prop · FX03174 · 1974-12-31 00:00:00 — Vadsom sålunda skulle anses utgöra en förvaltningsenhet fick enligt utredningenavgöras med utgångspunkt i vad som var naturligt på det ena eller andrastället. Det förhållandet att ett köntor omfattade både ett verkstadskontor ochen administrativ avdelning behövde inte enligt utredningen innebära att detvar fråga om skilda enheter. Alternerade arbetskraften mellan de olikaavdelningarna eller betraktades arbetskraften i annat sammanhang t. ex. i anpassningsgmppereller företagsnämnder som en enhet, kunde detta förhållande bilda den naturHgautgångspunkten för det berörda området. Enligt utredningen borde inte ens detförhållandet att de olika avdelningarna vär lokalt åtskilda utan vidare ledatill att de ansågs utgöra skilda enheter (s. 159 f). Företrädesrätten behövdeinte heller enligt utredningen avse just den tidigare arbetsplatsen, bara denavsåg den verksamhet där arbetstagaren tidigare var sysselsatt (s. 192). Liksomvid uppsägning skulle enligt utredningen turordningen mellan de berördaarbetstagarna fastställas med utgångspunkt i deras anställningstid inomkretsen (s. 160). Även i övrigt föreslog utredningen samma turordningsreglersom vid uppsägning. Vidremissbehandlingen av betänkandet uttalade arbetsdomstolens ordförande attuttrycket "verksamhet" var oklart. Han framhöll också att det intevar nödvändigt med samma turordningsregler vid återanställning som viduppsägning. TCO ville ge företrädesrätt åt den arbetstagare på orten som kundeåberopa den längsta anställningstiden inom företaget. LO ansåg att detföreslagna kravet på tillfredsställande kvalifikationer borde ges ganska vidtolkning. Vid flyttning till annan ort eller ändring av arbetstidens omfattningmåste också personliga hänsyn tas. LO krävde återhållsamhet i fråga om undantagfrån turordningen, speciellt i de fall då återanställning aktualiserades näraettårsgränsen. TCO menade att det inte fick vara diskvalificerande att avböjaett erbjudande om anställning på annan ort, om arbetsgivaren även fortsattesin rörelse på den ort där arbetstagaren tidigare tjänstgjort. TCO, liksomStatsanställdas förbund, ansåg också att erbjudande behövde godtas bara omlönen var marknadsmässig och normal för tjänsten. Erbjudande borde enligtSvenska metallindustriarbetareförbundet avse anställning av samma slag somarbetstagaren haft förut. Någraremissinstanser uppehöll sig särskilt vid problemen på undervisningsområdet.Skolöverstyrelsen avstyrkte regler om företrädesrätt till ny anställning på lärarområdet.Om företrädesrätt likväl skulle gälla, borde sådan rätt bara tillkomma behöriglärare, vilket följde redan av 3 1974.1 saml Nr 174 lagenskrav på tillräckliga kvalifikationer. Vid konkurrens om företrädesrätt mellanlärare som hade haft visstidsförordnände borde modifierade turordningsreglergälla. Detta modifierade förfarande borde i princip stämma överens mednuvarande regler för omförordnande. Tjänsterna borde således tillsättas utan ledigkungörandéeller lediganmälan och samma befordringsgmnder som vid tillsättning bordegälla. Företrädesrätten borde enligt mening vidare baragälla anställning som omfattade minst halvtid under en termin. och det angelägna i att reglerna om företrädesrätt till ny anställningutformades så att de passade de särskilda verksamhetsområdena. måste därför utfärdas av Kungl, Maj:t beträffande skolområdet, Ipropositionen 1973: 129 tog chefen för upp begreppet"verksamhet" till diskussion. Han menade (s, 165) att därmed på den statiigasektorn fick förstås verksamhetsområdet för en viss myndighet. En arbetstagarehos domänverket skulle således enligt departemerits-cheferi ha företrädesrätt iriomalla domänverkets förvaltningar men inte inom exempelvis vägverketsverksamhetsområde. Företrädesrätten borde enligt departementschefen inte som ifråga om turordning vid uppsägnirig vara beroeride av avtalsområdet. Enfriställd arbetsledare skulle alltså kunna åberopa företiädesrätt till nyanställning när arbetare rekryterades. Uppenbart