prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — Sålunda anser statens råd för byggnadsforskning attreella möjligheter för allmänheten att utöva inflytande i urvals- ochplaneringsprocessen bör tUlskapas. föreslår att för lekmannen fattbaraillustrationer av restaureringsprojekt bör publiceras på ett tidigt stadium såatt hänsyn kan tas tUl opinionen. Liknande synpunkter framförs av riksantikvarieämbetet.Kommunernas beslut i fråga om urvalet bör kunna överklagas anser och påpekar att det vid arbetet medanvändningsplaneringen ges utmärkta tillfällen till medinflytande från deboende. Behovet av att den kommunala planeringen görs i samråd mellan kommun,boende och fastighetsägare understryks av Näringslivets byggnadsdelegation. Utredningens uppfattning att det kulturhistoriskainventerings- och planeringsarbetet bör underordnas kommunens översiktligaplanering har inte mött några invändningar från remissinstanserna. Den föreslagnaarbetsgången vid inventerings- och planeringsarbetet stöds av flertaletremissinstanser. Många av dem betonar vikten av att inventeringar avkulturhistoriska byggnader och miljöer påbörjas. kommunframhåller betydelsen av att byggnadstekniska undersökningar genomförs i etttidigt skede av planeringen. framhåller vikten avatt all bebyggelse inom ett aktuellt område oavsett kulturhistoriskt värde ochpå sikt all äldre bebyggelse i landet inventeras. Liknande synpunkter framförsav . Flera remissinstanser har tagit upp frågan om kostnaderi samband med inventerings- och planeringsarbetet. Sålunda anför länsstyrelseni att en allmän inventering av kulturhistoriska byggnader tordekomma att bli mycket tidskrävande och ställa stora krav på personella ochekonomiska resurser. Då behovet är mycket ojämnt fördelat på olika län ochkommuner, bör det enligt mening närmare utredas hur kostnadernaför inventeringen skall fördelas mellan stat och kommun. iVästernorrlands län föreslår att stats- 1974:1 Bilaga 14 107 bidrag till inventeringarna börövervägas. Till statsbidraget bör därvid knytasnormerande men inte detaljreglerande bestämmelser. Även bygglagutredningen.Svenska kommunal-tekniska föreningen och Föreningen tar upp frågan om möjligheter till statsbidrag förinventeringsarbetet. Beträffande dekulturminnesvårdande organens deltagande i inventerings- och planeringsarbetetoch kostnaderna i samband med detta anförriksantikvarieämbetet, flera landsantikvarier, MUS 65 och museimannaförbundatt kulturminnesvården bör ges resurser att delta i det grundläggande inventerings- och planeringsarbetet. museimannaförbundanser att det vore mest fördelaktigt om kostnaderna för inventeringar belastadekommunerna under det att kostnaderna för det antikvariska deltagandet i detfortsatta arbetet bör ingå i projektkostnaderna.Enligt måste resurser även ställas till ämbetetsförfogande för utarbetande av erforderliga anvisningar för inventering och användningsplanering. Bostadsstyrelsenanser att det bör ankomma på de antikvariska myndigheterna att utfärdaanvisningar för inventering och användningsplanering av fastigheter medkulturhistoriska värden. Flertaletremissinstanser stöder utredningens förslag beträffande arbetet med användningsplaneringen och avgränsningari samband därmed av s. k. bevaringsområden. Några instanser delar dock inteutredningens uppfattning om innehållet i bevaringsområdena. Sålundaanför att ett bevaringsområde kommer att omfatta intebara bebyggelse av blandad karaktär och med skiftande kulturhistoriskt värdeutan i många fall också områden där husen har rivUs. I syfte att återställa en skadad helhetsmiljö måste enkomplettering med bl. a. ny bebyggelse anses ingå som ett synnerligen viktigtled i bevaringsplane-ringen. Det är med hänsyn härtill, anser ämbetet,angeläget att kommunerna ges det stöd sombehövs för att med hjälp av gällande byggnadslagstiftning regleranybyggnadsverksamheten inom bevaringsområden så att en god anpassning imiljömässigt hänseende kan ske. Begreppetbevaringsområde bör enligt i den