prop · FX03146 · 1974-12-31 00:00:00 — I regel torde i sådant fall utmål inte vägraspå en fyndighet med inmutningsbart av någon betydelse, om det samtidigtär klart att brytning för att utvinna uranet kommer att ske inom området (jfrprop. 160 s, 96), Utredningen har övervägt frågan om möjlighet bordefinnas för Kungl. Maj:t att ge dispens från bestämmelsen i tredje stycket isådana fall då inom koncessionsområdet endast förekommer mindre kvantiteter avmineral som där avses. Utredningen har dock ansett en sådan dispensföreskriftonödig eftersom antalet fall där frågan kan få aktualitet torde vara ringa ochproblemet normalt utan större omgång eller kostnad kan lösas genom inmutningeller meddelande av bearbetningskoncession. Jag delar på denna punkt utredningensuppfattning. Bestämmelsernai sista stycket skiljer sig i sak från motsvarande bestämmelser i bl, a.såtillvida, att begränsningen i 6 kap: 2 § sista stycket FGL endast gäller ämnesom avses med uranlagen. Enligt min mening bör nämnda bestämmelse i den nyagruvlagen utformas i saklig överensstämmelse med 31 § sista stycketminerallagen. Jag förordar därför i det följande att 6 kap. 2 § FGL ändras ienlighet härmed. Dennaparagraf, som motsvarar 23 och 29 §§ i utredningens förslag, innehållerbestämmelser om koncessionshavarens rätt att använda koncessionsområdet ochden mark som anvisats enligt 26 § samt om stängselskyldighet. Bestämmelsernahar delvis berörts vid 26 §, I gällande rätt finns motsvarighet i 25 §uranlagen och 14 § 3 mom. stenkolslagen. Paragrafenstre första stycken har utformats efter förebild i 6 kap. 3 § FGL. Som nämntsvid 10 § har utredningen förutsatt att frågan om koncessionshavarens skyldighetatt hålla stängsel skall lösas genom föreskrift i samband med koncessionen.Jag har emellertid ansett det lämpligare att i anslutning till äldre lag ochFGL föra in en särskild bestämmelse om stängselskyldighet i lagen. Enligtsista stycket gäller för undersöknuigsarbetet på icke anvisad mark samma reglersom för undersökningsarbete inom område för im-dersökningskoncession. I frågaom hinder mot sådant arbete gäller dock principen för bearbetningskoncessionatt endast hinder som uppkommit innan koncessionen meddelades skall beaktas. Paragrafenmotsvarar 35 § i utredningens förslag. Eftersom bestämmelserna i paragrafenhar materiell karaktär och närmast riktar sig till koncessionshavaren har deupptagits i sammanhang med de särskilda bestämmelserna om bearbetning.Bestämmelser av motsvarande slag finnsi 35 § stenkolslagen och 48 § uranlagen. Paragrafen har utformats i anslutningtill 6 kap. 4 § FGL, En nyhet i förhållande till gällande rätt är att särskildaregler ges till skydd för borrhål. Ett sådant skydd har ansetts motiverat medhänsyn tilL att djupborrning är mycket kostsam och att ett övergivet borrhålibland kan komma till användning som utgångspunkt för borrningtill större djup eller för andra undersökningar. Ett sådant borrhål kan iblandockså utnyttjas för vattentäkt, Igenläggning av borrhål sker t, ex. genom attcement- eller rörin-klädnad eller rör som finns i borrhålets övre delavlägsnas. Tillstånd behövs naturligtvis också om markägaren önskar utnyttjamarken för byggnadsändamål eller på annat sätt som medför att borrhåletförstörs. Enligt 44 § 3 kan den som utan tillstånd lägger igen iitfraktsväg,ort eller borrhål dömas till böter eller fängelse . Enligtdenna paragraf, som saknar direkt motsvarighet i utredningens förslag, skallbl. a, hindersbestämmelserna äga motsvarande tillämpning vid bearbetning medstöd av 9 §. Liksom vid undersökningsarbete med stöd av 8 § förutsätts arbetetäga rum enligt avtal med berörda sakägare. Verkanav att bearbetningskoncession upphör 3537 §§ Dessaparagrafer, som motsvaras av 26 § i utredningens förslag, behandlar verkan avatt bearbetningskoncession upphör. Motsvarighet finns i 32 § stenkolslagen och35 § uranlagen. Bestämmelserna i förevarande paragrafer, som har utformats inära överensstämmelse