prop · FX03124 · 1974-12-31 00:00:00 — stycket,otillräcklig, må rätten, om eller andra stycket, otillräcklig, framstäUning därom göres före ti- må rätlen, om framställning där- dens utgång, medgiva förlängning om göres före tidens utgång, med- av tiden. giva förlängning av tiden. Dennalag träder i kraft , Lagom ändring i lagen (1946: 804) om införande av nya Härigenom förordnas, att 17 § lagen (1946: 804) ominförande av nya skall ha nedan angivna lydelse. 17 §1 Angår fråga om egendoms förverkande till detallmänna eller annan särskUd rättsverkan av brott någon, som ej är tUltalad,skall talan därom föras mot honom. Om sådan talan gälle i tUlämpliga delar vadi nya är föreskrivet angående åtal för brott vara icke kanfölja svårare straff än böter. 1Senaste lydelse 1970: 448. Hava i lag eller författning meddelats avvikande bestämraelser, vare de gällande. Är i fall, som avses i första stycket, fråga om förverkandeav egendom, som tagits i beslag, och är ägaren ej känd eller har han ellerannan, mot vilken talan föres, icke känt hemvist inom riket eller kan eljestej på sätt om stämning i brottmål är stadgat delgivning ske här i riket, ägerätten utfärda stänming å honom att å tid och ställe, som angivas i stämningen,komma tillstädes vid rätten för att svara i målet vid påföljd, att egendomeneljest raå förklaras förverkad. Stämningen skall utan hinder av 33 kap, 6 §första stycket nya delgivas genom kungörelsedelgivning.Uppgår värdet av beslagtagen egendom uppenbart ej till etthundra kronor, fårdelgivning ske genora att stämningen anslås på rättens kansli. Uteblirsvaranden, skall egendomen förklaras förverkad, om ej av omständigheternaframgår, att lalan därom är ogrun- Är i fall, som avses i första stycket, fråga omförverkande av egendom, som tagits i beslag, och är ägaren ej känd eller harhan eller annan, mot vilken talan föres, icke känt hemvist inom riket eller kaneljest ej på sätt om stämning i brottmål är stadgat delgivning ske här i riket,äge rälten utfärda stämning å honom att å tid och ställe, som angivas istämningen, komma tillstädes vid rätten för att svara i målet vid påföljd, attegendomen eljest må förklaras förverkad. Stämningen skall utan hinder av 33kap. 6 § första stycket nya delgivas genomkungörelsedelgivning. Uppgår värdet av beslagtagen egendom uppenbart ej , får delgivning ske genom att stämningen anslås på rättenskansli. Uteblir svaranden, skall egendomen förklaras förverkad, om ej avomständigheterna framgår, att talan därom är ogmndad. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1938: 274) om rätt till jakt Härigenom förordnas, dels att 36 § 2 mom. lagen(1938: 274) om rätt tUl jakt skall ha nedan angivna lydelse, dels att i 2 § 3mom,, 10 § 2 mom. och 5 mom., 14 § 1 mom. och 2 mom., 15 § 1 mom. tredje stycket,18 § 1 mom. och 2 mora., 24 § 1 mom. andra stycket och 2 mom. andra stycket, 26§ 3 mom. och 4 mora. samt 27 § tredje stycket i samma lag ordet"Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen"i motsvarande form. 2 mom. Där i beslag taget djur som avses i dennaparagraf är underkastat förskämning må det, sedan syn och värdering håUits avtvå ojäviga män, av beslagaren försäljas på lämpligt sätt. 'Senaste lydelse 1972: 232. Annan förverkad egendom som avses i denna paragrafskall försäljas å offentlig auktion; dock att, där förverkat redskap utgöresav skjutvapen eller är sådant som icke må användas till jakt eller fångst, meddetsamma skaU förfaras på sätt Konungen bestämmer. Konungen eller myndighet som Konungen bestämmeräger förordna om undantag från andra stycket i fråga om djur eller del avdjur som behövs för forskningsändamål eller av annat särskilt skäl icke börförsäljas å offentlig auktion. Annan förverkad egendom som avses i denna paragrafskall försäljas i den ordning som i allmänhet gäller för försäljning avförverkad lös egendom; dock att, där förverkat redskap utgöres av skjutvapeneller är sådant som icke må användas tUl jakt eUer fångst, med detsamma skallförfaras på sätt regeringen bestämmer. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmeräger förordna om undantag från andra stycket i fråga om djur eller del avdjur som behövs för forskningsändamål eller av annat särskUt skäl icke börförsäljas i den ordning som i aUmänhet gäller för försälf-ning av förverkad lösegendom. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1960: 418) om straff för varusmuggling Härigenomförordnas, att 22 och 23 §§ lagen (1960: 418) om straff för vamsmuggling skallha nedan angivna lydelse. Sedanslutligen avgjorts, att egendom, som enligt denna lag lagits i beslag, skallvara förverkad, skall egendomen, där ej föreskrift i särskild författning tUlannat föranleder, efter åklagarens bestämmande försäljas på offentlig auktiongenom eller utmätningsmannens försorg. Förvaringspersedel, som pågrund av sin beskaffenhet är särskilt ägnad att användas för varusmuggling, mådock försäljas allenast om den gjorts otjänlig för sådant ändamål. Där detta ejlämpligen kan ske, skaU med persedeln förfaras på sätt generaltullstyrelsen bestäm- Sedanslutiigen avgjorts, att egendom, som enligt denna lag tagits i beslag, skallvara förverkad, skall egendomen, där ej föreskrift i särskild författningtill annat föranleder, försäljas genom försorg eller i den ordningsom i allmänhet gäller för försäljning av förverkad lös egendom.Förvaringspersedel, som på grund av sin beskaffenhet är särskilt ägnad attanvändas för varusmuggling, må dock försäljas allenast om den gjorts otjänligför sådant ändamål. Där detta ej lämpligen kan ske, skall med persedelnförfaras på sätt generaltullstyrelsen bestämmer. Har med avseeende å egendom meddelats förklaringsom i 12 § sägs och erlägges ersättningsbelopp som där avses inom två månaderefter det saken slutiigen avgjorts, skall egendomen återställas. I annat fallmå egendomen för ersättningsbeloppets uttagande försäljas i den ordning som iförsta stycket föreskrives. Är beslagtagen egendom under- Ärbeslagtagen egendom under kastad förskämning eller snar för- kastad förskämning eller snar för störelse eller annan nedgång i vär- störelse eller annan nedgång i vär de, må den genast försäljas på de, må den genast försäljas, och offentlig auktion, och skall så all- skaU så alltid ske om ägaren begär tid ske om ägaren begär det. Uppskattas egendomens värde skattas egendomens värde till fem- till femhundra kronor eller mera eller mera och har och har ej försäljning påkallats ej försäljning påkallats av ägaren, av ägaren, skall dock tiUstånd till skall dock tiUstånd till försäljning- försäljningen sökas hos rätten. Rät- en sökas hos rätten. Rätten må ten må utan ägarens hörande med- utan ägarens hörande meddela be- dela beslut om egendomens avytt- slut om egendomens avyttring. Då beslag lagts å msdrycker, som kunna antagas varaförverkade enligt denna lag, skola bestämmelsema i 2 § 1 lagen den 9 maj 1958om förverkande av alkoholhaltiga drycker m. m. äga motsvarande tUlämpning. Dennalag träder i kraft . Kungl.Maj:ts kungörelse om ändring i förordningen (1949: 341) om explosiva varor Maj:t har funnit gott förordna att 63 §förordningen (1949: 341) om explosiva varor skall ha nedan angivna lydelse. 63 §2 Explosiv vara, som tagits i beslag enligtdenna förordning eller lagen ora straff för varusrauggling, skall sättas underförsegling av den, som verkställt beslaget, samt förvaras på sätt i 31 §föreskrives till dess genom lagakraftvunnen dom avgjorts, om varan skall ansesförverkad. Om beslaget och de för varans förvaring vidtagna atgärdema skallden, som verkställt beslaget, ofördröjligen göra anmälan till sprängämnesinspektioneneUer polismyndigheten, som har att meddela erforderUga närmare föreskrifter omvarans förvaring. 1Senaste lydelse 1963: 228. « Senaste lydelse 1960: 451. 