praktiskatUlämpningen ges en vid tUlämpning, så att även områden med mera spridd äldrebebyggelse skall kunna komma i fråga för stöd. Bygglagiitredningen anser att från dessutgångspunkter beredningsförfarandet i kommunema f. n. bör formaliserasi så liten grad som möjligt varför förslaget om införande av särskildabevaringsområden avstyrks. Om reglerangående bevaringsområden ändå införs, bör det enligt bygglagutredningeni tillämpningen markeras att avgränsningen av sädana områden bara har tilluppgift att utgöra ett led i stödgivningen till den kulturhistoriskt betingadeupprustningen. föreslår att bygglagutredningen upptar bevaringsområde somett planinstitut och att det därmed ges rättsverkan. 1974:1 Bilaga 14 108 Utredningens rekommendation av stadsplaneändring somett medel att främja bevarande av viss bebyggelse stöds av bl. a.riksantikvarieämbetet, , statens institut förbyggnadsforskning, statens planverk, och . Vikten av att någon form av garanti lämnas förbevaringsområdenas fortbestånd understryks av i län.Länsstyrelsen i anser att gäUande regler bör ändras så att detges ökade möjligheter att utfärda föreskrifter angående bebyggelsens exteriör.HSB:s riksförbund anser att stadsplaneändring, som anger bebyggelseutformningenunder överbliekbar tid och som konfirmerar befintiig bebyggelse och reglerarnybebyggelse, bör innehålla bestämmelser om materialval, takutformning, gaturummetsgestaltning o. d. Landsantikvarien i betonar attmotsvarande skyddsinstrument som utredningen har föreslagit för stadsplanelagdbebyggelse också bör finnas för bebyggelsemiljö utanför planlagda samhällen. Utredningens förslag att de kommunalabostadsbyggnadsprogrammen som en integrerad del av bostadssaneringsprogrammenskall innehålla en särskild redovisning av bevaringsprogram delas av ett stortantal remissinstanser. Bland dessa märks , länsbostadsnämndernai , och län, statens råd för byggnadsforskning,, länsstyrelserna i , Kalmaroch , konimun, handelskammare,bygglagutredningen. , Svenska och . Förslaget avstyrks av länsbostadsnämnden i Stockholmslän, som anser att den detaljrikedom som föreslås vid redovisningen avbevaringsprogrammen inte kan uppnås inom rimlig tid. ifrågasätterom inte bevaringsprogrammen är av sådan speciell art att de bör behandlasutanför bostadsbyggnads- och bostadssaneringsprogrammen. Till deremissinstanser som närmare har kommenterat förslaget om bevaringsprogram hörbostadsstyrelsen, som anför att ifrågavarande planering måste ingå som ettnaturligt led i kommunernas planering av saneringsverksamheten ochbostadsförsörjningen i övrigt. Vidare anför styrelsen att det förifrågavarande byggnader och mUjöer tillkommer vissa speciella aspekter som kanmotivera särskUda planeringsrutiner. Några särskilda bestämmelser ikungörelsen om bostadsbyggnadsprogram och i styrelsens föreskrifter synes dockenligt styrelsens uppfattning inte erforderliga. Länsstyrelserna i Jönköpingsoch län anser att vid upprättande av bevaringsprogram samråd bör ske medlänsstyrelserna med hänsyn tiU deras roll som samordnande organ församhäUsplaneringen i länen. Fullmäktige i förutsätter att ifrågavarandesaneringsprojekt inpassas i de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen och vägsmot övriga insatser för bostadsförsörjningen inom den ram som kan 1974:1 Bilaga 14 109 godtas ur stabiliseringspolitisksynpunkt. Enligt Svenska kommunförbundetär det angeläget att bevaringsprogrammen läggs fast efter lokala bedömningari samråd med antikvarisk expertis och att någon regional eller central styrningav urvalet inte bör förekomma. Upprättande av bevarmgsprogram ställer enhgtkommunförbundet stora krav på kommunerna. Programmen bör därför få växa framsuccessivt. Beträffande tUlämpningen av föreslagnastödåtgärder i ett övergångsskede framhåller några remissinstanser attarbetet med att upprätta bevaringsprogramoch till dess kommunfullmäktige beslutar att anta programmen kommer attta avsevärd tid i anspråk. Därvid betonas att kommunernas formella beslut