prop · FX0344 · 1974-12-31 00:00:00 — Frågan omen sänkning av myndighetsåldem har också behandlats inom . Sålundahar rådets ministerkommitté antagit en resolution, i vilken medlemsstatemabl.a. rekommenderas att sänka myndighetsåldern under och att, om de anserdet tUlrådligt, bestämma den lUl . I lades fram enproposition med förslag till en 18-årsgräns. Av andra västeuropeiska länder harStorbritannien sänkt myndighetsåldern till . ÄvenSovjetunionen och övriga östeuropeiska stater tillämpar en 18-årsgräns. IÖsterrike sänktes myndighetsåldern till . Sänkning av 21-årsgränsenövervägs i vissa stater i , t. ex. i , ochFörbundsrepubliken . Mol bakgmndav den föreslagna sänkningen av rösträttsåldern och utvecklingen i andra länderhar inom justitiedepartemenlel utarbetats en promemoria (Ds Ju 1973r 11), därdet föreslås att myndighetsåldem skall sänkas från 20 till . Ändringenföreslås träda i kraft . Denföreslagna sänkningen av myndighetsåldern har tillstyrkts eller länmals ulanerinran av del stora flertalet remissinstanser. Endast tre remissinstanser tarklart avstånd från förslaget. Vissa reservationer framförs dock även av deinstanser som i och för sig ställer sig positiva tUl en sänkning avmyndighetsåldern. De remissinstansersom är kritiska mot förslaget anser alt sambandet mellan myndighetsålder ochrösträttsålder inte med nödvändighet behöver upprätthållas. Däremot anser mandet behövligt att behålla del nuvarande skyddet för personer som är under 20år. Från åklagarhåll betonas den ökade risken för brottsliga dispositioner somföljd av civilrättsliga transaktioner ingångna på grund av ungdomligt oförslånd.Det förhållandel all den förra sänkningen av myndighetsåldern inte har haftnågra synbara negativa effekter tillmäter man inte någon större betydelse,eftersom den nu föreslagna sänkningen omfattar ytterligare hela . Frånflera håll betonas slutligen att en sänkning inte bör genomföras förränenighet har uppnåtts med övriga nordiska länder. Prop.1974: 44 60 För egen del vill jag understryka vad föredragandedepartementschefen anförde vid reform, nämligen att det är fögafruktbart att närmare diskutera när ungdomens sociala mognad inträder, eftersomdel är svårt att ställa upp några objektivt giltiga kriterier på social mognad.Övervägandena bör i stället utgå från de verkningar som myndigheten medför ifråga om behörighet i olika avseenden, särskilt i ekonomiska angelägenheter.Härvid bör beaktas att ungdomar som fyllt redan i samband med 1969 årsreform har fått en så omfattande civU-rätlslig handlingsförmåga all del inteulan fog kan hävdas all myndighet väsentiigen inträder redan vid denna ålder.De som fyllt har sålunda bl. a. rätt all själva hyra bostad för eget bmkoch att ta upp statiiga lån som syftar till att bereda dem hjälp till utbUdningeller bosättning. Vidare har varje underårig med eget hushåll räll all företasedvanliga rältshandhngar för den dagliga hushållningen eller för uppfostranav bam, som tillhör hushållet. Redan tidigare gällde all personer som fyllt 18år har behörighet att själva ta tjänst eUer annat arbete. De ändringar som sålunda vidtogs år 1969.mnebär allomyndigheten för dem som är i huvudsak kommer tillpraktiskt uttryck bara när del gäller viss skuldsällnmg, t. ex. i samband medavbetalningsköp, och förfogande över tUlgångar som förvärvats på annat sätl ängenom eget arbete eller genom upplagande av studie- eller bosättningslån. Detär inte något stort steg som tas och inle några stora risker som öppnas, om manpå de angivna områdena slopar del skydd som omyndigheten f. n. ger. Avintresse vid fastställande av myndighetsåldem är den åldersgräns som gäller iandra avseenden för inträdande av medborgerliga rättigheter och skyldigheter.Skyldigheten att göra värnplikt inträder . Särskild vikt böruppenbarligen tUlmätas sänkningen av rösträttsåldern. Till stöd för dennasänkning har anförts bl. a. att flertalet ungdomar har fått successivt ökadeförutsättningar att ta ställning i politiska frågor