6 1974.1 saml Nr 124 Explosiv vara, som genom lagakraftvunnen domenligt denna förordning eller lagen om straff för varusmuggling förklarats förverkad,skall försäljas på sätt läns styrelsen bestämmer; må dockförordna att varan i stället skall oskadliggöras efter sprängämnesinspektionenseller polismyndighetens anvisning. Explosiv vara, som genom lagakraftvunnen domenligt denna förordning eUer lagen om straff för vamsmuggling förklaratsförverkad, skall försäljas på sätt polismyndigheten bestämmer; polismyndighetenmå dock förordna att varan i stället skall oskadliggöras. Dennakungörelse träder i kraft . Utdragav protokoll, hållet i lagrådet den 19 aprU 1974. Närvarande:jtistitierådet CONRADl, f. d. regeringsrådet , regeringsrådet ,justitierådet . Enligt lagrådet tUlhandakomraetutdrag av protokoll över justitieärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet den 29 raars 1974, har Kungl. Maj:t förordnat, att lagrådets yttrandeskall inhämtas över upprättade förslag tUl 1. lag om visst stöldgods m. m., 2. lag om förfarande med förverkadegendom och hittegods m. m., 3. lag om ändring irättegångsbalken, 4. lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nya , 5. lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt, 6. lag om ändring i lagen (1960:418) om straff för varusmugglmg. Förslagen,som finns bUagda detta protokoU, har inför lagrådetföredragUs av hovrättsassessom . Lagförslagen föranleder följandeytttanden inom lagrådet. Förslagettill lag om visst stöldgods m. m. Av vad departemenischefen anfört i den aUmännamotiveringen framgår att det är avsett att lagen skall kunna tUlämpas även påegendom som kan ha åtkommits genom annat brott än sådant som finns upptaget ibrottsbalken. Som exempel pä sädan tiUämpning anförs alt det ibland kan visasig svårt att avgöra, på vilket sätt egendom, som anträffas i en s. k.tjuvgömma, har åtkommits, t. ex. humvida det är fråga ora stöldgods ellersmuggelgods. Enligt den föreslagna lagtexten skall den egendom,som får tagas i förvar, ha "åtkommits" genom brott. Enbart detförhåUandet att egendom varit föremål för smuggling kan icke anses innebäraatt den åtkommits genom brott. I sin föreslagna lydelse kan därför paragrafeninte tUlämpas på smuggelgods. Ej heUer kan paragrafen i sin föreslagnaavfattning tUlämpas på fall, då påträffad egendom endera åtkommits genom brotteller varit föremål för brott av beskaffenhet att medföra för- verkandemen det är ovisst vUket av brotten som föreligger. Det förefaller tveksamt, omnågot större behov föreligger att utvidga bestämmelsens tUlämpningsområde tUlatt omfatta dylika fall. Anses en sådan utvidgning böra genomföras, erfordrasdärjämte en översyn av vissa av bestämmelserna i förslaget till lag om förfarandemed förverkad egendom och hittegods m. m., vilka synes mindre väl lämpade förnu berörda faU. För att ägaren av exempelvis stulet gods skallanses okänd måste, såsom departementschefen betonat, fordras, att en med hänsyntill omständighetema godtagbar utredning om äganderätten till godset blivitverkställd, ehum med negativt resultat. kan en sådan utredning ge vidhanden, att godset tUlhör någon av två eller flera angivna personer, ovisstvilken. Är i dylikt fall personkretsen begränsad tUl ett fåtal personer, tordeägaren ej kunna anses okänd. 3 § Lagrådet: I fråga om sista stycket hänvisas tUl vad somkommer att anföras vid 2 § lagen om förfarande med förverkad egendom ochhittegods ra. 4 § Lagrådet: När talan föres mot någon för brott, t. ex. stöld,tilltalad person om tagande i förvar av egendom som denne påstås ha åtkommitgenom det åtalade brottet, torde liksom när talan om särskild rättsverkanenligt 1 kap. 8 § föres mot tUltalad de för brottmålet gällandeprocessuella reglema få anses tUlämpliga jämväl på den i samband med åtaletförda talan. Avgörande i sak av fråga huruvida egendom skall tagas i förvartorde, vare sig avgörandet träffas i samband med prövningen av åtal eller inte,böra ske genom dom. Förslagettill lag om förfarande med förverkad egendom och hittegods ta. Av vad departementschefen anfört lärer framgå, attdet i första stycket förekomraande uttrycket "först" valtsuteslutande för att ange att sexmånadersfristen skall i fall, som avses i 2 §sista stycket i den föreslagna nya lagen om visst