illojala beteenden frånarbetstagarens sida borde enligt departementschefen medföra att återanställningsrättenförföll (s, 166), Departementschefen diskuterade vidare frågan om vad för slagsarbetsuppgifter en arbetstagare skäligen borde vara skyldig att godtaga (s, 168).Han menade att lednirig härvidlag bl, a, borde kunria hämtas i de regler somgäller i fråga om villkoren för stöd vid arbetslöshet (jfr prop,1973: 56), Ifråga om kravet på tillräckliga kvalifikationer betonade departementschefen attdetta inte fick ges eri vidare innebörd än att arbetstagaren skulle ha deallmänna kvalifikationer som normalt kunde ställas på den som sökerifrågavarande arbete. Eftersom en arbetssökande ofta fick genomgå viss upplärningstid,kunde det inte heller krävas att en arbetstagare med återanställningsrättfullständigt skulle behärska sina nya arbetsuppgifter från början utan endastatt han hade möjlighet att inom rimlig tid lära sig dem (s, 260), Vidriksdagsbehandhngeri av prop, 1973: 129 yrkade i m,fl, i motion (1973: 2028) bl. a. att i princip samma turordningsregler skullegälla vid återanställning som vid uppsägning. I motion (1973: 2031) av herrKnut Johaussori i yrkades vidare att även bestämmelsen om rätt tillföreträde till ny anställning med frångående av förslaget i propositionenskulle göras dispositiv på.det sättet att avvikelse skulle få göras genom a.vtälpå förbundsnivå, om arbetsuppgifternas särskilda beskaffenhet i en branschkrävde det. Inrikesutskottetfann i sitt betänkande (InU 1973: 36 s. 40) att möjligheterna att träffa avtali fråga om turordningsreglerna borde ytterligare vidgas. Även bestämmelserna omföreträdesrätt i 25 § första stycket och 27 § förslaget borde därför göras isin helhet dispositiva och det utan anknytning tdl förhållandena i vissbransch. Därmed skulle enligt utskottet önskemålet i motionen 2031 blitillgodosett. Utskottet fann vidare att de i motionen 2028 föreslagna reglernagenerellt sett fick anses leda till ett rimligare resultat än de regler somförordats i propositionen. En ytterligare fördel var att man skulle få ett meraenhetligt system. Utskottet biträdde därför motionen. Riksdagenföljde utskottets förslag i angivna hänseenden (rskr 1973: 351). Därmedgäller enligt LAS i fråga om företrädesrätt till ny anställning i denna delsamma turordningsregler som i fråga om uppsägnirig på grund av arbetsbrist. Desålurida beslutade bestämmdserria i LAS innebär följande. Arbetstagaresom har sagts upp på grund av arbetsbrist har företrädesrätt till nyanställning inom den verksamhet där han tidigare var sysselsatt. Sådanföreträdesrätt tillkommer även arbetstagare som har anställts ,viss säsong eller visst arbete och som inte får fortsatt arbete på grund avarbetsbrist. Företrädesrätten gäller av efteranställningens upphörande (25 § första stycket). En fömtsättning är dock attarbetstagaren vid anställningens upphörande har varit anställd hosarbetsgivaren sammanlagt minst tolv eller, vid säsonganställning, minst sexmånader . Vidare krävs att arbetstagaren hartillräckliga kvalifikationer för den nya anställningen (25 § andra stycket).Arbetstagare som har uppnått den högsta pensionsgräns som gäller för denupphörda anställnirigcri eller, om någon sådan gräns inte finns,folkpensionsåldern, har därefter inte längre företrädesrätt till ny anställning(33 §), Har arbetsgivaren fleradriftsenheter, gäller företrädesrätten endast den driftsenhet där arbetstagarenvar sysselsatt när den tidigare anställningen upphörde. Om arbetsgivaren äreller brukar vara bunden av kollektivavtal, gäller företrädesrätten dessutomendast anställning inom det avtalsområde där arbetstagaren var sysselsatt närden tidigare anställningen upphörde. Finns det i sådant fall fleradriftsenheter på samma ort, kan dock arbetstagarorganisation begära attföreträdesrätten inom organisationens avtalsområde skall gälla för samtligadriftsenheter på orten (25 § tredje stycket). Harflera arbetstagare företrädesrätt till ny anställning, skall företräde ges åtden av