prop · FX03174 · 1974-12-31 00:00:00 — Den offentiiga verksamheten syftar till att tatill vara medborgarnas intressen, sedda i stort. Härav följer att det är ettmedborgerligt intresse att all utövning av offentlig verksamhet utanovidkommande hänsyn uppfyller vad verksamheten kräver. Detta är en avanledningarna till stadgandet i gamla RF om att enbart förtjänst ochskicklighet skall beaktas vid tjänstetillsättning. Departementschefen fann attdetta grundlagsstadgande för vissa arbetstagare torde utgöra ett hinder motregler om företrädesrätt till ny anställning, såvitt gäller den offentligasektorn. Stadgandet hade dock jämkats i nya RF i syfte att även andra sakligagrunder t. ex, arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolitiska hänsyn,skall kunna vägas in vid bedömningen (jfr prop. 1973: 90 s. 406). Sedan dettagenomförts, skulle det enligt departementschefen inte längre finnas någothinder i grundlag mot att regler om företrädesrätt till ny anställning införsäven på det offentliga området. tillämpas i praktiken denordningen att personalorganisationerna bereds tillfälle att framföra synpunkterunder utarbetandet av varje administrativ författning som rör de offentligtanställda. Departementschefen utgick från att denna praxis skall bestå och frånatt behövliga avvikelser från den föreslagna lagen som regel skulle komma attkunna ske med personalorganisationernas samtycke. Sådana avvikelser fick dockinte leda till att offentliga tjänstemän i gemen fick en sämreanställningstrygghet än privatanställda. Den särreglering som måste ske iadministrativ ordning kunde därför inte anses innebära någon obefogadinskränkning av de offentliga tjänstemännens rätt till lagstadgat skydd föranställningen (s. 201 f). Ifråga om anpassningen till den offentiiga sektorn godtog förslaget i prop.1973: 129 (InU 1973: 36, rskr 1973: 351). Fråganom anpassningen av reglerna i LAS till den offentliga sektorn togs upp även i prop.1974: 88. Föredragande statsrådet betonade på nytt att anpassningen inte bordefå medföra någon försämring av det befintliga anställningsskyddet på denoffentliga sektorn (s. 169). Det saknades också anledning att behållaavvikande regler som inte betingades av den offentliga tjänstens särart (s.171). Föredraganden konstaterade att reglema om företrädesrätt till ny ariställriingoch därtill hörande föreskrifter inte kunde genomföras förrän den 1 januari1975, då nya skall börja tillämpas. Principernaför turordning, som har stor betydelse i en återanställningssituation, gälleremellertid också vid uppsägning i samband med driftsinskränkning ellerorganisationsomläggning. Reglerna hänger samman på ett sådant sätt att deborde övervägas i ett sammanhang och sättas i kraft (s. 172 f). Vidde överläggningar som hade förekommit med bl. a, personalorganisationerna hadedet också visat sig att turordnings-frågorna och företrädesrätten till nyanställning inrymde en rad problem, som kunde vara särskilt markerade inomvissa områden. En fråga som krävde särskilt övervägande var att brott motturordningsregler och företrädesrätt till ny anställning enligt LAS endastföranleder skadeståndspåföljd, medan reglerna i tjänstemannalagstiftningeninnebär att arbetstagaren kan få arbetsgivarens beslut ogiltigförklarat.Föredraganden anmärkte också att tjänstemannaorganisationerna förklarat att deinte kunde godta en sådan försämring av det gällande skyddet som ett införandeav anställningsskyddslagens bestämmelser innebär. De allmänna reglerna omturordning och företrädesrätt till ny anställning bygger på förutsättnirigeriatt de genom kollektivavtal skall kunua aripas-sas till de olika förhållaridcrisom råder på arbetsmarkriadcri, Någori sådan anpassning kan dock inte ske pådet statliga området så länge begränsningarna i 3 § StjL består. Det rådandeavtalsförbudet innebär att inte heller lokala eller centrala förhandlingar kanpåkallas om tvist skulle uppstå. Dessa frågor behandlas f, n, avarbetsrättskommittén. Dess arbete borde inte föregripas. De problem