prop · FX03149 · 1974-12-31 00:00:00 — Vad som framkommer i samband med denna tillsyn eller på annat sättkan vara av den beskaffenhet att hovrätten bör ha möjlighet alt för vidtagandeav lämpliga åtgärder undersöka sådana förhållanden vid en tingsrätt vilka hareller kan få direkt betydelse för den dömande verksamhelen där. Det kan alltsåuppkomma behov för hovrällen att själv skaffa sig insyn i tingsrätternasverksamhet. JO anser det därför naturligt att det finns en bestämmelse omhovrätts befogenhet all utöva tillsyn och atl 2 kap I § RB sålunda inte ändras.JO tillägger dock alt tillsynen med hänsyn lill självständighetsprincipen måstevara inskränkt till den formella handläggningen av mål och ärenden och altbehovel av en sådan tillsyn är myckel begränsat. Högsta domstolens ledamöterframhåller att någon konflikt inte lär behöva uppkomma mellan den tillsyn somhovrätterna har atl utöva enligl 2 kap. I § RB och den uppsikt som iadminislrativt avseende skall tillkomma den nya centralmyndigheten. menar att ellupphävande av tillsynsbestämmelsen i 2 kap 1 § RB i samband med tillkomsten avcentralmyndigheten kan tolkas som att den nya myndigheten avses skola ta överhovrätternas uppgift enligl stadgandet. Samlliga remissinslanser, som i ochför sig är positiva lill atl hovrätternas tillsyn skall finnas kvar, motsättersig alt stadgandet i 2 kap I § RB ändras på det sätt som DSU föreslagil. Somskäl härför anförs bl.a. all den av DSU föreslagna lydelsen kan leda till enmycket längre gående och mer organiserad tillsyn, som ej är påkallad (hovrättenför ). samt hovrätten över och Blekingemenar alt tillsynen skulle bli försvårad eller meningslös, om hovrätterna intefick befogenhet att gå in på problem som anses höra till tingsrätternasadministration. Prop, 1974:149 22 Den av DSU föreslagnauppgiftsfördelningen rörande de ekonomiadministrativa göromålen lämnas i stortsetl utan erinran av remissinstanserna. , Falu tingsrättoch raenar atl det är ändamålsenligt att centralmyndigheten anförtror åt destörre enheterna inom verksamhetsorarådet att själva disponera över lärapligdel av i första hand de allmänna verksamhetsanslagen. Kammarrätten i Stockholmförklarar sig inte helt tilltalad av att domstolarna får ett i förstone minskatrörelseulryrame när det gäller rådigheten över anvisade anslag och i förekoramandefall blir beroende av vad som kan utverkas genom kontakter medcentralmyndigheten. Kamraarrätten vill dock inte beteckna förslaget som ettobehörigt ingrepp i domstolsverksamheten. DSU:s förslag i denna del hartillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstanserna. Många remissinstanser har förklaratsig dela DSU:s uppfattning atl utbildningsbehovet inom förvaltningsområdet ärstort och att ambitionsnivån när det gäller kursverksamhetens omfattning börhöjas ytterligare. DSU:s förslag omuppgiftsfördelningen när det gäller inrättande och ledigförklarande av tjänstsamt entledigande från tjänst har i allmänhet lämnats utan erinran avremissinstanserna. När det gällertjänstetillsättningsförfarandet har intresset i första hand knutits till deordinarie domartjänsterna. En grupp remissinstanser, bl.a. två ledamöter avhögsta domstolen, regeringsrättens ledamöter, , hovrätten överSkåne och , hovrätten för och fyra tingsrätter, har iförsta hand förordat att man avvaktar resultatet av domarutredningsarbete innan man gör några ändringar i tillsättningsförfärandet för ordinariedomartjänster. Etl stort antal reraissinstanserhar förklarat sig tillstyrka eller acceptera att en Ijänsteförslagsnärandinrätlas med de uppgifter och i stort den sammansättning som DSU föreslagit.Till denna grupp hör högsta domstolens flesta ledamöter, ,hovrätten för , kammarrätten i Siockholm, kammarrätten i ,, , ytterligare sex tingsrätter, ochJUS. Regeringsrättens ledamöter förklarar sig i andra hand acceptera förslageti denna del. En annan grupp reraissinstanser vill ha kvarpresidenlkollegiet som Prop, 1974:149 23 förslagsorgan i samma utsträckning som f.n. Denna