prop · FX03168 · 1974-12-31 00:00:00 — Även sparbanksföreningen och Sparbankernas Bankhävdar att de kassakrav som kan komma i fråga för sparbanksrörelsen börregleras via krav på , De båda remissinstansernaifrågasätter, om en tillämpning av bestämmelser om kassakrav kan ha någonkredit-reglerande effekt på flertalet sparbanker. Vidare understryks att de enskildasparbankerna räntabilitetsmässigt relativt sett skulle komraa att drabbashårdare än affärsbankerna. anser att det är angeläget att ilagen anges att ränta raotsvarande diskontot alltid skall utgå på de raedelsora bankerna håller i till följd av kassakrav, Remissinstansema accepterar i allmänhetutredningens förslag att utlåningsreglering upptas i lagstiftningen som ettextraordinärt kreditpolitiskt instmment. Statskontoret och bankinspektionen,som uttryckligen tillstyrker förslaget, framhåller bl, a. att bestämmelsernaom utiåningsreglering eUer utiåningstak kan ses som en kodifiering av en redanförekomraande praxis. Riksbanksfullmäktige (majoriteten) anför bl, a, attutlåningsreglering i flera av de västeuropeiska ländema blivit ett viktigt,ibland dominerande inslag i kreditpolitiken. Erfarenheterna av dettakreditpolitiska instrument visar att det på ett både snabbt och precist sättpåverkar bankinstitutens utlåning och att dess effektivitet sannolikt beror påatt konstruktionen överensstämmer med bankernas intema styrmedel. Enligtfullmäktiges mening är det väl motiverat att införa bestämmelser orautiåningsreglering i den kreditpolitiska lagstiftningen, Härigenora blir detlättare att utnyttja instrumentet på ett tidigt stadium i en överhettningssituation.Att bemästra svårigheterna genom överenskomraelser medför ofta att ingripandenaförsenas, effekterna fördröjs och åtgärderna blir mer besvärande än om desatts in . Sparbanksföreningendelar utredningens uppfattning om utlåningsreg- leringensför- och nackdelar och kan acceptera att utlåningstak tillämpas somextraordinär åtgärd i ett inledningsskede av en kreditåtstramning. Föreningenunderstryker dock att denna förra av reglering bör till-lämpas endast underkortare perioder för att inte minska konkurrensmöjligheterna mellaninstituten, HSB, som tUlstyrker utredningens förslag i allt väsentligt, anserdet vara mycket angeläget att förordnande om utiåningsreglering, liksom oraplaceringsplikt och räntereglering, får utfärdas endast om synnerliga skälföreligger och att förordnande om utiånings- och räntereglering skall begränsastill viss lid, högst , Jordbrukskasseförbundel vill inte motsätta sig attutiåningsreglering införlivas bland de kreditpolitiska instruraent sorariksbanken kan till-lärapa, Utiåningsreglering begränsar dock bankernashandlingsförmåga mer än andra kreditpolitiska instrument, vilket drabbarexpanderande banker hårdare än övriga, eftersora bankernas relativakonkurrenssituation fr>'ses till läget . Vidare gälleratt banker med snabb omsättningshastighet på lånen torde drabbas mindre hårt avett förordnande ora utlåningstak än banker med långfristig utlåning. Med hänsyntill att jordbmkskasserörelsen torde vara den bankinstitutsgrupp som expanderatrelativt sett starkast och tUl att rörelsensutlåning huvudsakligen är av långfristig natur drabbar utlå-ningsrcgleringensbristande flexibilitet jordbrukskasserörelsens raedlemmar hårdare änexerapelvis affärsbankernas kunder. Det torde inte vara raöjligt att ilagtexten ange de nödvändiga differentieringar raellan bankinstitutsgruppernasora kan behövas vid tUlärapningen av utiånings-regleringen.Jordbrukskasseförbundet heraställer emellertid att de anförda synpunkternabeaktas vid det fortsatta lagstiftningsarbetet. framför starkt kritiska synpunkterraot bl. a. utiåningsreglering sora kreditpolitiskt instruraent. Till skUlnadfrån kassa-och likviditetskrav kan enligt bankföreningen utlåningsreglering,emissionskontroll, placeringsplikt och räntereglering inte användas utan attväsentliga värden offras i marknadsekonorain genora instruraentens biverkningar.I betänkandet saknas bl. a. försök