som hängersamman med den begränsade förhandlmgsrätten. kunde därför inte få sin lösningredan i samband med den allmänna lagstiftningen om anställningsskydd. Föredraganden fann alltså att principerna för turordning och företrädesrätttill ny anställning inte kunde eller borde sättas i kraft . Detvar för att möjliggöra fortsatta överväganden i samverkan medpersonalorganisationerna som det i propositionen föreslogs att ifrågavaranderegler i LAS tills vidare skulle få anstå för det statligt löneregleradeområdet. Det förutsattes därvid att de olika till-lämpningsproblem som förtsfram av remissinstanserna skulle komma att behandlas i det fortsattaanpassningsarbetet (s. 183). Äveu frågari om det offeritligaarbetsgivarbegreppet borde övervägas ytterligare i samverkan medpersonalorganisationerna. Riksdagengodtog i fråga om anpassningen till den offentliga sektorn även vad somföreslagits i prop. 1974: 88 (InU 15, rskr 272). 3 Turordning vid uppsägning på grund av arbetsbrist, m. ni. Uttryckligaregler om turordning saknas visserligen i tjänstemannalagstiftningen.Emellertid har beträffande de offentliga tjänstemännen utvecklats en fasträttspraxis i besvärsärenden i fråga om turordning vid uppsägning. Om en tjänstinom det statiigt lönereglerade området måste dras iri ocb detta leder till attriågon tjänsteman måste sägas upp, torde enligt praxis vid val mellan berördatjänstemän stor vikt fästas vid anställningstidens längd (jfr prop. 1974: 88 s.182). Euligt rättspraxis synes vid en uppsägning på grund av arbetsbrist valetmellan flera uppsägbara statstjäristemän ske med hänsyn till förutomanställningstidens längd bl. a, tjänstemannens duglighet, hans personligasituation, tjänstetypen, myndighetens bästa och allmänhetens intresse av att offentiigafunktioner fullgörs på ett riktigt sätt (jfr JO 1970 s. 442, RÅ 1966 ref, 35),Samma princip synes f, ö, gälla på det område sorii regleras av stadgan omvissa tjänstemän hos kommuner m, fl. Sålunda torde det avgörande förturordningen mellan t, ex lärare i samma ämnen främst vara lärarensanställningstid inom kommunen (RA 1971 ref. 10). För en statstjänsteman tordepå motsvarande sätt anställningstiden hos den berörda myndigheten i första handtilläggas avgörande betydelse (RÄ 1971 Fö 2), Ibetänkandet (SOU 1973: 7) Trygghet i anstäUningen framhölls att det iturordningsfallen kan sägas förekomma två olika huvudfrågor, nämligen delsfrågan vilka arbetstagare som över huvud taget kan tänkas komma att beröras avdriftsinskränkningen, dels frågan hur valet sedan skall träffas bland deberörda arbetstagama. Området för en driftsinskränkning begränsas ofta av enmängd olika faktorer. Dessa beror i siri tur på deu utformumg som arbetsgivarcrihar beslutat att inskrärikningen skall få. Inskränkningen kan t. ex. avseendast en viss del av arbetsgivareris produktion eller verksamhet eller avsebara vissa yrkesgrupper, och den kan vara lokalt begränsad till en viss arbetsplats,fabrik eller ort. Därmed blir åtgärdens förläggning ofta avgörande för vilkaarbetstagare som bör komma i fråga (s. 159). Utredningens förslag som i dennadel dock inte godtogs innebar att kretsen av berörda arbetstagare skullebestämmas med utgångspunkt i den berörda verksamheten, varmed skulle förståsarbetsgivarens verksamhet i berörd förvaltningsenhet, företagsenhet ellerdärmed jämförlig enhet. Vadsom utgör den berörda enheteri skulle euligt utredningen få avgöras medutgångspunkt i vad som är naturligt på det ena eller det andra stället.Särskild turorduirigslista skulle fastställas för varje kategori arbetstagare.Sedari kretseri av berörda arbetstagare såluuda hade blivit bestämd, skulleenligt utredningen valet mellan de arbetstagare som ingår i kretsen träffas medutgångspunkt i deras anställningstid inom denna krets. Även om en arbetstagaretidigare hade varit placerad i en annan förvaltningsenhet hos sammearbetsgivare eller om han hade varit anställd i ett företag som tillhör sammakoncern, borde enligt utredningen sådan tidigare