prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Det övervägandeantalet arbetstvister som de allmänna domstolarna har alt avgöra tordeemellertid vara av förhållandevis enkel beskaffenhet. Mot denna bakgrund finnsdet enligt utredningens mening inte anledning att för detta slags tvister göranågra skillnader mellan de olika underrätternas inbördes kompetens. Inte hellerbör tingsrätterna ha en särskild sammansättning i dessa mål, utan de bör hasamma sammansättning som i andra dispositiva mål, dvs. bestå av treyrkesdomare. talar vissa skäl för alt hovrätterna skulle utgöra mel-laninstansoch AD alltså tjänstgöra först som iredje instans i de arbetstvister som inteskall prövas av AD som enda domstol. För parterna skulle det kunna vara förenatmed mindre kostnader och olägenheter i övrigt att i andra instans inställa en hovrätt än vid AD, Särskilt om någon form av tillståndsprövning infördesi AD skulle man härigenom också få garantier för att AD inte skulle bli såöverbelastad med överklagade mål att dess nuvarande karaktär förändras, ADskulle i så fall inte heller behöva ta befattning med tvister som saknarstörre principiellt intresse från arbetsrättslig synpunkt. Mot en sådan lösningtalar emellertid framför allt att mänga arbetstvister är av sädan beskaffenhetatt de kräver ett relativt snabbt avgörande. Särskilt gäller detta i fråga omtvister om tillämpningen av lagen om anställningsskydd. Ett förfarande i treinstanser skulle för dessa tvister kunna medföra en tidsutdräkt som inte börgodlas. Härtill kommer att ett sådant förfarande ställer sig dyrare förparterna än om tvisten prövas endast i två instanser. Enligt utredningen är etttvåinstansförfarande därför att föredra framför ett förfarande i treinstanser. AD bör alltså vara andra och sista instans i de arbetstvister somskall tas upp av tingsrätterna i första instans. Utredningenanser att det i ett tvåinstansförfarande saknas anledning att genom regler omtillståndsprövning införa begränsningar i rätten all fullfölja talan till AD.Det är nämligen en grundläggande princip i vår rättsordning att ett mäl skallkunna överprövas i sak i åtminstone en instans. Det föreligger då risk för attÄD:s arbetskapacitet i betydande grad kommer all tas i anspråk förde mål som fullföljs från tingsrätterna. Det gäller därför att finna andraformer för att sä längt möjligt avlasta AD från det arbete, som en fullständigöverprövning av alla fullföljda mäl skulle kunna medföra, utan att dockbefogade rättssäkerhetskrav därmed sätts åt sidan. Enligt utredningens meningskulle det vara en framkomlig väg att införa vidsträckta möjligheter för ÄD atti en mindre sammansättning avgöra dessa mäl på handlingarna. Målen skullehärvid prövas i sak men på det material som förebragts i underrätten, dvs, deskriftliga bevis och de protokollförda förhör som där tagits upp. Om muntligbevisning skall förebringas eller om annars särskildaskäl föranlederannat, börmålet enligl utredningen dock hänskjutas till avgörande vid huvudförhandlinginför domstolen i en större sammansättning. Reglernaom behörigheten för AD resp. tingsrätt att handlägga arbetstvister i förstainstans bör enligt utredningens mening utformas sä all AD tillförs i huvudsakenbart tvister som kan antas ha ett kollektivt intresse, dvs, ett intresse frånorganisationsmässig synpunkt. Tyngdpunkten i AD:s dömande verksamhet bör juligga pä dessa tvister. För detta ändamål bör vidare organisationerna gessamma rätt som de f n. har att utan fullmakt väcka och utföra talan för sinamedlemmar i de mål som skall tas upp av AD som första och enda domstol.Dessutom bör normall krävasatt förhandlingar, som kan påkallas enligt lagen omförenings- och förhandlingsrätt eller med stöd av kollektivavtal, har skett imålen innan dessa får prövas av AD. Enligt utredningen bör ett sådant kravgälla beträffande i princip alla tvistefrågor som kan komma under AD:sprövning. Härigenom erhålls en garanti för att dessa frågor kommer att vara välförberedda när de skall behandlas