prop · FX03158 · 1974-12-31 00:00:00 — I övriga faU gäller enligt artikelns mom. 4, såvittinte annat föreskrivits i traktaten, att traktaten blir gäUande raellan denstat sora gjort reservationen och de stater sora godtar denna och att statenssaratycke tUl att vara bunden av ttaktaten får verkan så snart åtrainstone enav de andra fördragsslutande statema godtagit reservationen. Även i förhållandetiU en part sora fraraställt invändning raot reservationen blu: traktatengällande för den stat som gjort reservationen, såvida inte parten i frågautttyckligen förklarat raotsatsen vara dess avsikt. Enligt mom. 5, vilket likaledes gäller endast oratraktaten inte föreskriver annat, anses en stat ha godtagit en reservation, omden inte framställt invändning raot reservationen efter attba underrättats om denna eller senast vid sitt tillträde av traktaten, om dettasker , ILC:s förslag till regler angående reservationergmndade sig i väsentliga delar på det rådgivande yttrande som avgavs avInternationella domstolen tUl FN:s generalförsamlmg raedanledning av vissa reservationer tiU konventionen i den 9 december 1948ora förebyggande och bestraffning av folkraord (genocide). Den förut förhärskandeuppfattningen, som bl, a, var vägledande för sekretariat ifråga om verkningarna av reservationer till multilaterala traktater, var atten stat inte kunde tillträda en traktat med reservationer utan de däravberörda statemas uttryckliga eller tysta medgivande. Denna s. k.enhällighetsregel hade sin gmnd i internationella konventioners allmänt antagnaegenskap av kontrakt, av vilken följde att en reservation tUl en konventionegentiigen endast innebar ett erbju- dandeav staten i fråga att tiUträda konventionen utan att vara bunden av vissa avdess bestäraraelser. För att få verkan raåste erbjudandet antagas av de övrigapartema, I utiåtandet rörande genocidekonventio-nen förklarade raajoritet att den mte ansåg den traditioneUa uppfattningen haupphöjts tUl en rättsregel. Med 7 röster mot 5 uttalade domstolen sora smraening att en stat som gjort en reservation, som en del av de tUl konventionenanslutna staterna motsatt sig men andra godtagit, kunde anses ansluten tUlkonventionen, om reservationen var förenlig med konventionens ändamål och syfte.Domstolen anförde vidare att en konventionspart som motsatte sig en reservationoch fann den oförenlig raed konventionens ändamål och syfte hade rätt att ansestaten i fråga inte vara ansluten till konventionen. den däreraot godtogreservationen som förenlig med konventionens ändaraål och syfte, hade den rättatt anse staten vara ansluten till konventionen. Dorastolen underströk attdessa uttalanden hänförde sig uteslutande tiU genocidekonventionen. Dettadärapade dock mte den kritik som riktades mot dorastolens utlåtande, SärskUtvarnades för det kaotiska och osäkra tUlstånd sora oundvikligen skulle bliföljden, om domstolens uppfattning tUlämpades på multUaterala konventioner iallraänhet, ILC hade fått ett särskilt uppdrag attstudera frågan ora reservationer till multUaterala konventioner urkodifieringssynpunkt. Kommissionen avgav en rapport härom kort efterdomstolens utiåtande, EnUgt rapporten hade koraraissionen funnit att detkriteriura som domstolens uppstäUt i fråga ora genocidekonventionen, dvs, enreservations förenlighet med konventionens ändaraål och syfte, var aUtför subjektivtför att kunna tUlärapas på raultUaterala konventioner i allmänhet. I rapportenrekomraenderades sora huvudregel, raed vissa raodifikatio-ner, den traditionellaprincipen ora enhälligt samtycke som förutsättning för att en stat skall kunnatiUträda en traktat raed reservationer, ILCövergav eraeUertid denna ståndpunkt , då koraraissionen tog vissagrundläggande frågor irader oraprövning. Den ansåg att om en traktat självreglerar frågan ora reservationer, traktatens egna bestäramelser raåste varaavgörande. Reservationer sora traktaten förbjuder är uteslutna, raedan sådanasora traktaten tiUåter utan vidare får verkan. Vad angår fall där