prop · FX03163 · 1974-12-31 00:00:00 — Oavsett att det finns möjlighet för hälsovårdsnämnd atti särskUda fall medge dispens från det I lokal hälsovårdsordning intagnaförbudet att på fastighet behandla avfall, bör förevarande paragraf enligtlänsstyrelsen utökas med en bestämmelse enligt vUken kommun får rätt att beslutaom undantag från skyldigheten alt hämta latrin i fråga om ett helt område medfritidshus, om möjlighetema att kompostera latrinet bedöms vara goda frånhygienisk synpunkt. Förslaget i proraemorian att beslut om hämtning vidt. ex. container skall avse endast fastigheter vars innehavare gentemotkommunen åtagit sig att forsla avfallet tUl hämtningsplatsen godtas eUer lämnasutan erinran av många remissinstanser. Enligt KO, som uttryckligen tiUstyrkerförslaget, skulle därigenom uppnås den önskvärda konsekvensen att fastighetsägaresom inte anser sig ha möjlighet att själv transportera avfallet tUluppsamlingsstället kan fordra att avfallet hämtas vid fastigheten. Samraainställning I denna fråga redovisas av länsstyrelserna i , Östergötlandsoch . Enligt sistnämnda länsstyrelse måste förfarandet med attinhämta fastighetsägarnas samtycke förenklas för att tUlämpningen avifrågavarande paragraf inte skaU bli för administrativt betungande förkommunerna. Med hänvisning till att det torde korama att innebära ett inteoväsentiigt adralnistrativt problem för kommunerna att skaffa och vidmakthållaåtaganden av berört slag från fastigheternas innehavare ifrågasätter någraremissinstanser bl. a. i humvida det är lämpligtatt föreskriva krav på åtagande. i avstyrkerförslaget i denna del. anser att förekomsten av en bestämmelseom krav på åtagande från fastighetsägamas sida kan innebära ett omotiveratstarkt tvång för konununen att vidta organisatoriska förändringar för attefterkoraraa förändrade önskemål. komraunernaatt skapa en fast och enhetlig organisation för avfallshämtning. Förslageti denna del godtas allmänt. KO anser att förslaget på ett praktiskt sättförefaller kunna reducera antalet fall av onödig sophämtning. iAlvsborgs län upplyser att ifrågavarande form av hämtning med gott resultatpraktiserats i länet sedan renhållningslagens ikraftträdande. Om det är frågaom sanitär bedömning i ärende av förevarande slag, bör hälsovårdsnämndenhandlägga ärendet. i förordar att det iförfattningstexten anges att det är hälsovårdsnämnden som skall besluta ifrågor som avses. Liknande synpunkt förs fram av . anseratt det i allt fall bör föreskrivas att hälsovårdsnämnden skall höras innanbeslut meddelas. utgår från att systemet med gemensara behållareför närbelägna fastigheter skall kunna tillämpas även om fastighetema skiljs åtav en allmän väg och att gemenskapen skall kunna hävas om förhållandena ändras. Länsslyrelsen i län anser alt det skulleinnebära en ytterligare förenkling om kommunen själv fick avgöra hur raånganärbelägna fastigheter som kan ha gemensam avfallsbehållare utan att sanitäraolägenheter uppkommer. Samma uppfattning uttrycks av länsstyrehen i Östergötlandslän. i , sora finnerpromemorieförslaget lämpligt, anför att ett alternativ tUl gemensamt sopstäU äratt berörda fastigheter behåller sina sopställ och att tidigare veckohämtningändras till hämtning . Också med detta altemativ torde kostnadernaför den enskilde minska. Norrlälfe kommun anser att förevarande paragrafkoramer att innebära ökade administrativa kostnader för koraraunen. Ett bättrealtemativ är att hälsovårdsnämnden tUlåter den fastighetsinnehavare som har enringa mängd avfall att destruera detta på fastigheten. Från sanitär synpunktförefaller det betänkligt att också latrin enligt paragrafens lydelse tordekunna transporteras till geraensam behåUare. i fömtsätter attKommunförbundet låter upprätta formulär till normalavtal som reglerarrättsförhållandet mellan berörda fastighetsägare. Mot promemorians förslag att endast kommunalbesvärskall kunna föras raot kommuns beslut enligt den