av AD, Vidare kan ett sådant krav bidra tillatt AD tillförs endast mera betydelsefulla tvister. Tvistefrågor avbagatellartad natur brukar nämligen sållas bort vid den förhandlingsprocedursom tillämpas på arbetsmarknaden. Överhuvudtaget görs del övervägande antalettvister upp på förhandlings-stadiet. Detta är en starkt bidragande orsak tillatt AD, trots att dess behörighet undan för undan vidgats, intetillförts fler mål än som skett. Utredningenframhåller alt de arbetstvister som skall börja i tingsrätt i regel inte tordevara förberedda genom förhandlingar innan de stäms in till tingsrätten. Genomhandläggningen i tingsrätten kommer emellertid de mål som fullföljs att hablivit förberedda innan de kommer under ÄD:s bedömande. Genom dettaflerinstanssystem kan vidare en nödvändig sovring ske av de mål som slijlligenhamnar i AD, Den undersökning som utredningen utfört angående de arbetstvister- med undantag för mål om skadestånd pä grund av olycksfall i arbetet - somavgjorts av tingsrätterna visar att endast ,dvs, omkring 30 mål , förs vidare till högre instans. Utredningenföreslär slutligen vissa regler om vad som skall iakttas när en arbetstvistinstämts eller överklagats till fel domstol, 1 princip skall tvisten dåöveriämnas till den domstol till vilken den rätteligen skulle ha stämts ineller överklagats. Utredningensförslag avser rättegången i tvister om kollektivavtal och tvister i övrigtrörande förhållandel mellan arbetsgivare och arbetstagare. Sådana tvisterkallas arbetstvister. Med arbetstagare skall enligt utredningsförslagetlikställas s, k. beroende uppdragstagare, dvs. den som utan att anställningsförhållandeföreligger utför arbete för annans räkning och därvid intar en beroendeställning av väsentligen samma art som en arbetstagares till arbetsgivaren. Fråganom en tvist är en arbetstvist eller ej skall enligt utredningen tas upp avdomstolen självmant. Domstolen skall alltså pröva om tvisten uppkommit i ettanställningsförhållande, oberoende av om detta påstås eller Enligt utredningsförslagetkan lagen om rättegången i arbetstvister under vi.ssa förutsättningar tillämpasäven på tvister som inte har uppkommit i ett anställningsförhållande.Utredningen framhåller all det i vissa fall kan vara lämpligt fränprocessekonomisk synpunkt, att en tvist som inte angår förhällandet mellanarbetsgivare och arbetstagare i denna deras egenskap fär handläggas gemensamtmed en arbetstvist mellan dessa parter. Pä grund härav förordar utredningen attsådan gemensam handläggning skall kunna ske, om parterna är ense om det ochdessutom rätten med hänsyn till utredningen och övriga omständigheter finnersädan handläggning lämplig. Utredningenframhåller att vitt skilda tvistefrågor kan uppkomma i ettanställningsförhållande samt att vissa sådana frågor inte lämpligen börhandläggas i den särskilda processuella ordning som bör gälla för arbetstvisteri allmänhet. Till denna kategori hörenligt utredningen tvister som enligt särskild föreskrift skall handläggas ien speciell processuell ordning. Även i ett anställningsförhållande kan sådanatvister uppkomma. De praktiskt sett mest betydelsefulla fallen utgörs avhyrestvister, t, ex. om tjänstebostad i vissa fall, samt arrendetvister. mening bör reglerna om rättegången i arbetstvister inle la över despecialregler som gäller för sådana slags mål. Anledning finns inte attbehandla dessa specialmål annorlunda bara därför att parterna står i ettanställningsförhållande till varandra. Rör tvisten lill-lämpningen av ettkollektivavtal - t, ex, tvist rörande kollektivavtalsbestämmelser omtjänsiebostad - bör den emellertid prövas i den för andra arbetstvisterföreskrivna ordningen. Så gäller redan enligt nuvarande bestämmelser. En annan kategori förvilken särskilda handläggningsregler gäller är tvistemål som avser endastmindre värden. Enligt en antagen lag om rättegängen i tvistemål ommindre värden skall i dessa mäl tillämpas ett förenklat rättegångsförfarande isyfte främst att nedbringa parternas