ttaktateninte näraner något ora reservationer fann koraraissionen emellertid , att detkrav på "förenUghet" som domstolen uppställt i sitt yttrande omgenocidekonventionen var lämpligt att antagas sora ett aUraänt kriterium ifråga ora tiUåtligheten av reservationer tiU raultUaterala traktater och avinvändningar raot sådana. Enhälligt saratycke måste å andra sidan presuraerasvara nödvändigt i fråga om ttaktater mellan en mindre grupp av stater. Det vari huvudsak dessa principer sora låg tUl gmnd för koraraissionens utkast tillartiklar om reservationer, ILC framhöll i sin komraentar tUl de två artiklamaatt frågan hade kommiti ett annat läge . Statssamfundet hade undergått en så snabbexpansion att redan antalet potentiella deltagare i multUaterala traktater nutycktes göra enhällighetsregeln raindre praktiskt användbar, HärtUl hade kommitden praxis som utbUdat sig sora en följd av att många stater motsatte sigregebi och att domstolen vägrat att anse denna vara en rättsregel. En stat somgjort reservationer till en konvention betraktades numera i praktiken somansluten tUl konventionen av raajoriteten av de parter sora inte restinvändningar raot reservationerna. Sedan koraraissionen väl hade beslutat sigför att förorda ett mera flexibelt system för aUraänna raultUaterala traktater,hade koraraissionen vidare ansett, att det inte fanns tilhräckliga skäl attgöra en skUlnad meUan olika slag av multUaterala traktater, utom så till vidaatt från den allmänna regeln borde undantagas traktater ingångna raellan ettUtet antal stater. I den debatt om ILC:s förslag som ägde mm vidkonferensen fram-frädde huvudsakligen tte olUca raeningsriktningar.Sovjetunionen före-ttädde den extrema suveränitetsteorin, enUgt vilken det ären absolut suverän rättighet att fritt göra reservationer och att bli anslutentill intemationella konventioner raed reservationer utan hinder av eventuellainvändningar mot dera. Från sovjetisk sida fraralades ett antal ändringsförslag,sora bl. a, gick ut på att de punkter i utkastet tUl art, 19, sora avsåg falldär en reservation är förbjuden enligt traktaten eller där traktaten endasttUlåter särskUt angivna reservationer, skuUe strykas. vände sigvidare mot den regel i ILC:s förslag, enligt vilken en invändning motreservationer skuUe hindra traktatens ikraftttädande meUan den stat som gjortinvändningen och den stat sora gjort re-servationema, ora den förra inte angettannat. EnUgt det sovjetiska förslaget skulle raotsatt presuration gäUa, Densovjetiske delegaten anförde som motivering för de föreslagna ändringama bl, a,att friheten att göra reservationer härrörde från staters suveräna rätt attförsvara särdrag i deras rättsordningar, TiU motsatt ytterlighet gick , som förslogatt ILC:s utkast tiU art, 19 skulle ersättas med den enkla regeln att en statkunde göra reservationer vid tillttäde av en traktat, om och i denutsträckning som traktatens bestämraelser angav detta. En så långtgåendeinskränknmg av reservationsrätten var det inte många som förordade, delegation medgav attenhällighetsregeln nuraera kunde te sig perfektionistisk. Den uttryckteeraeUertid tvivel om effektiviteten av det krav på förenlighet raed traktatensändaraål och syfte, sora UppstäUts i art, 19:c, Kravet kunde bli utan verkan,om art. 20:4 innebar att det helt skulle överlämnas åt varje part att bedöraahumvida kravet var uppfyUt. Enligt den brittiska delegationens raening borde bestäramelsenom förenlighet uppfattas som ett objektivt kriterium. ranteraen objektiv tiUärapning krävdes dock, att det inrättades något organ eUer någonprocedur sora kunde anlitas i faU där det gjordes reservationer som en stordel av de berörda partema ansåg oförenliga raed traktatens ändaraål och syfte.LUmande synpunkter anfördes av flera andra delegationer, däribland den svenska. Konferensens sakkunnige rådgivare bekräftade attILC genom kravet på förenlighet hade avsett att ange ett objektivt kriterium.Han medgav å andra sidan att det i utkastet föreslagna sättet för