grupputgörs av bl.a. hovrätten för Nedre , två tingsrätter,hyresnämndskansliet i och samt för den händelsedet anses atl man inte bör avvakta resultatet av domaruiredningens arbete , hovrätten över och samt ytterUgare tretingsrätter. Som skäl för denna ordning framförs i huvudsak attpresidentkollegiet genom sin slörre personkännedom får bättre förutsättningaratl avge förord än en tjänsteförslagsnämnd med den föreslagna sammansättningen. och omdomaruiredningens arbete ej anses böra avvaktas hovrätten för Västra 5i'er/geanser att presidentkollegiet bör fä avge förord beträffande alla ordinariedoraartjänster som tillsätts efter ansökningsförfarande. Av de remissinstanser som ärpositiva till en tjänsteförslagsnämnd har lämnats en rad synpunkter och förslagrörande nämndens samraansältning. Det förordas t.ex. att såväl ett justitierådsom ett regeringsråd skall ingå i nämnden, att generaldirektören inte bör varanämndens ordförande, alt justitieråden, regeringsråden och presidenternasjälva skall få Ulse eller föreslå företrädare för sig i nämnden och atttingsrätterna bör vara direkt representerade där. Det har också anförts attSveriges domareförbund inte kan anses representera de allmänna förvaltningsdomstolarnaoch att domarnas fackliga organisation inte bör vara företrädd i nämnden. Högsta domstolens ledamöter,regeringsrättens flesta ledamöter, alla hovrätter, fem tingsrätter, ochSveriges domareförbund anser alt nämnden bör få en friare ställning iförhållande lill centralmyndigheten än vad DSU föreslagit. Argumentet härför äri allmänhet atl avgivande av förslag på ordinarie domartjänster tillhör deadministrativa uppgifter som inte bör ligga inom centralmyndighetenskompetensområde. anser att den avgörande synpunkten vidvalet av tillsättningsordning bör vara att varje tillsättningsärende tillförsetl allsidigt och pä sakkunskap och erfarenhet grundat material för bedömandeav vederbörandes lämplighet och att det därvid är av underordnad betydelse omförslag avges av ett särskilt organ som formellt är inordnat i centralmyndigheteneller om det sker genom ett från myndigheten fristående organ. DSU:s förslag om fortsalldecentraliserat antagningsförfarande för fiskaler och fiskalsaspiranter harhälsats med tillfredsställelse av flera remissinstanser. ochDON anser dock att centralmyndigheten bör utfärda det formella förordnandetför fiskaler och fiskalsaspiranter. Vad DSU föreslagit om förordnandeav assessor tillstyrks eller lämnas ulan erinran av hovrätten för ÖvreNorrland, , ytterligare nio tingsrätter saml . JO, , kammarrätterna och två tingsrättermenar att Kungl. även i fortsättningen bör förordna assessor. Som skäl fördetta anförs friimst att assessorsförordnandet innebär det slutligagodkännandet för domarbanan, varför centralmyndigheten av principiella skäl böruteslutas från beslutanderätt. En tredje grupp remissinstanser, bestående avhögsia domstolens ledamöter, regeringsrättens ledamöter. ,hovrätten över och , hovrätten för , fyratingsrätter samt , anser att det bör ankomma pä hovrättoch kammarrätt att själv meddela förordnande för sina assessorer. Härvidåberopas i allmänhet att det är en onödig omgång att låta centralmyndighetenUtfärda förordnandet, när den reella prövningen av veder-bör;mdes lämplighetankommer på domstolen. Remissinstanserna har delademeningar också i frägan vilken myndighet som skall utfärda förordnande förrevisionssekreterare och regeringsrättssekreterare. En grupp biträderuiredningens förslag, en annan, bestående av bl.a. högsta domstolens ledamöteroch regeringsrättens ledamöter, vill att domstolen själv skall få meddelaförordnande. Etl par remissinstanser vill bibehålla nuvarande ordning, enligtvilken ifrågavarande tjänster tillsätts av Kungl. När det gäller förfarandet vidtillsättning av notarietjänster och notarienämndens funktioner anser JO,och notarienämnden att den nuvarande ordningen börbehållas. Övriga remissinslanser har biträtt DSU:s förslag eller lämnat delutan erinran. DSU:s förslag