med 7 kap, FGL, innebär inga större sakliga ändringar iförhållande till gällande rätt, Iparagraferna har enbart behandlats rättsverkningarna av att bearbetningskoncessionupphör. Föreskrifter om återställande av brytningsområde eller andranaturvårdande åtgärder i anslutning till att verksamheten upphör kan somnämnts i annat sammanhang meddelas såväl i samband med koncessionen som itillstånd enligt miljöskyddslagen, när sådant behövs. Frågan omstängselhållning sedan koncession upphört har berörts vid 10 §. Vissasärskilda åligganden för koncessionshavare 38 § Idenna paragraf, som har motsvarighet i 6 kap. 6 § FGL, ges föreskrifter omkoncessionshavares skyldigheter i fråga om karta över utförda arbeten. Igällande rätt finns motsvarighet i 41 §, 50 § 3 mom., 52 och 61 §§stenkolslagen samt 51 § uranlagen. Som nämnts vid 10 § finns ingen motsvarandebestämmelse i utredningsförslaget, eftersom frågan förutsattes bli löst genomkoncessionsföreskrifter. Paragrafenöverensstämmer till innehåll i huvudsak med de två första styckenai 6 kap. 6 § FGL. Bestämmelsen har i fråga om borrhål utformats så att denavser även borrhål av bestående värde inom område för undersökningskoncession. Omkoncessionshavaren inte iakttar vad som föreskrivs i paragrafen, kan enligt 43§ första stycket statens industriverk ålägga honom vid vite att fullgöra sinaskyldigheter. Paragrafensförsta stycke saknar motsvarighet i utredningsförslaget. Utredningen har dockförutsatt att koncessionshavaren genom särskilda föreskrifter skulle kunnaåläggas motsvarande skyldigheter. Jag har emellertid med hänsyn till den av migförordade utformningen av 10 § ansett det lämpligare att en särskildbestämmelse härom tas in i lagen. Paragrafensandra stycke motsvarar 36 § i utredningens förslag. Bestämmelsen harmotsvarighet i 50 § 3 mom. andra stycket stenkolslagen, 55 § andra stycketuranlagen och 9 § lagen om kontinentalsockeln. Omkoncessionshavaren underlåter att fullgöra vad som åligger honom enligt 39 §kan vitesföreläggande ske enligt 43 § första stycket. Tillsyn,handräckning, ansvar m. m. Iparagrafen, som motsvarar 32 § i utredningens förslag, ges bestämmelser omtillsyn över verksamhet som omfattas av minerallagen. De tillsynsbestämmelsersom finns i 4 kap. stenkolslagen och i 5 kap. uranlagen innehåller mångaföreskrifter av detaljkaraktär. Sådana föreskrifter bör utmönstras ur självalagen och tas in i en särskild tillämpningskungörelse. Till bestämmelserna i40 § ansluter bl, a, regler om vitesföreläggande i 43 § och straffansvar i 44§, Iparagrafens första stycke fastslås den allmänna tillsynsplikt beträffande medlagen avsedd verksamhet som liksom tidigare åvilar statens industriverk ochbergmästarna. Enligt 11 kap, 1 § FGL har industriverket och bergmästarnamotsvarande tillsynsplikt beträffande vad som i gruvlagen föreskrivs angåendeundersökningsarbete och gruvdrift. Det har ansetts önskvärt att i möjligastemån samordna tillsynsreglerna i minerallagen och den nya gruvlagen.Bergmästarna har därför i minerallagen givits en självständigare ställning änutredningen föreslagit. Den praktiska betydelsen av detta torde dock inte varasärskilt stor, eftersom även utredningen förutsätter att direktaövervakningsfunktioner alltjämt skall vila på bergmästarna. Dentillsyn över arbetarskyddet som tidigare ankom på bergmästarna har upphört fr.o. Någon motsvarighet till 33 § i utredningsförslaget har därförinte upptagits i minerallagen. Paragrafensandra stycke har motsvarighet i 8 § andra stycket lagen om kontinentalsockdn. Enligt första punkten är koncessionshavaren ellerannan som utövar verksamhet enligt lagen skyldig att lämna industriverket ochbergmästarna de uppgifter som dessa behöver för tillsynen. Om därviduppsåtligen eller av grov vårdslöshet oriktig uppgift lämnas kan enligt 44 §andra stycket straffansvar inträda. Genom andra punkten i förevarande styckeges industriverket och bergmästarna generella befogenheter att som ett led