prop · FX03166 · 1974-12-31 00:00:00 — Genom de översiktligaplaninstitutens regionplan och generalplan i kombination med befogenhet attavgöra var tät- och glesbebyggelse får uppkomma har det allmänna tUlagtsmöjligheter att se tiU att för friluftsliv lämpliga områden reserveras fördetta ändamål (2, 3, 5, 9, 126 §§ BL). Närmare reglering av bebyggelsen skergenora stadsplan eller byggnadsplan. Vid planläggning enligt BL skall ses tillatt oraråden med särskild naturskönhet eller säregna naturförhållanden,bebyggelse med särskilt värde från historisk eller kulturhistorisk synpunkteller från skönhetssynpunkt samt områden som är lämpade och behövliga för friluftslivsåvitt möjligt bevaras (9 § BS). I 136 a § BL finns bestämmelser innebärandeatt frågor om lokalisering av industriell eller liknande verksamhet som är avväsentiig betydelse för hushållningen med landets samlade mark- ochvattentUlgångar skall prövas av Kungl. BS innehåller bl. a. särskUda regler om skylt,annan fast anordning, upplag m. m. Skylt skall till form, färg och utförande iövrigt fyUa skäliga anspråk på prydlighet och vara lämpad för platsen. a.skall särskUt ses till att den inte inverkar menligt på stads- ellerlandskapsbilden. Skadad eller annars bristfällig skylt skall, om den inte sättsi stånd, tas bort. Upplag får inte anordnas så det vanpryderomgivningen eller eljest vållar olägenhet av betydelse (52 § BS). Om dessaföreskrifter inte iakttas, kan meddela vitesföreläggande för vederbörandeatt ta bort eller ändra skylten eller upplaget (70 § andra stycket BS). Inomområde med stadsplan erfordras dessutom byggnadslov för inrättande av upplagsamt uppsättande eller väsentlig ändring av skylt (54 § 1 mom, BS). Byggnadslovkan förenas med villkor rörande den tid som skylten får bibehållas (58 § 2 mom.BS). I 46 § väglagen (1971: 948) finns en avtrafiksäkerhetsskäl motiverad bestämmelse att skylt och annan utomhusreklam avsamma slag som avses i 22 § NVL inte utan tillstånd får finnasanbringad närmare vägområde än , I detta sammanhang kan nämnas att med stöd avalhnänna ordningsstadgan (1956: 617) har i vissa lokala ordningsstadgor tagitsin särskilda bestämmelser om affischering och liknande på eller invid allmänplats. TUlledning för utforraningen av ordningsstadgorna har Svenska kommunförbundetgett ut ett normalförslag till lokal ordningsstadga. Enligt 12 § i deltanormalförslag får affisch, annons eller annat dylikt anslag inte utan tillståndav polismyndigheten anbringas på allmän plats eller på husvägg, staket e. d. som vetter mot sådan plats.Undantag från tillståndsskyldigheten stadgas för anslag som sätts upp pådärför anvisad plats eller på byggnadtill upplysning om på stället bedriven rörelse. Vidare hänvisas tillskyltbeslämmelserna i NVL, BS och väglagen. I sitt betänkande (SOU 1974: 21) Markanvändning ochbyggande har bygglagiitredningen (BLU) föreslagit principer för en ändradbyggnadslagstiftning. Enligt förslaget bör i en markanvändningslag upptas reglerför ett nytt planläggningssystem. Detta skall omfatta tre planinsti-tut somskaU täcka kommunens hela område nämligen kommunplan, kommundelsplan ochbyggnadsplan. Kommunplanen skall ulgöra en översiktlig markanvändningsplan förkommunens hela område. Kommundelsplanen föreslås innefatta en mera detaljeradöversiktlig raarkan-vändningsplan för ett delområde. Byggnadsplanen slutiigenskall innehålla de mest detaljerade markanvändningsbestämmelserna. BLU föreslårbl, a. att ansvaret för den offentliga naturvården i betydande grad flyttasöver från och länsstyrelserna till kommunerna. NVL:sbestämmelser om strand- och landskapsskydd föreslås bli upphävda. DetsammagäUer NVL:s bestämraelser om slängselgenombrott (17 §), om samråd ochföreläggande beträffande vissa arbetsföretag (20 §) samt om borttagande avvanprydande byggnad (21 §). Länsstyrelses beslut om naturreservat föreslås försin gUtighet bli beroende av att beslutet överensstäraraer med kommunplan. Detallmänna naturvårdsintresset skall