dem som har den längsta anställningstiden hos arbetsgivaren. ger högre levnadsålder företräde (26 § första stycket). Liksomi fråga om turordning vid uppsägning skall äldre arbetstagare tiUgodoräknasviss extra anställningstid (26 § andra stycket). Föratt få rätt till ny anställning måste arbetstagaren anmäla anspråk därom tillarbetsgivaren. Om arbetstagaren får erbjudande om ny anställning, har han rätttill skäligt rådrum mnan han behöver tillträda anställningen. Avvisar han etterbjudande som han skäligen bort godtaga, är företrädesrätten förfallen (27 §). Densom har fått ny anställning med stöd av LAS skall anses ha uppnått denanställningstid som enligt LAS fordras för rätt till längre upp-sägnmgstid änen månad, rätt till underrättelse enligt 15 § och företrädesrätt till nyanställning (28 §). 5 Särskild överläggning i avtalsförbjuden tvistefråga Enligt4 kap. 7 § LRA skall arbetsdomstolen i regel inte ta upp talan till prövningförrän förhandling, som kan påkallas enligt lagen (1936: 506) om förenings- ochförhandlingsrätt eller som anges i kollektivavtal, har ägt rum rörandetvistefrågan. Kravetatt förhandlmg skall ha skett, iiman talan får väckas vid arbetsdomstolen,gäller således mte, när tvisten rör offentiigt anställningsförhållande ochavser sådan fråga som enligt 3 § andra stycket StjL eller 2 § kommunaltjänstemannalagenär avtalsförbjuden (prop. 1974: 77 s. 174). Beträffande överläggning i sådanfråga saknas motsvarighet till den anförda bestämmelsen i LRA. Det innebär attarbetsdomstolen f. n. kan konrnia att behandla ett mål därom i sak, trots attinför rättegången någon särskild överläggning mellan arbetsgivaren och arbetsta-garföreningmte har förekommit. 6 Prövningav tidsbegränsat förordnande på statlig tjänst Enligt5 § LAS gäller anställning tills vidare, om inte annat har avtalats. Avtal omatt anställnmg skall avse , viss säsong eller visst arbete får träffasendast om det föranleds av arbetsuppgifternas sär-skUda beskaffenhet. Gäller avtdom anställning praktikarbete eller vikariat, får dock avtal om anställning förviss tid träffas. Föredragande departementschefen uttalar i prop. 1973:129 (s.147) att avtal om anställnmg etc. som har träffats i strid mot 5§ LAS får den verkan att avtalet i stället skall anses som ett avtal omtillsvidareanställning. Eftersomfrågan om tidsbegränsning av statsanställning är avtalsförbjuden enligt 3 § StjLoch 2 § kommunaltjänstemannalagen, har 5 § LAS inte kunnat göras direkt tillämpligpå det statiigt lönereglerade området. I huvudsak motsvarande bestämmelsergäller dock enligt bl. 7 §tredje stycket StjL. Om inte annat följer av bestämmelser som Kungl. meddelar, får nämligen enligt denna lagbestämmelse för ordnande för bestämd tid eller tills vidare längst till viss tidpunkt med delas bara om det föranleds av arbetsuppgiftemas särskilda beskaffen- heteller om anställningen gäller provtjänstgöring, praktikarbete eller vikariat.Ytterligare bestämmelser i ämnet har därefter meddelats i kun- gördsen (1974:609) om tidsbegränsnmg av statiigt lönereglerad anställning, m. m. Dennakungörelse gäller till utgången av . 1974:88 (s. 231) framhåller föredragande statsrådet med anledning av ettremisspåpekande från regeringsrättens sida att departementschefens nyssåtergivna uttalande om verkan av anställningsavtal inte äger giltighet på ettav myndighet meddelat förordnande enligt 7 § StjL. Om en sådan förvaltningsaktinte överklagas, tar den åt sig rättskraft, även om beslutet är materielltoriktigt. Närregeringsrätten gjorde sitt uttalande, gällde fortfarande besvärsrätt i avtalsförbjudnafrågor. Men genom LRA och ändringen (1974: 385) i lagen (1965: 276) ominskränkning i rätten att föra talan mot offentiig arbetsgivares beslut har fr.o. m. möjligheten att anföra besvär bl. a. över statsmyndighetsbeslut begränsats. Som huvudregel gäller visserligen att besvär får anförasendast i avtalsförbjudna frågor samt att LRA skall tillämpas på detavtalstillåtna området. Från denna huvudregel har emellertid gjorts