anställningstid inte fååberopas. Även anställningstid i en helt annan befattning föll utanför. Remissyttrandenöver utredningens förslag avgavs av ett flertal instanser (se prop. 1973: 129 s.19 och 320 ff samt 1974: 88 s. 28 f och 91 ff). I fråga om allmänna synpunkterpå förslaget i vad det avser tur-ordriirig vid uppsäguirig och tillträdesrätttill ny anställning hänvisas till sammanställningen i prop. 1973: 129 s, 350 ff.De föreslagna turordningsreglerna fick ett mycket blandat mottagande avremissinstanserna. Sammanfattningsvis kan här framhållas att såväl arbetslagar-som arbetsgivarorganisationerna kritiserade förslagets anknytning av turordningsreglernatill begreppet verksamhet liksom förslaget att endast anställningstiden i denberörda verksamheten skulle få räknas till godo. i (LO) menade t, ex, att den närmare bestämningen av begreppet berörd verksamhetborde fastslås i kollektivavtal, TCO menade att rimlig hänsyn måste tas tillden totala anställningstiden hos arbetsgivaren och att en arbetstagare bordefå "ta med sig" inarbetad tid om han går över från en kategorianställda till en annan. Somen allmän utgångspunkt för turordningen vid uppsägning angav föredragandedepartementschefen i prop. 1973: 129 (s. 155) att turordningen borde bestämmaspå grundval av omständigheter som tar sikte på den arbetskraft som behöversärskilt skydd. Flan pekade på att verkningarna av en driftsinskränkning avnaturliga skäl måste begränsas när det är fråga om ett större företag. Enpersonalinskränkning inom en viss statlig eller myndighetsverksamhetsområde borde således beröra endast de arbetstagare som tjänstgördär och inte få återverkningar för arbetstagarna hos en helt annan myndighet (s.157). Består en verksamhet av flera driftsenheter skulle, enligt departementschefen,i allmänhet en särskild turordning för uppsägning fastställas för varje enhet.Med driftsenhet borde därvid i princip avses sådan del av ett företag som ärbelägen inom en och samma byggnad eller inom ett och samma område, dvs. fabrik,butik, restaurang osv. (s. 260). brukararbetsgivaren vara bunden av kollektivavtal, skulle enligt förslaget särskildturordning fastställas för varje avtalsområde. Där i sådana fall arbetsgivarenhar flera driftsenheter på samma ort, torde det emellertid enligtdepartementschefen vara mest naturligt och lämpligt att låta samma avtalsområdevid alla dessa driftsenheter bilda en gemensam krets. borde därför ges möjlighet att begära detta (s. 157).Frågan om arbetsgivaren brukar vara bunden av kollektivavtal fick enligtdepartementschefen avgöras av rättstillämpningen (s. 261). Departementschefenvände sig mot utredningens förslag att särskild turlista skall upprättas förvarje kategori av arbetstagare (s. 158). Han fann i stället en uppdelning påkollektivavtalsområde lämpligare. Departementschefen vände sig också motförslaget att bara anställningstid inom berörd verksamhet skulle fåtillgodoräknas. Han föreslog i stället att all arbetstid hos arbetsgivarenskulle få räknas till godo vid inplacering i turordningslistan.Tillgodoräknande av anställningstid på det offentiiga området borde enligtdepartementschefen kunna ske även då huvudmannaskapet för en viss verksamhetövergår från ett offentligt rättssubjekt till ett annat eller då en offentligförvaltning ombildas till ett offentiigt företag. Riksdagengodtog vad som i prop. 1973: 129 föreslagits i fråga om turordning viduppsägning och permittering (InU 1973: 36 s, 36 ff, rskr 1973: 351), Desålunda beslutade reglerna i LAS innebär följande. Enligt22 §, som innehåller huvudbestämmelserna om turordning vid uppsägning och permittering,utgörs kretsen av berörda arbetstagare i sin vidaste bemärkelse av samtligaanställda hos arbetsgivaren. Har arbetsgivaren flera driftsenheter, skallarbetstagarna vid varje sådan enhet bilda en krets för sig. Är eller brukararbetsgivaren vara bunden av kollektivavtal, skall vidare varje avtalsområdeutgöra en krets för sig. Har arbetsgivaren flera driftsenheter på samma ort,skall