enligt förslaget i stället tUlgodoses på 1huvudsak följande sätt. Markanvändningslagen föreslås innehålla vissa allmännariktiinjer för planläggningen. Enligt dessa skall bl. a. strandområden ochandra områden av särskild betydelse från naturvårdssynpunkt alltid bevaras, ominte särskilda skäl föranleder annat. kan tas in i plan.Vid upprättande av komraunplan och kommundelsplan skaU samråd ske bl. a. medlänsstyrelsen. Miljöskyddslagen (1969: 387, ändrad senast 1973:927) (ML) innehåller bestämmelser till skydd mot vattenförorening,luftförorening, buUer och andra sådana störningar (1 §). Lagen syftar till attstörningar skall förebyggas så långt det är praktiskt och ekonomiskt möjligt(48 §§). Den som utövar eller ämnar utöva mUjöfarlig verksamhet kan ansöka omtUlstånd till verksamheten hos och därvid fåfastslaget om och under vilka villkor verksamheten får drivas (9 §). Regeringenkan föreskriva att vissa slag av fabriker eller andra inrättningar inte fåranläggas eller på visst sätt ändras eller att avloppsvatten av visst slag intefår släppas ut utan att tillstånd lämnats enligt lagen eller särskild anmälangjorts. I fall då regeringen föreskrivit skyldighetatt söka tillstånd kan medge dispens från skyldigheten underfömtsättning att av verket faststäUda villkor för verksamheten följs (10 §),och länsstyrelserna skall utöva fortlöpande tillsyn tUl skyddmot mUjöfarlig verksamhet som kan medföra fara för aUmänna intressen (38 §),Talan mot tillståndsbeslut kan föras hos regeringen i statsrådet (48 §). Vattenlagen (1918:523), ändrad senast 1973:86) (VL)innehåller flera från naturvårdssynpunkt betydelsefuUa bestämmelser. SärskUt betydelsefuUai detta hänseende är de I 2 kap. upptagna reglerna om byggande i vatten och omgmndvattentäkt och reglema om vattenreglering i 3 kap. Med byggande i vattenlikställs grävning och sprängning i vattenområde (2 kap. 1 §). Byggande ivatten får i princip inte ske, om därigenom skulle uppstå sådan beståendeändring av naturförhållandena att väsentligt minskad trevnad för närboendeeller betydande förlust från naturskyddssynpunkt är att befara (2 kap. 3 §andra stycket) och får över huvud inte företas på sådant sätt att allmännaintressen i avsevärd mån förnärmas (2 kap. 12 §). VL är f, n, föremål föröversyn av vattenlagsutredningen (Ju 1969: 58), Efter förslag från utredningenändrades VL 1971 bl. a. i det avseendet att Kungl. Maj:ts prövningsrätt ivatten-mål utvidgades. Sålunda har Kungl, Maj:t för att tillgodose behovet avallmän planering befogenhet att pröva företag enligt 2 eller 3 kap, VL som ärav betydande omfattning eller ingripande beskaffenhet (4 kap, 1720 §§). Kungl,Maj:t kan därvid förordna om obligatorisk underställning för vissa slag avföretag eller genom särskUt beslut förbehålla sig prövningen av visst företag. Enligt kontinentahockellagen (1966: 314) förståsmed kontinentalsockeln havsbottnen och dess underlag inom allmänt vattenområdesamt inom det havsområde utanför territorialgränsen där enligt 1958 årsGenéve-konvention om kontinentalsockeln utövar suveräna rättigheter såvittavser utforskning av havsbotten och utvinning av icke levande naturtUlgångardärstädes. Rätten att utforska kontinentalsockeln och utvinna dessnaturtillgångar tUlkommer staten (2 §), Kungl, Maj:t eller myndighet som Kungl.Maj:t bestämmer kan meddela tUlstånd för annan än staten att utforska sockelnoch utvinna naturtillgång från densamma (3 §). Vid meddelande av tillstånd kanfogas föreskrift tUl förebyggande av vattenförorening eller till skydd förannat allmänt eller enskUt intresse (4 §). Tillståndsgivningen ifråga om taktav sand-, grus-eller sten på kontinentalsockeln har genom kontinentalsockelkungörel-sen(1966: 315) delegerats till statens industriverk. Enligt lagen (1966: 319) om rätt till sand-, grus-och stentäkt inom vissa allmänna vattenområden tUlkomraer denna rätt stateninom allmänt vattenområde i , , och i ,Om upplåtelse från staten av sådan rätt inom ifrågavarande områden