föreslagnarenhållningskungörelsen har erinringar framförts av och någralänsstyrelser, medan övriga remissinstanser tUlstyrkt förslaget eller lämnatdetta utan erinran. JO instämmer helt i promemorians uppfattning ibesvärsfrågan och frarahåller att en ordning med förvaltningsbesvär skullekunna medföra attden statiiga myndigheten sätter sig i den kommunala myndighetens stäUe i enkommunal initiatlvfråga och därmed i själva verket övertar den kommunalasjälvbestämmanderätten. anser att det från besvärssynpunktär angeläget att det i den föreslagna kungörelsen uttryckligen anges vUketkommunalt organ som har att besluta i frågan om hämtnlngslntervaller. Motbeslut i sådan fråga bör talan få föras i form av förvaltningsbesvär. Liknandeuppfattning redovisar i . Några länsstyrelser pekar på att med stöd av lokalhälsovårdsordning kan meddelas beslut som är likartade med beslut som avseskunna meddelas med stöd av renhållningskungörelsen. i Kristianstadslän anser därför att det vore rimligt att den enskilde får sammaklago-möjligheter enligt renhållningslagstiftningen som han redan har enligthälsovårdslagstiftningen. Rätten att anföra kommunalbesvär får enligt nämndalänsstyrelse anses vara utan värde. Den oklara gränsdragningen mellan olikadispensförfaranden inger knappast förtroende för lagstiftningen. Om enskildvägras dispens, bör han ha fuUa möjligheter att få ärendet överprövat även isakfrågan. Han bör sålunda ha rätt att föra förvaltningsbesvär. Liknandeuppfattning uttalas av länsstyrelserna i , , ,och län. i uppger att myckenkritik har föranletts av att den enskUde inte kunnat få tUl stånd sakprövningvid besvär över kommuns beslut att inte söka dispens hos . Denenskilde har i stället utnyttjat möjligheten att erhålla undantag från det ilokal hälsovårdsordning intagna förbudet att destmera avfaU. att medge sådana undantag kan medföra en risk för attrenhållningslagen urholkas. Enligt är det en brist att dennaproblematik inte behandlats i promemorian. I besvärsfrågan anför JO ytterligare att avsiktenenligt promemorieförslaget är att fullföljdsbestämmelsen i 5 §renhållningslagen inte skall gäUa frågor som behandlas irenhållnmgskungörelsen, dit dispensförfarandet överförts. Emellertid infinnersig osökt frågan vilken funktion besvärsbeslämmelsen i renhållningslagen i såfall skall ha. I promemorian ges inget besked på den punkten. Beträffande defrågor sora tidigare reglerades lag om skyldighet alt renhålla gatam.m. fanns ingen bestämmelse om förvaltningsbesvär och ingenting synes i dessadelar ha tillkommit som motiverar att man numera bör ha en sådan ordning.Enligt JO synes det under alla förhåUanden uteslutet att anse bestämmelsen i 5§ renhållningslagen tUlämplig på beslut som fattas av kommunfullmäktige. Ommeningen inte är att tUl-låta förvaltningsbesvär i dispensärenden finns settifrån den enskildes synvmkel ännu mindre anledning att tUlåta förvaltningsbesväri fråga om själva renhållningshanteringen i övrigt. JO föreslår därför attbesvärsbestämmelsen i 5 § renhållningslagen upphävs eller er- sättsmed en hänvisning till kommunalbesvärsreglerna eller, om bestämmelsen ändockför något fall anses böra behållas, förtydligas så att en precisering sker. delar JO:s uppfattning attifrågavarande besvärsbestämmelse inte torde fylla någon funktion. Förbundetförordar att beslämmelsen upphävs. Därigenom skulle bekräftas att beslut enligtrenhåUningslagen endast kan överklagas i den ordning som gäller förkommunalbesvär. 