kostnader. Tvister som enligt nuvaranderegler faller under AD:s behörighet omfattas dock inte av denna lag. mening finns det i ochför sig inle anledningatt från lagen om rättegången i arbetstvister undantavissa mäl som endast rör mindre värden. En annan sak är emellertid att deregler om ett förenklat förfarande som enligt lagen om rättegången i tvistemålom mindre värden skall gälla i sådana mål bör i motsvarande män kunna tillämpasäven när det är fråga om arbetstvister som avser mindre värden. Som gäller f n,bör reglerna om ett förenklat förfarande dock inte tillämpas pä rättegången iAD som första domstol. Ävenbeträffande tvister om fordringar som bevakats i konkurs föreligger speciellaförhållanden. Är sådan bevakning tvistig, skall den hänskjutas till prövning avrätten (s. k. jävsprocess). Genom dom i en sådan process avgörs endast den rättsom tillkommer fordringen i konkursen. Domen har med andra ord inte rättskraftutom konkursen. Vill parterna fä en fullständigare prövning av fordringen, kande vid sidan av konkursen inleda särskild rättegäng härom. Mol denna bakgrundfinns det enligl utredningens mening inte någon anledning att tvister somföranleds av konkurs skall, när det gäller en fordran av arbetsrättslig natur,handläggas i en särskild processuell ordning som syftar till att åstadkommaenhetlighet i rättstillämpningen. bör ett undantag vidare uppställas för mål om skadestånd ianledning av brott, när talan förs tillsammans med åtal för brottet, 1 så fallskall nämligen bestämmelserna om rättegången i brottmål tillämpas. Omskadeståndsanspråket emellertid inte handläggs i den för brottmål föreskrivnaordningen, bör anspråket - om det uppkommit i ett anställningsförhållande ~handläggas i samma ordning som skall gälla för andra arbetstvister. Utredningenframhåller slutligen att något behov av en sädan processuell behandling somskall gälla för andra arbetstvister inle synes föreligga beträffande mål omersättning på grund av yrkesskada. Tvisten har i detta fall knappast nägotsådant arbetsrättsligt inslag som motiverar en specialbehandling. Omersättningsfrågan reglerats i kollektivavtal, bör tvist om detta avtal dockprövas i den för andra arbetstvister föreskrivna ordningen. Beträffandearbetstvister på den offentliga sektorn anser utredningen att vissa särskildaundantag från lagen om rättegången i arbetstvister måste uppställas. Dessaundantag behandlas i avsnitt 4,8. Enligtutredningsförslaget får tvister som skall handläggas enligl lagen omrättegången i arbetstvister i stället genom avtal hänskjutas till avgörande avskiljemän. Härifrån uppställs dock två undantag. Det ena undantaget avsertvister som gäller förklaring enligt 7 ii kollektivavtalslagen att kollektivavtalinte skall gälla eller att part skall vara befriad från förpliktelse enligtsådant avtal. Det andra undantaget gäller tvister rörande föreningsrätt. Idessa undantagsfall skall alltså lagen om rättegången i arbetstvister alltidtillämpas. Fråganom införande av ett särskilt skiljeförfarande för prövning av uppsägningstvisterbehandlas i avsnitt 4.9. 4,4Gränsdragningen mellan arbetsdomstolens och tingsrätternas behörighet Enligtnuvarande behörighetsregler skall tvister som rör ett mellan parterna gällandekollektivavtal prövas av AD, oavsett om tvisten gäller mellan de parter somslutit avtalet eller mellan arbetsgivare och arbetstagare vilkasanställningsförhållande regleras av detta avtal. Tvistefrågor som inte kanhänföras till ett kollektivavtal hör däremot enligt huvudregeln under allmändomstol, även om de uppkommer i ett kollektivavtalsreglerat anställningsförhållande.Enligt utredningen kan denna reglering inte sägas ha fått en i alla avseendelillfredsstälJande utformning. Att regleringen inte tillgodoser önskemålet omen enhetlig behandling av arbetsrättsliga frågor av likartat slag har tidigareberörts. Denna olägenhet bör dock kunna undanröjas genom en reform avrättegången i arbetstvister enligt de riktlinjer som utredningen dragit upp. Iövrigt har