beslutarlänsstyrelsen (SFS 1966: 320), Gruvlagen (1974: 342) bygger på det s, k,inmutningssystemet, EnUgt detta får i princip den som först anmäler sig tUlbergmästaren en ovUlkorlig rätt att undersöka och bearbeta på egen eUer annansmark belägen fyndighet som innehåller järn, koppar, bly eller något annat s,k, in- Gruvdrift får dock inte påbörjas utan föregående prövning enligt miljöskyddslagen. Enligt lagen (1886: 46 p. 1) angåendestenkolsfyndigheter m. m. är rätten att eftersöka och bearbeta fyndigheter avstenkol, salt, olja och gas beroende av koncession liksom rätten att förutvinnande av olja eftersöka och bearbeta alunskifferfyndighet. Enligturanlagen (1960: 679) krävs koncession för rätt att bearbeta fyndighet avuranhaUigt material med syfte att utvinna uran eller uranförening. Ävenkoncessionerad verksamhet är underkastad mUjöskytidslägens bestämmelser. Maj:t har tUl innevarande års riksdag lagtfram proposUion (1974: 146) med förslag till lag om vissa mineralfyndigheter m.m. som avses att ersätta stenkolslagen och uranlagen. Enligt lagförslagetfordras koncession av Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj;t bestämmerför undersökning och bearbetning av fyndighet tillhörande någon av följandegrupper av ämnen, nämligen 1, olja, gas, stensalt eller annat salt somförekomraer på likartat sätt, 2. alunskiffer för att utvinna olja eller gas, 3.stenkol, eldfast lera eller klinkrande lera, 4. uranhaltigt eller toriumhaltigtmineral samt 5. torv för att utvinna energi. Enligt förslaget skall en allmänprövning med hänsyn till motstående intressen alltid göras vidkoncessionsgivningen. skall emellertid koncessionerad verksamhetvara underkastad i övrigt gällande lagstiftning om användning av mark ochvatten. Tillståndsprövning kan således i förekommande faU komma att fordrasenligt miljöskyddslagen, vattenlagen eller, i vissa fall, naturvårdslagen. Bestämmelser av betydelse från naturvårdssynpunktförekommer i flera andra lagar. Sålunda skall enligt fastighetsbildningslagen(1970: 988) fastighetsbildning ske så att syftet med naturvårdsföreskrifterinte motverkas (3 kap. 2 § andra stycket). EnUgt en motsvarande bestämmelse 1väglagen (1971: 948) får väg inte läggas så att syftet mednaturvårdsföreskrifter motverkas (14 §). Lagen innehåller också en avtrafiksäkerhetsskäl betingad bestämmelse att tavla, skylt, inskrift ellerdärmed jämförlig anordnmg för reklam, propaganda eller liknande ändamål inteutan tillstånd får finnas anbringad utomhus intill vägområde påmindre avstånd än 50 m från vägområdet. Åtgärder mot vanhävd av odlad jord kanvidtas enligt jordhävdslagen (1969: 698) i fråga om fastighet som harfömtsättningar för rationell drift eller för att tillvarata möjligheterna tillstrukturrationalisering. I fråga om odlad jord på sådan fastighet kanlantbmksnämnden förordna att takt av matjord inte får ske utan nämndenstillstånd (6 §). Enligt kommunala renhållningslagen (1970: 892) föreliggerkommunalt renhållningsmonopol 1974: 166 26 ochkommunalt ansvar for renhållningen inom kommunen, såväl vid bebyggelse som inaturen. Lagen (1960: 690) om byggnadsminnen avser byggnader som inte är istallig ägo. Enligt lagens första paragraf kan byggnad som bevarar egenartenhos gången tids byggnadsskick eller minnet av historiskt belydelsefull händelseoch som med hänsyn därtUl är att anse som synnerligen märklig avriksantikvarien förklaras för byggnadsminne. Omfattningen av enbyggnadsminnesförklaring regleras genom särskUt utfärdade skyddsföreskrifter,som anger de delar av byggnaden som skall åtnjuta skydd och i vilkenutsträckning ägaren har att sörja för vård och underhåll. Skyddsföreskrifternakan även innehålla bestämmelser om att byggnadens närmaste omgivningar skallhållas i sådant skick att dess utseende och karaktär inte förvanskas. För innehållet i skogsvårdslagen (1948: 237)redogörs i ett följande avsnitt. De förslag som NVK lagt fram i ifrågavarandedelbetänkande avser huvudsakligen frågor om