2.Ifrågasatt ändring i lagen (1965: 54) om kommunala renhållningsavgifter 1 sitt remissvar har JO tagit upp frågan om inte idetta sammanhang vissa ändringar borde göras i lagen (1965: 54) om kommunalarenhåU-ningsavgifter i förtydligande syfte. Över vad JO sålunda anfört harKommunförbundet att yttra sig. 1 sitt remissvar anför JO i det hänseende som äraktuellt i huvudsak följande. Tillämpningen av renhållningslagen och vaddärmed sammanhänger har föranlett åtskiUiga klagomål hos JO. De klagomål somanförts har mestadels rört uttagandet av renhållningsavgift, vilket skettenligt avgiftslagen. Bakgrunden till klagomålen har i flera fall varit att manmenat att något behov av renhållningsservice inle funnits, eller hävdat att kommunen inte fullgjort sina skyldigheter på ett godtagbartsätt. Avgiftslagen innehåller lika litet som renhållningslagen eller annanförfattning detaljerade regler om skyldigheten att erlägga avgift i olikasituationer. Det kan därför enligt JO i åtskilliga fall vara vanskligt attavgöra om avgiftsskyldighet föreligger. Ordalydelsen i 1 § avgiftslagen gerslöd för den tolkningen att någon avgiftsskyldighet inte föreligger närkommunen av helt dispenserats från sin skyldighet enligt 4 § renhållnmgslagen,förutsatt att kommunen utnyttjar dispensen. Denna tolkning rimmar också bästmed den bakomliggande tanken att avgiften utgör vederlag som bör stå i vissrelation till den utförda prestationen. I annat fall skulle avgiften enligt JOsnarare få karaktär av beskattning. I konsekvens med vad som sagts börundantag från avgiftsskyldighet rimligen gälla även i vissa andra situationerdå kommunen inte ombesörjer renhållning. Att så bör vara fallet med fastighetersom är obebodda och tUlika obebyggda framstår enligt JO nära nog som ensjälvklarhet. Att avgiftsskyldighet inte heller bör föreligga, när den enskildejämlikt lokal hälsovårdsordning medgivits dispens från däri stadgat förbud motdestruktion av avfall och även utnyttjar denna sin rättighet, synes ocksårimligt enligt JO. Vid sidan av nu nämnda fall kan diskuteras, om och i vad månavgiftsskyldigheten bortfaller i händelse av försuraraelse från kommunens sida.Ett flagrant fall föreligger om kommunen helt underlåter att fullgöra sinbortforslingsskyldighet. merapraktiskt fall är att kommunen, i tro att intet finns att avhämta från enavlägset belägen fastighet en kanske riktig förmodan underlåter att ensbesöka fastigheten. Skäl kan anföras för att avgiftsskyldigheten bortfallerunder dessa omständigheter men rättsläget får dock betecknas som något ovisst.Än större tvekan bereder enligt JO de fall då kommunens försummelse bestårdäri att den kanske på grund av utebliven tillsägelse från fastighetsägarenssida ej tillhandahållit sopsäck eller förvaringskärl. Problem uppkommer ocksånär kommunen ej vUl godta kärl e. d. som fastighetsägaren anskaffat förförvaring av avfall. gällande regler lämnar föga eUer ingen väglednmgför hur här angivna frågor skall lösas. Genoraförs de i promeraorian upptagnaförslagen, blir läget i vissa hänseenden förändrat och det finns enligt JO anledningförmoda att konflikter av här antydd natur inte så ofta skall uppkoraraa. Någotsvar på de rättsliga frågorna lämnar promeraorian dock inte. JO anser att detvore önskvärt om lagstiftningen eller åtminstone lokala förordningar och taxorkunde utformas så, att den nuvarande ovissheten på området skingras. I nära samband med det nu anförda står enligt JOfrågan hur den enskilde skall kunna tillvarata sina intressen genteraotkoraraunens krav. Tvist ora avgiftsskyldigheten och dess omfattning hör underallmän domstols prövning. Den enskildes möjligheter att på denna väg tUlvaratasin rätt är dock begränsade eftersom domstolsvägen är både lång och kostsam. mån tvisten, såsom ofta är fallet, gäller själva utformningen avrenhållningstaxan är de praktiska svårigheterna att vinna någon ändring genomvaiUig process betydande. Komraunfullmäktiges beslut att antarenhållningstaxor behöver inte underställas statiig myndighet förfastsiällelse. Beslutet kan emellertid angripas genom koramunal-besvär.Möjligheterna för besvärsmyndigheten att ingå i en materiell prövning av taxanär raed nu gällande regler begränsade, låt vara att 24 §§ avgif Islägenupptar vissa bestämraelser som man kan falla tillbaka på. Prövningen skulle fåen helt annan räckvidd och betydelse, om det fanns mera detaljerade