prop · FX03150 · 1974-12-31 00:00:00 — Med hänsynlill efier-frågan på torde del i och för sig vara gynnsamt attförhållandevis stora lägenheter blivit producerade, men de villkor under vilkasmåhusbyggandet kommit lill stånd ger enligl utredningarna anledning lill vaksamhet.En stor del av della byggande, drygt en tredjedel av de påbörjade, harsketl ulan statliga lån och därmed ulan den pris- och kvalitetsbevakning somär förknippad med lånen. Produktionens inriktning på lägenhetstyper ikombination med upplälelseform ger den största anledningen till oro.Utredningarna hävdar alt inriktningen samt del förhållandet atl småhusen medäganderätt ofiast produceras för sig och fierfamiljshusen med hyres- ellerbostadsrätt för sig mycket påtagligt försvårar möjligheterna atl realisera delbostadspolitiska målet om en allsidig hushålls- och boen-destruklur i vårabostadsområden. Denna problemalik blir särskilt kännbar i de större tätorterna. Det byggs nästan inga lägenheter ifierfamiljshus, som är större än tre rum och kök, och å andra sidan ingalägenheter i småhus, som är mindre än fyra rum och kök. 90 96 av lägenheterna ismåhus färdigställda var om fyra eller fiera rum och kök mol 10 96 förfierfamiljshusen. Utredningarna anser att det vore en naturiig utveckling atlproduktionen försköls mol fyra rum och kök. när andelen trerummare minskar,vilkel den gjort alltsedan år 1968. I stället ökar nu framförallt antaletfemrummare och större lägenheter mycket krafiigl (från 14 96 1968 till 24 961973), Dessa återfinns nästan enbart i småhusen. Under senare delen av 1960-lalet börjadebostadsföretagen känna av vissa svårigheter att få sina nybyggda lägenheteruthyrda. Svårigheterna var dock avgränsade till vissa orter och kunde i regelhänföras lill konjunkturella faktorer. De minskade också tvåsista år, när konjunkturen gick uppåt. Underde år som gått av har emellertid svårigheterna Den värdet drygt 21 000(5,2 96) av alla statligtbelånade lägenheter i fierfamiljshus färdigställda -som stod oulhyrda. Ca hälfien av dessa lägenheter återfanns i de trestorstadsområdena. För hela landet var det fråga om närmare en fördubbling påetl år av antalet oulhyrda lägenheter. Vad gäller bostadsbeståndets sammansättning efterhustyp visar bostadsräkningen att i glesbygden bor huvudparten avhushållen i småhus. av alla bostäder i glesbygden var inrymda itvåfamiljshus. Denna andel har dock stadigt minskat , huvudsakligen genom att tvåfamiljshus övergått till allnyttjas av etl enda hushåll. 1 de mindre tätorterna (200-1 999 invånare) bor trehushåll av fyra i småhus. Andelen har inte förändrats nämnvärt under senareår. På samma sätt som i glesbygden har dock enfamiljshusen ökat i betydelse,under det atl ivåfamiljshusen har gått tillbaka. 1 de större tätorternadominerar däremot fierfamiljshusen; endast elt hushåll av fyra bor i småhus. Enmindre ökning av småhusens andel har dock skett . Förriket totalt uppgick småhusandelen till 42 96. Bostadsbyggandet har under efierkrigstidenhuvudsakligen skell i tätorterna, vilket avspeglar sig i beståndets åldersfördelning.I de slörre tätorterna är 54 96 av bostäderna och i de mindretätorterna 45 96. I glesbygden är bostäderna genomsnittligt sett betydligtäldre, endast ungefär var sjunde bostad har kommit till . Räknat för hela riket var avlägenhetsbeslåndel på högst två rum och kök, 26 96 på tre rum och kök och 28 96fyra eller fiera rum och kök. Bostäderna är genomsnittligt större i glesbygdenoch de mindre tätorterna än i de slörre tätorterna. Av lägenheterna 1970 37 96 av minst fyra rum och kök. Motsvarande andel i de mindretätorterna var 41 96 men i de större endast 24 96. Bostadsbeståndets sammansättning i olika delar aven lokal bostadsmarknad ger enligt utredningarna de grundläggande förutsättningarnaför hur hushållen kommeratl fördela sig på olika bostadsområden. I de fiestastörre orter har nya områden byggts ut kring ortens kärna i allt vidare ringaroch småhusen har skilts från fierfamiljshusen. Olikheter i lägenhelsslruklurmellan