krUerietstUlämpning var subjektivt, eftersom tiUämpningen berodde på vederbörandestaters eget bedömande. Detta vore dock kännetecknande för många intemationeUarättsregler i avsaknad av rättsligt avgörande. För att i någon mån komraa ifrån den osäkerhet somdet vaga förenlighetskriteriet kunde leda tUl föreslog några delegationer skulle införa ett system raed majoritetsbeslut. Enligt detta skuUe enreservation behöva godtagas, uttryckligt eller tyst, av en enkel eller tvåtredjedels majoritet av de berörda statema, innan den stat som gjortreservationen kunde anses ansluten tUl traktaten. Ändringsförslag av dennainnebörd framlades av , , och . Flera stater, däribland och , fästevikt vid att enhällighetsregeln skulle fortsätta att gälla för traktatermellan ett mindre antal stater. Den svenska delegationen anmärkte att de i art,20: 2 uppställda vUlkoren innebar en aUtför snäv begränsning av regelnstillämp-ningsoraråde. Det förhåUandet att de förhandlande staternas antal varlitet borde vara tUlräckligt skäl att anse regeln tillämplig. Förenta statemaföreslog att de två viUkoren i början av art, 20: 2 det begränsade antaletstater och ttaktatens ändamål skiUle gäUa var för sig och mte kumulativt,dvs, att "och" skulle ersättas raed "eUer", Enligt ettfranskt ändringsförslag skuUe de huvudsakliga kriterierna förenhäUig-hetsregelns tUlämplighet vara, att traktaten var avsedd att gällaendast meUan vissa i traktaten bestärada stater och att dess ikraftttädande föralla de förhandlande staterna var en väsentiig förutsättning föröver-enskoraraelsen. Den franska delegationen önskade för övrigt också i vissaandra delar av konventionen införa undantag för dessa s. k. begränsadetraktater ("restricted raultUateral treaties"). Även raot bestämraelsen i art, 20: 3 angåendereservationer till en traktat om upprättande av en intemationell organisationriktades invändningar från olika håll, föreslog att bestämraelsenskulle utgå, eftersom den berörde villkoren för raedlemskap i en organisationoch sådana frågor inte borde behandlas i förevarande konvention. Ändringsförslagen blev nästan utan undantagavslagna. De två artiklarna i ILC:s utkast stod sig således utan nämnvärdaändringar under konferensens första session. En rätt allmänt orafattad raeningvar att de av koramissionen föreslagna reglema, även om de inte var helt invändnings-eller riskfria, dock representerade en riralig och balanserad medelväg raellanå ena sidan den oinskränkta suveränitetsuppfattningen och å andra sidan denstrikta enhällighetsregeln, som aUtmer komrait att framstå som otjänlig för detstarkt utvidgade internationella statssamfundets behov. Under konferensens andra session tog Sovjetunionenåter upp sitt förslag om att presumtionen angående verkan av invändningar motreservationer skuUe vara den motsatta raot vad ILC föreslagit. Den sovjetiskadelegationen gjorde gällande att stater faktiskt anser att underlåtenhet av enstat att ange de avsedda rättsverkningama av en invändning som den framställtinnebär samtycke tUl att ttaktaten träder i kraft för dess del i förhållandetUl den stat sora gjort reservationen. Konferensens sakkunnige rådgivareförklarade att ILC funnit att en sådan presumtion kunde uppmuntra stater att görareservationer och att det också vore mera logiskt att antaga meningen med eninvändning vara att staten inte önskade vara bunden av traktaten i förhållandetiU den stat som gjort reservationen. Rådgivaren ansåg det dock tvivelaktigt,om några mera väsentliga sakskäl talade för den ena eUer den andrapresumtionen. Huvudsaken var att regeln var helt klar. Vid omröstning visadedet sig att opinionen i denna fråga hade svängt om sedan föregående session.Det sovjetiska ändringsförslaget blev således antaget av konferensen, I övrigtvidtogs ingen saklig ändring i ILC:s utkast under den andra sessionen. Art, 21 reglerar rättsverkningarna av enreservation som blivit faststäUd i förhållande tiU annan part enligt deföregående artUdama. I mom. 1 fastslås att de bestäraraelser i traktaten sorareservationen avser raodif ieras mellan de båda statema i den utsträckning sorareservationen anger. 