prop · FX0328 · 1974-12-31 00:00:00 — anser att frågan om vilka ärenden som kanlämpa sig för lokala beslut bör utredas närmare och att, när en reglering avden frågan genomförts, former bör skapas för en delegering av besluten frånriksantikvarieämbetet. menar att utredningens förslagi den del de avser statens byggnader skulle leda till en mindre enhetiigbedömning och en mer komplicerad handläggning. , somför försvarets del fattar beslut som avser restaurerings- och underhållsåtgärderpå enstaka byggnader och byggnadsmiljöer i statlig ägo anser det orealistisktatt tro att dess regionala organ inom överskådlig tid skulle kunna utrustasmed den arkitektoniska och teknisk-antikvariska sakkunskap som krävs för attbesluta i dessa ärenden. Bland deremissinstanser som i likhet med utredningen tillbakavisar en organisatorisklösning med bibehållet samband mellan kulturminnesvård och museiväsendeåterfinns i län, som anser att inte minst målsättningenatt decentralisera besluten enligt kulturminnesvårdens speciallagstiftningtill länen förutsätter en statlig regional organisation. i framhåller att det skulle tesig svårt att inom ramen för den nuvarande organisationen, med ett samtidigtansvar för den statliga kulturminnesvården, uppnå de målsättningar om museernasutåtriktade verksamhet som förs fram i betänkandet över museerna. Ett femtontal remissinstanser finner inte utredningensmotiv för att tillbakavisa ett fortsatt samband mellan kulturminnesvård ochmuseiväsende övertygande. Föreningen påpekar att bådekulturrådet och MUS 65 anser att museiverksamheten bör baseras på länsmuseernaoch då finns det enligt föreningen ingen anledning att resonera på annat sättnär det gäller kulturminnesvården. Föreningen och läns hembygdsförbund invänder mot uppfattningen attförutsättningar saknas att bygga ut länsmuseiinstitu-tionen generellt över helalandet och framhåller att en betydelsefull utveckling ägt rum vid ett flertalav länsmuseerna sedan utredningen inledde sitt arbete. Den sammanhållnalänsmuseiorganisationen är därför väl funktionsduglig inom kulturminnesvården. och statens historiska museum,statens , ochSvenska fornminnesföreningen är positiva tUl tanken på en på länsblock uppbyggdregional kulturminnesvårdsorganisation. och statenshistoriska museum menar att en sådan organisation förmodligen skulle medföraflertalet av de fördelar som angetts som motiv för decentralisering men inteleda till de negativa effekter, som skulle kunna bli en följd avlänsstyrelsealtemativets genomförande. Ett övervägande antal remissinstanser är negativa tUllänsblock. Länsstyrelserna i , , och Kopparbergslän, ett par kommuner och landsting anser att kontakterna och samarbetet medbl.a. länsmyndigheter och kommuner skulle försvåras i enlänsblocks-organisation. , länsberedningen samt länsstyrelserna iJönköpings och län finner det tillfredsställande att utredningenavstått från att föreslå ändringar i den regionala indelningen. Ett stort antal remissinstanser är positiva tiU desakkunnigas förslag om att införa som regional myndighet för denstatliga kulturminnesvården och att inrätta en kulturminnesenhet medlandsantikvarien som chef inom . ,statens vägverk, fortifikationsförvaltningen, , statensplanverk, lantbruksstyrelsen, rikets aUmänna kartverk, lantmäteristyrelsen,, två länsbostadsnämnder, fyra länsarbetsnämnder,saneringsutredningen och bygglagutredningen tillstyrker samtliga MUS 65:sförslag. Ett femtontal länsstyrelser, fem landsting, ett tjugotal kommuner ochfyra hembygdsföreningar är positiva till förslaget. tillstyrker i princip förslaget, menframhåller att betänkandet saknar dels en mera precis vägning av den nyaregionalorganisationens kostnader mot dess förväntade effektivitetsökning förden statliga kulturminnesvården, dels en mot klart angivna mål genomfördprioritering av de föreslagna resursökningarna inom olika sektorer avkulturminnesvården. för de fria konsterna anser att en organisationför arbete med de praktiska vårdproblemen bör byggas upp inom länsmuseerna medstöd från staten och i samverkan med kommuner och landsting. Länsstyrelsen-ta i och län hoppasatt ett genomförande av förslaget medför att det nuvarande sambandet mellankulturminnesvård och museiväsende kan bevaras även efter landsantikvariensinordnande