stöldgods m. m., räknas frånåklagarens beslut, även om detta beslut kommit att överprövas av domstoljämlikt 3 §sistnämnda lag. Har frågan däremot väckts vid domstol jämlikt 2 § förstastycket och andra stycket första punkten i stöldgodslagen, skall fristen räknasfrån domstolens avgörande. Det torde bäst överensstämma med aUmännaprocessuella grundsatser, att i sådant fall utgångspunkten skall varalagakraftägande dom. För att missförstånd inte skall uppkomma, bör vad nu sagtsklart framgå av lagtexten. Bestämmelsen i första stycket första punkten iförevarande paragraf kan då lämpligen delas upp på två piinkler av följandelydelse: "Egendom som tagits i förvar med stöd av lagen (1974: 000) omvisst stöldgods m. ra. skaU förvaras hos polismyndigheten i minst sex månaderefter det att beslut meddelats om att egendomen skall vara tagen i förvar.Denna frist skall i fall som avses i 2 § tredje stycket nämnda lag räknas fråndagen för åklagarens beslut, även om detta prövats av domstol, och i övrigafall räknas från den dag då lagakraftägande avgörande föreligger om attegendomen skall vara tagen i förvar." Beslämmelsen i andra punkten bör, om dettagodtages, raed viss redaktionell jämkning bilda ett nytt andra stycke iparagrafen och det nuvarande andra stycket utgöra paragrafens tredje stycke. I belysning av det nu sagda bör uttrycket"slutligt prövas" i 3 § Iredje stycket i den föreslagna lagen omvisst stöldgods m. m. anses innebära alt lagakraftägande dom skall föreligga.Har exempelvis kungörelseförfarande ej inletts när frågan kommer underdomstols prövning, skall således härmed anstå till dess lagakraftägande dom föreligger. Om ägaren eller annan rättsinnehavare framställeranspråk pä egendomen efter den tidpunkt, då försäljning etc. skall ske enligtandra stycket sista punkten av förevarande paragraf, har han jämlikt 7 § rättatt få ut egendomen, om den ännu inte hunnit säljas eller förstöras. Detta gäller,enligt vad som anföres i remissprotokollet, även för det fall att ägarentidigare avstått från egendomen men sedermera ångrar sig. Med hänsyn härtillsynes det naturligt att vidare åtgärder för försäljning etc. av egendomeninhiberas så snart anspråk pä denna framställes och får anstå till dess fråganom rätten att få ut egendomen slutligt avgjorts. Någon särskUd bestämmelsedärom synes inte erforderlig i lagen. Frågan synes emellertid börauppmärksammas vid utfärdandet av tillämpningsföreskrifter. Äv beslämmelsen i 2 § andra stycket första punktenframgår, att även efter det beslut meddelats om egendoms tagande i förvarutredning skall göras i syfte alt utröna vem som äger rätt till egendomen, ochatt kungörelse raed närmare angivet innehåU skall utfärdas, om utredningen ejleder lill posiiivt resultat. Ehum nämnda bestämmelse i första hand synes tagasikte pä fall då egendom enligt 2 § första stycket skall förvaras hospolismyndighet , torde bestämmelsen få anses åtminstoneanalogivis tUlämplig, även när egendora med stöd av 4 § i förfarandelagenförsäljes före sexmänadersfristens utgång. Ägaren tUl egendom som tagits i förvar har enligt 7§ första stycket rätt att få egendomen till sig utlämnad, om den ej försåltseller förstörts. Denna rätt tUlkommer ägaren, oavsett hur länge han dröjt medalt söka återfå egendomen. Passivitet från ägarens sida påverkar således intehans rätt till egendomen. Annorlunda förhåUer det sig, om egendomen försålts.Ägarens rätt att få ut vad som trätt i egendomens ställe föreslås bli i vissmån begränsad. I 8 § andra stycket uppställes nämUgen som förutsättning för attägaren skall ha rätt till substitutet för sin egendom, att han ej underlåtitatt vidtaga rimliga åtgärder för att återfå denna. Rätten till vad som influtitvid försäljning av egendomen skall alltså vara beroende av en mer eller mindreoviss prövning av om ägaren kan anses ha ädalagt tiUräcklig aktivitet för attfå tUlbaka sin egendom. I anledning av vad sålunda föreslagits må till enbörjan påpekas, att försäljnmg av egendomen normalt i sig innebär en nackdelfrån