1 det inbördes förhållandet mellan andra parter harreservationen enligt mom. 2 ingen sådan verkan. När en part rest invändning motreservationen men inte motsatt sig ttaktatens ikraftträdande mellan sig självoch den stat som gjort reservationen, blir följden enligt mom. 3 att debestäraraelser sora reservationen avser, i den utsträckning reservationenanger, inte gäller dem eraellan. Artikeln överensstäraraer raed ILC:s utkast,bortsett från den följdändring som gjordes i den första satsen av raom. 3,sedan konferensen antagit förslag ora ändring av art. 20: 4: bangående verkan av invändningar raot reservationer. Vid konferensen förekora ett meningsutbyte angåenderättsverkningarna av en reservation i det faU som avses i mom, 3,hade gett den sista satsen en i förhållande tUl ILC:sutkast ändrad lydelse, enligt vUken en reservation i detta faU skulle ha sammaverkan som enligt mora, 1, Mot denna ändring rUttades kritUc av bl, a, Nederländernaoch , Dessa raedgav att en reservation sora gick ut på att en vissbestämmelse i traktaten inte skulle gälla hade samma verkan, när invändninggjorts som när den godtagits. Det fanns emeUertid enligt deras raening andraslag av reservationer, för vUka detta inte kunde vara riktigt. De föreslogdärför en återgång tUl ILC:s text, vilket också blev konferensens beslut,delegation var dock av annan mening. Den ansåg att enkonvention i förhåUande tUl en stat som gjort reservationer måste gällaantingen med de inskränkningar som reservationernaangav eller också inte aUs, Konventionen kunde inte tUl-låtas gäUa för staten ifråga, som en eventuell tvist om verk-nmgama av en reservation raotvUken invändning gjorts läranades olöst. Det skulle leda tiU den sorts oredasora konferensen hade tUl uppgift att söka förhindra. På särskild fråga av konferensens ordförandebekräftade redaktionskoramitténs ordförande att artikelns mom, 3 innebar atttraktaten i fråga trädde i kraft mellan de båda statema med undantag för den bestämmelse,mot vilken reservationen gjorts, Bettäffande innebörden av uttrycket "tothe extent of the reservation" i mom, 3 förklarade han att om enreservation t, ex, berörde endast de första tre momenten i en artikel, endastdessa tre moment inte skulle gälla mellan de båda staterna. Enligt art, 22, vars bestäraraelser uttryckligenanges vara av subsidiär natur, kan en reservation återtagas när sora helst.Återtagandet får verkan i förhåUande tUl eranan fördragsslutande stat förstnär denna raotta- git raeddelande därom. Enligt artikeln kan en invändning moten reservation likaledes återtagas när sora helst, ILC förklarade i sin koraraentar att koraraissionenvar raedveten om att de övriga partema, när en reservation återtas, i vissafall kan behöva anpassa sin interna rätt till den nya situationen,Koraraissionen hade dock inte ansett sig böra föreslå en allmän regel ora enviss tidsfrist för detta ändaraål. det skulle dröja något, innan en partgenomfört nödvändiga ändringar i sin interna rätt, kunde den part som gjortreservationen och därmed varit upphovet till svårighetema inte bona fide beklagasig däröver. 1 ILC:s utkast avsåg artikeln endast återtagande avreservationer. Konferensen införde bestämraelsen om återtagande av invändningarraot reservationer. Enligt ILC:s utkast skulle återtagandet av enreservation inte få verkan förrän de övriga fördragsslutande statema raottagitmeddelande därom, Redaktionskonunittén ansåg att återtagandet borde få verkan iförhållande till en fördragsslutande stat när den för sin del hade underrättatsdärora, även ora inte alla de övriga fördragsslutande statema nåtts avraeddelandet. Texten ändrades i enlighet härmed. Art, 23 innehåller bestämraelser ora det formeUa förfarandetvid avgivande av reservationer och vid anmälan ora godtagande av eller om in- vändningarmot sådana, EiUigt mom. 1 måste sådana förklaringar avges i skriftUg form