bestånd frän olika byggnadsperioder och i olika hustyper ger därförautomatiskt förutsättningar för olikheter också i hushållensslorieksfördel-ning från ett bostadsområde lill ett annat. Områden med mångasmå lägenheter får många små hushåll. Det omvända förhållandet gäller för områdenmed många stora lägenheter. Följande tabell visar att bostadsutbudet ger dåligaförutsättningar när det gäller att främja målet om allsidighei iboendesirukturen. Andelen små lägenheter är mycket större i äldre hus än i desom byggts . Den största andelen små lägenheter finns ifierfamiljshus från 1930-och 1940-talen. Bostäder efter hustyp, ålder och lägenhctsstorlek.Tätorter med 2 000-w invånare Bostadsbyggandet efier harskärpt olikheterna mellan småhus och flerfamiljshus och därigenom, framhållerutredningarna, ytterligare försämrat möjligheterna att inom överskådlig tidskapa gynnsamma förutsättningar för en önskvärd hushållsfördelning. Utredningarna har även sammanställtviss statistik över hushållens boendeförhållanden. Därav framgår bl. a. att år1970 var antalet bosladshushåll drygt tre miljoner, vilket innebären ökning meden miljon . Av alla hushåll bestod 25 96 av endast enperson och 30 96 av två personer. Hushåll med endast en person var vanligare ide slörre tätorterna än i övriga delar av landet. Hushållens fördelning efierregion och hushållsstorlek visas i följande tabell. Hushåll i glesbygd och tätorter efter sloriek Region beslående av nedanstående antal hushåll personer (proceni) Hela riketGlesbygd Täloner med 200-1 999 inv. Täloner med 2 000- w inv. Hushållen har minskat i storlekunder efierkrigstiden. Genomsnitthushållet bestod av 2,59 personer mol3,1945. Detta beror främst på en ökad hushållssprängning och påförskjutningar i befolkningens ålderssammansättning. Den ökadehushållssprängningen kommer till uttryck i de s. k. hushållskvolerna, vilkaanger antalet lägenhelsinnehavare per 100 personer i en viss befolkningsgrupp.Dessa kvoter har ökal krafiigl och är för vissa grupper så höga att del enligt utredningarnafinns anledning räknamed att de inte kommer att öka mer. Så är fallet dels för gifia i alla åldrar,dels för icke gifia i högre åldrar, särskilt bland kvinnorna, I de yngreåldersgrupperna och bland icke gifia män högre upp i åldrarna torde fortsattaökningar vara att förutse. disponerade varje person i genomsnitt 1,46rumsenheter. Det är en avsevärd förbättring i förhållande till situationen ,då motsvarande tal var 1,00, Förbättringen beror på såväl den minskande hushållsstorlekensom den ökande lägenhelsstorleken. Utrymmets fördelning mellan hushåll av olikastorlek äremellertid ganska ojämn, Visseriigen har de större hushållen slörrelägenheter än de mindre, men lägenheterna är inte tillräckligt mycket störreför all ge varje person, oberoende av hur slort hushåll han tillhör, sammautrymme till sitt förfogande. Antalet rumsenheier per person var således år1970 2,61 för en-personhushållet mol t, ex, 1,17 för fyrapersonshushållel.Således är trångboddhet något som drabbar de större hushållen i högre grad ände mindre. För att inte bli betraktat som trångboll skall delenskilda hushållet disponera minst så myckel utrymme att inte mer än tvåpersoner skall behöva dela sovrum. Kök och vardagsrum skall därvid inte räknasin (norm 11), 1 denna mening fanns det 475 000 hushåll(16 96 av alla hushåll) som var trångbodda; 23 96 av dessa bestod av tvåpersoner och 38 96 av tre personer. Av alla barnfamiljer var 27 96 trångboddaoch av dem som hade tre eller fiera barn 39 96. Den proceniuella andelentrångbodda hushåll framgår av följande tabell. Procentuell andel trångbodda (norm II) bland hushåll av olika storlek ochmed olika antal barn. bodda (proceni) 4 5 el f Utredningarna har försökt belysa om och i vilkenutsträckning lägen-hetsutbudets sammansättning har gell upphov till enskiktning av de boende. Därvid finner de bl. a, alt skillnaderna ihushållsfördelning mellan småhus och fierfamiljshus är stora. Andelen hushållmed t, ex. fyra eller fiera personer var