ägarens synpunkt, därför att vad som trätt i egendomens ställe i regel harmindre värde för honom än själva egendomen. Det hör ju till vanligheten, attbegagnad egendoms saluvärde understiger dess bmksvärde för ägaren. Mot dennabakgmnd kan det förefalla onödigt alt ytterligare inskränka ägarens möjlighetertill ekonomisk kompensation, när hans egendom blivit försåld. Det förefallervidare inte vara alldeles lätt att förklara, varför ägarens passivitet skalllända honom till men, när förenade fabriksverken lyckats sälja egendomen och därmednedbringa statens förvaringskostnader, men ej inverka försämrande på hansrättsställning, när egendomen förblivit osåld med stigande förvaringskostnaderför staten som följd. Från synpunkten av Ukformig behandling av likartadefall kan den föreslagna ordningen leda tUl mindre lyckade resultat. En ägare,vars egendom sålts, kan på gmnd av passivitet gå miste om rätten tUl vad somträtt i egendomens ställe, medan en ägare, vars egendom finns kvar osäld, ärberättigad att utfå denna, även om han varit långt mera passiv än den förre. Ennaturligare ordning synes vara att låta rätten tUl substitut för försåldegendom följa samma regler som rätten tUl egendomen. Med hänsyn härtUlföreslås, att om-satsen i 8 § andra stycket utgår, ,öhman, Pauhson: prövning enligt 8 § kan kommaatt avse sådana frågor som huruvida rätt ägare eller rättsinnehavare anmält sigför att få ut ersättning samt huruvida och i så fall med vUket belopp kostnad,som nedlagts på egendomen, skall avdragas. Det synes med hänsyn tUl dessafrågors natur rimligt och praktiskt, att möjlighet till talan i admi- nistrativordning mot beslut enligt 8 § skall föreUgga, likaväl somtalan får föras mot polismyndighets beslut enligt 7 §; frän sakägarens synpunktmåste den principieUa skUlnaden mellan de två situationema före resp. efterförsäljning te sig skäligen obetydlig. Vi föreslär, att 9 § erhållerföljande avfattning: "Mot polismyndighets beslut i ärende om utlämnandeav egendom enligt 7 § första stycket föres talan hos genombesvär. Mot beslut i sådant ärende särat mot rikspolisstyrelsensbeslut i ärende som avses i 8 § tredje stycket föres talan hos kammarrätt genombesvär." Det må anmärkas, alt varken den av departementschefen föreslagnalydelsen av paragrafen eller den här förordade i och för sig uteslutermöjligheten att allmän domstol kan komma att pröva åtminstone vissa av de frågorsom kan bli aktuella enligt såväl 7 som 8 §. Detta kan synas vara enkomplikation. Den bör dock inte utesluta att man öppnar tUlgång till denpraktiska adrainistrativa besvärsvägen. Det i hög grad teoretiska spörsraåletora orafattningen av aUraän dorastols prövningsrätt i hithörande fall färöverlämnas åt rättstillämpningen. När nägon begär att få egendom, som tagits iförvar, utlämnad till sig, kan tvist i huvudsak tänkas uppkorama i följandehänseenden, nämligen humvida sökanden är egendomens ägare eller eljest harrätt till egendomen, humvida kostnad som nedlagts på egendomen är att anse somförbättringskostnad och tUl vilket belopp eventuell förbättringskostnaduppgått. Enligt förslaget skall polismyndighet pröva frågor ora utlämnande avegendom som tagits i förvar. beslut skall kunna överklagastill . Mot dess beslut skall talan kunna fuUföljas till kammarrättsom första förvaltningsdomstol. Från kammarrätten äger fullföljd rum tUlregeringsrätten. I förslaget synes vara fömtsatt, att tvist om utlämnande avegendom, som tagits i förvar, eller i vart faU vissa till sådan tvist hörandefrågor dessutom skall kunna prövas av allmän domstol, dvs. i ytterligare treinstanser. Sålunda uttalas i remissprotokoUet, att om någon fått sin ansökan omersättning för försåld egendora avslagen, därför att han vid prövningen aversättningsfrågan inte förraätt visa, att han varit ägare eller haft annanrätt till egendoraen, det torde vara honom obetaget att söka fä sin rätt tillersättning fastslagen genom att väcka talan vid allmän domstol. Det fårantagas vara avsett, att den som begär att få ut egendom, som