ochdelges de fördragsslutande statema och andra stater som är berättigade atttUlträda traktaten. Mom. 2 föreskriver att en reservation som gjorts vidtraktatens undertecknande måste bekräftas vid efterföljande ratifikation eUergodkännande av traktaten. Den anses i så fall gjord när den bekräftas. EttuttryckUgt godtagande av reservationen eller en invändning mot denna behöverdäremot enligt mom. 3 inte bekräftas på motsvarande sätt. Mom. 4 föreskriveratt även ett återtagande av en reservation eller av en invändning skall ske iskriftlig förra, ILC påpekade i sin kommentar att förbehåU somuttryckts under förhandlingarna om avslutande av en ttaktat inte erkänns sorareservationer i vare sig denna artikel eUer art. 19. Det förekom att sådana påförhandlingsstadiet gjorda uttalanden senare åberopades som formella reservationer.Kommissionen hade emeUertid ansett det vara av vikt att staten i fråga för attgöra sina avsikter fuUt klara skulle upprepa den avgivna förklaringen vid sitttillttäde av traktaten. Vid konferensen gjordes vissa sraärre tiUägg tiUILC:s text, . 3 utvidgades tUl att avse även ett uttryckligt godtagande aven reservation, , 4 saknade motsvarighet i ILC:s text. Art. 24 innehåUer bestämraelser om ttaktatersikraftträdande. Om inte traktaten anger annat eller de förhandlande staternaöverenskomrait ora annat, träder en ttaktat i kraft så snart aUa deförhandlande statema uttryckt sitt samtycke till att vara bundna av traktaten.När en stat tUl-träder en traktat sora redan ttätt i kraft träder ttaktaten ikraft för den staten vid tiUträdet, ora inte traktaten förskriver annat. Enligt artikelns mom. 4 gäUer emeUertid de s. k.slutbestämmelserna i en ttaktat från den tidpunkt då ttaktatens text blirantagen. Här avses de klausuler i en traktat sora reglerar bestyrkandet avtexten, sättet att uttrycka samtycke tiU att vara bunden av traktaten, sättetoch datum för dess ikraftttädande, reservationer, depositariens uppgifter ochandra frågor sora nödvändigtvis uppkoraraer före traktatens ikraftträdande. Artikelnsmora, 4 saknade raolsvarighet i ILC:s utkast. Enligt art, 25 blir en traktat eller en del av enttaktat tiUäraplig provisoriskt i awaktan på dess ikraftttädande, orattaktaten så föreskriver eller de förhandlande staterna på annat sättöverenskommit därom. Enligt mom. 2 upphör den provisoriska tiUärapningen för enstat, om den meddelar övriga stater att den mte har för avsikt att tillträdatraktaten. ILC hade i sitt utkast tUl denna artikel använtuttrycket "provisoriskt ikraftträdande". Vid konferensen riktadevissa stater invändningar mot denna formulering och föreslog i stäUet"provisorisk tUlämpning", ILC:s text ändrades i enlighet härmed. tillfogades vidare raom. 2 om den provisoriska tUlärapningensupphörande. Denna bestämmelse saknade motsvarighet i ILC:s utkast. Konventionens del III innehåller bestämmelser orattaktaters tUlärapning och tolkning. Den iiUedande art. 26 med mbriken"pacta sunt ser-vanda" fastslår att varje i kraft varande traktat ärbindande för parterna och skall ärligt fuUgöras av dem. ILC frarahöU i sin kommentar tiU artikeln attkommissionen velat uttrycka denna gmndläggande princip i så enkel form soramöjUgt. En del medlemmar av konmiissionen hade föreslagit att i artikeln ocksåskulle anges att en part skall avhåUa sig från handlingar ägnade att omintetgöratraktatens ändamål och syfte. Kommissionen ansåg emellertid att detta klart varinbegripet i skyldigheten att fuUgöra traktaten "in good faith". Viss tvekan hade rått om behovet av orden "ikraft varande", vilka koraraissionen eraellertid ansett sig böra medtagamed hänsyn tUl artikelns logiska samband med andra artiklar, sora bl, a, åladefördragsslutande stater vissa förpliktelser före en ttaktats ikraftträdande.Orden "i kraft varande" täckte självfaUet också traktater som trätt ikraft provisoriskt i enlighet med den föregående artikeln (i vUken dockuttrycket provisorisk tUlämpning införts; se ovan). Vid konferensen framlade flera stater förslag