itillsynen meddela föreskrifter i fråga om arbetet. Föreskrifterna får givetvisinte gå utanför den ram som följer av lagens bestämmelser och särskildakoncessionsvillkor. Föreskrifter som här avses kan meddelas för att trygga bl.a. att bearbetning sker i överensstämmelse med 33 §. Omkoncessionshavaren eller annan inte efterkommer vad som föreskrivs ellerbegärs med stöd av paragrafens andra stycke, kan industriverket som framgår av43 § första stycket vid vite förelägga honom att fullgöra sina skyldigheter. Isista hand kan verket med stöd av 43 § andra stycket förbjuda arbetetsfortsatta bedrivande om uppenbar fara uppkommer för allmänt eller enskiltintresse. Tredjestycket har motsvarighet i 8 § tredje stycket lagen om kontinentalsockeln. Paragrafenmotsvarar 34 § andra punkten i utredningens förslag. I sak överensstämmerparagrafen med vad som gäller för motsvarande fall enligt 17 § stenkolslagen,46 § uranlagen och 7 § lagen om kontinentalsockdn. Paragrafen,som inte har någon direkt motsvarighet i utredningens förslag, har utformatsefter förebild av 11 kap. 2 § FGL. I de fall som här avses bör likartade reglergälla i minerallagen och den nya gruvlagen. Som framhållits i prop. 1974: 32s. 154 kan den pågående reformeringen av utsökningsrätten komma att medföraändringar i handräckningsförfarandet, Paragrafen,som motsvarar 37 § i utredningens förslag, har förebild i 12 § lagen omkontinentalsockeln. Enligt första stycket fårindustriverket i vissa fall använda vitesföreläggande för att förmåkoncessionshavare eller annan att iaktta vad som åligger honom.Vitesföreläggande kan tillgripas om koncessionshavaren bryter mot föreskriftsom med stöd av 10 § första stycket förbundits med koncessionen. Detsammagäller om koncessionshavare eller annan underlåter att efterkomma vadtillsynsmyndighet fordrar med stöd av lagen eller att iakfta vad som i 38 § och39 §§ föreskrives i fråga om karta, rapportering och skyldighet att låtasakkunnig myndighet följa arbetet m. m. Reglerna överensstämmer i fråga omskyldighet attiaktta föreskrifter med vad som gäller för motsvarande fall enligt lagen omkontinentalsockeln. Däremot har i minerallagen inte ansetts nödvändigt att somskett i lagen om kontinentalsockeln straffbelägga överträdelse av föreskriftersom här avses. Enligtandra stycket får industriverket i vissa fall förbjuda att visst arbetebedrivs. Bestämmelsen skiljer sig från motsvarande fall i lagen omkontinentalsockeln endast i fråga om sättet att åstadkomma rättelse om förbudetöverträds. Om detta finns föreskrift i 42 § andra stycket. Möjlighet attförbjuda arbetets vidare bedrivande finns också i gällande rätt. Enligt 37 §stenkolslagen och 50 § uranlagen har bergmästaren befogenhet att meddelasådant förbud om gruvarbete bedrivs på sådant sätt att uppenbar fara uppstårför gruvans bestånd eller annans egendom. En motsvarande bestämmelse finns i 6kap. 5 § FGL. Dennaparagraf, som innehåller bestämmelser om ansvar m. m., motsvaras iutredningens förslag av 38 §. Bestämmelserna har delvis motsvarighet i 11 kap.4 § FGL. Stenkolslagenoch uranlagen innehåller ett flertal bestämmelser om straffansvar förförsummelser av mer eller mindre allvarlig karaktär. I minerallagen hareftersträvats att begränsa användningen av straffsanktion till fall där ettpåtagligt behov finns. Som nämnts vid 43 § har sådant behov inte ansettsföreligga i fråga om förfaranden som kan bli föremål för vitessanktion enligtnämnda paragraf. Det bör framhållas att, om försummelse är av så allvarlig artatt uppenbar fara för allmänt eller enskilt intresse uppkommer, arbetetsfortsatta bedrivande kan förbjudas med stöd av 43 § andra stycket. Som sistautväg vid allvarlig försummelse från koncessionshavares sida kan ocksååterkalldse av koncession tillgripas. Punkterna13 i första stycket har motsvarighet i 11 kap, 4 § 13 FGL, Bestämmelsen avser fall då någon påbörjar undersökningsarbete utan att hafullgjort i lagen föreskriven skyldighet att