för småhus mot 19 96 förfierfamiljshus. En närmare studie av olikheten ilägenhetssammansätining ger vid handen att praktiskt taget hela skillnaden ihushållsfördelning kan återföras på denna olikhet. Andelen stora lägenheter ärsåledes betydligt slörre i småhusen än i fierfamiljshusen. Den faktiska ochden med hänsyn till lägen- hetssammansätiningenväntade hushållsstrukturen överensstämmer nästan helt. Också när hushållssammansättningen i lägenheterfrån olika byggnadsperioder studeras finner man atl lägenhetsutbudetssammansättning haren avgörande betydelse. Men även andra faktorer tycksmedverka till utfallet. Det finns såväl i de äldre småhusen som i de äldrefierfamiljshusen fler småhushåll än som kan "förklaras" avlägenhelssammansättningen, Lägenhetstördelningen i olika gamla hus skaparsåledes förutsättningar fören med husens ålder minskande hushållsstorlek. Däravföljer också förutsältningar för olikheter i ålderssammansättning bland deboende mellan hus från olika byggnadsperioder. Ändelen äldre personer bör varahögre och andelen barn och ungdomar lägre i de äldre husen än i de nyare. Denfaktiska bilden överensstämmer med detla anlagande. Bilden är vidare likartadför småhusens och flerfamiljshusens del; mer än dubbelt så många barn i denyaste husen som i de äldsta och mycket få äldre personer i del nyastebeståndet men höga andelar i de äldre lägenheterna. Den benägenhet alt bo kvari det äldre bostadsbeståndet som kommer till uttryck i en högre andelsmåhushåll än som motiveras av lägenhetsstrukturen ger också krafiiga utslagmed avseende på de boendes ålder. I de äldre småhusen molverkar benägenheten att bokvar i viss mån den skiktning med avseende på hushållens storlek och de boendesålder som lägenhetsutbudet ger förutsättningar för. I de äldre flerfamiljshusensamverkar däremot dessa båda faktorer så atl andelen småhushåll och andelenäldre blir slörre än som motiveras av lägenhetsutbudets struktur. När det gäller de nyare husen samverkarlägenhetsutbudets sammansättning och kvarboendebenägenheten hos redanetablerade hushåll till att i dessa hus samla yngre hushållsföreslåndare ochhushåll med barn. Allra starkast markerat blir det i de nyaste småhusen, därinte mindre än 43 96 av alla personer var . Praktisktlaget inga var eller äldre. Trots den lägre andelen barn i flerfamiljshusenjämfört med småhusen är på grund av lägenhetsutbudets struktur trångboddhetenmycket större i fierfamiljshusen än i småhusen, vilket framgår av följandetabell. Trångboddheten dr 1970 (norm II) i bosläder från olikabyggnadsperioder. Tätorter med 2 000-w invånare 2 1974 I saml Nr 150 Utredningarna konstaterar på grundval av bl. a. denanalys som gjorts angående bostadsbestånd och bocndeforhållande m. m, att detär nödvändigt med ett fortsatt högt bostadsbyggande, om de bostadssocialaambitionerna skall kunna upprätthållas. Den påtagliga minskningen avbostadsbyggandet anser utredningarna vara oroande, även om enviss nedgång i förhållande omkring 1970 är naturlig. Byggandets inriktning inger enligt utredningarnaockså farhågor. Bo-stadsulbudeis sammansättning i olika avseenden ger de kanskeviktigaste förulsättningama för hushållsstrukturen i bostadsområdena. Genom attslörre lägenheter nästan enbart byggs i småhus, som upplåts med äganderätt,och mindre lägenheter nästan helt i fierfamiljshus skärps automatiskt enuppdelning av hushållen efter storiek. Delta leder i sin lur med nödvändighettill olikheter också när det gäller de boendes ålder. Utredningarna hävdar attbostadsbeståndets sammansättning ger utomordentligt dåligaförutsättningar för all åsladkomma en allsidighet i hushålls- ochboende-strukturen i olika avseenden. Därför är del angelägel alt de resursersom avsätts till bostadsbyggandet utnyttjas på ell sådani sätt alt de skiktandefaktorerna motverkas och inte förstärks. 