finns kvar osäld,på motsvarande sätt skall kunna få sin rätt till egendomen fastslagen vidallmän dorastol. En ordning sådan som den föreslagna med möjlighettill domstolsprövning i dubbla instanskedjor bör enligt min mening helstundvikas. Den är, när alla instanserna tages i anspråk, tids- ochkostnadskrävande och medför därjämte risk för motstridiga domstolsavgöranden.Den i hithörande tvister erforderliga domstolsprövningen bördärför förläggas antingen till förvaltningsdomstol eller tUl allmän domstol.Hos oss gäller sedan gammalt, att tvist om skyldighet för någon att till annanutiämna egendom eller substitut härför faller under allmän domstols kompetens.Jämväl tvist om skyldighet för den som vUl ha egendom till sig utlämnad attbetala kostnad, som må ha nedlagts på egendomen, tUlhör allmän domstols prövning.I belysning härav framstår det som naturligt att domstolsprövningen förläggstUl allmän domstol även i fråga om tvist om rätt att utfå egendom, som tagits iförvar, eller substitut för sådan egendom och tvist om skyldighet att betalakostnad som nedlagts på egendomen. För min del är jag benägen att förorda enordning som innebär, att polismyndighet eUer annan därtill lämpligadministrativ myndighet har att i egenskap av företrädare för staten såsom partbesluta i ärenden om utlämnande av egendom som tagits i förvar, eventuellt medmöjlighet för sökande att vid avslag hänvända sig åtminstone till närmastöverordnade administrativa myndighet för erhållande av nytt partsbesked, ochatt den som ej åtnöjes med den ståndpunkt staten så-sora part intagit har attväcka talan vid allmän domstol (jfr beträffande tvist om polismyndighetskostnad för omhändertaget hittegods 3 § andra stycket lagen om hittegods). Iprincip samma ordning bör kunna tUlämpas i ärende om rätt att utfå vad somträtt i stället för egendom som tagits i förvar. Finnes likväl den i 9 § föreslagnamöjligheten att draga ärende om rält att utfå egendom, som tagits i förvar,under förvaltningsdomstols prövning böra bibehållas, bör rimligtvis även ärendeom rätt att utfå vad som trätt i stället för sådan egendom få fullföljas tUlförvaltningsdomstol. Den i 9 § andra stycket upptagna bestämmelsen bör alltsåi sådant fall ersättas av en bestämmelse av innebörd att talan mot rikspolisstyrelsensdär angivna beslut föres hos kammarrätt genom besvär. 10 § Lagrådet: Såvitt angår pengar, som tagits iförvar, torde 10 § innebära att redovisning skall ske , som i2 § andra stycket är föreskriven för försäljning av egendom, som tagits iförvar. Sedan redovisning skett torde om rätt att utfå motsvarande belopp ochom ansökan därom gälla vad i 8 § andra och tredje styckena föreskrives för däravsedda fall. Lagrådet: Förslagen lämnas utanerinran. Utdragav protokollet över justitieärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet . Närvarande:Statsministern , ministern för utrikes ärendena , statsrådenSTRÄNG, , , , , , , ,, , , , , , , ,. Chefen för , statsrådetGeijer, anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöterlagrådets utlåtande över förslag till 1. lag om visst stöldgods ra. 2. lag om förfarande med förverkadegendom och hittegods m. m., 3. lag om ändring irättegångsbalken, 4. lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nya , 5. lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt tUl jakt, 6. lag om ändring i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Föredraganden redogör för innehållet i lagrådelsutiåtande och anför. Enligt 1 § i det remitterade förslaget till ny lagom visst stöldgods ra. m. skall dess bestämmelser äga tUlämpning på egendom somåtkommits genom brott. Lagen har därigenom avsetts att i princip bli tUlämpligäven på egendom som åtkommits genom annat brott än brott enligt (BrB). I den allmänna motiveringen tUl detta stadgande har anförts att det kantänkas förekomma fall där det kan vara svårt att avgöra på vilket sätt egendomsom anträffats i en s. k. tjuvgömma kan ha åtkommits, t. ex. huruvida det ärfråga om stöldgods eller smuggelgods.