att väga instmraentens skadeverkningar raotde syften raedlen avses tjäna. I vissa fall är det av utredningen anfördabehovet av ett visst regleringsuistmment uppkommet som följd av en eller fleraav de övriga föreslagna regleringarna. De negativa verkningama sorainstmraenten skulle få ora de tUlärapades raåste därför saramanläggas ochställas raot värdet av vart och ett av dera. Utfallet av en sådan prövningtorde enligt bankföreningens bedöraning ge vid handen att det aldrig tordevara raotiverat att använda något av instraraenten annat än dåkreditraarknadens raöjligheter att fungera allvarligt har rubbats på grand avyttre oraständigheter, t. ex. i ett allmänt ekonomiskt krisläge. understryker starkt de negativaeffekter av en utiåningsreglering som utredningen pekar på, bl. sätterkonkurrensen mellan kreditinstituten ur spel och medför att kredilgivninguppstår på en icke organiserad marknad utanför kontroll. Tillskillnad från den kontinuerliga verkan som ligger i en med traditionella medelåtstramande kreditpolitik, hur snabbt den än fortgår, saknas tillräckligamöjligheter att med utlåningsreglering skilja mellan mer och mindre angelägnakreditbehov. Den försämrade kreditfördelningen sänker därmedtillväxttakten i ekonomin. Såsom utredningen påpekar leder utlåningsregleringtill en utvidgning av den icke organiserade kreditmarknaden, som görregleringen ineffektiv även från stabiliseringssynpunkt. anseratt detta sker relativt snabbt även vid kortvarig användning av instrumentet.Särskilt vid upprepat införande startas en inlärningsprocess hos företag ochandra vilket ökar den grå marknadens styrka och betydelse. Detta i sin turundergräver basen för den fortsatta kreditpolitiken. För många låntagare förryckshela den finansiella planeringen och därraed en gmndval för bl. a,investeringsverksamheten. En annan nackdel med utlåningsreglering är enligtbankföreningen att de mindre företagen drabbas oproportionerligt hårt av ettdrastiskt kreditstopp i förhållande till de större, vilka vanligen har högreUkviditet och alternativa lånemöjligheter. Vidare hämmas den långsiktigatillväxten i ekonomin av den ryckighet i penningpolitiken som blir följden avatt utlåningstak är en åtgärd som med nödvändighet präglas av diskontinuitet,Sora erfarenheterna från visar kan ett flitigt användande avutlåningstak leda till minskad konkurrens raeUan bankema både vad gällerinlåning och utlåning och därmed försämrad effektivitet hos kreditmarknaden.En ytterligare nackdel med utlåningsreglering är att den kan allvarligtförsvåra för bankerna att infria ingångna, juridiskt bindande kreditavtal.Sådana konsekvenser av kreditpolitiska åtgärder kan inte vara rimliga.Bankföreningen anser att det måste vara en priraär uppgift för kreditpolilikenatt lUl det yttersta undvika ett instrument som medför sådana biverkningar ochsom vid upprepad användning inte kan förväntas uppnå sitt syfte, Utredningens förslag i fråga om emissionskontrolltillstyrks eller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna. Någrainstanser, däribland AP-fonden och bankföreningen, har emeUertid kritiskasynpunkter på förslaget, I vissa andra remissyttranden framförs erinringar ochändringsförslag, bl, a. i fråga om vilka lån som emissionskontrollen skallomfatta. Till de remissinstanser som tillstyrkerutredningsförslaget hör riksbanksfullmäktige (majoriteten), som erinrar om attemissionskontroll, baserad på en överenskoraraelse mellan ochaffärsbankerna. hartillämpats för obligations- och föriagslån . Förhållandena påkapitalmarknaden, vUka kan väntas bestå , är sådana att omriksbanken inte fyllde den funktion den nu gör sora bl. a, samordnande organ,turordning och eraissionsvolyra inte skulle koraraa att bestämmas av spelet påen fri marknad. Det kunde tänkas att uppgiften övertogs av två eller tre ieraissionsverksaraheten engagerade banker eller raera sannolikt att denövergick tUl den dorainerande placeraren, allraänna pensionsfonden. Enligtfullraäktiges raening bör också den av utredningen