2,1.3Mål för bosladspolitiken Utredningarna utvecklar sin allmänna syn påbostadspolitiken och ulgår därvid från att bostadspolitiken uteslutande skalltjäna syftet att tillgodose ett grundläggande socialt behov. Bostäder är kapitalkrävande.Ett övergripande mål för en solidarisk bostadspolitik är dock att bosläderinte primärt skall vara objekt för vinslskapande kapitalplacering. Detla gälleroavsett om de ägs av den boende eller av någon annan. Detla strider enligt utredningarna inte mot altbostäderna måste ha priser som bestäms inte bara av hushållens bostadsbehovulan också av olika hushålls inkomster och värderingar. En sådan prisbildningkan ge vinster utan motpresialion. Det skapar ingen målkonfiikt men är eltbetydande fördel ningsproblem. Utredningarna hävdar vidare att tillgången påbosläder skall vara så god atl nyetablerade hushåll lätt kan erhålla bostad.Inom beståndet skall rörlighet underiättas främst genom prisbildningen. Dennapåverkas främst av den statliga långivningens villkor och av parterna påhyresmarknaden. Bostadsförsörjningen måste ses i ell långttidsperspektiv. Bostadsbyggandet skall därför fattas i vid mening och avsealla bostadsförsörjningsålgärder. Kommunerna har ansvaret alt genomförabostadsbyggandet. Detta gör det angeläget all kommunerna utarbetar program förden totala bostadsförsörjningen. Lägenheter av olika storiek skall kunna erbjudas iolika upplåtelseformer och hustyper. Utredningarna betonar alt detla är en avde grundläggande förutsättningarnaför atl ge alla människor verkliga valmöjligheter och för en allsidigsammansättning av hushåll i bostadsområdena. Bostadsförsörjningen skail inriktas på att nå deltamål. Detta får konsekvenser för nyproduktionens omfattning och inriktning. medför också all del befintliga bostadsbeståndet måsle förändras. Bostadenutgörs emellertid inle enbart av den enskilda lägenheten. Huset, kontakternamed grannar, omgivningen samt vad omgivningen erbjuder av möjligheter tillsocial trygghet och rekreation är väsentligt. Olika människor har skildabehov. Bostädernas utformning samt service och verksamhet i bostadsområdenaskall bidra till alt ge lika förutsättningar för alla, unga och gamla, män ochkvinnor. Det finns fortfarande många omoderna eller i övrigtdåligt utrustade lägenheter. Åtskilliga hushåll är trångbodda. 1 frågan ombostadsutrymmet anser utredningarna att på sikl bör varje hushåll ges möjlighettill kök och vardagsrum samt sovrum. Varje barn bör därvid kunna få ett egetrum. Det senare är dock att ställa förhoppningarna högt anför utredningarna ochframhåller all behovet av avskilda rum för barnen inte är lika storl för barn ialla åldrar. För att uppnå målel om en förbättradulrymmesstandard anser utredningarna bl. a, att bristerna i det omoderna ochhalvmoderna lägenhetsbeståndet måsle undanröjas. Ansträngningarna bör inriktaspå atl klara denna uppgift . Vidare anser utredningarna all var och en skall låmöjlighet till ett verkligt infiytande över lägenheten och de förhållanden iomgivningen som närmast berör honom. Ett ökat inflytande för de boende börutvecklas enligl demokratiska traditioner och med stöd från organisationernapå bostadsmarknaden. Vad gäller bostädernas pris flnner utredningarnaatt likvärdiga bostäder, oavsett upplåtelseform eller yttre omständigheter iövrigl, skall betinga lika priser. Detta är en annan och lika viktigförutsättning för verkliga valmöjligheter som att antalet lägenheter ärtillräckligt storl och alt bosladsutbudet är varierat. Priserna skall vidarevara rimliga i förhållande lill hushållens betalningsförmåga. Utredningarnautgår från att det för en normal familj med normala inkomster skall varamöjligt att efierfråga och betala priset för en modern och rymlig bostad ulaninkomstprövat bostadsstöd. Hushåll med låga inkomsler eller storförsörjningsbörda skall dock kunna erhålla slöd så att de kan få sammabostadsmöjligheter som de ekonomiskt mer gynnade, Utredningarna har begränsat synpunkterna på delframtida bostadsbeståndet lill en enda frågeställning, nämligen vilka krav påförändringar av lägenheternas siorieksfördelning i det nuvarande beståndet somuppkommer undervissa förutsättningar i fråga om förändring av hushållens sammansättning ochav deras utrymmesstandard. Tidsperspektivet för bedömningarna sträcker sig framtill . 