rörande tillsättningav biträdestjänster m.m. har biträtts eller lämnats utan erinran av de flestaremissinstanser. Nägra anser att särskilt de större tingsrätterna bör få störrebefogenheter än enligt förslaget, andra atl centralmyndigheten bör fåbeslutanderätt även beträffande tjänster på något lägre nivå. Det framhålls ocksåfrån några håll alt allmän advokatbyrå bör få samma befogenhet att tillsättatjänster som tingsrätt. Ingen remissinstans har något atterinra mot att centralmyndigheten får svara för personalregistrering ochmalrikelföring för all personal inom förvaltningsområdet. När det gällerlöneadministrationen har från några håll uttryckts tvivel om den månatligalönerapporteringen bör decentraliseras så mycket som DSU har foreslagit. DSU:s förslag attcentralmyndigheten skall besluta i disciplin- och åtalsärenden m.m. rörandealla tjänstemän inom förvaltningsområdet har mötts av negativ krilik, bl.a.från högsta domstolens ledamöter, regeringsrättens ledamöter, , samtligahovrätter. Några menar därvid att det med hänsyntill principen om domstolarnas självständighet är olämpligt alt enadministraliv myndighet beslutar i sådana ärenden när det gäller personal meddömande uppgifter. Prop, 1974:149 25 föreslår därför atl beslutanderätten tilläggs varjeenskild domstol. Andra anger som skäl för en sådan decentralisering endast atldomstolarna torde vara väl kvalificerade att handlägga ärenden av den typ somär i fråga. Mot DSU:s förslag i övrigl i avsnittet om juridiskaärenden har remissinstanserna i allmänhet inte haft nägon erinran. Hovrättenöver och motsätter sig dock alt centralmyndigheten tillåts attsjälvrådigt la på sig uppgiften alt fastställa rutiner och anvisningar för dens.k. Hovrätten anser inte heller att beslutanderätten ide av DSU behandlade tillståndsärendena bör delegeras från Kungl. 3,2 organisation och peronalbehov Förslaget att centralmyndighetenskall ledas av en lekmannastyrelse har lämnats utan erinran avreraissinstansema. Flertalet har också accepterat den av DSU förordadesamraansättningen. Regeringsrättens flesta ledamöter och vill dockha en starkare representation från domstolarna. Hovrätten över ochBlekinge, de allmänna advokatbyråerna i oeh samt FöreningenJurister vid allmänna advokatbyråer anser atl ytterligare en advokat böringå i styrelsen. RRV framhåller vikten av att personer med administrativ ochekonomisk erfarenhet finns i styrelsen. När det gäller personalföreträdarnasställning menar regeringsrättens flesta ledamöter, hovrätten över ochBlekinge och statskontoret atl kungörelsen (1974:224) om personalförelrädare istatlig myndighets styrelse bör vara tillämplig. Den av DSU föreslagnahuvudorganisationen har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av praktiskttaget alla remissinstanser. Statskontoret anser dock att en frånhuvudorganisationen fristående utvecklings- och planeringsgrupp bör ersätta denav DSU föreslagna huvudenhetschefstjänsten. SPN pekar på ett behov av atlsamordna planerings- och utvecklingsarbetet inom hela det administrativaområdet. DSU:s beräkningar avcentralmyndighetens personalbehov har lämnats utan erinran av de flestaremissinstanser. Statskontoret förklarar sig på det föreliggande materialetinte kunna uttala sig om personalbehovet. och hovrätten för ÖvreNorrland anlägger liknande synpunkler. Ett par remissinslanser anser all bl.a.utbildningssidan behöver förstärkas personellt. Prop, 1974:149 26 De fiesta remissinstanser somyttrat sig i frågan anser att centralmyndigheten bör benämnas''. Några föredrar benäraningen 'centrala domstolsförvaltningen'.En remissinstans vill ha kvar namnet 'domstolsväsendets organisationsnämnd'. Deremissorgan som tagit upp namnfrågan motsätter sig nära nog genomgåendebenämningen 'domstolsstyrelsen'. Man menar att detta namn kan ge intrycket altcentralmyndigheten 'styr' även domstolarnas dömande verksamhet. 