föreslagna vidgadekontrollraöjUgheten genoraföras som innebär att bankernas lån i försäkrings-och pensionsinrättningarna förs in under kontrollen. Det kan inte varatillfredsställande att kontrollen skaU kunna tillärapas på kapitalflödet frånförsäk-rrags- och pensionsinrättningarna till de slutliga låntagarna, oraför-raedlingen går över kreditaktiebolagen, raen inte ora de kanaliseras genorabankerna och kapitalraarknadsinstitutens raedel används för att finansierabankutiåning. understryker den praktiskabetydelse reversupplåning har för bl. a, , när det gäller att på ettför kunderna sraidigt och effektivt sätt upprätthålla en jämn och hög kapacitetbeträffande avlyft från byggnadskrediliv. Föreningen förutsätter att emissionskontrolleninte tillämpas på ett sådant sätt att denna angelägna verksarahet försvåras. AP-fonden fraraför vissa kritiska synpunkter ifråga om en emissionskontroll och anser att en sådan kontroll är ägnad attinge betänkligheter. Vad gäller s. k. raasspapper, dvs, obUgationer ochförlagslån, har dock sådan kontroll tUlärapats i vårt land, vilketkan raotivera att eraissionskontroll beträffande raasspapper hänförs till enperraanent lagstiftning, Fondstyrelsema understryker starkt, att detförhållandet att ett kreditpoUtiskt raedel behandlas i en perraanentlagstiftnrag självfallet inte får innebära att raedlet perraanent skallanvändas, Eraissionskontroll av andra skuldebrev än raasspapper, dvs, frärastreverslån, är enligt fondstyrelsernas raening ett kreditpoUtiskt raedel soraendast bör tUlgripas ora synnerligen starka skäl föreUgger. Oraeraissionskontroll skulle tillgripas för alla skuldebrev, utgivna avkreditinstitut, skuUe detta innebära att den av statsraaktema åsyftadehandlingsfriheten för fondstyrelserna blev Ulusorisk. I den raån enlagstiftning ora eraissionskontroll av andra skuldebrev än raasspapper överhuvud kan anses önskvärd, bör en sådan kontroll hänskjutas tUl lagstiftningenrörande de extraordinära kreditpolitiska raedlen. ställer sig avvisande tUlutredningens förslag om emissionskontroU, i varje fall som ett norraalt raslagi kreditpolitiken. Förenragen anför bl. a, att det naturligtvis inte är så attdet skulle existera ett efterfrågeöverskott på långfristig kredit sora skulleraotivera en konttoU för att bringa ordning bland eraissionema. Tvärtora äröverskot-7 1974. 1 saml Nr 168 tetförorsakat av att en eraissionskontroll införts. Närmare bestämt är det denraed konttollen förbundna ränteregleringen sora priraärt orsakat kö-bUdningen.Om räntebUdningen släpptes fri skulle det sålunda inte finnas någon kö kvar attreglera, eftersora kreditutbudet skulle bli lika stort sora efterfrågan,Eraissionskontrollen är sålunda ett instruraent för reglering av räntan pålångfristigt kapital tUl förmån för frärast bostadssektorn. Med hänsyn tUl deverkningar sora prioriterragar medför på kreditallokeringen och tillväxtenanser bankföreningen det synnerligen angeläget att denna reglering upphör. Ettslopande av emissionskontrollen är särskilt angeläget med hänsyn till behoveti näringslivet att kunna planera den långfristiga finansieringen avinvesteringsverksamheten. Osäkerhet härvicUag hämmar utbyggnaden och förnyelsenav produktionsapparaten. Detta inverkar raenligt på den ekonoraiskafrarastegs-takten, vUket i sin tur inskränker kapitalraarknadenstUlväxt. anser det vara orimligt attbostadspolitiken skall tUl-låtas sätta hela kapitalraarknadens funktion ur speli dessa avseenden och förhindra utvecklbigen av raarknadens potential, sora iSverige är betydande, Eraissionskontrollen raåste av dessa skäl avvisas soraett norraalt inslag i kreditpolitUcen, önskeraålet att trygga de prioriteradesektorernas kreditbehov bör liksora hittUls i fortsättningen fullt ut kunnalösas genom överenskoraraelser raeUan staten och kreditinstituten, Eraissionskontrollenbör enligt bankföreningens mening kunna ersättas av den återhållsamhet raedhänsyn tUl raarknadsläget sora bankerna raåste utöva vid förraedling averaissioner. Vidare leder den nuvarande