behörighetsreglerna den nackdelen, att de inte tillgodoserönskemålet att alla tvistefrågor som uppkommer i ett anställningsförhållandekan handläggas i samma processuella ordning. Innefattar ett kollektivavtalinte en fullständig reglering av dessa frågor blir nämligen skilda domstolarbehöriga, om parterna i anställningsförhållandel framställer krav som endast ivissa delar grundar sig på kollektivavtalet. En uppdelning av målen mellanskilda domstolar måste även ske, om vissa av de invändningar som framställs motfiera kollektivavtalsgrundade anspråk inte hänför sig till kollektivavtaleteller om några av kraven är ostridiga. Ytterligare olägenheter frånprocessekonomisk synpunkt kan uppstå pä grund av den konstruktion sombehörighetsreglerna har erhållit, AD:s behörighet att pröva enkollektivavtalstvisl är nämligen beroende av beskaffenheten av de invändningarsom svaranden kan komma att framställa mot käromälet. En följd härav är attfrågan om AD eller allmän domstol är behörig ibland inte kan avgöras förränsvaranden, kanske först på ett sent stadium av rättegången, slutgiltigtpreciserat sin ståndpunkt, I vissa fall kan det då bli nödvändigt att vid annandomstol göra om en stor del av den rättegång som inletts vid fel forum.Slutligenär reglerna enligt utredningens mening komplicerade och förhållandevissvåra att tillämpa. Utredningen framhåller attdet även vid en reform av rättegången i arbetstvister enligt utredningensförslag blir nödvändigt att reglera vilka mål som i första instans skall tas uppav AD resp, av tingsrätt. Enligt utredningen bör en utgångspunkt för dennareglering vara att talan som en organisation utför för egen del alltid prövasav AD som enda domstol. Detsamma synes i princip böra gälla beträffande tvistermellan kollektivavtalsbundna arbetsgivare och arbetstagare, i den män derasorganisation utför talan vid AD för deras räkning med stöd av dentalerättsregel som f n. gäller och som enligt utredningen bör återfinnas även iden nya lagstiftningen, 1 dessa fall kan det förutsättas att AD inte kommer attbelastas med tvistefrågor av mindre vikt. är det mera tveksamt vad som skall gälla i fråga om sådana tvisterdär organisationen inte funnit skäl att biträda sin medlem vid utförande avdennes talan vid AD. F, n. gäller att medlemmen i ett sådant fall har rätt attsjälv väcka och utföra talan vid AD. Eftersom AD i första hand skall tjänstgörasom ett sakkunnigt forum för organisationerna pä arbetsmarknaden skulle detemellertid vara följdriktigt om bara dessa Organisationer tilläts att väckatalan direkt vid AD. Det kan även synas mindre tillfredsställande att AD skallbelastas med mäl där medlemmens egen organisation anser att dennes talan saknarfog eller i varje fall inte lämpar sig för prövning i AD. Dessa mäl kan ävenkomma att orsaka AD oproportioneriigt mycket arbete. Om endast organisationernapå arbetsmarknaden tilläts att väcka talan vid AD skulle vidare regleringen avAD:s och tingsrätternas inbördes kompetens kunna göras mycket enkel. 1 och försig skulle det nämligen då vara tänkbart att inte uppställa några striktaforumregler utan i stället överlåta åt dessa organisationer att själva avgöravilka mål som är av den betydel-sen att de bör prövas av AD. Regleringen skullealltså utformas så att AD blev behörig så snart en organisation för lalanantingen för egen del eller för en medlems räkning, medan tingsrätterna skullevara behöriga att ta upp tvister mellan enskilda parter. Förutom att en sådanreglering är enkel och lätt att tillämpa skulle den medge att alla frågor somuppkommer i ett anställningsförhållande kan - om organisationerna anser detönskvärt - bedömas i ett sammanhang, Mol att tillåta endastorganisationer att föra lalan vid AD talar emellertid enligt utredningen vissaskäl. Särskilt när det gäller kollektivavtalstvister är del enligl utredningensmening inte lämpligt att den rättsliga prövningen utförs av någon annan domstolän AD, som ju har särskild sakkunnighet och erfarenhet av sådana tvister. Ävennär en