underrätta markägare m, fl, ochatt ställa säkerhet. Motsvarande gäller enligt 11 kap, 4 § 2 FGL i fråga omundersökningsarbete enligt nämnda lag. Straffbestämmelser för motsvarande fallfinns också i stenkolslagen och uranlagen. Bearbetning utan koncession av koncessionspliktiga fyndigheter är f, n,straffbelagd endast beträffande uran- och toriumfyndigheter. Som tidigareframhållits har samhället särskilt intresse av att kontrollera exploatering avolja, gas och uran med hänsyn till den betydelse för samhällsekonomin somfyndigheter av dessa mineraliska ämnen kan få. Det får därför anses motiveratatt bearbetning av sådana fyndigheter utan koncession förenas medstraffpåföljd. stämmelsefinns i 11 kap, 4 § 1 FGL beträffande bearbetning av inmutningsbar fyndighetutan inmutningsrätt. Behov har däremot inte ansetts föreligga av någonmotsvarighet till den bestämmelse i uranlagen som straffbelägger otillåtetundersökningsarbete utan undersökningstillstånd, där sådant krävs. Överträdelse av bestämmelsen i 33 § andra stycket till skydd för orter ochborrhål har ansetts böra medföra straffansvar. Motsvarande bestämmelse finns i11 kap. 4 § 3 FGL. Även enligt stenkolslagen och uranlagen gäller likartadestraffbestämmelser. Paragrafensandra stycke, som har förebild i 11 § andra stycket 3) lagen omkontinentalsockeln, avser fall då någon uppsåtligen eller av grov vårdslöshetlämnar oriktig uppgift till industriverket eller berg-mästama i samband med attdessa fullgör sin tillsynsskyldighet. Iparagrafens tredje stycke, som har motsvarighet i 58 § 1 mom. andra stycketuranlagen, föreskrivs att vissa mineraliska ämnen som utvunnits i samband medbearbetning utan bearbetningskoncession kan förklaras förverkade. Bestämmelseni fjärde stycket om väckande av åtal har motsvarighet i 62 § andra stycketuranlagen och 11 kap. 4 § andra stycket FGL. Paragrafen,som motsvarar 39 § i utredningens förslag, har motsvarighet i 13 § lagen omkontinentalsockeln. Någon motsvarande bestämmelse finns varken istenkolslagen, uranlagen eller FGL. Detta bör dock ses mot bakgrund av bl. a.de föreskrifter om tystnadsplikt i fråga om affärs- och driftförhållanden inäringslivet som finns intagna i gällande instruktioner för statensindustriverk och bergstaten. m. gäller enligt 8 kap. 7 § andra stycket i den nya regeringsformenatt bemyndigande i lag krävs för att regeringen skall få meddela bestämmelserom tystnadsplikt. Minerallagen bör därför innehålla bestämmelser i ämnet.Efter den nya regeringsformens ikraftträdande torde behov av en sådanbestämmelse finnas även i den nya gruvlagen. Jag förordar därför i detföljande "att en sådan komplettering sker. Bestämmelsernai 21 och 34 §§ lagen (1937: 249) om inskränkningar i rätten att utbekommaallmänna handlingar torde kunna tillämpas i fråga om vissa handlingar somupprättas i ärenden enligt minerallagen. I4650 §§ finns bestämmelser om fullföljd av talan som nära ansluter till 12kap. 14 och 6 §§ FGL, Vid reglernas utformning har eftersträvats att frågoräv övervägande rättslig karaktär skall prövas av domstol. Angåendefullföljdsreglerna kan vidare hänvisas till prop. ,1974: 32 s. 220225. Iutredningens förslag finns i 40 § bestämmelser omfullföljd, som i huvudsak motsvaras av bestämmelserna i 46, 47 och 50§§. Enligtparagrafen skall den som är missnöjd med beslut vid förrättning förmarkanvisning väcka talan vid fastighetsdomstol om beslutet avser ersättningför skada till följd av undersökningsarbete eller ersättning på grund avmarkupplåtelse enligt 26 § eller ersättning för förrättningskostnad. Mot annatbeslut vid förrättning enligt 26 § skall däremot talan fullföljas hos statensindustriverk. Paragrafenhar motsvarighet i 12 kap. 1 § FGL. Enligtdenna paragraf, som motsvarar 12 kap. 2 § FGL, skall talan mot bergmästarensbeslut enligt minerallagen i annan fråga än som avses i 46 § föras hosindustriverket genom besvär. Iparagrafen, som motsvarar 12 kap. 3 § FGL, ges bestämmelser om fullföljd