ombevaringsprogrammen i inledningsskedetinte får hindra tiUämpning av föreslagna lånebestämmelser. a. befarar att kravet på att kommunerna skall ha upprättatbevaringsprogram kommer att verka kraftigt hämmande pårestaureringsverksamheten. Förbundet föreslår därför att kravet på vidtagnaåtgärder bör ställas så att en översiktlig använd-ningsplan är utarbetad ochantagen av kommunen. delar utredningensuppfattning i denna fråga men framhåller att bevaringsprogrammet intefår bli en regleringspost i det stora programmet. Den föreslagnaorganisationsapparaten förefaller enligt förbundets uppfattning alltför tungför ifrågavarande objekt. Landsantikvarien iStockholm län framhåller att erfarenheterna av arbetet i med attupprätta något som motsvarar bevaringsprogram har visat att det är nödvändigtmed en i varje fall regional styrning för att representativa typer av olika slagsbebyggelse skall kunna täckas in. Nödvändigheten av att de av kommunfullmäktigeantagna bevaringsprogrammen prövas av en från kommunen fristående instans, t.ex. , framhålls av Näringslivets byggnadsdelegation. Desom berörs av programmen bör enligt delegationens mening ha möjlighet attanföra besvär över besluten i samma ordning som gäller för planbeslut enligtbyggnadslagen. Beträffande denföreslagna särredovisningen i bevaringsprogrammen av dels byggnader som kanrestaureras inom ramen för en måttlig ökning av belåningen, dels byggnader förvilka bevaringsåtgärdema blir mer kostnadskrävande anför riksantikvarieämbetetatt det endast i undantagsfall torde vara möjligt att ange de kulturhistorisktbetingade merkostnaderna. anser att det skullevara utomordentligt värdefullt med kompletterande bestämmelser somtillät statliga initiativ för upprättande av bevaringsprogram i analogi med vadsom föreskrivs i byggnadslagen beträffande upprättande av generalplan. Beträffandeutrednuigens förslag att bevaringsprogrammen skall antas av kommunfullmäktigeanför kommun att detta inte bör 1974:1 Bilaga 14 110 Avgörandet börankomma på de enskilda kommunerna. Utredningensförslag att de som f. n. svarar för uppgifterna rörande kulturminnesvården ilänen, dvs. landsantikvarierna samt stadsmuseerna i och , t.v. får företräda de antikvariska synpunkternavid planering av restaureringsåtgärder och beredning av låneärendentillstyrks av bl. a. och . Göteborgskommun påpekar att, eftersom sorterar under en nämnd, det juridiska ansvaret bör klarläggas och arbetsgångenpreciseras. I någraremissyttranden framhålls att den nuvarande produktionsapparaten inte ärlämpad för underhålls- och restaureringsarbeten, som i jämförelse med nybyggnadofta är förenad med speciella problem. Vidareframhålls nödvändigheten av en utökad forslcning avseende informationom äldre byggnadsteknik och traditionella material samt att enUtbUdningsverksamhet kommer till stånd på aUa nivåer. a. statens institutför byggnadsforskning och Samfundet för hembygdsvård anser attutbildningsverksamheten bör byggas ut. för byggnadsforskning anför attmycket talar för att restaureringsåtgärderna trots de stödformer somutredningen föreslår kommer att medföra betydande hyreshöjningar, vilketkommer att leda tUl en icke önskvärd boendesegregation. Enligt rådet bör i ensådan situation de kulturhistorisktbetingade insatserna vägas mot exempelvis möjligheter till kvarboendeoch de kommunala målsättningarna beträffande boendekostnaderna. Rådet anseratt restriktivitet bör iakttas vad gällerutsmyckning i lägenheterna, eftersom dessa är tiUgängliga endast för lagenhetsinnehavarna.Svenska kommunförbundet och understryker det väsentliga i attrestaurerade lägenheter inte förbehålls en begränsad grupp av ekonomiskt starkahyresgäster, en uppfattning som delas av bl. Enligt Näringslivets byggnadsdelegation börhuvudprincipen vid långivningen vara att, i den mån stämpeln"kulturhistoriskt värdefull bebyggelse" sätts på någon fastighet,inskränkningen i fastighetsägarens dispositionsmöjligheter skallkompenseras genom förbättrade lånemöjligheter kombinerade medfastighetsekonomiskt