genom bl. a. förbättradskolundervisning i samhällskunskap, massmedias informationsverksamhet ochföreningsverksamheten. Även om, som framhåUits från några håll underremissbehandlingen, en sänkning av rösträttsåldern inte nödvändigtvis måsleföranleda en motsvarande sänkning av myndighetsåldem, torde del dock te sigegendomligt om en person som anses mogen att ta självständig ställning i politiskafrågor inte tiUerkänns fuU civilrättslig handlingsförmåga. I samband med altförslag lades fram om en sänkning av rösträttsåldern framhölls också, somtidigare nämnts, det önskvärda i att man behöll sambandet mellanrösträttsålder och myndighetsålder. Samma ståndpunkt har intagits av riksdagenslagutskott vid behandhngen av ett tidigare motionsförslag om sänkning avmyndighetsåldern. Givelvis är det i och för sig önskvärt att behålla dennuvarande nordiska rättslikheten när del gäller myndighetens inträde. 1974: 44 61 vilkenståndpunkt man intar från svensk sida kan emellertid denna rättslikhet antaskomma att upphöra, eftersom en proposition med förslag tUl 18-årsgräns redanhar lagts fram i , medan någon motsvarande reform inte är omedelbartaktuell i övriga nordiska länder. Det finns därför inte någol skäl alt avhänsyn tiU förhållandena i övriga vänta med en sänkning avmyndighetsåldern. Som jag strax skall återkomma till torde del heller inteuppstå några mera beaktansvärda ölägenheter, om myndighetsåldern är olika i denordiska ländema. Medhänsyn till det anförda föreslår jag all myndighetsåldern sänks från 20 till 18år. Sänkningen föranleder ändring i 9 kap. 1 § (FB). I sambandhärmed bör de införda reglema i 9 kap. 2 § första stycket och 3 a § ombehörighet för underårig som fyllt all hyra bostad och la upp vissa lånupphävas. Reglema i 2 a § oiri behörighet att företa rättshandlingar för dendagliga hushållningen bör däremot behållas, eftersom de är tiUämpliga även påden som är . Ensänkning av myndighetsåldern tUl medför, som nämnts, attmyndighetsåldern blir lägre i än i , och . Den blirockså lägre än vad som gäller på många håll utanför . aktualiserarbehovet av särskilda internalionellt privaträttsliga regler på området. Vadbeträffar förhållandet till stater utanför finns tUlämpliga regler i 4kap. lag om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskapoch förmynderskap (SFS 1904r 26 s. 1). Bestämmelsema bygger pånationalitetsprincipen. Frågan humvida en person är underårig eller inte bedömsalltså enligl lagen i det land där han är medborgare. TUl skydd för godtroendetredje man har emellertid en särskild undantagsregel tagits upp i 4 kap. 5 §andra stycket. Om rättshandling har företagils här i landet av någon som på gmndav underårighel varit obehörig att företa rättshandlingen enligt tillämplig utländsklag, blir rättshandlingen ändå bindande för honom, om han ägt behörighet enliglsvensk lag och motparten varken insåg eller bort inse hans bristandebehörighet. Denna godlrosregel får särskild aktualitet när det gäller utiänningarfrån stater där myndighetsåldem är högre än i . Några ändrade regler påområdet torde inle behövas. IförhåUande lUl övriga nordiska länder tUlämpas inte lag. I ställetgäller förordning om vissa internationella rättsförhållanden rörandeäktenskap, adoption och förmynderskap (SFS 1931 r 429). Förordningen, som gmndaspå en konvention mellan de nordiska länderna, bygger på domicUprincipen. Av 14och 16 §§ följer att frågan om omyndighet beträffande den som är medborgare r någolav de nordiska ländema men som har hemvist i annat nordiskt land skall bedömasenligt lagen i den stat där han har hemvist, såvida inte förmyn- 1974: 44 62 derskapredan utövas i annat nordiskt land. Om myndighetsåldern sänks lUl iSverige och men behålls vid i , och kommeralltså svenska medborgare som är och har hemvist i någol avsistnämnda tre länder alt alltjämt vara omyndiga. Liknande effekter har kunnatuppslå redan tidigare. Sålunda har i gällt att underårigsom gifter sig blir myndig i samband därmed. Denna regel