UKÄ, några länsstyrelser, ett antal kommuner, TCO, . UKÄframhåller att de av föreslagna generella målen för kulturpolitikenäven måste få konsekvenser för museiverksamhetens organisation och inriktning.Även Landstingsförbundet understryker att de aUmänna kulturpohtiska målen börgälla museiverksamheten. Kulturrådetinstämmer i att de angivna målen är centrala för museiverksamheten men finnerdet vara en brist att inte någon samlad analys lagts fram av målen för dennaverksamhet. När statsmakterna beslutar om mål för samhällets kulturpohtiskainsatser bör de appliceras även på musei- och utställningsområdet. Museernaskiljer sig från institutionerna på teater- och musikområdena genom museemasvetenskap-hgt-dokumentära inriktning. I detta avseende har museerna och arkivenlikartade uppgifter. Det kan ifrågasättas om förslag till måltäcker även denna del av museernas och arkivens verksamhet. Detta gällersärskilt verksamheten vid de museerna. En komplettering av deav föreslagna formuleringarna kan därför behöva göras. Konstfrämjandetfinner målbestämningen otUlfredsstäUande. Att delta i ett aktivt kulturliv kanknappast anses vara ett självändamål. En kulturpolitisk målsättning förmuseerna bör anknyta tUl den allmänna kulturpolitiska målsättningen, tillvilken förslag lämnats av . Målsättningsfrågorna bör på ett meraingående sätt diskuteras innan museiverksamheten genom politiska beslut fårsin framtida utformning. FöreningenSveriges landsantikvarier delar inte uppfattningen att museernas huvudsakligamål är informationsverksamhet och vetenskaplig verksamhet. Museernas primäraverksamhet kommer enligt föreningen alltid att vara samlandet och bevarandet,eftersom den är förutsättningen för alla övriga aktiviteter. Svenska museiföreningenanser att den presenterade målformuleringen inte klargör vad som är specifiktför museemas verksamhet. Vidare kan den missförstås så att den utåtriktadeverksamheten och den vetenskapliga verksamheten uppfattas såsom helt skildafrån varandra. Enligt föreningen måste museiverksamheten ses som en helhet därde olika momenten insamling, vetenskaplig bearbetning och utåtriktad verksamhet- stödjer varandra. och finner det värdefullt att utredningen kraftigt markeratforskningens betydelse. 1974: 28 54 gör en uppdelning av kulturområdet efterorganisatoriskt ansvar, verksamhetstyp och finansiering. Rådet skUjer mellanföljande verksamhetsformer; nämligen enskilt skapande, fritt kollektivtskapande, institutionernas verksamhet, radio och television samt privat drivenverksamhet. Också utbildningsväsendets kulturella uppgifter berörs trots attrådet inte för detta till det kulturpolitiska området. Samhällets insatser för de olika verksamhetsformerna är avolika slag. För kulturinstitutionerna lUcsom för större delen av utbildningeninom kulturområdet har samhället ett direkt organisatoriskt och ekonomisktansvar. I fråga om etermedierna beslutar statsmakterna om den allmänna ramenför verksamheten. Utöver de allmänna reglerna för bidragen till det fria kollektivaskapandet har samhället ej något inflytande över hur verksamheten bedrivs.Beträffande de fria kulturarbetarna söker samhället bidra till att derasförsörjningssituation blir rimlig. I fråga omenskilt skapande konstateras att de fritt verkande kulturarbetarna såsomförfattare, bildkonstnärer och musiker svarar för en stor del av denyrkesmässiga verksamheten inom kulturområdet. Deras arbete utgör grundvalenför institutionernas verksamhet. Ett grundläggande krav på en framtidakulturpolitik är att de fria kulturarbetarna får rimliga levnadsvillkor. Dettakan ske genom stöd till kulturinstitutioner, etermedier och privat drivenkulturverksamhet. Möjligheterna tUl arbete liksom ersättningen för detta måsteförbättras. Vidare behövs kompletterande ersättningar bl. a. för att garanteraen fortsatt konstnärlig förnyelse. I ett kommande betänkande lägger rådet framett program för förbättring av kulturarbetarnas ekonomiska villkor. Ett samspelmellan statliga, landstingskommunala och primärkommunala insatser bliroundgängligt. En satsning på folklig skapande verksamhet ser rådet som enstimulans för hela kulturområdet. Fritt kollektivt skapande förekommer i många former.Största omfattningen har den icke yrkesmässigt inriktade verksamheten. Betydandeinsatser görs av kommunerna bl. a. genom den kommunala . Frittskapande genom studiecirklar i kulturämnen har expanderatkraftigt. Åtgärder för att stimulera det fria kollektiva skapandet är enligtrådet ett av de viktigaste inslagen i samhällets framtida kulturpolitik. Den yrkesmässigt inriktade fria verksamheten särskilt påteaterområdet har utvecklats . De fria teater- ochmusikgrupperna Prop.1974: 28 55 harfördelar gentemot institutionerna genom sin i flera avseenden större rörlighet.Dessa fria grupper bör få arbetsvillkor som i möjligaste mån motsvarar deinstitutionsanställda kulturarbetarnas som de bör få arbeta med storsjälvständighet. Motbakgrund av en översiktiig analys av utvecklingen för de sam-hällsstöddateatrarna, orkestrama, folkbiblioteken och museerna under 1960-taletpresenterar sin allmänna syn på institutionernas verksamhet ochderas roll. Kulturinstitutionen är i vissa avseenden en fördelaktig produktions-och distributionsform. Den har kontinuitet i arbetet och klara former förbeslut, insyn och ansvar i fråga om ekonomi och administration. Samhället harett inflytande över sina ekonomiska insatser, personalen har relativt tryggaanställningsförhållanden. Publiken garanteras ett visst minimiutbud. En vissadministrativ och ekonomisk stelhet och en viss bundenhet till institutionensom lokal kan dock göra sig gällande. Också den konstnärliga förnyelsen kanhämmas av institutionsformen. En jämnare fördelning både geografiskt ochsocialt av institutionernas verksamhet anser rådet vara en betydelsefullkulturpolitisk fråga. Samhället bör garantera att det finns ett nät avkulturinstitutioner med en bred utåtriktad verksamhet. Kulturrådetssynpunkter och förslag beträffande radio och television samt kommersielltdriven verksamhet behandlas i det följande (17 resp. 18). SamspeletmeUan utbildningsväsendet och kulturområdet är enligt rådet omfattande ochbetydelsefullt. UtbUdnings-och kulturpohtik skulle kunna ses som en enhet ochskolan betraktas som en kulturinstitution. Varje område bör dock behandlas försig. De idéer som präglar läroplanerna för och gymnasieskolan harmycket gemensamt med motiven för de kulturpolitiska insatserna. Jämsides med denschemabundna undervisningen i kulturämnen bedrivs ett omfattande samarbete medkulturinstitutionerna för att ge eleverna kontakt med teater, musik, museer ochbibliotek. En viktig del av , Rikskonserters och RiksutstäUningarsverksamhet är inriktad på skolungdom. Den kommunala är nära knutentUl skolan. Även radio, TV och film har betydelse i undervisningen. Vuxenutbildningenär viktig från kulturpolitisk synpunkt främst genom den ställning kulturämnenahar. Samarbetet meUan skola, kulturinstitutioner och den koUektiva skapandeverksamheten bör utvecklas. En ökad samverkan föreslås mellan lokalaskolstyrelser och kulturnämnder, mellan regionala kulturorgan ochlänsskolnämnder samt mellan SÖ, andra utbildningsmyndigheter och det nyakulturrådet.