emellertid samma avtalsområde vid alla dessa driftsenheter bilda engemensam krets om avtalsslutande arbetstagarorganisation begär detta. Inomen sålunda fastställd krets skall enligt 22 § andra stycket varje arbetstagaresplats i turordningen bestämmas med utgångspunkt i hans sammanlagdaanställningstid hos arbetsgivaren. Arbetstagare med längre anställningstid hardärvid företräde framför arbetstagare med kortare anställningstid. ger högre levriadsålder företräde. Vid beräkning avanställningstiden skall arbetstagare tillgodoräknas viss extra tid(22 § tredje stycket). För att en arbetstagare med stöd av turordningsreglernaskall kunna kräva omplacering till andra arbetsuppgifter fordras slutligen atthan har tillräckliga kvalifikationer för detta arbete. Vidberäkning av arbetstagares anställningstid hos arbetsgivaren skall medräknastid under vilken han har varit anställd hos annat företag inom koncern somarbetsgivaren tillhör. eller del av företag övergått till nyarbetsgivare, skall vid bestämmande av anställningstid hos den nyearbetsgivaren medräknas tid under vilken arbetstagaren har varit anställd hosförutvarande arbetsgivare eller hös företag inom koncern som förutvarandearbetsgivaren tillhörde (4 §). Omsärskilda skäl inte föranleder annat, skall vidare företräde till fortsattarbete ges åt arbetstagare som har nedsatt arbetsförmåga och som har berettssärskild sysselsättning hos arbetsgivaren (23 §). Reglerna om turordning iLAS är dispositiva i förhållande till vissa kollektivavtal (3 §). På denprivata sektorn av arbetsmarknaden har en rad kollektivavtal träffats omavvikelse från lagen. Där finns avtalsbestämmelser som t. ex. öppnarmöjligheter till lokala överenskommelser om turordningslistor, som medger atthänsyn tas till arbetsstyrkans sammansättning eller som anvisar en ytterligareuppdelning i yrkeskategorier eller anvisar andra turordningsområden. På detrent kommunala området bereds hithörande frågor f. n. av en partssammansattarbetsgrupp. 3.3Senare utredningsförslag och remissyttranden över detta Efterriksdagsbeslutet om LAS lade utredningen fram sitt betänkande (SOU 1973: 56)Trygghet i anställningen 2. I detia behandlades bl. a. frågor om anpassningentill den offentiiga sektorn. Utredningen tog bl. a. uppdet offentliga arbetsgivarbegreppet med hänsyn bl. a. till att reglerna i LASom turordning anknutits till detta begrepp. Enligt den numera upphävda lagen(1971: 199) om anställningsskydd för vissa arbetstagare skulle exempelvis en telearbetaresom tagit anställning hos vid bestämmandet avanställningstidens längd kunna tillgodoräkna sig anställningstiden hosteleverket, om han blev uppsagd av . De båda anställningarnaansågs nämligen avse en och samme arbetsgivare, staten. Beträffande kommunalanställdaskulle på motsvarande sätt kommunen anses som en och samme arbetsgivare (prop.1971: 107 s. 139). De principer i fråga om tillgodoräknande som sålunda kommittiU uttryck i lagen 1971: 199 borde enligt utredningeris meriing gälla ävenenligt LAS och tillämpas även när det t. ex. gäller övergång mellan ämbetsverkoch affärsverk, mellan lokal och central förvaltning osv. (s. 100). Tillgodoräkriirigborde eriligt utredriingcri vidare komma i fråga då huvudmarmaskapet för enviss verksamhet övergår från ett offentligt rättssubjekt till ett annat ellerdå en offentlig förvaltning ombildas till ett offentligägt företag. I dessafall skulle arbetstagaren få tillgodoräkna sig den sammanlagda anställningstidenföre och efter förändringen på arbetsgivarsidan (jfr prop. 1973: 129 s. 235).Detsamma torde enhgt utredningen bli fallet om eti tidigareprivatägt företag går upp i ett offentligt. Då det däremot gäller densituationen att en arbetstagare frivilligt går över t. ex. från en tjänst påden statliga förvaltningssektorn till en motsvarande anställning på denstatliga företagssektorn utan att dessa verksamhetsgrenar slås samman, tordesituationen enligt utredningen böra likställas med den som föreligger då enövergång sker från en koncern till en