regleringen av ränta och andraeraissionsviUkor till en likriktning av dessa vUlkor, som är olyckUg både frånjämviktssynpunkt och kreditför-delningssynpunkt. Ökad differentiering avvUlkoren efter låntagare, säkerheter, låneändaraål etc, skulle leda tUl enbättte järavikt raeUan utbud och efterfrågan på kapitalraarknaden. Utbudet avkapital skulle öka som efterfrågan skuUe faUa bort från vissaföretag, sora på en reglerad marknad kan låna tUl vUlkor som ej ärinarknadsmässiga. En sådan differentiering skulle inte behöva innebära någonlångsiktig höjning av den genorasnittliga räntenivån, utan enbartdifferentieringen i sig skulle ge bättre balans på marknaden. Differentieringenskulle också leda tUl en samhällsekonomiskt effektivare resursfördehiing. Bl.a. försvåras f. n, den långfristiga kreditgivningen tUl pionjärbetonade ochriskfyUda projekt genora att räntesättningen inte kan anpassas efter riskema.På en reglerad raarknad går krediterna huvudsakligen tUl de säkra raen kanskemindre räntabla projekten, Kredilförsörjningen tiU prioriterade orarådenförsvåras genora en marknadsmässigt sett för låg räntenivå, vUket nuvarandesvårigheter på bostadsobligationsmarknaden visar. En ytterligare nackdel medreglering av utiåningsvUlkoren är att kreditförmedlingen utanför den ordinariemarknaden ökar. anför vidare att utredningens förslag innebär enavse- värdutökning av emissionskonttoUens användningsområde jämfört raed nuvarande lag.Sålunda skall enligt förslaget emissionskontroll kunna orafatta bl, a,konvertibla obligationer, vinstandelslån och obligationer raed warrants, trotsatt dessa kapitalanskaffningsinstmraent för företagen närraast är attjärastäUa raed aktier, "Andra skuldebrev" innefattar enligt ordalagenäven bankers raotböcker. Detta kan naturligtvis inte vara avsett. Bevis, sorabank utfärdar inora ramen för sin inlåningsverk-sarahet, bör ej kunna orafattasav eraissionskonttoll. Att bankernas refinansieringslån i AP-fonden skulleorafattas av eraissionskontroll riraraar ej med principema föråterlånesystemet. anser att den föreslagna utökningen averaissionskonttoll skuUe raedföra så stora nackdelar i olika avseenden attorafattningen bör begränsas på sararaa sätt sora i nuvarande lag oraräntereglering och eraissionskontroll. Fråganora vUka lån sora skall orafattas av eraissionskontroll enligt den föreslagnalagen tas upp av flera reraissinstanser. anföratt utredningens avsikt inte torde ha varit att eraissionskontrollen skallorafatta även försäkringsbolagens reversutiå-nrag, vilket synes ha blivitfallet genora lagtextens utforraning. Förbundet herastäUer därför attlagtexten ändras så att det klart fraragår att försäkringsbolagensreversutlåning inte orafattas av bestäraraelsen ora eraissionskontroll. instäraraer i utredningens uppfattning att det kanvara riraligt att eraissionskontroUen orafattar den typ av upplåning sorauttedningen angett, bl. a. bankinstitutens upplåning i förra av reverslån ellerandra skuldförbuiddser, exerapelvis bankers upplåning i AP-fonden förrefinansiering av exportkrediter. Det kan eraeUertid ifrågasättas, ora inteeraissionskonttoUen genora den föreslagna lagtexten blir raer omfattande änvad utredningen avsett. Enligt ordalydelsen i lagtexten skulle exempelvisjordbmkskassas reverslån i egen fastighet omfattas av emissionskontrollen,vilket kan fömtsättas inte vara avsikten. Stadshypolekskassan har inget atterinra mot den föreslagna bestäraraelsen ora eraissionskontroll i den raånutredningen raed reverslån sora tas upp av hypoteksinstitut åsyftar endastreverslån som substitut för obligationslån. EraissionskontroUen kan däremotrimligtvis inte få avse sådana kortfristiga lån som regelmässigt erfordras isladshypotekskassans löpande rörelse, I vissa lägen måste nämligen kortfristigakrediter tas upp för att förskottera utlånrag i avbidan på att likviderinflyter för obUgationsförsäljningar eller för att överbrygga likviditetssvårighetervid exempelvis konverteringar eller liknande situationer, Utredningens förslag i