avpassad avskrivning av statslånet. ifrågasätter om utredningens förslag tillförbättrade lånemöjligheter är tillräckliga för att kunna bevara bebyggelse medstarkt eftersatt underhåll. Med nuvarande små möjligheter tUlbyggnadsminnesförklaring torde endast ett htet antal objekt kunna påräknatilläggslån. Institutet anser att det för att undvika orimligt hög hyresnivåkan komma att bli nödvändigt att åter utreda kompletterande stödåtgärder somstatligt stöd tUl kommunala inköp, Prop.1974:1 Bilaga 14 111 ökadebidragsmöjligheter från , beredskapsarbeten m. m.Effekten av den föreslagna långivningen torde i och för sig kunna få positivverkan anser landsantikvarien i , som dock starkt ifrågasätter omlånemöjlighetema är tillräckliga för att nog många husägare inom ettbevaringsområde skall vara villiga att satsa på erforderliga upprustningar. Flera remissinstanser är helt positiva tUl utredningensförslag beträffande de föreslagna finansieUa stödåtgärderna. TUl dessa hör bl.a. , och . Mänga remissinstanser, däribland ,länsbostadsnämnderna i och län samt i Kalmarlän, delar utredningens uppfattning att en vidgad tillämpning av 1 å n med höjtlåneunderlag bör kunna bli enlämplig grundläggande stödform. Med anledning av vad utredningen anfört om atthöjningen av låneunderlaget måste avvägas med hänsyn till vad som kan varamöjligt att förränta inom ramen för framtida hyror framhåller bostadsstyrelsennödvändigheten av att räkna med att det på många orter torde föreligga enstörre hyresbetalningsvillighet på grund av centralt läge och god miljö. Iannat fall torde i de flesta fall utrymme för höjning av låneunderlaget inteföreligga utan tilläggslån måste tUlgripas i större utsträckning. Beträffande förslaget om en automatisk fördjupningav bostadslånet ned tUl av detenligt vanliga regler beräknade låneunderlaget anför att enmöjlighet till ökad fördjupning behövs också med hänsyn till förekomsten avlokaler som inte ingår i låneunderlaget utan endast i pantvärdet. Fullmäktige i framhåller att läneunderlagetenligt utredningen inte skall höjas mer än att kapitalkostnaderna kan täckasav beräknade hyresinkomster. Följs denna norm skulle ett icke fördjupatbostadslån inte behöva ligga på en högre nivå än den till vilken kreditinstitutenskulle kunna vara villiga att gå. Utredningens förslag att utöver den godkändaombyggnadskostnaden även fastighetensingångsvärde skall få ingå ilåneunderlaget tillstyrks av länsbostadsnämnderna i och Jönköpingslän, i , , Sverigesstadshypotekskassa och . framhålleratt bedömningen av det ingångsvärde som förutsätts ingå i låneunderlagetinrymmer många och svåra problem, bl. a. med hänsyn till de effekterbostadssaneringslagens tillämpning kan komma att få på fastighetspriserna inomsaneringsområden. i anser att reglerna för bestämningav ingångsvärdet bör utformas så att det blir möjhgt i det enskilda fallet 1974:1 Bilaga 14 112 beaktade marknadsmässiga förutsättningarna på orten. ochbostadsfinansieringsutredningen understryker i likhet med saneringsutredningenatt fastighetens ingångsvärde måste prövas restriktivt vid fastställande avlåneunderlaget. Fullmäktige i anser att frågorna om ingångsvärdetsroll vid belåningen av fastigheter i samband med restaurerings- ochsaneringsverksamhet bör behandlas i ett mera generellt sammanhang. Förslaget att längsta tUlåtna amorteringstid för ombyggnadslån, dvs. , som regel börmedges tillstyrks av bl. a. , länsbostadsnämnden ochlänsstyrelsen i , och Sverigesstadshypotekskassa. förutsätter att den förlängdaamorteringstiden inte binds vid krav på nybyggnadsstandard i väsentiigaavseenden. Liknande synpunkter framförs av i län.Enligt stadshypotekskassa bör en 40-årig amorteringstidkunna accepteras i fall där nybyggnadsstandard föreligger. När allmänna förutsättningar finns för tilläggslån börenligt mening överväganden om höjning av låneunderlaget ochom tilläggslånets storlek utgå från kapitalkostnader, beräknade utifrånparitetslånevillkoren. I övrigt bör, i enlighet med utrednuigens