annan varför till-godoräkriariderätten dåskulle vara utesluten (s. 100). Utredningen pekade dock på att det på denoffentliga sektorn kunde förekomma gränsfall, där det låg nära tillhands attmedge tillgodoräknande av anställriirigstid på samma sätt som vid övergångmellan olika verksamheter på förvaltningssektorn. Som exempel nämndeutredningen att en bussförare lämnade sin anställning vid ett av statensjärnvägar helägt dotterbolag för att tillträda en motsvarande tjänst vidstatens järnvägars busslinjer eller vice versa. Utredningen kunde också tänkasig motsvarande fall inom andra affärsverks verksamhetsområden. Det sagda gälldeenligt utredningen även sådan övergång som avses i 11 § tredje stycket StjL. Iandra avseenden exempelvis i fråga om turordningen vid uppsägning kunde detenligt utredningen däremot vara befogat att begränsa det vidsträckta offentligakoncernbegreppet. Utredningen framhöll nödvändigheten av att här berörda frågorlöstes av kollektiv-avtalspartema på den offentiiga sektorn (SOU 1973: 56 s.101). Utredningensbetänkande nr 2 remissbehandlades. Remissinstanserna kunde därvid avge sinayttranden i fråga om anpassningen av reglerna om anställningsskyddet till detoffentliga området mot bakgrund av uttalandena i förarbetena till LAS. Riksförsäkringsverketefterlyste en närmare definition av det offentliga arbetsgivarbegreppet iolika sammanhang. Skulle en särskild definition vara svår att åstadkomma,borde reglerna utformas så att myndigheterna i tveksamma fall kunde påkallabeslut av Kungl, Maj:t eller annan myndighet. Om det, såsom utredningenföreslagit, med driftsenhet inom den statliga sektorn skulle förståsmyndighets verksamhetsområde, måste detta, enligt verkets mening, regleras medbeaktande av att myndighet kunde ha sitt verksamhetsområde förlagt till olikaorter och att vitt skilda verksamheter kunde inrymmas inom samma myndighet.Skulle man t. ex. jämställa två tjänstemän, av vilka den ene hade varitanställd hos verket och den andre hos verket och i annanstatlig eller i statsuuderstödd verksamhet? När det gällde försäkririgskassoma,var eriligt riksförsäkririgsverket i varje fall de miridre och medelstoraalltför små för att passa in under det föreslagna arbetsgivarebegreppet.Turordningslista skulle inte behöva upprättas förrän frågan om omplaceringutan resultat hade prövats, inte bara inom myndigheten utan också hos statenspersonalnämnd, dvs. menade attstatsförvaltningen som helhet måste betraktassom en arbetsgivare, vilken till sitt förfogande hade en centralomplaceringsverksamhet som omfattade hela statsförvaltningen. Skolöverstyrelsenberörde arbetsgivarbegreppet när det gällde lärarutbildningsverksamheten. Pådenna sektor sker f. n. normalt uppsägning med utgångspunkt ianställningstidens längd vid utbildningsanstalten. Enligt av Kungl. Maj:tmeddelade bestämmelser rörande lärare vid lärarhögskola skulle övertaligordinarie eller extra ordinarie lärare erbjudas vakant tjänst vid annanlärarhögskola. påpekade att man redan riu hade att pröva frågariom hur tjäustgöririg vid aririan lärarutbildningsanstalt skulle beaktas och huranställning inom samma verksamhet men hos olika huvudmän skulle behandlas.Enligt TCO borde staten för sig och varje kommun för sig betraktas som en arbetsgivare.Undantag borde dock göras för skolområdet med hänsyn bl. a. till de speciellaförhållanden som förelåg på lärarnas arbetsmarknad. För att fastställa enlärares plats i turordningen syntes det TCO inte möjligt att betrakta en läraranställningsåsom iritjäriad hos cri och samme arbetsgivare, dvs. staten, lika litet somatt anställningstid bara skulle få tillgodoräknas hos den kommun därvederbörande senast hade varit anställd. Ytterligare utredning behövdesbeträffande det statligt reglerade skolväsendet, universitets- ochhögskoleområdet samt kyrko-musikerområdet. akademikerscentralorganisation () och () menadeatt bl. a. utformningen av arbetsgivarbegreppet borde beaktas vid bestämningenav tillgodoräk-ningsbar tid. De tre lärarförbunden