3.3 Förslagets inverkan på de regionala och lokalamyndigheternas administrativa resurser När del gäller personalbehovet ihovrätt lämnas DSU;s beräkningar ulan erinran av , hovrätten förVästra och hovrätten för Nedre . Hovrätten över ochBlekinge samt hovrätten för anser att hovrätterna behöver merpersonal för administration än vad DSU föreslagit. /lovräft anser sig inlekunna la ställning på det föreliggande materialet. I fråga om personalbehovet förtingsrätter och hyresnämnder anser hovrätten över och , hovrättenför , , ytteriigare fem tingsrätter,hyresnämndskansliet i Siockholm, , och ST att merpersonal kommer att behövas om den av DSU föreslagna uppgiftsfördelningen genomförs.Övriga remissinslanser har lämnat DSU:s ställningstaganden härvidlag utanerinran. anser del nödvändigt för attverksamhelen vid centralmyndigheten skall fungera från början att myndighetensorganisation läggs fast och tjänsterna inrättas och kungörs lediga minst etthalvår innan myndigheten börjar sin verksamhet. Ju snabbare läget klarnar idessa hänseenden dess slörre är möjlighelerna att få personal, som arbetar iDON, att gå över till centralmyndigheten. Alt så sker är av centralt intressefrån kontinuitetssynpunkt. F.n. avser endast få av DON:s tjänstemän att sökaanställning vid centralmyndigheten. hyser också farhågor för allmyndighetens stora nyrekryteringsbehov inte kan tillgodoses i , bl.a.till följd av att andra myndigheter utlokaliseras dit somcentralmyndigheten skall börja sin verksamhet. Arbetet inom myndighelen blirvidare av så speciell karaktär atl personal från andra verksamhetsområden måste fä särskild utbildning. 1974;149 27 utredningens förslag att vissa uppgifter successivtflyttas över till myndigheten. Betydande dubbleringar av personal torde därvidbli nödvändiga för alt viktiga löpande uppgifter inte skall eftersättas iövergångsskedet. Vidare fordras att samtliga tjänster inrättas redan från dendag myndigheten skall börja fungera. SPN instämmer i DON:s uttalande attdet kan bli svårt att rekrytera arbetskrafi främst biträdespersonal iJönköpingsregionen . Vidare kommer det att råda bos'adsbrist iregionen . Det kan också visa sig svårt att skaffa lämpligtarbete åt med-flyttande anhöriga. Nämnda svårigheter beror framför allt på attlanlbruksstyrelsen och med totalt ca 280 anställda utlokaliserastill . SPN föreslår därför att statsmakterna nogaprövar möjligheterna att senarelägga inrättandet av centralmyndigheten. har tidigare beslutat atten central förvaltningsmyndighet för domstolsväsendet skall inrättas iJönköping (prop. 4 s.60 , JuU 1972:8, rskr 1972: 159, JuU 1973:24,rskr 1973:221). Tidpunkten för inrättandet har av riksdag bestämtstill den (JuU 1974:6, rskr 1974:128). (DSU)har på mitt uppdrag i betänkande (DsJu 1974:5) lämnat förslag till den blivandecentralmyndighetens ställning, arbetsuppgifier och organisation. Till grund förförslaget har legat domstols verksutredningens (DVU) betänkande SOU 1971:41.den av domstolsväsendets organisationsnämnd () bedrivna verksamheten samtvad uttalat om myndighetens ställning och arbetsuppgifter. DSU: sbelänkande har remissbehandlats i vanlig ordning. 4.2 Uppgiftsfördelningen inom den framtida domstols- ochrätthjälps-administrationen 4.2.1 Principiella överväganden om centralmyndighetensslällning Redan i direktiven till DVUbetonade jag, till undvikande av varje missförstånd, atl tillskapandet av encentral förvaltningsmyndighet på domstolsväsendets område självfallet inte fårinnebära något som helst ingrepp i domstolarnas självständighet och integritetnär det gäller den dömande verksamheten. Jag uttalade emellerlid också att självständigheten i dendömande verksamheten inte utesluter att ett centralt organ får lill uppgifi attta tillvara alla möjligheter att rationalisera domstolsarbetet och att göra denadministrativa verksamheten inom domstolsväsendet så effektiv som möjligt. Prop.1974; 149 28 Vid riksdagsbehandlingen avprincipfrågan om inrättande av en centralmyndighet för domstolsväsendetinstämde justitieutskottet (JuU 1972:8 S.4) i mitt uttalande om att inrättandetav en central förvaltningsmyndighet på