vissaundantag. LRAskall sålimda inte tillämpas på sådan avtalsbar fråga som är reglerad i annan författningän lag (1 kap. 2 § andra stycket). Som exempel härpå nämns i förarbetena frågorom pensionsförmåner och förmåner i samband med tjänsteresa och förrättning (prop.1974: 77 s. 131). Vidaregäller att LRA genom särskild föreskrift kan bli tillämplig på det avtalsförbjudnaområdet. Sådana särskilda föreskrifter återfinns bl. a. i 39 a § StjL. Därföreskrivs att mål om tillämpning av 7 § tredje stycket, 30 eller 35 § StjLeller av föreskrift som meddelats med stöd av 7 § tredje stycket eller 30 §andra stycket StjL skall handläggas enligt LRA. Denna regel, sammanställd medlagen 1965: 276, innebär att besvär inte längre får anföras i fråga om beslutom tidsbegränsat förordnande. I stället kan arbetstagaren väcka talan i sakenvid arbetsdomstolen eller vid tingsrätt. Mot bakgmndenav den nya lagstiftningen uppkommer frågan om vilken verkan etttidsbegränsat förordnande på statlig tjänst skall ha, om förordnandet stridermot 7 § tredje stycket StjL eller mot bestämmelse som avses där. 7 Utlännings tiUträde till offentlig tjänst . Enligt1809 års RF (28 § första stycket) kan konungen i statsrådet utnämna ochbefordra svenska medborgare till alla de ämbeten och tjänster på vilkakonungen utfärdar fullmakt. Huvudprincipen är således att svenskt medborgarskaputgör villkor för erhållande av sådana tjänster. Undantagfrån kravet på svenskt medborgarskap görs endast för vissa lärarbefattningar,för befattningar av vilkas innehavare krävs naturvetenskaplig, medicinsk ellerteknisk utbildning samt föir befattningar som olönad konsul. Formellt avserbestämmelsen i 28 § första stycket RF bara de statliga tjänster somtillsätts av Kungl. Maj:t genom fullmakt. I praxis anses den emellertid omfattasamtliga av Kungl. Maj:t tillsatta ordinarie tjänster, oavsett"anställningsformen". Även sådana extra ordinarie tjänster somtillsätts av Kungl. Maj:t anses i princip vara förbehållna svenska medborgare.I de fall då det ankommer på underordnad myndighet att tillsätta tjänsten praxis utvecklat sig att tjänster som inte är ordinarie, i vart fall eftertillstånd av Kungl. Maj:t anses kunna besättas med utlänningar. Såvitt gäller kommunalatjänster får man skilja mellan sådana tjänster som tillsätts av Kungl. Maj:teller annan statlig myndighet, å den ena, och tjänster som tillsätts avkommunen, å den andra sidan. I den mån kommimala tjänster skall tillsättas av Kungl.Maj:t har man ansett att 28 § RF skall tillämpas i fullutsträckning. Underordnad statlig myndighet, som har att tillsätta kommunaltjänst, har ansetts inte kunna anställa en utlänning utan tillstånd av Kungl. Maj:t.I fråga om kommunala tjänster som tillsätts av kommunen själv har i principrått frihet att anställa utiänningar. Deima princip har gällt utan inskränkningsåvitt avser den oreglerade kommunala förvaltningen. I fråga om lärartjänsterhar skolstyrelserna däremot varit bundna av de regler som tillämpas inomstatsförvaltningen. Bestämmelsernai 11 kap. 9 § tredje stycket RF ger uttryck för gmndsatsen attutlänning är likställd med svensk medborgare i fråga om möjlighetema atterhålla tjänst eller uppdrag hos staten eller kommun. I gmndlagstexten angesemellertid ett antal undantag från huvudregeln. Enligt dessa får endast densom är svensk medborgare inneha eller utöva domartjänst, ämbete som lyderomedelbart under regeringen, tjänst eller uppdrag såsom chef för myndighet somlyder under eller regeringen eller såsom ledamot av sådanmyndighet eller dess styrelse, tjänst i närmast understatsråd eller tjärist såsom svenskt sändebud. .