fråga ora placermgsplUct harfått ett blandat raottagande under reraissbehandlingen. mannaplaceringsplikten godtas i stort sett av de flesta remissinstanserna. Enmindre gmpp remissinstanser, bl, a, industriförbundet ochjordbrukskasseförbundel, anser som tidigare redovisats att frågan omplaceringsplikt över huvud taget bör uppskjutas i avvaktan påkapital-marknadsutredningens betänkande, även ora beslut skullefattas om en ny lagstiftning om kreditpoliiiska medel. Olika synpunkterredovisas av flera remissinstanser i vissa frågor sora har saraband raedförslaget ora placeringsplikt, bl. a, i fråga ora vad sora skall räknas inbland prioriterade placeringar, Utrednragens förslag om en allmän placeringsplikttiUstyrks av bl, a, statskontoret, , bankinspektionen,försäkringsinspektionen, bosladsstyrelsen, bosladsfinansieringsutredningen,delegationen för bostadsfinansiering, riksbanksfullmäktige (raajoriteten),riksgäldsfullmäkiige (raajoriteten), LO, TCO, , sparbanksföreningen,, , och . Statskontoret berör den kreditpoUtiskalagstiftningens betydelse beträffande kreditförsörjnragen förbostadsbyggandet. Både den totala omfattningen av byggandet och dess lokalaoch tidsmässiga fördelning är detaljplanerad av samhälleliga organ. För attinte planema skaU rubbas av finansieUa problem krävs att kreditförsörjningen ärtryggad särat att krediterna är tUlgängUga sora de fysiskaplanerna förutsätter. Statskontoret bittäder utredningens ståndpunkt attfrågor av denna karaktär även i fortsättningen bör lösas genora förhandlingarmed bankinstitulen raen att möjlighet skall finnas att tiUämpa lagregler i situationer,där förhandUngar inte leder till önskvärt resultat. EnUgt statskontoret finnsinga skäl att förmoda att lagförslaget får några genomgripande organisatoriskakonsekvenser. Statskontoret påpekar dock att den föreslagna lagstiftningen kankomraa att raedföra en uppgiftsomfördelning meUan och delegationenför bostadsfinansiering, när det gäller förhandlingar raed bankinstituten orabostadskreditgivning. Dessa förhandlingar har tidigare förts av delegationenför bostadsfinansiering. När berayndigas att utfärda föreskrifterora placeringsplikt finns skäl att närraare pröva uppgiftsfördelningen meUandelegationen och . (majoriteten)anför bl, a, att bostadssektom har stora finansieringsbehov och därmed vägertungt på kreditmarknaden. är det av största betydelse förbostadsförsörjningen och för en rationeU bostadsproduktion att finansieringenfungerar smidigt. Kapitalförsörjningen tiU bostadsproduktionen har i viss raånhaft en särställning i kreditpolitiken. Utredningen understryker vikten av attdenna prioritering blir bestående. Genora överenskommelser meUan delegationenför bostadsfinansiering och bankväsendet fungerar numerabyggnadskreditgivningen på ett acceptabelt sätt.Däremot är eftersläpningen i avlyften av kreditiven tUl långa lån ett stortproblera. Balanserna är besvärande stora, och från flera håll har raanunderstrukit att åtgärder måste vidtas för att man skall kunna tUlgodosebostadssektorns kapitalbehov. Med hänsyn till att bostadsproduktionen isärskUt hög grad är planerad och styrd genora beslut från statsmaktemas sidafinns inte anledning att styra verksaraheten genom begränsningar i kreditgivningen.Man kan i stäUet kräva att kapitalflödet skaU fungera och att låneärendenaskall få en snabb behandling i fråga ora såväl byggnadskreditiv som avlyftentUl slutliga lån. Att döma av utvecklmgen förefaller det soraora kapitalraarknaden inte har en tUlräcklig kapadtet för att svara raotbostadsfinansieringens behov. Det är därför angeläget att, på det sätt sorautredningsförslaget innebär, kravet understryks på att även bankinstitutenraedverkar i den långa bostadsfinansieringen, Bostadssektom berörs fraraförallt av förslaget i fråga ora likviditetsregler, indirekt i fråga ora värderingenav obligationer särat i speciellt hög grad i fråga ora aUraän placeringspliktoch särskUd placeringsplikt. instämmer i alltväsentiigt i de bedömningar i fråga ora bostadssektorn sora