förslag,förutsättas och ges möjlighet tiU lån med en amorteringstid av . anföratt, eftersom kulturhistoriskt värdefulla byggnader i princip aldrig skallrivas, ytterligare förlängning av amorteringstiden bör övervägas. Utredningens förslag att långivningen tUlkulturhistoriskt värdefull bebyggelse skall kunna avse förutom bostäder ävenlokaler som utgör bostadskomplement tUlstyrks av bl. a. ,, och . Föreningen finner detolyckligt att stöd till fritidshusen uteslutits, då glesbygdens byggnadskulturinte torde ha något annat alternativ att överleva än som fritidsbostäder. Utredningens förslag om en särskild låneform, t i 11 äg g s 1 å n, för upprustning av fredningsbar bostadsbebyggelse stöds av ettstort antal remissinstanser, bl. a. , länsbostadsnämndernai , , och län, länsstyrelserna iJönköpings och län, , fullmäktige i ,, och stadshypotekskassa. Förslaget att vissa skyddsföreskrifterskall fogas till beslut om tilläggslån tUlstyrks av bl. a.riksantikvarieämbetet, statens planverk och i län.Riksantikvarieämbetet anför att dessa föreskrifter bör formuleras i analogi medbyggnadsminnesla-gens skyddsföreskrifter. Ämbetet anser att även kreditstöd iform av höjt låneunderlag måste fömtsätta någon form av garantier mot en fram- 1974:1 Bilaga 14 113 tidaförvanskning av byggnaden i kulturhistoriskt avseende. Den form av skydd sombör krävas torde enligt ämbetet kunna åstadkommas genom en registrering i formav en anteckning i fastighetsboken, innebärande en anvisning tillbyggnadsnämnden att i dessa fall särskilt se till att byggnadslagstiftningens bestämmelsertill skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse följs. anser att tUläggslånen är en förutsättning för attbevara vissa byggnader och att kunna hyra ut lägenheter till kostnader som inteutestänger stora befolkningsgrupper från att efterfråga dessa bostäder. konstaterar att utredningen intenärmare diskuterat storleken av tilläggslånet. Styrelsen förutsätter attbostadslånet utgörs av paritetslån. Som ytterligare fömtsättning förtUläggslån bör enligt styrelsens mening övervägas ett kommunalt ekonomiskt engagemang. Vad gäUer amorteringstidenför tilläggslån anförbostadsstyrelsen att av utredningens förslag inte klart framgår vad som skallske efter den sista tioårsperioden av lånets löptid, dvs. efter lånets utbetalning.Enligt styrelsens uppfattning bör en omprövning kunna ske , tilldess bostadslånet har slutamorterats. torde helt nyaförutsättningar för en återbetalning av tUl-läggslånet föreligga. Under allaförhållanden bör enligt styrelsen slutlig ställning till frågan om avskrivningeller uppsägning inte tas förrän . befarar attovissheten om de framtida kapitalkostnadernas storlek kan leda tUl attfastighetsägarens benägenhet att underhålla fastigheten minskar. Beträffande säkerhetenför tilläggslånetanför att lånet bör säkerställas, förutom av särskUdinteckning härför, av säkerheten för paritetslånet och skuldökningen(generalpant-klausul). Motsvarande bör tillämpas när omfördelning inte sker.Därvid bör till ytterligare säkerhet för tUläggslånet upplåtas rätten i andrahand till annan långivares inteckning med förmånsrätt mellan övre gränsen förbostadslånet och av pantvärdet. Utredningens uppfattning att tilläggslån skall utgåäven för småhus som bebos av ägaren delas av bl. a. ,statens råd för byggnadsforskning, statens planverk. ,, , landsantikvarierna i och länoch handelskammare. MUS 65 anser att det finansiella stödet bör omfattaäven enbostadshus. framhåller att den äldrebostadsbebyggelsen i stor utsträckning utgörs av en- och tvåfamiljsbostäder. Ivåra äldre trästäder utgör sådana hus nästan hela byggnadsbeståndet från tidenföre och på landsbygden är detta förhållande ännu mera markerat. Undantassmåhusen skulle det endast bli fråga om en speciell stödform för en begränsaddel av det äldre bostadsbeståndet. Liknande synpunkter framför landsantikvarieni . 