1 sitt föregående betänkande Bostäder 1974-76gjorde boendeutredningen en bedömning av bosladsbyggnadsbehov ochförutsättningar för byggande framåt. Till grund för dessaöverväganden låg bl. a, mer långsiktiga beräkningar och antaganden. De belystebehovet av att öka och förbältra bostadsbeståndet genom nybyggnad ochmodernisering under 1970-talel, Under vissa antaganden i fråga om modernisering,befolkningsutveckling, hushållsbildning m. m. bedömdes att det skulle behövasen nyproduktion av storieken 90 000-100 000 lägenheter i genomsnitt per årunder återstoden av 1970-lalel. Därvid förutsattes att modernisering skulle geell nettotillskott av 25 000-30 000 välutrustade lägenheter . Utredningen konstaterade atl den aktuellaefierfrågan och förulsättning-arna för produktionen inle möjliggjorde en såslor produktion på kort sikt. En produktionsnivå av 70 000-80 000 lägenheter denärmaste åren bedömdes som sannolikare, om inte efterfrågan kunde stimulerasgenom särskilda ålgärder. Någon ny bedömning av nyproduktionen ochmoderniseringens omfattning på har utredningarna inte gjort. Dennafråga kommer att behandlas ytteriigare i det fortsatta utredningsarbetet. Utredningarna konstaterar emellertid alt vissa; förutsättningarför bostadsproduktionen på kort sikt har förändrats sedan den föregående bedömningengjordes. Befolkningsutvecklingen har varil svagare än som då antogs ochkonjunkturuppgången har inle medfört en sådan ökning av sysselsättning ochefierfrågan på bostäder som förutsattes. Produktions- och drifikostnader harfortsatt alt öka starkt, inte miinsl på grund av ökade bränslepriser. Utredningarna finner också att nyproduktionerisynes vara på väg alt minska mer än vad man lidigare räknade med. UncJer år1973 färdigställdes ungefär 97 000 lägenheter men påbörjades bara 79 000,Enligl de senaste bedömningar som har gjorts för förefaller det troligtalt igångsättningen kommer att understiga 70 000 lägenheter, varav omkring 4096 i flerfamiljshus. Denna utveckling innebärati antalet färdigställdalägenheter kommer att minska starkt , Utvecklingstendensen är densamma som under denärmast föregående åren. Flerfamiljshusen domineras av de mindrelägenhetslyperna i hyres-form, småhusen av relativt slora lägenheter medäganderätt. Efiersom flerfamiljshus och småhus byggs i skilda bostadsområden,erhålls elt ensidigt bestånd och en ensidig hushållssammansättning ibostadsområdena. På grundval av de ändrade förutsällningarna i frågaom befolknings- och hushållsuiveckling har utredningarna gjort nya beräkningaratt läggas lill grund för uppskattningar av bostadsbyggandet fram till år1985. Beräkningarna baseras bl. a. på följande alternativa antaganden omutrikes flyttningar. A) Utrikes flyttningar antas åren1973-75 ge ett underskott av 20 000 personer. För åren 1976-85 bortses heltfrån utrikes flyttningar. B) Nettot avflyttningar antas bli O och ge elt överskott av i genomsnitt 15000 personer för . Med dessa antaganden om utrikesflyttningar har gjorts en revision av den befolkningsprojektion som SCBpublicerade . Ökningen av folkmängden beräknasbli svag enligl båda alternativen. Antalet personer i åldrarna , somär avgörande för antalet bostadshushåll, beräknas öka med endasl 17 000 enligt alternativ A och med 26 000enligt alternativ B, Under 1960-lalel var den faktiska ökningen 60 000 personerom året. Utredningarna ulgår i kalkylenangående hushållsbildningen från etl anlagande om atl del relativa antaletpersoner som antingen tillhör gruppen samboende och har lägenhet eller är ensamslåendehushållsföreståndare kommer alt öka. Deras andel av befolkningen antas öka till50 96 av männen och 65 96 av kvinnorna i åldrarna . Andelen antas stigasnabbt med åldern och nå 95-96 96 för kvinnor redan vid och för mänvid . Det använda antagandet ger ettstori antal hushåll i förhållande till folkmängden. Neltotillskoltet avhushåll blir ändock litet i förhållande till 1960-lalel, vilket framgår avföljande tablå. Neiioiillskoti av hushåll, genomsniii En befolkningsutveckling ochhushållsbildning enligt dessa antaganden skulle medföra atl hushållen igenomsniii blir mycket små. Hushållsstorleken minskar starkt ungefär från45-årsåldern och uppåt genom tidig hushållsbildning i den yngre generationen.