organisation har en annan uppfattning än sin medlem om hurkollektivavtalet i visst hänseende är att förstå, bör det vara AD som avgörkollektivavtalets rätta innebörd. Vidare bör beaktas den risk som ligger i attmedlemmens organisation kan göra en felbedömning när den undandrar sig attväcka och utföra medlemmens lalan vid ÄD. Behov kan därför finnas av densäkerhetsventil i delta hänseende som en rätt för medlemmen att själv väckaoch utföra talan vid ÄD skulle innebära. Dä denna fråga av utredningendiskuterats med företrädare för arbetstagarnas huvudorganisationer har de avbl, a. dessa skäl motsatt sig att enskilda medlemmar utan sin organisationsstöd skulle behandlas annorlunda än andra medlemmar och inte heller få sammarätt som sin organisation att väcka talan i AD. Den lösning av behörighetsfrågan som skulle kunna uppnås, om endast organisationer tilläts attföra talan vid AD, är inte heller invändningsfri. Av olika skäl är del nämligenmindre lämpligt med en reglering som överlämnar åt parterna att själva bestämmaforum. Vid övervägande av de nu anförda synpunkterna anser utredningen att deskäl, som talar för att även enskilda medlemmar utan stöd av sin organisationbör fä väcka talan direkt i AD, vägertyngre än de skäl som kan anföras till stöd för den motsatta uppfattningen.Den risk som föreligger för att AD med en sädan lösning kan orsakas ettbetydande merarbete lär enligt utredningens mening inte överdrivas, I varjefall bör denna risk inle föranleda en reglering som utifrånorganisalionspolilisk synpunkt kan te sig mindre lämplig, särskilt som de mälvarom nu är fråga torde höra till undantagsfallen. Utredningens övervägandeni denna del mynnar alltså ut i slutsatsen att någon ändring inte bör ske i denuvarande reglerna om enskild medlems rätt att väcka och utföra talan i AD.Däremot finns enligt utredningens mening anledning att överväga ändringar i deni övrigt gällande regleringen av AD:s behörighet. Givet är att reglerna även iforisättningen bör utgå från att mål om kollektivavtal skall avgöras av AD somenda behöriga domstol. En ledande tanke bör emellertid därutöver vara alt allatvistefrågor som uppkommer i ett och samma anställningsförhållande skall kunnahandläggas i samma ordning. Självfallet bör också eftersträvas att reglernablir så enkla och lättillämpade som möjligt. En lösning som enligt utredningensmening tillfredsställer dessa synpunkter är att låta alla tvister som uppkommeri kollektivavtalsreglerade anställningsförhållanden avgöras av AD som endadomstol, även om tvisten till äventyrs inte skulle röra självakollektivavtalet. Någon större risk för att AD med en sädan lösning avforumfrägan skulle komma ati tillföras elt fiertal mäl som saknar kollektivtintresse föreligger knappast, 1 regel torde tvisten i varje fall pä något sätlberöra det kollektivavtal som reglerar parternas mellanhavande. För övrigt färdet antas att organisationerna i de flesta fall kan tillse att rentbagatellarlade tvister inle förs till AD, Den förordade regeln bör enligtutredningens mening kompletteras med en regel av innebörd att också tvistermellan parter, vilkas anställningsförhållande brukar regleras avkollektivavtal, skall prövas av AD som enda domstol. Enbart den tillfälligaomständigheten, att ett kollektivavtal löpt ut innan det hunnit ersättas av ettnytt kollektivavtal, bör nämligen inte medföra att tvister som hänför sig tillsädan tid skall i forumhänseende behandlas annoriunda än andra tvister mellanparterna. Utredningensförslag innebär alltså att AD enligt huvudregeln skall vara behörig att somförsta domstol pröva tvister mellan parter vilkas anställningsförhållanderegleras eller brukar regleras av kollektivavtal. Från denna huvudregel finnsemellertid enligt utredningens uppfattning anledning att överväga undantag ivissa hänseenden. Utredningen betonar dock att det med hänsyn till värdet avenhetliga forumregler bör krävas starka skäl för att uppställa sädana undantag. Enligtden nämnda huvudregeln skulle AD vara