omatt uttrycket "i kraft varande" skuUe ersätta med "gUtig".Försöken att introducera begreppet gUtighet i artikeln mötte eraeUertidbestämda invändningar från andra delegationer. Artikeln antogs i den form soraILC hade föreslagit. Enligt art, 27 kan en part inte åberopabestämmmelser i sin interna rätt för att rättfärdiga underlåtenhet att fullgöraen traktat. Denna regel innebär ingen inskränkning av art. 46, Artikeln, som saknade motsvarighet i ILC:s utkast,motiverades raed att stater stundom åberopar sin intema rätt för att undandrasig sina in- Artikeln avsåg att förhindra detta genom att uttryckligt fastslåden intemationella rättens företräde. I art, 28 fastslås att en traktat, om inte annatöverenskommits, saknar tUlbakaverkande kraft, dvs, inte är tiUämplig för någonpart på handlingar eller händelser sora ägde ram eUer förhållanden somupphörde innan traktaten trädde i kraft för parten i fråga, ILC frarahöU att avgöranden av intemationeUadomstolar bekräftat den allmänna regeha att en traktat inte kan anses varaavsedd att ha retroaktiv verkan, såvida inte en sådan avsikt uttryckts itraktaten eUer indirekt fraragår av dess bestäraraelser. Det var enligt ILC förenligt med principen oraicke-retroaktivitet att tUlämpa en traktat på förhåUanden som bestod närtraktaten trädde i kraft, även om förhållandenas uppkomst låg längre tUlbaka itiden. Som exempel härpå anförde ILC att Europeiska kommissionen för de mänskligarättigheterna inte ansett sig behörig att behandla klagoraål överlagstiftningsåtgärder eller administrativa eUer judiciella beslut, som tUlkommitoch blivit slutgUtiga före ikraftttädandet av den europeiska konventionen omde mänskliga rättighetema, men å andra sidan tagit upp fall där det gäUt nyaåtgärder vidtagna efter konventionens ikraftträdande med tiUämpnmg av sådantidigare lagstiftning. Artikelns subsidiära natur angavs genora satsen"såvida inte annan avsikt fraragår av traktaten eller på annat sättfaststäUts", Denna forrau-lering var avsedd att även täcka faU där detinte direkt följde av bestäraraelsema i traktaten utan snarare låg itraktatens natur att den skulle ha vissa retroaktiva verkningar. Mot formuleringen av sistnäranda sats riktades vidkonferensen invändningar av och , sora ansåg att den kundege upphov till tolkningssvårigheter och äventyra rättssäkerheten. De föreslogi stället uttrycket "såvida inte traktaten föreskriver annat". Ändringsförslagetblev dock avslaget. föreslog en strykning av uttrycket"situation som upphört", vilket enligt dess uppfattning varmångtydigt och t. ex. kunde föranleda parter att hävda att en händelsevisserligen inträffat före traktatens ikraftträdande raen gett upphov tUl ensituation som inte upphört före ikraftttädandet. Även detta ändringsförslagavslogs. Artikeln antogs av konferensen utan ändringar. Enligt art. 29 gäller en traktat för varje partshela territorium, såvida inte annan avsikt framgår av traktaten eller på annatsätt fastställts. ILC frarahöU i sm kommentar att artikeln endast varavsedd att tUlgodose behovet av en subsidiär regel för det fall att parternasavsikter i fråga om en traktats tiUämpUghet i territoriellt hänseende intefraragick av traktaten eller andra oraständigheter. Koraraissionen hadeföredragit orden "dess hela territorium" framför det i en delkonventioner använda uttrycket "territorium eUer territorier för vilkaparten är intemationellt ansvarig", eftersora koraraissionen önskadeundvika en association tUl s, k. kolonialklausuler. Vid konferensen vidtogs en redaktioneU ändring iartikeln. I ILC:s utkast användes uttrycket "en ttaktatstUlärapning", raot vUket delegat invände att ttaktater inte kundebli direkt tUlärapUga inom en stats territorium om inte statens interna rättraedgav det. I hans eget land hade en traktat intem rättsverkan först när enlag därom hade utfärdats. Han föreslog därför att formuleringen i fråga skulleersättas raed "är bindande för varje stat raed avseende på".Konferensen ändrade artikeln i enlighet härraed.