strandskydd, landskapsvård, möjlighettill delegation av beslutsfunktioner till kommun samt förvaltning av naturvårdsobjekt. N\'K anför att under de år som gått efter NVL:stillkomst natur- och miljöfrågorna i takt med den allmänna samhällsutvecklingenfått en aUtmer ökad betydelse inom samhällsplaneringen. NVK:s förslag vilar påen ekologisk grundsyn som förutsätter att samhällets utveckling sker inom degivna ramar naturresurserna tUlåter, så att inte värdefulla och väsentliganaturtillgångar spolieras. NVK anför att den befogenhet som tillkommer envarenligt allemansrätten att färdas fritt i naturen är av sådan grundläggandebelydelse i samband med ökad konkurrens om naturtillgångarna och frUuftslivetsutveckling att den bör komma tiU positivt uttryck i lagen. NVK föreslår att detsker genom ett tillägg tUl 1 § att rätten att färdas fritt i naturen skallrespekteras. NVK föreslår vidare att nuvarande begränsadeansvarighet för skada pånaturen ersätts av ett i princip fullt ansvar (1 § tredje stycket). Skada skall enligt förslaget undvikas så långt detta ärpraktiskt möjligt och de åtgärder vidtas som behövs för att undanröja ellerbegränsa en skada som inte kan undvikas. Som ett led i skyldigheten att undvikaskada ingår enligt NVK att vid behov bekosta vetenskaplig inventering och dokumentationav de naturvärden som påverkas av en exploatering och att gottgöra annat intrång inaturvårdsintresset. NVK har föreslagit att uttryckliga bestämmelser härom tasin i lagen (12 och 42 §§), NVK anför att den med hänsyn till att byggnads- ochvattenlagstiftningen är föremål för översyn inte funnit det raöjligtatt nu lägga fram några slutliga förslag tUl en i och för sig nödvändig samordningmellan NVL och förstnämnda lagstiftning. vidutformningen av regler om samordning med annan lagstiftning bör enligt NVKgälla att skall ha generell tillämpning och att prövningenenligt NVL endast skall uteslutas i fall där motsvarande prövning frånnaturvårdssynpunkt sker i annan ordning. NVK erinrar om att det nuvarande strandskyddet iprincip endast är tänkt att galla sådana strandområden som myndigheterna eftersärskild prövning funnit speciellt värda att skydda (SOU 1951:40 s. 68, prop.1952: 187 s. 51 och prop. 1963:71 s. 108). Urvalet av dessa områden förutsattesursprungligen komma fram som resultat av inventeringar och upprättadedispositionsplaner för strandorarådena. Bristande utredningsresurser iförening raed ett alltmera ökat behov av strandskydd på grund av friluftslivetsoch fritidsbebyggelsens utveckling har emellertid enligt NVK raedfört att efterhand två olika principer utvecklats för förordnandena. I ena fallet harförordnandena koramit att omfatta stora sammanhängande områden, hela sjöareller kustavsnitt utan egentlig planering eller prövning i det särskildafallet, s. k. generella förordnanden. I det andra fallet däremot harförordnandena avsett särskilt värdefulla områden, som avsatts efter ett meradetaljerat studium av områdets lämplighet och betydelse för bad ochfriluftsliv, s. k. begränsade förordnanden. Generellt förordnande om strandskydd enligt 15 eUer15 a § NVL föreligger, enligt vad NVK inhämtat, numera för hela eUer störredelen av havskusten i , , , ,, , och . För övriganorrlandslän gäller att endast en raindre del av havsstränderna är skyddade,medan för återstående län förordnande föreligger för 50 av strandområdet.Bredden på det skyddade landområdet utgör i allmänhet 100150 m menstrandskyddsområden intill 300 m från strandlinjen förekommer. Däremot synesnumera knappast komma i fråga att begränsa förordnandet till mindre än 100 m.Under senare år harförordnandena i allt högre grad även omfattat vattenområdet i strandzonen. Effektiviteten av ett meddelatstrandskyddsförordnande beror enligt NVK främst på praxis vidtillståndsprövningen. NVK hänvisar till en av på grundval avbeslutskopior från länsstyrelserna gjord sammanställning över tillstånds- ochavslagsbeslut vid länsstyrelserna 19651971. Av sararaanställningenframgår vad gäller