har på gmnd av dennordiska konventionen inte varit tillämphg i de övriga nordiska länderna påfinska medborgare vilka vid äktenskapets ingående haft hemvist i annat nordisktland. Del synes inle nu böra komma i fråga att frångå den reglering som gälleri förhållande till de andra nordiska ländema och som alltså gmndas på domicUprincipen. Omden som enligl hemvistlandels lag blivit myndig därefter bosätter sig i ellland enligt vars lag han alltjämt skulle vara omyndig uppslår frågan humvidahan därigenom återigen förlorar sin rättshandlingsförmåga. Fråganuppmärksammades under förarbetena till 1931 års nordiska konvention. Medanledning av den förut omnämnda finska regeln om att den som gifter sig blirmyndig uttalades alt den som en gång har blivit myndig i en av staterna inteförlorar sin myndighet genom att han flyttar till annan fördragsslulande stat.Vid överläggningar med företrädare för de danska, finska och norska justitieministeriernahar emellertid tvekan yppats humvida uttalandet kan anses vägledande också iförevarande situation. Den oklarhet som råder får dock antas ha ringapraktisk betydelse. Läget torde vara mera klart i den situationen all någonflyttar från en stat med högre myndighetsålder till en stat där myndighetsåldemär lägre. Om sålunda en i bosatt 18-åring flyttar till , kommerhan att bli myndig i och med att han tar hemvist här i landet, under förutsällningalt inte förmynderskap fortfarande utövas i annat nordiskt land, vilket kanvara fallet exempelvis om förmyndaren alltjämt är bosatt i . I exemplet fömtsattsall vederbörande är medborgare i nordiskt land. I1931 års konvention och förordning finns inle någon motsvarighet tUl den särskUdaregel om skydd för godtroende medkontrahent som har upptagits i 4 kap. 5 §andra stycket lag. En sådan regel har ansetts kunna a-waras.Om emellertid myndighetsåldern blir olika i de skilda nordiska länderna, kandet finnas behov alt la upp frågan om ändring i den nordiska konventionen pådenna punkt. Som framhållits vid överläggningar med företrädare för de danska,finska och norska justitieministerierna kan det finnas anledning att revideraockså andra bestämmelser i konventionen. De ändringar som harföretagits i denna lyder f. ö. på ell behov av en mera genomgripande översyn.Från svensk sida har också initiativ tagits till en sådan översyn. Beträffandetidpunkten för genomförandel av den aktuella reformen 1974: 44 63 finnerjag inte anledning att frångå promemorians förslag. De nya bestämmelserna ommyndighetsåldern bör alltså träda i kraft . Ipromemorian påvisas att del vid sidan av de regler som direkt anknyter tillmyndighetsåldern finns bestämmelser om en åldersgräns på vitt skildarättsområden. Ofta har 20-årsgränsen valts för all få överensstämmelse medmyndighetsåldern. Enligl promemorian finns det emellertid också 20-årsgränserdär andra motiv än sambandet med myndighetsåldern har varit avgörande. När del gäUerall la ställning till om en sänkning av myndighetsåldern med skallpåverka andra åldersgränser, bör enligl promemorian den principiellautgångspunkten vara att en anpassning nedåt bör ske överallt där den nuvarandeåldersgränsen i väsentlig grad påverkats av den nuvarande myndighetsåldern. Omdel på någol område finns speciella skäl att behålla 20-årsgränsen, bör däremotinte göras någon ändring bara för alt vinna likformighet. Vid1973 års riksdag begärdes i en motion (1973 r 620) översyn av de åldersgränserför barn och underåriga som lagstiftningen innehåller. anförde isitt av godtagna belänkande (LU 1973r 31) med anledning av motionenalt en sammanställning av gällande åldersgränser, även om den inte ärfullständig, ger ett klart belägg för att det råder en relativt långt drivenuppspaltning på olika åldersgränser. De rikt differentierade åldersgränsernakunde enligt utskottets mening förklaras av att åldersgränserna inom olikaområden har så väsensskilda syften. Utskottet underströk alt man i delfortsatta lagstiftrungsarbetet borde eftersträva så enhetliga