avtalan mot beslut av industriverket. Mot verkets beslut i ärende om tillståndtill förberedande undersökningsarbete enligt 15 §, om stängsels beskaffenhetenligt 32 § tredje stycket eller om tillstånd att lägga igen utfraktsväg m, m.enligt 33 § andra stycket skall enligt paragrafens första stycke talan förashos regeringen genom besvär. I andra fall skall talan mot verkets beslut förashos kammarrätten genom besvär, om beslutet gäller fråga som verket enligtminerallagen har att pröva. Iparagrafen, som motsvarar 12 kap. 4 § FGL, ges bestämmelser om att talan motbeslut av länsstyrelse skall föras hos regeringen. Dessa avser dispens frånhinder mot undersökning, markanvisning eller bearbetning och prövning omställd säkerhet skall godkännas. Paragrafen,som har motsvarighet i 12 kap. 6 § FGL, innehåller bestämmelser omkostnadsersättning i mål enligt 46 § första stycket. Beträffandeinnehållet i denna paragraf, som utformats efter förebild av 13 kap. 1 § FGL,kan hänvisas till prop. 1974: 32 s. 226. Iparagrafen, som avfattats efter mönster av 13 kap. 3 § FGL, har samlats vissabestämmelser om ställande av säkerhet. Dennya lagen skall enligt första stycket träda i kraft den 1 januari 1975.1 andrastycket har upptagits en bestämmelse motsvarande 14 kap. 1 § andra stycket FGLav innehåll att hänvisningar till bestämmelser i stenkolslagen eller uranlageni stället skall gälla motsvarande bestämmelser i den nya lagen. Idessa punkter har efter förebild av 14 kap. 35 §§ FGL upptagits bestämmelserdels om vissa äldre rättsinstitut och dels om tillämpningen av den s. k.presumtionsregdn. Dennapunkt, som i huvudsak motsvarar 43 § i utredningens förslag, innehållergrundläggande bestämmelser om sådana rättigheter till undersökning ochbearbetning av koncessionspliktiga mineraliska ämnen som existerar vid den nyalagens ikraftträdande. Som nämntsi avsnittet 6,6 i den allmänna motiveringen skall den nya lagen i principtillämpas också på äldre rättigheter, som därvid anses som koncessioner enligtden nya lagen. Denna grundläggande princip framgår av första stycket.Bestämmelsen innebär att innehavare av äldre rättighet får samma befogenhet ifråga om undersökning och bearbetning som om han meddelats koncession förmotsvarande grupp av mineraliska ämnen enligt den nya lagen. Har äldrerättighet vid sin tillkomst förbundits med särskilda villkor är dessa attbetrakta som koncessionsvillkor enligt den nya lagen. I övrigt ersätts i frågaom dessa rättigheter äldre bestämmelser med motsvarande bestämmelser i den nyalagen. I vissa avseenden som anges i andra t. o. m. sjunde stycket har dock ensärskild reglering skett. Det bör särskilt anmärkasatt fredningsbestämmdserna i den nya lagen skall tillämpas även på äldrerättigheter. Som tidigare framgått skiljer sig fredningsbestämmelserna istenkolslagen och uranlagen bl. a. i det avseendet att vidundersökningskoncession även hinder som uppkommit efter koncessionensmeddelande skall beaktas. Frågan om nya eller äldre fredningsbestämmelser skalltillämpas saknar praktisk betydelse för bearbetningskoncessionernas del,eftersom också enligt den nya lagen endast hinder som existerar vid rättighetenstillkomst skall beaktas. Inga nya hinder kan således tillkomma efter det attkoncessionen meddelats. Dennaprincip har dock av speciella skäl ansetts böra frångås i ett fall, till vilketjag återkommer vid tredje stycket i förevarande punkt. Frågan om nya elleräldre fredningsbestämmelser skall tillämpas är däremot av betydelse i fråga omäldre undersökningsrättigheter, eftersom tillämpning av ny lag medförinskränkningar i dessa rättigheter. Att den nya lagen tillämpas torde dock,bl. a. med hänsyn till dispensmöjligheterna, knappast medföra nämnvärdaolägenheter för rättighetsinnehavaren. Bland de undersökningsrättigheter som f,n, finns märks främst de 55 undersökningskoncessioner med lång giltighetstidoch vidsträckta koncessionsområden som beviljades OPAB. Det måsteifråga om dem anses