till- lämpningenav 16 § NVL samt 86 och 122 § BL i lydelsen intill attavslagsbeslut i anledning av sökt tUlstånd meddelatsendast i ca 430 fall raedan tUlstånd getts i närmare 7 000 fall. NVK uttalaratt enligt föreliggande uppgifter dessutom pågår en omfattande byggnation utantUlstånd. NVK erinrar i sammanhanget om att fritidsbebyggelsen ökat starktunder senare år. Enligt inventeringar som genomförts av lantmäteristyrelsenökade antalet "sommarstugor" från ca 180 1957 till närmare500 1970. Nära hälften av alla fritidshus återfinns inom kommunblock medkust. En 1970 genomförd undersökning beträffande visar att 60 %av bebyggelsen låg inom ett avstånd av 100 m från strand och endast 10 %längre bort än 500 m från stranden. NVK hänvisar till ytterligareundersökningar som visar att fritidsbebyggelsen har tagit i anspråk storaarealer i strandområdet. Frågan i vUken utsträckning för bad och frUuftslivvärdefulla områden genom exploatering undandragits allmänhetens nyttjande samti vilken utsträckning sådana resurser alltjämt kvarstår belyses av en avplanverket 1969 genomförd fältrekognoscering av rikets kust. Undersökningen,som inte orafattar och , avsåg att klarläggasträndernas beskaffenhet, nuvarande användning och lämplighet för bad ochfriluftsliv. Den omfattar dels själva strandzonen, dels ett uppehållsområdeinnanför denna intiU ett djup av 100 m från vattenlinjen. Av undersökningen framgår att av stranden inomundersökningsområdet var helt och delvis spärrad för allmänhetenstiUträde genom bebyggelse eUer andra anordningar inom 100 m från strandlinjen,I samband med undersökningen gjordes även en utvärdering av strandresursernainom fågelvägsavstånd från , och . a, att, av strand inom fågelvägsavstånd frånStockholm eUer består av ej spärrad sandstrand och eller 9,av ej spärrad klippstrand, av strand inora från Göteborg5 km eller består av ej spärrad sandstrand och eller av ejspärrad klippstrand, samt av strand inom samma avstånd från Malmö34 km eller består av ej spärrad sandstrand. Inom detta avstånd finnsinga klippstränder. En inventering motsvarande planverkets undersökningav fastlandskusten har avslutats beträffande övärlden i Stockholmslän. Av undersökningen, som ej avser stränder ingående i naturreservat, framgåratt av den uppgående strandlängd som omfattas av inventeringen är väl lämpad för bad ochfriluftsliv och att av helastrandlängden är spärrad eller eljest med stor sannolikhet utan nämnvärdakvaliteter för bad och frUuftsliv. NVK uttalar att det föreliggandeundersökningsmaterialet klart visar att det nuvarande strandskyddet inte varittillräckligt för att i erforderlig utsträckning bevara stränderna som entillgång för allmänhetens friluftsliv. Värdefulla strandområden har lämnatsutan skydd. Praxis vid dispensgivningen har lett till att skyddet i storutsträckning endast kommit att hindra helt ny bebyggelse i omedelbar anslutningtill själva stranden. Andra åtgärder och förfaranden av betydelse har lämnaisuianför skyddet. För att bryta den nuvarande utvecklingen bör enligt NVK:smening ett i lagfastställt generellt skydd för strandområdet införas, där syftet att tryggastrandområdet som en tillgång för alla för bad och friluftsliv Strandskyddet bör ges ett innehåll sominnefattar erforderlig kontroll över utvecklmg och förfaranden av betydelseför nyttjandet av strandområdet för rekreation. Nuvarande strandskyddsområden är av varierandedjup. Detta är enligt NVK naturligt raed hänsyn tiU de växlande förhållandenai skilda delar av landet. Det lär eraellertid inte förekorama numera attskyddet på land ges mindre omfattning än 100 m från vattenlinjen. Enligt NVK:smening utgör detta det minsta avstånd som krävs på ömse sidor om vattenlinjenför att I erforderlig utsträckning bevara allemansrätten ochutnyttjandemöjligheter I strandorarådet. raåste det antas attstrandskyddet bör ges större orafattning. NVK anser att raöjligheter härtillbör föreligga. F. n. kan djupet på skyddsområdet ökas till högst 