åldersgränser sommöjligt. En samordning av åldersgränserna fick dock inte bli ett självändamålulan varje åldersgräns måste bestämmas så att den verkligen tUlgodoser detsyfte som den avser att tjäna. Föregen del finner jag att de i promemorian förordade principerna för anpassningav olika åldersgränser till myndighetsåldern stämmer väl överens med detsynsätt som lagutskottet gett ullryck för. Jag anser därför att en ändring avåldersgränserna bör ske i enlighet med de angivna principerna. Som framhåUs ipromemorian tillkommer att 20-årsgränsen på flera områden berörs av pågåendeutredningar. I dessa fall bör resultatet av utredningarna avvaktas, innan slutiigståndpunkt las till om berörda åldersgräns bör ändras. Åldersgränserfinns i författningar på vitt skilda rättsområden. Flera av författningama ärsådana att det ankommer på Kungl. Majrt alt ensam besluta om ändringar i dem.För överblickens skull avser jag emellertid att i den fortsattaframställningen ta upp såväl författningar av detta slag som författningar somkan ändras endast med 1974: 44 64 medverkan.I fall då en författning hör under annat departement än justitiedepartementethar jag samrått särskilt med vederbörande statsråd. Beträffandeden familjerättsliga lagstiftningen delar jag den uppfattning som förts fram ipromemorian att reglerna i FB om vårdnadens upphörande och samtycke tilladoption samt i om behörighet att upprätta testamente alla har närasamband med myndighetsåldern och därför bör anpassas till denna. Motsvarandegäller den 20-årsgräns som i speciella undantagssilualioner är föreskriven förrätt att anta adoptivbarn. Ipromemorian föreslås en sänkning av den i lagen (1938: 318) om avbrytande avhavandeskap föreskrivna 20-årsgränsen för hörande av kvinnans vårdnadshavare iabortärende. Eftersom abortlagstiftningen är föremål för översyn ijustitiedepartementet anser jag dock all någon ändring inte bör göras iförevarande sammanhang. Som förordats i promemorian bör däremot en anpassningtill myndighetsåldern ske i lagen (1962: 381) om allmän försäkring, såvittgäller bestämmelserna om utbetalning av föräldrapenning, och i kungörelsen(1962: 520) angående sättet och liden för utbetalning av pension enliglnyssnämnda lag. Förslag till den ändring som behövs i sistnämnda författningkommer senare att anmälas av chefen för . I utiänningskungörelsen(1969: 136) finns vissa regler om en 20-årsgräns som har betydelse för fråganom uppehåUstiUslånd m. m. I promemorian föreslås att även dessa regleranpassas lUl den nya myndighetsåldem. Vid remissbehandlingen har emellertidstatens invandrarverk gjort gällande att åldersgränsen i ett par fall istället bör sättas ned till . har även föreslagit vissaandra ändringar i utiänningskungörelsen. Efter samråd med statsrådet jag att frågan om behövliga ändringar i utlänningskungörelsen bör tas uppsärskilt och anmälas för Kungl. Maj:t i ett senare sammanhang. Pådet skatlerättsliga området finns bl. a. ett par bestämmelser där en 20-årsgränshar betydelse för förmögenhetsbeskattningen. Sålunda gäller enligl 8 §förordningen (1947: 577) om statlig förmögenhetsskatt alt föräldrar i viss omfattnmgär skattskyldiga för förmögenhet som tiUhör deras barn . Vidareberäknas enligt 12 § 1 mom. samma förordning den beskattningsbara förmögenheteni vissa fall gemensamt för föräldrar och omyndiga barn. I promemorian anförsall en sänkning av de angivna 20-årsgränserna framstår som en naturlig konsekvensav all man sänker den ålder då barnen själva disponerar över sin förmögenhet.Jag delar denna uppfattning och förordar således all de berörda åldersgränsernai förmögenhetsskatteförordningen sänks till . I28 § arvsskalleförordningen (1941: 416) medges en viss lindring i arvsbeskallningenför barn . I promemorian föreslås att även denna åldersgräns skallanpassas till den sänkta myndighetsåldern. Prop.1974: 44 65 Förslaget har i denna del kritiserats från flera hållunder remissbehandlingen. Därvid har bl. a. hävdats att ungdomar