domstolsväsendets område självfalletinte får innebära något ingrepp i domstolarnas självständighet och integritet iden dömande verksamheten. Utskottet förutsatte att man i detfortsatta arbetet med fastläggandet av centralmyndighetens ställning,organisation och arbetsuppgifter noga övervägde den problematik somsammanhänger med gränsdragningen mellan dömande och administrativ verksamhet. DSU har i sitt betänkande anförlatt en formell gränsdragning mellan dömande och administrativ verksamhet ärraeningslös, därför att den inle kan läggas lill grund förkompetensfördelningen mellan Kungl. Maj:t, centralmyndigheten och domstolarna.1 stället gäller det enligt utredningen att på ett lämpligt sätt fördela deadministrativa uppgifierna mellan nämnda instanser. En första utgångspunkt bördärvid vara domstolarnas självständighet i den dömande verksamheten. En likagiven utgångspunkt bör vara att centralmyndigheten skall aktivt verka för atteffektivisera det administrativa arbetet och därmed även dömandet. DSU:s resonemang härvidlag harvunnit gehör hos ett stort antal remissinstanser. Andra har däremot ansett attcentralmyndighetens verksamhetsområde bör ytterligare begränsas. Flerainstanser menar att myndigheten skall ha en ställning sora enbari serviceorganål dorastolarna. Några remissinslanser har också föreslagit all myndighelenendasl skall ta över : s nuvarande uppgifter. För egen del anser jag atl encentral förvaltningsmyndighet på domstolsväsendets område, med debegränsningar som föranleds av domstolarnas självständighet i den dömandeverksamheten, kan och bör ges samma ställning och arbetsuppgifter som centralaförvaltningsmyndigheter i allmänhet. Någon annan lösning synes ej heller havarit avsedd av när den log slällning i principfrågan om inrättandeav en centralmyndighet för domstolsväsendet. Domstolarnas självständighetinnebär enligt 11 kap. 2 § regeringsformen (RF) atl ingen myndighet, inteheller , får bestämma hur domstol skall döma i det enskilda falleteller hur domstol i övrigt skall tillämpa rättsregel i särskilt fall. Varkenregeringen eller något annat organ kan alltså gripa in och bestämma hur endomstol i sin rättstillämpning skall besluta i visst fall. Bestämmelsen i RF utesluterdäremot inte alt domstolar liksom andra myndigheter i administrativt hänseendeär skyldiga att åtlyda direktiv från regeringen eller annan myndighel som ärbehörig all meddela sådana direktiv. Som regel torde det inte varaförenat med svårigheter att avgöra om en fråga är av rent administrativkaraktär och alltså ligger utanför del område som RF exklusivt förbehållerdomstolarna. Ett beslut som i sig är av administrativ karaktär kan emellerlidindirekt ha belydelse för handlägg- Prop, 1974:149 29 ningen av visst mål eller ärende. Exempel härpå kan varabeslut om fördelningen av domare mellan olika mål eller grupper av mål. Som jag tidigare betonat måsledomstolarnas självständighet i den dömande och rättstillämpande verksamhetenupprätthållas. Det framstår med hänsyn härtill som motiverat att domstolarnaäven i fortsättningen ges befogenhet att avgöra också vissa frågor avadministrativ art som har eller kan uppfattas ha betydelse för denrättstillämpande verksamheten. Härtill kommer att vissa spörsmål av rentadministrativ karaktär även av prakiiska skäl lämpar sig bäsl för avgörande pådet regionala eller lokala planet. Om man vill låta vissa frågor sominte omfattas av självständighetsprincipen ligga kvar hos domstolarna kan detinte göras genom en uppdelning i administrativa eller judiciella frågor. Detåterstår då enligt min mening ingen annan lösning än den som DSU förordat,nämligen att på ett lämpligt sätt fördela de administrativa uppgifterna mellanregeringen, centralmyndigheten och domstolarna raed utgångspunkt från å enasidan självständighetsprincipen och vad som därutöver bör förbehållasdomstolarna och å andra sidan cenlralrayndighetens givna uppgift att ansvaraför att tilldelade resurser inora förvaltningsområdet utnyttjas sä rationelltoch