300 m påvardera sidan om strandlinjen. Vad gäller utsträckningen på land har såvittframkommit den nuvarande begränsningen inte medfört några olägenheter och börenligt NVK:s mening bibehållas. Beträffande vattenområdet föreligger enligtNVK:s mening inte samma skäl för en lika snäv begränsning. Här bör skyddet föratt fylla sin uppgift kunna utsträckas att omfatta enskilt vatten över huvudsålunda allt vatten intUl gräns mot allmänt vattenområde. Även om strandområdet i sin helhet är i behov avskydd, förekomraer enligt NVK dock områden av sådan beskaffenhet att deuppenbarligen saknar betydelse för bad och friluftsliv och områden som på ettdefinitivt sätt tagits i anspråk för ändamål som för framtiden utesluter derasnyttjande för rekreationsändamål. Av syftet med strandskyddet följer enligt NVKatt sådant område skall undantas från strandskydd. Genomförandet av ett genereUt strandskydd medslraffsanktionerade förbudsregler kräver enligt NVK att strandskyddsområdetavgränsas och preciseras så att någon tvekan inte uppstår beträffande orafattningen.Denna utiäggning bör enligt NVK:s mening ankomma på . Denna ärgenom sin ställning och sina nuvarande uppgifter på området förtrogen medförhållandena inom länet och kan i övrigt införskaffa erforderligt materialbeträffande lokala förhållanden. Det är emellertid enligt NVK inte meningen attutiäggandet av det generella strandskyddsområdetskall föregås av någon mera omfattande eller tidsödande undersökning.Strandområdet är i sin helhet av betydelse från rekreationssynpunkt, orainte särskUda omständigheter föranleder en annan bedömning. Även framtida förhållandenoch utvecklingsmöjligheter bör härvid beaktas. Där erforderligt material förbedömningen om strandskyddets utsträckning i djupled föreligger, bör dettabeaktas vid genomförandet av det genereUa strandskyddet. I annat fall bör länsstyrelsernaså snart som möjligt därefter genomföra de inventeringar som erfordras för attstrandskyddet skall få erforderligt djup. Efter det att dessa förordnandenmeddelats, bör strandskyddsområdet ha erhållit en mera definitiv karaktär. Atthelt utesluta möjligheten till ändringar när ett verkligt behov häravföreligger, kan emellertid enligt kommitténs mening inte anses lämpligt, såvälutvidgning som inskränkning av området bör även därefter kunna komma i fråga. Avgränsningen av strandskyddsområdet bör enligtNVK:s mening väsentligen ske i samband med lagens ikraftträdande. För att göradet möjligt bör länsstyrelserna så snart detta kan ske få i uppdrag att genomförade utredningar som fordras härför och att meddela erforderliga förordnanden.Det bör ankomma på Kungl. Maj:t att utfärda de föreskrifter som erfordrashärför. Det bör också ankomma på Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:tförordnar därtill att meddela de föreskrifier och riktlinjer i övrigt sorabehövs för genomförandet. NVK föreslår vidare att nuvarande 15 a § som gerlänsstyrelsen möjlighet att förordna om interimistiskt strandskydd upphävs isamband med införandet av generellt strandskydd. För att bevara strandområdet som en varaktigtUlgång för friluftslivet måste enligt NVK:s mening erforderlig kontrollåvägabringas över förfaranden som medför hinder för tillträde tillstrandområdet eller som hotar områdets värde för friluftsändamål. De åtgärderoch förfaranden som härvid kommer i fråga är av skiftande slag. En huvudgrupputgörs av förfaranden som innebär angrepp på allemansrätten. Hit hör i förstahand bebyggelse och anläggningar och anordningar i anslutnmg till bebyggelse.NVK föreslår att kontrollen i fråga om bebyggelse skall avse uppförande av nybyggnad och ändring av befintiig byggnad för att tillgodose ett nytt ändamål.Härigenom erhålls enligt NVK bättre möjligheter att kontroUera t. ex,förfarandet att förvandla fiskestugor, båthus och skogskojor tillfritidsbostäder. Med "ny byggnad" avses enligt NVK helt ny byggnad samt omfattandetill- eller ombyggnad eller därmed jämförligändring av befintlig byggnad.