önskvärt att de nya reglerna med bättre skydd förmotstående intressen görs tillämpliga. Bolaget har inte hellermotsatt sig detta. Äldre bearbetningsrättigheter har meddelats utan begränsning i tiden.Som framgår av 3 § andra stycket skall i fortsättningen koncessioner alltidbeviljas för bestämd tid. Genom en övergångsregel begränsas även de äldrerättigheternas giltighetstid. Bestämmelserna överensstämmer med vad som förmotsvarande fall förordnats i 14 kap, 7 § 5 FGL i fråga om äldre utmål. Efterutgången av en tjugofemårsperiod, som räknas från lagens ikraftträdande, harkoncessionshavaren rätt att under vissa föratsättningar få koncessionstiden förlängdpå skäliga villkor. Vad som skall anses utgöra skäliga villkor får bedömas bl,a, med beaktande av koncessionshavarens tidigare rätt. Detta utesluter dockinte att i samband med förlängning av koncessionstiden kan göras förbehåll t,ex, om rätt för staten att efter inlösen och ersättning för anläggningar m, m,ta del i driften, om detta skulle anses påkallat från allmän synpunkt. Enligt49 och 51 §§ stenkolslagen kan undersökningskoncession avseende olja, gas ochsalt beviljas utan tidsgräns. Några sådana koncessioner gäller f. n. inte ochtorde knappast komma att beviljas. Någon särskild bestämmelse omtidsbegränsning av äldre undersökningskoncessioner har därför inte ansettsbehövlig. Ett undantag från grundsatsen att hinder mot bearbetning inte skallkunna uppkomma efter det att koncession meddelats har ansetts motiverat i frågaom vissa privilegier avseende stenkolsgruva. Bestämmelsen avser ett ABtillhörigt område i nordvästra om ca , som alltjämt omfattasav härrörande privilegier. Enligt dessa harprivilegieinnehavaren en i princip obegränsad rätt att bedriva gruvarbeteunder jord inom hela privilegieområdet. Vid markanvisning harprivilegieinnehavaren ansetts underkastad hindersbestämmelser även beträffandeanläggningar som tillkommit efter privilegiernas meddelande. Underjordsarbetehar inte bedrivits inom privilegieområdet och arbeteovan jord bedrivs f. n, endast i obetydlig omfattning. Det arbete för.utvinning av stenkoloch lera som kan komma, att upptas inom privile-gieomrädet, kommermed all sannolikhet att ske genom ovanjordsbrytning. Underjordsbrytning inomområdet är inte sällan förenad med risk för ras och sättning. ärmarkutnyttjandet inom området för andra ändamål intensivt. Med hänsyn tilldessa omständigheter och privilegieområdets storlek har genom en särskildregel föreskrivits att hinder för bearbetning skall, oberoende av när hindretuppkommit, gälla inom privilegieområdet. Att motsvarande gäller ävenundersökning följer av att minerallagens fredningsbestämmelser i övrigt ärtillämpliga. F. n.gäller enligt 21 § uranlagen att innehavare av undersökningstillstånd för begagnandetav den mark han tar i anspråk för undersökningsarbetet skall till innehavare avmarken utge full ersättning i årlig avgift som skall betalas förskottsvis förår. Han skall dessutom ersätta skada som marken kan ha tagit för framtiden.Innan sistnämnda ersättning blivit eriagd, är han skyldig att betala årligavgift. Även för annan förlust, skada eller intrång, som orsakats avundersökningsarbetet, skall full ersättning utgå. I 22 § uranlagen finnsvidare bestämmelser om hur ersättning enligt 21 § samma lag skall bestämmas. Iförsta hand räknar man med att parterna skall komma överens om dennaersättning. Kan de inte enas, har den som kräver ersättning rätt att påkallaatt ersättningen bestäms av skiljemän. På grand av särskild bestämmelse i 22 §uranlagen får i så fall skyldighet att betala skiljedomskostnaderna inteåläggas den ersättningsberättigade utom i det fall att han uppenbarligenpåkallat förfarandet utan skäl. Han kan också dra tvisten under domstolsprövning. Reglerna i 21 och 22 §§uranlagen har utformats efter förebild av 17 och 18 §§ gruvlag. Ommotsvarande fall finns bestämmelser i 24 § minerallagen, som utformats efterförebild av 3 kap. 8 § FGL.