Även i åldern omkring kan andelen småhushåll antas bli stor.Mellangruppen blir föräldrar - samboende eller ensamstående - med barn upptill 20-årsåldern samt en mindre grupp av ensamboende. Hushållens beräknadefördelning efier sloriek och hushållsföresiåndarens ålder redovisas iföljande tabell. Beräknat antal hushåll år 1985 efter sloriek och föreståndarens ålder 3 518-3 591 33 De åldersklasser som ökar mest i antal är gruppen304 år, dvs. de förhållandevis stora hushållen, och gruppen , demycket små hushållen. Utredningarna ger vissa synpunkter på vad manuppfattar som framtida anspråk på bostadsbeståndet. Del framtida bostadsbeståndet skall tillgodose kravpå utrymme och komfort i själva lägenheterna samt krav på yttre förhållandenoch service från elt bestånd av hushåll som väsentligt avviker från delnuvarande i fråga om demografisk struktur. Hushållen kommer också att avvikagenom att deras inkomster genomsnittligt kan antasvara 25-50 96 större än . Hur bostadsbeståndet bör se ut för atl kunnatillgodose de förändrade anspråken är enligt utredningarna självklart inte baraen fråga om lägenheternas storlek och utrustning. Omgivningen ochbostadsområdenas sätt att fungera är viktiga faktorer. Bostadsutrymmet är dock en grundläggande faktor ochfår särskilt betydelse, om man vill försöka uppfylla målel alt i olikabostadsområden kunna tillgodose flera typer av hushåll. Utredningarna hävdar atl del nuvarandebostadsbeståndet till stor del är sådant atl det endast kan tillgodosede mindre hushållens bostadsbehov. Detla gäller givetvis om tätorternasflerfamiljshus. De krympande hushållen, som dessutom erfarenhetsmässigt ärirögröriiga, kan bo kvar där och förbältra sin utrymmesstandard. Hushållen iåldersklassen , som lill omkring hälften kan väntas bestå av hushållmed fyra eller flera medlemmar, är i behov av slörre lägenheter som det är ontom i det nuvarande beståndet. Tendenserna i hushållsbildningen ger alltså dåligaförutsättningar för att åstadkomma en allsidig hushållsslrukiur i olika bostadsområden.Omfattningen av della problem vid förändring av hushållens ulrymmesstandardbelyser utredningarna med tre alternativa anlaganden. A) Alternativetinnebär i stort sett en extrapolering av tidigare långsiktiga utveckling ifrågaom hushållens utrymmesstandard. En viss trångboddhet skulle kvarståenligl nuvarande norm. B) Hushållen har "fiyttats upp" så att någon trångboddhet intekvarstår enligt nuvarande norm. C)Hushållen har "fiyttats upp" så att de har minst ett sovrum förföräldrar och därutöver elt rum för varje person, kök och vardagsrum oräknade.Enpersonshushåll antas bo i minst ivårumslägenheler. Uttryckt som genomsnittligökning av utrymmesstandarden förefaller inget av de använda antagandenaorimligt anser utredningarna. Antalet rumsenheter per person, som var1,46 skulle öka lill omkring 1,80 enligt de både lägre alternativen eller med22 % . Den faktiska ökningen var 21 96,Enligt det högre alternativet blir ökningstakten ungefär densamma som under1960-talet elier knappt 2 96/år, vilket leder till 1,9 rumsenheter per personår 1985, För bostadsbeståndet som helhet förefaller inteheller de beräknade förändringarna av lägenheternas siorieksfördelningpåfallande stora, om man ser dem som fortgående förskjutningar under enfemtonårsperiod. Detta framgår av följande tabell. Beräknad lägeiihelsfördelniiig enligt o/ikaantaganden om iiliymmcsslandard(procent) En jämförelse mellan den beräknadelägenhetsfördelningen och bostadsbeståndets faktiska fördelning påolika årgångar av hus och hustyper visar emellerlid inte särskill godöverensstämmelse. En sådan jämförelse görs i följande tabell för del mellerstaav alternativen för utrym-messlandarden (B).