Även i annat fall får endastden som är svensk medborgare inneha tjänst eller uppdrag, om tjänsten eller uppdragettillsätts genom val av . Av 3 kap. 10 § jämförd med 3 kap. 2 § RFframgår att endast den som är svensk medborgare kan vara ledamot av riksdagen.I 5 kap. 2 § RF föreskrivs att endast den som är svensk medborgare fårtjänstgöra som statschef och i 6 kap. 9 § första stycket RF föreskrivs attendast den får vara statsråd som är svensk medborgare . Dennya RF utgår från att även andra tjänster och uppdrag hos staten eller kommunän de nu angivna kan behöva förbehållas svenska medborgare. Krav på svensktmedborgarskap får emellertid uppställas endast i lag eller enligtförutsättningar som anges i lag. En sådan lagbestämmelse finns i 9 kap, 2 § i1974 års riksdagsordning, där det föreskrivs att huvudsekreterare hos utskottskall vara svensk medborgare. Grundlagberedningenhar i sitt betänkande (SOU 1972: 16) med förslag till följdförfattningar tillförfattningsreformen föreslagit nya regler i stats- och kommunaltjänstemannalagamasåvitt avser utlännings tillträde till statliga och kommunala tjänster. EnligtGLB bör den lagreglering som gäller frågan om inskränkningar i möjligheternaför utiänning att vinna tillträde till statlig eller i störstamöjliga utsträckning samlas i stats- och kommunaltjänstemannalagama. GLB föreslår först ochfrämst att det i StjL uppställes krav på svenskt medborgarskap för tillträdetill militära och civilmilitära tjänster. Det är emellertid enligt berednirigenendast i begränsad utsträckning lämpligt att på detta sätt direkt i lag angevilka tjänster som bör vara förbehållna svenska medborgare. En uttömmandeuppräkning i lag av dessa tjänster skulle, förklarar GLB, resultera i enlagstiftningsprodukt som bleve synnerligen svåröverskådlig och i behov avständiga ändringar. A andra sidan kunde en mera allmänt utformad lagreglering förväntasdels ge upphov till tolkningssvårigheter, dels komma att innehålla bestämmelsersom på grund av sin generella avfattning förbehölle svenska medborgare ävenvissa tjänster som man skulle vilja hålla öppna för utlänningar. Man uppnår enligt beredningensuppfattning de bästa möjligheterna till en lämplig avvägning mellan, å den enasidan, önskemålet att effektivt kunna använda utiänningar i svensk offentiigtjänst och, å den andra, behovet av att reservera vissa uppgifter för svenskamedborgare, om regeringen i lag bemyndigas att uppställa krav på svenskt medborgarskapför tillträde till offentlig tjänst. En sådan lösning gör det enligtberedningen vidare möjligt att på ett smidigt sätt anpassa regelsystemet efterändrade förhållanden. Ett bemyndigande av nu angivet slag bör, sägs det,utformas så att det ger regeringen möjlighet dels att utfärda generellaföreskrifter om begrärisriingar i rätten för utlänning att inneha eller utövaoffentlig tjänst, dels att avgöra frågor om auställaride av ut-länningar frånfall till fall. GLB föreslår emellertid att bemyndigandet för regeringen begrUrisaspå så sätt att det eridast avser de fall där behovet av att utestängautlänningar är särskilt uttalat. Enligt beredningens uppfattning är detta falleti fråga om tjänster med vilka är förenad myn- digbetsutövning,uppgift att företräda riket eller åliggande av betydelse för rikets säkerhet. Fråndessa utgångspunkter föreslår GLB i fråga om StjL att det i ett andra stycke i4 § föreskrivs dels att endast den som är svensk medborgare får inneha ellerutöva militär eller civilmilitär tjänst, dels att regeringen för andra fall änsom anges i RF eller annan lag kan bestämma att endast den som är svenskmedborgare får inneha eller utöva tjänst med vilken är förenadmyndighetsutövning, uppgift att företräda riket eller åliggande av betydelseför rikets säkerhet. GLB föreslår vidare att det i kommunaltjänstemannalagenförs in en ny 2 a § enligt vilken regeringen kan föreskriva att endast den somär svensk medborgare får mneha eller utöva tjänst med vilken är förenad myndighetsutövningeller åliggande av betydelse för rikets säkerhet. Beträffandeden närmare innebörden av de bestämningar som förekommer i de föreslagna bemyndigandenahänvisar GLB, vad gäller begreppet myndighetsutövning, till ämbetsansvärskommitténsbetänkande (SOU 1972:1) Ämbetsansvaret II s. 129 foch i övrigt till framställ- . ningen i betänkandet (SOU 1963: 7) Utlänningstillträde till offentlig tjänst s. 29. 