regler iavgiftslagen om hur avgifterna skall bestämmas. Enligt JO borde t. ex. utsägasatt taxan skall närmare ange förutsättningarna för avskiftsskyldighet ochundantag därifrån. Vidare borde utsägas att differentiering bör göras för atterhålla en rättvis kostnadsfördelning när det är påkallat av hänsyn tillolikheter i fråga om bebyggelsekaraktär och renhållningstjänster. Med hänsyntiU att kommunalbesvär synes vara den väg till rättelse som här kan få denstörsta praktiska betydelsen föreslår JO att sora koraplettering tUl deföreslagna ändringarna i renhållningslagen ett tilägg till avgiftslagen avhär angivet slag görs. avstyrker i sitt yttrande detförslag sora JO fört fram. Förbundet anför därvid bl, a, följande. Denrörelsefrihet sora avglftslagen ger koramunerna har ansetts vara en fördel försåväl kom- munernasom allmänheten inte minst vid lösningen av de nya avgiftsproblem som renhållningslagen gett upphov tUl, Kommunerna har därvid ofta haft attgöra avvägningar för att tillgodose såväl renhållningskollektivets självklarainttesse av lägsta totala renhållningskostnad sora flertalets uppfattning omindividuell rättvisa. Enligt förbundet har kommunema haft högt stäUdaambitioner i dessa avseenden. Det är givet att gränsproblera alltid måsteförekomraa. Kommunerna är givetvis öppna för revideringar som aUraänt settbedöras ge ett raera rättvisande resultat. Förbundet har också bidragit till enändamålsenlig utveckling på avgiftsorarådet genora att utarbeta en promemoriaom renhållningsavgifter med vissa vägledande synpunkter. I denna promemoriaberörs flertalet av de problem JO särskilt uppmärksammat. Enligt förbundetsuppfattning skulle en detaljreglering i lagen om koraraunala renhållningsavgifterknappast fräraja någon bättre tingens ordning på detta område. Tvärtomföreligger risk att en sådan reglering skulle bli en hämsko på en naturligutveckling och ge upphov till nya tUlämpnings-problera. Förbundet vill ocksåvända sig mot det av JO åberopade motivet för den föreslagna komplettering avavgiftslagen, nämligen att den enskUde därigenora skulle få möjlighet att genomkommunalbesvär på ett enkelt sätt och utan större kostnader få vissagrundläggande rättsfrågor prövade. Enligt förbundet torde syftet medkomraunalbesvärsinstitu-tet inte ha varit att få enskilda personers materiellarättsanspråk prövade. Några remissinstanser har i sina yttranden tagitupp vissa frågor i anslutning till förslagen i promemorian men vilka intesärskilt berörts där. Enligt torde beslutanderättenbeträffande hämtningsintervaller i regel delegeras till hälsovårdsnämnden,eftersom beslut i sådana frågor i allt väsentligt måste baseras på enhygienisk bedömning. Styrelsen anser att hälsovårdsnämnden alltid bör höras, omannat kommunalt organ får beslutanderätten i dessa frågor. Länsslyrelsen i anser att frågan omhäratningsintervallerna är den viktigaste frågan vid tillämpningen avrenhållningslagen. En verksam åtgärd för att underlätta tillämpningen voredärför att från centralt håll ge typexempel på hämtningsintervaller för olikabebyggel-sestmkturer och olika hushållskategorier, och kommuner samt Kommunförbundelhar föreslagit införande av ansvarsbestämmelser sora ger möjlighet attbestraffa den som forslar bort sådan orenlighet och sådant avfaU som omfattasav renhållningsmonopol utan att vara anlitad därtiU av kommunen. Försvaretssjukvårdsstyrelse utgår från att avfall som försvarsmaktens fältförbandlämnar under en krigsförbandsövning omfattas av det kommunalarenhållningsmonopolet. Eftersom sådant avfall regelmässigt forslas bort genomförsvarsmaktens försorg föreslås ett särskilt undantagsstadgande till 4 §renhållningslagen för avfall som uppkommer vid fälttjänstövningar. Undantagföreslås också gälla för orenlighet eller avfall som uppkommer vid sådanabefästningar eller andra försvarsanläggningar lill vUka kommunalsophämtningspersonal inte kan beredas tillträde av säkerhetsskäl.