8 1974.1 saml. 1974:1 Bilaga 14 114 Förslaget om tilläggslån till småhus som bebos avägaren avstyrks av . Någraremissinstanser diskuterar frågan om ekonomiskt stöd även till annan bebyggelseän bostadshus. Hit hör bl. a. ,, länsstyrelserna i och ,, och anför att i de gamla stadskärnorna medhandels- och hantverksgårdar ekonomibyggnaderna ofta utgör ett dominerandeinslag. EiUigt ämbetets uppfattning är det angeläget att förutom nämndaekonomibyggnader även förvaltningsbyggnader, skolor, industribyggnader etc.kan komma i åtnjutande av den form av stödåtgärder som utredningen föreslåreller motsvarande stöd. Möjligheten att utnyttja det befintiiga statligastödet till allmänna samlingslokaler bör enligt ämbetet prövas. pekar på att i kulturhistorisktvärdefull bebyggelse konsthantverkslokaler, försäljningslokaler tilldessa, konstnärsateljéer, mindre kontor m. m. kan utgöra värdefulla delar avmiljön. Enligt nu gällande regler kan statliga lån utgå endast om lokalema äratt betrakta som bostadskomplement. Vid lån till kulturhistoriskt värdefullbebyggelse bör emellertid enligt styrelsenmöjligheter skapas att ge statiigt stöd också till andra lokaler för attdärmed undvika att värdefull bebyggelse förfallereller rivs. Även i vill utvidga långivningentUl att omfatta t. ex. äldre industrimiljöer. Fullmäktige i anföratt ingen finansieringsform anvisas för restaureringar av de hus och delar avhus, vilkas ombyggnadskostnader inte kan ingå i låneunderlaget. Någon vidgningav bestämmelserna för den statliga lokalbelåningen föreslås inte. Fullmäktigeanser att dessa frågor bör ut. Ekonomisktstöd till nybyggnad för att kunna bevarahelhetsbilden i en miljö förordas av bl. a. ,länsstyrelserna i och , MUS 65, och Föreningen . Någraremissinstanser diskuterar möjligheterna till ekonomiskt stöd vid mer begränsade upprustningar och vidmakthållandet av upprustningsåtgärderna.Sålunda anför att i ett långsiktigt perspektiv enförsiktig upprustning och kontinuerligt underhåll är den lämpligaste formenför iståndsättning och vidmakthållande aväldre kulturhistoriskt värdefuU bebyggelse. Med hänsyn till detta bör enligtämbetet lånestödet även kunna utnyttjas för mera begränsadeupprustningsåtgärder. Statiiga irutiativ på detta område skulle minska behovetav framtida punktinsatser av det slag som aktualiseras. förbyggnadsforskning framhåller att frågan om vid- 1974:1 Bilaga 14 115 makthåUandetav äldre byggnader är särskilt viktig att lösa. Föreningen förordar en etappvis upprustning och anser attlånemöjligheterna bör främja en sådan upprustning. Angelägenheten av att kravställs på rimligt underhåll betonas av , som anser att detta krav jämtetekniska anvisningar för underhållet bör knytas till lånevillkoren. Ekonomiskt stödbör utgå för ombyggnad av hus som inte inrymmerbostäder tUl användning som bostadshus anser bl. a. länsbostadsnämnden ochlänsstyrelsen i , landsantikvarien i samt Gotlandskommun. Frågan om denövre lånegränsen tas upp avbostadsstyrelsen. Styrelsen anför att vid särskilt höga ombyggnadskostnader avseendehus ägda av enskUda kravet på en egen insats av kan utgöra ett hinder förgenomförandet. Styrelsen vill därför föreslå att i ärenden angående förhöjtlåneunderlag eller tilläggslån den övre lånegränsen för enskilda sätts tillgenerellt . diskuterar möjlighetema att även kunna använda förbättringslån vid ombyggnadinom bevaringsområden. Föreningen erinrar om att som fömtsättning förförbättringslån gäller bl. a. att huset inte får fylla ett varaktigt behov.Detta krav bör slopas anser föreningen. i Östergötlandslän framför liknande förslag. och Stockholmskommun anser att reglerna om varaktigt behov bör tas bort för pensionärs- och handikapplägenheter i flerfamUjshus som kommunavser att msta upp. Kulturhistoriska kriterier förekonomiskt stöd Flertaletremissinstanser har inte gjort några erinringar mot utted-ningens förslag atttilläggslån skall ges för restaurering av fredningsbar bostadsbebyggelse ochatt det statiiga stödet för restaurering i övrigkulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse bör begränsas tUl bostadslånmed höjt låneunderlag.