behörig att pröva även ostridiga krav.Enligt utredningen kan det emellertid ifrågasättas om det är lämpligt att ADskall handlägga mål som enbart rör ostridiga krav. Utredningen framhåller attdet uppenbarligen inle skulle vara tillfredsställande om AD kom att tjänstgörasom inkassodomstol. Att undanta sådana mål från AD:s behörighet är dock enligtutredningens uppfattning inte lämpligt. Fråganom rätt forum skulle nämligen dä bli beroende av vilka invändningar motpartenkunde komma att framställa. Enligt utredningen bör risken för att AD skullebehöva handlägga rena inkassokrav i stället kunna motverkas genom att möjlighetöppnas att i dessa fall erhålla en summarisk prövning vid allmän domstol.Utredningen föreslär därför att 1947 ärs lag om betalningsföreläggande förvissa fordringar på arbetslön m. m, ersätts med en lag som gör det möjligt attvid en tingsrätt ansöka om lagsökning eller betalningslöreläggande beträffandealla fordringar som kan uppstå i elt anställningsförhållande utan hinder av deovan berörda reglerna om prövning vid AD som första domstol av tvist omfordringen. Härigenom kan en exekutionstitel erhållas på ett enklare ochsnabbare sätt än om målet instäms till AD. Del kan därför enligt utredningenförutsättas att kärandepart i mål som enbart rör oslridiga krav kommer attföredra detta summariska förfarande framför en prövning i vanlig rättegång vidAD. Utredningenframhåller vidare att det för vissa slags tvister kan föreligga ett särskiltbehov av att den rättsliga prövningen utförs av AD som enda behöriga domstol,även om anställningsförhållandet inte regleras av kollektivavtal och även omdet inte rör sig om organiserade arbetstagare. Till denna kategori hör tvistersom avser frågan huruvida uppsägning, permittering eller återanställning sketti strid mot de bestämmelser om turordning som gäller pä arbetsplatsen. Fråganom den processuella behandlingen av sädana tvister berördes vid tillkomsten av1974 års lag om anställningsskydd. Det framhölls dä att några processuellaregler som garanterar en samlad prövning för alla berörda arbetstagare intebehövdes, om sanktionssystemet vid brott mot turordning begränsades till attavse endast skadestånd (prop. 1973:129 s. 184), Mol bakgrund av de olikalalefrister, som i dessa fall gäller när förhandlingar påkallats rörandetvistefrågan och när så inte har skett, torde det inte heller vara möjligt attalltid få till stånd en sådan samlad prövning även om tvisterna hänförs till enenda domstol. Enligt utredningens mening bör man dock i göriigaste mån undvikaalt skilda domstolar kommer till olika resultat i frågan om vilka arbetstagaresom har företräde enligt turordningsbestämmelserna. Turordningstvisterna äräven av sådan speciell beskaffenhet alt de kräver en särskilt sakkunnigbehandling. Av dessa skäl bör AD utses att som enda behöriga domstol pröva alladessa tvister. Ävenbeträffande tvister som rör brott mot fredsplikten kan enligt utredningenbehov uppkomma av särskilda forumregler. Om en stridsåtgärd vidtagits i stridmol bestämmelserna i kollektivavtal eller kollektivavtalslagen och ävenarbetstagare, som inte omfattas av dessa bestämmelser, deltagit i denna åtgärd,föreligger ett starkt intresse av att stridsåtgärdsfrågan kan prövas i ettsammanhang och då närmast i AD. Delta är emellertid inte möjligt enligtnuvarande forumregler. 1 och för sig skulle anledning därför finnas att vid denöversyn av dessa regler som företas uppställa en särskild bestämmelse avinnebörd, att frågan om påföljden för deltagande i sädan stridsåtgärd som nyssnämnts skall prövas i hela dess vidd av AD som Lämpligheten av en sådan bestämmelse är enligt utredningenemellertid bland annat beroende av vilka påföljder som därvid kan komma ifråga. Spörsmålet om ell enhetligt päföljdssyslem i sådana situationer torde kommaatt övervägas av arbetsrättskommittén. Utredningen anser därför att man böravvakta de förslag som denna kommitté kan komma att lägga fram, innan slutligställning tas till den resta forumfrägan.