8 Prövning av frågor om entledigande, avstängning och läkarundersökning avordinarie domare Somhar nämnts fömt ställs i den nya RF, som börjar tillämpas ,ett krav på att ordinarie domare skall kunna få frågor om skiljande fråntjänsten, om a.vstängning frän tjänsten och om läkarundersökning prövade avdomstol. För justitierådens och regeringsrådens del skall enligt RF dennaprövning äga rum i högsta domstolen på talan av ombudsman eller justitiekanslem.Det har också nämnts att gällande lagstiftning f. n. delvis inte uppfyller dennya grundlagens krav. 8.1Gällande rätt vid sidan om ginmdlagen Enligt7 § StjL skall ordinarie domartjänst tillsättas med fullmakt, Lagensbestämmelser (29 ff §§) innebär att fullmaktshavare kan skiljas från sin tjänstendast efter åtal och genom beslut i samband med ålders- ellerförtidspensionering samt, när fråga är om tjänsteman vid utrikesförvaltningen,försvarsmakten eller polisväsendet, genom försättande i disponi-bilitet. Enligtgällande föreskrifter finns f. n. ordinarie domare vid följande domstolar:högsta domstolen (justitieråd, revisionssekreterare på övergångsstat),regeringsrätten (regeringsråd), hovrätterna (hovrättspresidenter,hovrättslagmän, hovrättsråd, vattenrättsråd), tingsrätterna (lagmän,chefsrådmän, rådmän, fastighetsråd), kammarrätterna (kammar- rättspresidenter,kammarrättslagmän, kammarrättsråd), länsrättema, länsskatterättema ochfastighetstaxeringsrätterna (ordförande med tjänster vid länsstyrelse),försäkringsdomstolen (president, försäkringsdomare) och försäkringsrådet(ordförande, försäkringsråd). Ordinariedomare kan f. n. skiljas från sin tjänst genom avsättning på grund av brott,varmed kan jämställas det i 20 kap. 10 § angivna fallet, avseendelängre utevaro från tjänsten utan skäl, samt genom beslut i samband medpensionering. Härtill kommer en möjlighet att förflytta honom till annantjänst. Denstraffrättsliga påföljden avsättning kan självfallet beslutas endast avdomstol. Avsättning som disciplinär bestraffning ifrågakommer inte för ordinariedomare (18 och 19 §§ StjL). Efteren lagändring (1974: 573), som träder i kraft , föreskrivsnumera i 3 kap. 3 § första stycket att högsta domstolen somförsta domstol tar upp mål om bl. a. ansvar på grand av brott som i utövningenav tjänsten har begåtts av justitieråd eller regeringsråd. Fråga om avsättningmed anledning av sådant brott kommer redan som följd härav att prövas av högstadomstolen som första instans. Avsättning kan emellertid komma i fråga ocksåmed anledning av brott som justitieråd eller regeringsråd har begått vid sidanav tjänsteutövningen. Åtal för sådant brott skall väckas vid tmgsrätt. Reglernai 20 kap. bygger på att tingsrätten därvid också skall prövafrågan om avsättning. Efter nyssnämnda ändring i gälleremellertid fr. o. m. enligt 3 kap. 3 § andra stycketrättegångsbalken att högsta domstolen som första domstol skall pröva bl. a.fråga humvida justitieråd eller regeringsråd skall skiljas fråri sin tjänst. a. ordinarie domares skyldighet att avgå i samband med pensioneringfinns i 31 § resp. 32 § StjL (jfr statens allmänna tjänstepensionsreglemente).I 31 § föreskrivs skyldighet att avgå vid uppnådd pensionsålder. 32 § reglerarfrågor om skyldighet att avgå vid sjukdom m. m. Jag har tidigare (2.1)redogjort för innehållet i dessa bestämmelser. Frågor omavgångsskyldighet enligt 32 § första stycket c och andra, stycket prövas enligt37 § StjL alltid av regeringen. Beslutanderätten enligt 31 § omavgångsskyldighet på grund av uppnådd ålder och enligt 32 § första stycket aeller b om skyldighet att avgå vid sjukdom regleras äv 37 § StjL, 32 § statstjänstemannastadganoch vissa instruktioner (se 49 § hovrättsinstruktionen 1974: 692, 40 §kammarrättsinstruktionen 1971: 1074 och 29 § tingsrättsinstraktionen 1970:108). Regleringen innebär bl. a. följande. Regeringen fattar beslut omentledigande i fråga om justitieråd och regeringsråd samt hovrätts- och kammarrätts- presidenter.Hovrättema beslutar i fråga om andra hovrättsdomare och angåendetingsrättsdomare.