iåldersgruppen har ett stort behov av tillskott till sina ekonomiskaresurser för studier, praktiktjänstgöring m. m. och att den särskildaskattelindringen bidrar till att tillgodose delta behov. För min del ansluter jag mig tUl den åsikt som fördes framav föredragande departementschefen vid sänkning av myndighetsåldern,nämligen all del inte finns anledning all i arvsskalleförordningen ha någongenerell regel om särskild skattelindring med anknytning till en högreåldersgräns än myndighetsåldern. Det behov av medel för utbildning m. m. somföreligger för ungdomar i åldern får tillgodoses på annat sätt ängenom lättnader i arvsbeskallningen. Härtill kommer att den skatteskärpning somkan inträffa, om den berörda 20-årsgränsen sänks, i regel torde bli obetydlig.Jag tiUstyrker därför promemorieförslaget om att åldersgränsen i arvsskalleförordningensänks tUl . Under remissbehandlingen har väckts ytterligare en frågarörande skattelagstiftningen. Enligl 46 § 2 mom. kommunalskattelagen (1928:370) får avdrag vid inkomstbeskattningen göras bl. a. för för vissaförsäkringar som ägs av den skallskyldiges omyndiga barn. En sänkning avmyndighetsåldern medför automatiskt en begränsning av denna avdragsrätt.Svenska försäkringsbolags riksförbund framhåller att detta ingrepp iavdragsrätten inte kan anses obetydligt. Med hänsyn härtill och då livförsäkringensskattefrågor är föremål för utredning inom livförsäkringsskattekommittén (Fi1971: 07) hemställer riksförbundet att avdragsrätlen t. v. behåUs i oförändradomfattning genom att en uttrycklig åldersgräns införs i kommunalskaltelagen.Jag kan för min del inte biträda denna hemställan. Redan.vid sänkningav myndighetsåldern framhöll departementschefen att den omständigheten att enperson har slutit ett långtidsavtal under fömlsätlning att avtalet skullemedföra vissa gynnsamma verkningar för honom i skattehänseende inte kanbetraktas som ett tillräckligt motiv för att vid en ändring i civilrättsliglagstiftning, som återverkar på skattereglema, ändå låta honom åtnjuta desålunda beräknade fördelarna. Jag anser därför all avdragsrättens anknytningtill myndighetsåldern bör bestå. Efter samråd med chefen förfinansdepartementet anser jag dock all hittUlsvarande avdragsregler bör gällaför . Erforderliga författningsändringar kommer alt anmälas för Kungl.Maj:t av chefen för i ett senare sammanhang. Vad härefter beträffar det straffrättsliga området innehåUer6 kap. BrB en rad beslämmelser som straffbelägger sexuella handlingar mot barnoch ungdom. Utmärkande är bl. a. att homosexuella handhngar behandlassträngare än motsvarande heterosexuella handlingar. Två av de 20-årsgränser somförekommer i kapitiet rör just homosexuella Prop.1974: 44 66 handlingar (4 och 8 §§). En ytterligare 20-årsgräns finnsi 7 §, där del bl. a. föreskrivs alt den som förleder någon som är under 20 årtill otuktigt levnadssätt skall straffas för koppleri. Denna regel är inlebegränsad till homosexuella förhållanden. I promemorian las inle ståndpunkt i frågan om de nu nämnda20-årsgränserna skall anpassas till en sänkt myndighetsålder. Del föreslås istället all eventuella ändringar skall anstå i avvaktan på resultatet avarbetet inom sexualbrollsutredningen (Ju 1972: 01). Jag biträder della förslag. I lagen (1964r 167) med särskilda beslämmelser om ungalagöverträdare finns en föreskrift om att värdnadshavaren skall höras i vissafall när lagöverträdaren är . Jag ansluter mig till promemoriansförslag om alt bestämmelsen skall anpassas till all vårdnaden upphör . Ett område där 20-årsgränsen är av stor betydelse är barnavårds-lagstiftningen.Ingripande med stöd av bamavårdslagen (1960r 97) kan gmndas antingen påförhållanden som kan hänföras till bamels omgivning (25 § a) eller påförhållanden som kan hänföras till den unges eget beleende (25 § b). I denförra typen av fall kan ingripande inle företas sedan den unge har fyllt 18 år.Motsvarande åldersgräns i de senare fallen är . Vidtagna åtgärder skall iprincip upphöra senast