finns i betänkandetsärat tiUstyrker förslagen i dessa delar. Delegationen för bostadsfinansiering anser attsysteraet raed överenskoraraelser ora bostadsbyggnadskreditgivningen i stortsett har fungerat tiUfredsstäUande och att bostadsbyggandets försörjning medbyggnadskrediter även fraradeles i första hand bör säkerställas genora sådanaöverenskoraraelser. Bankernas skyldighet att raedverka vid dennakredit-givnrag, när överenskoraraelser inte kan uppnås, behöver emeUertid faststäUas.Delegationen tUlstyrker därför att denna skylcUghet koramer till uttryck i denkreditpolitiska lagstiftningen. De senaste årens utveckling avbostadsbyggandets långfristiga finansiering har visat att tUlräcklig raedverkanfrån bankinstitutens sida i detta avseende inte kunnat nås utanöverenskoraraelser. Delegationen anser att det påbörjade systeraet medöverenskommelser bör utvecklas och att sådana i första hand bör koraraa i frågasora raedel för att lösa problemen med att förse bostadsbyggandet mederforderliga långfristiga krediter. Erfarenhetema från överläggningarna medaffärsbankema ora deras bidrag tiU den långabostadsfinansieringen tyder eraellertid på att svårighetema att uppnå sådanaöverenskoraraelser av olika skäl kan bli större än när det gäUt att nåöverenskoraraelser ora den kortfristiga kreditgivnmgen tiU bostadsbyggandet.En skärpnmg av likviditetskvotskraven kan ibland frarastå sora ett olärapligtraedel för att få tUl stånd de av samhäUet önskade placeruigama ibostadsobligationer. Saratiiga bankinstituts skyldighet att bidra tUl denlångfristiga bostadsfinansieringen bör därför slås fast. DelegationentiUstyrker sålunda utredningens förslag ora allraän placeringspliktbeträffande den långfristiga bostadsfinansieringen för samtliga bank- ochförsäkringsinstitut. Riksbanksfullmäktige (raajoriteten) frarahåUer bl.a. att orasorgen om bostadsbyggandets finansiering intagit enraycket stor plats inom kreditpolitUcen. Det gäller att uppnå dels attbostadsfinansieringens anspråk på långfristig kredit tryggas, dels att denlöpande finansieringen av bostadsbyggandet löper stömingsfritt och på ettsådant sätt att varje enskUt projekt i bostadsbyggnadsprogrammen får sinabyggnadskrediter . Bostadsfinansieringen liksomstatsupplåningen är en prioriterad sektor på kreditmarknaden. Detta har bl. a.komrait tUl uttryck i de nu gäUandeplaceringskvotsbestäraraelsema.Till-lämpnuigsområdet för dessa orafattareraellertid enbart vad sora tidigare betraktades sora kapitalraarknadsinstitut,näraUgen allmänna pensionsfonden, försäkringsbolagen, postbanken ochsparbankerna. Utbudet av långfristigt kapital från dessa institut har emeUertidinte varit tilh°äckligt för att tillgodose de anspråk sora har uppkomrait. Dethar framstått som nödvändigt att låta även affärsbankerna bidra tUl framför aUtbostadsbyggandets finansiering, FuUmäktige erinrar bl, a. om den överenskoraraelsesora träffades soraraaren 1973 angående bankinstitutens förvärv avbostadsobligationer. Bostadsbyggandets nivå synes koraraa att rainskanågot under kora-mande år vilket torde raedföra en något lugnare utveckling avdess upplåningsbehov, EnUgt riksbanksfuUraäktiges raenmg är det dock inte realistisktatt räkna raed att den raycket besvärande bristen på långfristigt kapitalskulle koraraa att försvinna. Även ora bostadsbyggandet volymmässigt sett koraraeratt minska torde kostnadsstegringar, en förskjutning från flerfamUjshus tiUsraåhus särat en utvidgning av prioriteringsområdet från enbart nybyggdalägenheter tiU även s, k, bostadskomplement och ombyggnad att medföra mycketstora upplåningsbehov även i fraratiden, HärtUl koramer att det statiigaupplåningsbehovet har fått tidigare oanade dimensioner. med dennafortsatt ökade efterfrågan på långfristigt kapital från de prioriteradesektorerna koraraer aUraänna pensionsfondens placeringsbehov att växa i enlägre takt än vad sora hittUls varit faUet, Fullraäktige anser därför att detäven koramer att vara nödvändigt att affärsbankerna deltar i dennalångfristiga finansiering,