i länsstyrelseorganisationen. Även om i tillstyrker desakkunnigas förslag framhåller man att länsmuseerna eller motsvarande måsteges en organisation och verksamhetsinriktning som säkerställer landsantikvariensfortsatta behov av kontakter med bl.a. den enskilda och kommunalt bedrivnaverksamheten på kulturminnesområdet. De måste vidare få en personell ochekonomisk kompensation som möjliggör en framtida verksamhet i övrigt av minstnuvarande omfattning. (minoriteten) förordar attlandsantikvarien upphör att vara chef för för att placeras påkulturminnesenheten inom . Utbyggnaden avlänsmuseerna innebär att det behövs en museichef, som svarar för museisektomoch förverkligandet av dess idéer i anslutning till den nya kulturpolitikensgenomförande. läns landsting tillstyrker förslaget underförutsättning, dels att en klar precisering kommer till stånd avkulturminnesenhetens och ansvars- och arbetsområde, dels att denideella och folkrörelseanknutna kulturminnesvårdens organisationer gesgarantier för fortsatt information och expertmedverkan från ochlänsmuseet och dels att garanteras ett fortsatt statligt stöd. (majoriteten) anser utredningensförslag principiellt riktigt och framhåller att den starka kommunalabindningen, som sammanhänger med att kommun och landsting är huvudbidragsgivare,gör den nuvarande landsantikvarieorganisationen olämplig som statligbeslutsinstans i frågor där kommunen ofta är intressent. Förbundetunderstryker dock vikten av ett nära samarbete med kommunernas kulturnämnder,och hembygdsföreningar. Länsberedningen finner det naturligt och praktiskt attlänsstyrelsen blir sektorsorgan också för kulturminnesvården. framhåller att även om det är kommunerna somprimärt ansvarar för den fysiska planeringen bör kulturminnesvårdens särskildabehov kunna tillgodoses med det framlagda förslaget. Rådet anser att det börövervägas att inom länsstyrelsernas planeringsavdelningar inrättakulturenheter som förutom kulturminnesvård också ansvarar för en erforderligregional planering av bl.a. kulturserviceanordningar. Rådet menar vidare attdet är lämpligare att inte tala om en överflyttning av landsantikvarien tilllänsstyrelsen utan i stället om en flyttning av en viss grupp av ärenden frånlänsmuseerna till de nya enheterna inom länsstyrelserna. Några remissinstanser är positiva tUl att länsstyrelseninförs som regional myndighet för den statliga kulturminnesvården men anseratt landsantikvarien skall bibehålla sin placering på . TUl dessa hörlänsstyrelsen i , landstingen i , ochNorrbottens län samt Föreningen . menar att frågor rörandekulturminnesvården vid de mindre länsstyrelsema inte kräver inrättande av ensärskild enhet utan bör kunna handläggas vid enheten för naturvård. tillstyrker förslaget omsärskilda enheter för kulturminnesvård, men anser att landsantikvarien även ifortsättningen bör stå fri gentemot och tjänstgöra som remissinstansutan att delta i handläggningen vare sig som föredragande eller beslutsfattare. Ett stort antal remissinstanser förordar bibehållandeeller utbyggnad av nuvarande landsantikvarieorganisation. Flera instanser anser att sambandet mellan landsantikvariernaoch länsmuseema är så värdefullt att det bör bibehållas. TUl dessa hör kammarkollegiet,RRV, i , , Föreningen , . (majoriteten) samt ett antal landsting och kommuner. RRV framhåller att de sakkunnigas förslag leder till storakostnadsökningar. Det är tveksamt om denna kostnadsökning ger en motsvarandeökning av effektiviteten inom kulturminnesvården. 1974: 28 191 Några remissinstanser menar att utredningens förslag ledertill en splittring av ekonomiska resurser t.ex. rektorsämbetet viduniversitetet i , , i ,samt och kommuner. Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museum delar helt utredningens uppfattning att dennuvarande fältorganisationen är för svag både organisatoriskt och ekonomiskt.