effektivt som möjligt. För att kunna fullfölja sistnämnda uppgift mästemyndigheten sä långt det är möjligt få ledande och samordnande funktioner samtha rätt atl meddela föreskrifier och anvisningar för verksamheten. I deenskilda frågorna mäste det, som utredningen anfört, ytterst ankomma på detillämpande myndigheterna själva atl se till att gränserna för vad som ansesböra vara förbehållet domstolarna inte överskrids. Vad här sagts talar enligt minmening för all centralmyndighetens kompetensområde i stort avgränsas på detsätt som utredningen föreslagit. Jag delar också utredningens uppfattning all icentralmyndighetens instruktion bör tas in en erinran om att myndighetensverksamhet inte får innebära något ingrepp i domstolarnas självständighet närdet gäller den dömande verksamheten. Som en remissinstans föreslagit, kan detockså vara lämpligt att begränsa centralmyndighetens kompetensområde på detsättet, att myndigheten inte får föreskriva hur arbetsuppgifter skall fördelasmellan enskilda domare. Det ankommer pä regeringen att i bl.a. instruktion förcentralmyndigheten meddela de föreskrifter som behövs. Frågan vilken instans som skall fastställa arbetsordningför tingsrätt och arrende- och hyresnämnd, har av utredningen ochremissinstanserna satts i nära samband med den principiella diskussionen omcentralmyndighetens ställning. Utredningen menar därvid, med instämmande avnågra remissinstanser, att det i princip måste vara en uppgift förcentralmyndigheten med hänsyn till dess ekonomiska ansvar för verksamheten alt i sista hand fastställa sådan arbetsordning. Flera remissinstanser anserdäremot att den föreslagna ordningen skulle kunna ge centralmyndigheten Prop, 1974:149 30 möjlighet atl obehörigen påverka domstolarnas dömandeverksamhei. Man förordar därför att det nuvarande förfarandet, enligt vilkethovrätt fastställer arbetsordning, bibehålls. För egen del finner jag attcentralmyndigheten med hänsyn till det ansvar för verksamheten som myndighetenavses få, också måste få den yttersta bestämmanderätten belräffandearbetsordningarnas innehåll, även om uppgiften atl fastställa arbetsordning iregel kan delegeras frän centralmyndigheten till hovrätt. Det ankommer päregeringen att besluta i dessa frågor. 4.2.2 Hovrätternas roU i den nya domstolsadministrationen Hovrätter och tingsrätter fårenligt utredningens förslag i princip samma ställning gentemotcentralmyndigheten i administrativt hänseende. Utredningen anser dock bl.a.med hänsyn till hovrätternas kännedom om verksaraheten vid lingsrätterna atlhovrätten bör ha kvar vissa uppgifler när det gällertingsrättsadministrationen. Enligt utredningsförslaget bör vederbörande hovrättavge yttrande över tingsrätts förslag till anslagsframställning. Hovrätten börvidare bistå tingsrätterna inom sitt område med fiskaler eller annanförstärkningspersonal på domarsidan samt meddela vissa förordnanden förtingsnotarie. Remissinstanserna har i allmänhet varit positiva lill förslaget idenna del. Inle heller enligl min meningföreligger något principiellt hinder mot att hovrätt får befogenhet att inomgränser, som bestäms av regeringen eller centralmyndigheten, besluta i frågorsom rör administrationen eller organisationen av tingsrätterna. De uppgifter,som utredningen har nämnt, synes väl ägnade att anförtros åt hovrätt.Erfarenheten kan emellertid komma all visa atl även andra uppgifler kan behövadelegeras till hovrätt eller att uppgift bör lyftas bort frän hovrätterna. En särskild fråga utgörhovrätternas tillsynsskyldighet över lingsrätterna enligt 2 kap. 1 § RB. Dennatillsynsplikt omfattar enligt förarbetena bl.a. skyldighet för hovrätt attutöva allmän uppsikt över att underrätternas rättskipning försiggår i lagaordning och all domare och andra befattningshavare fullgör sina åligganden.Såväl DVU som DSU:s majoritet har föreslagit att tillsynsplikten skall finnaskvar, medan DSU:s ordförande menar att någon särskild föreskrift om tillsyninte behövs. Remissinstanserna har olika meningar i frägan.