när den unge fyller . Samhällsvård som haranordnats med stöd av 25 § b kan emellertid pågå längre. Samhällsvården skalldock alltid upphöra senast efter omhändertagandet. Motsvarande gäller ifråga om utskrivning från ungdomsvårdsskola. I promemorian föreslås all åtgärder som har beslutats medstöd av 25 § a barnavårdslagen skall upphöra senast när den unge fyller 18 år.Detta förslag har allmänt godtagits under remissbehandlingen. barnavårdsnärrmdifrågasätter dock om man inte bör avvakta med att införa 18-årsgränsen i dessafall. Antalet ungdomar som tillhör berörd kategori är visserligen enligtbarnavårdsnämnden förhållandevis ringa men ungdomarna är ofta i starkt behov avfortsalt stöd. För min del anser jag det dock som en naturlig konsekvens av ensänkning av myndighets- och vårdnadsåldern alt åtgärder som beslutats med stödav 25 § a barnavårdslagen skall upphöra senast när den unge fyller . Jagansluter mig därför till promemorieförslaget. Beträffande 20-årsgränsen i 25 § b framhålls i promemoriandet principiellt otillfredsställande i alt möjliggöra ingripande inom barnavårdensram mol personer som har uppnått myndig ålder. Enligl promemorian kan manemellertid inle bortse från all en sänkning av åldersgränsen för ingripandeenligt bamavårdslagen skulle innebära en allvarlig inskränkning i möjlighetemaalt bereda adekvat vård för missanpassad ungdom. I promemorian hänvisas ocksåtill den allmänna översyn av den sociala vårdlagstiftningen som f. n. pågårinom socialutredningen (S 1969r 29). I det angivna läget förordas att man t.v. behåUer 1974: 44 67 dennuvarande 20-årsgränsen i 25 § b och därtill anknutna bestämmelser. Promemorieförslagethar i denna del allmänl godtagits under remissbehandlingen. Från flera hållhar betonats alt möjligheterna att bereda adekvat vård för unga alkohol- och narkolikamissbmkareskulle allvarligt försämras, oni den berörda 20-årsåldern sänktes. Även jag anslutermig till promemorians förslag. Del ankommer på socialutredningen att i vissutsträckning överväga hur gränsen bör dras mellan olika vårdformer. a. frågan om vilka åldersgränser som skall gälla i olikasammanhang. Nämnas bör också att del pågående reformarbetet på kriminalvårdensområde synes ge anledning till översyn av de reaktionsformer som gäller förunga lagöverträdare. Ienlighet med del anförda bör någon ändring inte göras i 25 § barnavårdslagenoch bortsett från en redaktionell justering inle heller i 32 §. Vadbeträffar 27 och 28 §§, som ger barnavårdsnämnden möjlighet att meddelaföreskrifter resp. förordna om övervakning, bör, som föreslagits i promemorian,föreskrivas alt sådana åtgärder skall upphöra senast i fallsom avses i 25 § a och i fall enligt 25 § b. Beträffande densom är och som på grund härav inte längre står under någons vårdnadbör föreskrift bara kunna avse den unge själv. Regeln om samhällsvårdensupphörande i 42 § andra stycket bör ges den utformningen all samhällsvårdenskall upphöra senast då den omhändertagne fyller eller, om han har omhändertagilsmed stöd av 25 § b efter fyllda , senast efter omhändertagandet. Bestämmelsemai 24 § första stycket om underrättelse till föräldrar och i 33 § andra stycketom kvarhållande av den unge i förvar tills han hämtas av föräldrar eUerfostrare bör ändras så alt bestämmelserna inte blu: tUlämpliga i faU då denunge har fyllt och på grund härav inte står under någons vårdnad. Utöverde nu förordade ändringama i barnavårdslagen bör, som föreslagils ipromemorian, vissa redaktionella jämkningar göras i författningstexten. Sompåpekats i promemorian medför ändringarna i barnavårdslagen att föreskrifter,övervakning och samhällsvård som grundas på 25 § a och avser någon som är över18 år när lagändringarna träder i kraft skall upphöra . Om20-årsgränsen i 25 § b barnavårdslagen t. v. behålls oförändrad finns det, somframhållits i promemorian, inle anledning att nu sänka åldersgränsen för tUlämpningav lagen (1964: 450) om åtgärder vid samhällsfarlig asocialitet från 20 liU 18år.