hade sålunda rekommenderatatt varje skolform (gruridskola, gymriasieskola etc) skulle anses utgöra ett företagför sig. ansåg att särreglering behövdes i fråga om denav departementschefen föreslagna regeln att turordning skulle fastställas förvarje avtalsområde. Verket erinrade därvid om att hos flertalet administrativamyndigheter så gott som all personal var hänförlig till samma kollektivavtal(allmänna avlöningsavtalet för statliga och vissa andra tjänstemän, AST), Mendet var enligt verket knappast rimligt att fastställa en gemensam turordningför alla personal-kategoriema. Vidare påtalade atttjänstemännen hos försäkringskassorna är uppdelade i ett statligt reglerat ochett icke statiigt reglerat avtalsområde efter lönegrad, trots att bådagrupperna tillhör samma karriär. menade attturordningsreglerna inom statsförvaltningen borde gälla anställda med sammaanställningsform, eftersom en grandprincip för det offentiigaanställningsförhållandet alltid hade varit att en fastare anställningsformskulle ge ett bättre anställningsskydd, TCO.ville ha en regel som var såkonstruerad, att en arbetstagare "tog med sig" inarbetad tid, om hanövergick till en annan kategori. Turordningen borde grundas påkategoritillhörighet, och SR framhöll att reglerna om turordnirig bordeutformas så attde passade de särskilda verksamhetsområdcria. Särskilda föreskrifter måstedärför utfärdas av Kungl, Maj:t bl. a, beträffande skolområdet. De bådaorganisationerna avvisade utredningens uppfattning, att hänsyn inte skulle tastill gällande behörighetsföreskrifter. och SR jämte vissa andraremissinstanser motsatte sig att enbart anställningstiden skulle varaavgörande för turordningen. De anställdas skicklighet och lämplighet måstekunna vägas in, liksom sociala aspekter. Såsomframgått av vad jag har anfört fann föredraganden i prop. 1974: 88inte anledning al;t beröra de olika titiämpningsproblem som förts fram avremissinstanserna i fråga om anpassningen till det offentliga området. 4 Företrädesrätt till ny anställning, m. ni. Ifråga om statstjänstemän och andra tjänstemän med statligt reglerade tjänstergäller f. n. bestämmelsen i 28 § RF om förtjänst och skicklighet somenda befordringsgrunder vid tjänstetillsättning. Denna bestämmelse har, som jagredan anfört, ansetts lägga hinder i vägen för särskilda regler omföreträdesrätt till de anställningar som omfattas av bestämmelsen. Enligt StjLoch kommunaltjänstemannalagen råder också förbud mot avtal om företrädesrätttill anställning. Utredningenföreslog i sitt första betänkande (SOU 1973: 7) att en arbetstagare som hadeblivit uppsagd på grund av arbetsbrist skulle ha företrädesrätt till nyanställning inom den verksamhet, där han tidigare var sysselsatt (s. 160). Enförutsättning för företrädesrätten skulle vara viss tidigare anställningstidhos arbetsgivaren. Vidare uppställde utredningen kravet att den uppsagdearbetstagaren skulle ha tillfredsställande kvalifikationer för den nyaanställningen. Avvisade arbetstagaren ett erbjudande om återanställning somhan skäligen bort godta, skulle företrädesrätten enligt utredningens förslagförfalla. Medbegreppet verksamhet avsåg utredningen på samma sätt som redovisats ifråga om turordning vid uppsägning förvaltningsenhet, företagsenhet ochannan därmed jämförlig enhet (s. 159). Begreppet förvaltningsenhet tordedärvid enligt utredningen företrädesvis få tillämpning inom den offentiiga sektom(s. 190). Utredningen medgav att det beträffande offentligförvaltning kunde uppkomma problem att tillämpa en regel som hade sinutgångspunkt i begreppet verksamhet. Regeln hade emellertid enligt utredningeni första hand anpassats efter vad som var naturligt för stora delar av arbetsmarknaden.På den kommunala sektorn kunde dock enligt utrednmgen kommungränsenjämte avtalsområdet liksom f. n. bli vägledande. En ytterligare preciseringkunde enligt utredningen ske genom att valet begränsades till varje yrkesgrappför sig. Men även andra gmpperingar borde enligt utredningen kuima beaktas (s.159).