Ämbetsverket anser dock att kulturminnesenhet, om denorganiseras enligt de sakkunnigas förslag, kan bli en alltför begränsadberedningsmiljö. I denna mening instämmer bl. a. domkapitlen i och ,historisk-filosofiska sektionen vid i och tekniskahögskolan i . och statens historiska museum samtbl. a. Landsantikvarieorganisationernas samarbetsråd menar, att ettbibehållande av nuvarande organisation kräver att verksamheten ges fastareformer t. ex. genom stiftelsebildning. Det gemensamma ekonomiska ansvaret förstat, kommun och landsting bör regleras i avtal. Ettantal landsting och kommuner pekar på det värdefulla samarbete som f. n. skermellan landsantikvarien, hembygdsrörelsen, och kommunerna. EnligtKronobergs läns landstings merung skulle ett genomförande av förslaget innebärarisk för att landsantikvariens relationer till hembygdsrörelsen inte kommeratt kunna upprätthållas, vilket skulle påverka såväl kulturminnesvården ochden museala verksamheten som hembygdsrörelsen i negativ riktning. Samfundetför hembygdsvård delar denna uppfattning. och länslandsting menar att den viktigaste delen av planeringen sker på ett tidigtstadium ute i kommunerna. Redan här bör kulturminnesvårdens synpunkter komma inoch ett intimt samarbete mellan kommunen och de kulturminnesvårdande organenbör eftersträvas. Bunden till skulle landsantikvarien få mindremöjlighet att agera på ett förberedande stadium. Liknande synpunkter framförsäven av landstingen i och samt Vilhelminakommun. , och ett antal hembygdsföreningarframhåller, att största vikt bör läggas vid det direkta medborgarinfly-tandet översamhällets kulturminnesvård, som tryggas genom det nära samarbetet medkommunerna liksom med den frivUliga hembygdsrörelsen. En omorganisation bördärför inriktas på att underlätta denna samverkan i synnerhet som kommunernafår förutsättas erhålla ett vidgat ansvar för detaljplaneringen. Flera remissinstanser anser att MUS 65 frångår deståndpunkter statsmakterna i prop. 1970:103 intagit i fråga om deorganisatoriska formerna för landsantikvariens medverkan isamhällsplaneringen. Till dessa hör länsstyrelserna i och Kopparbergslän, . Föreningen och femhembygdsföreningar. Prop.1974: 28 192 Länsstyrelserna i och menar attlänsstyrelsen skulle kunna överta rätten att besluta i frågor om översiktligplanering som anses vara av större regionalpolitisk betydelse. I övrigt skullekulturminnesvården kunna kvarstå som en fristående verksamhet med starka bandtill den lokalt verkande hembygdsrörelsen och den museala verksamheten. ÄvenVitterhetsakademien, , historisk-filosofiska sektionen viduniversitetet i samt institutionerna för konstvetenskap och arkeologivid i menar, att starka skäl talar för attkulturminnesvårdens regionalorgan bibehålles som självständiga gentemotlänsstyrelserna. Landsantikvarien bör dock självfallet delta iplaneringsarbetet jämte egna tjänstemän. Föreningen , kommunoch Föreningen att MUS 65 blundar för flera avgörandeskillnader mellan landsantikvarien och de myndigheter som hittUls införlivatsmed . kommun och Föreningen attlandsantikvarien som tjänsteman i skulle få små möjligheter attgöra sina synpunkter gällande. Denna uppfattning delas av bl. a. Uddevallakommun, Landsantikvarieorganisationernas samarbetsråd och Föreningen . i konstaterar att ett fullföljande avde sakkunnigas förslag får till följd en väsentlig försämring av dekulturvårdande insatserna för kyrkan. I anslutning till att många remissinstanser önskar ettbibehållet samband meUan landsantikvarie och länsmuseum framförs synpunktenatt landsantikvarien bör fungera som föredragande i länsstyrelsen.Denna ståndpunkt intas av RRV, länsstyrelserna i , ochNorrbottens län, fyra landsting, åtta hembygdsföreningar. anser i likhet medriksantikvarieämbetet och statens historiska museum att medarbetarskapet kanlösas genom sådana ändringar i författningarna att landsantikvarien eller någonav deimes medarbetare ges rätt och skyldighet att göra sin åsikt gällande intebara i själva planeringsarbetet inom länsstyrelserna utan också vid självabeslutsfattandet där. Statskontoret finner att förslagen på några punkter äralltför översiktliga som underlag för ett beslut om lämpliga arbetsuppgifteroch rimlig personaldimensionering på regional förvaltningsnivå. De sakkunnigasanalys av samspelet och rollfördelningen mellan stat och kommun påkulturminnesvårdsområdet redovisas i allmänna termer, där statens granskandeoch kontrollerande funktioner enligt verkets mening tillmäts alltför stor viktpå bekostnad av de praktiska problemen med samman- 1974: 28 193 jämkningav olika parters intressen och önskemål inom en kommun. Utredningsmaterialetär enligt statskontorets mening i behov av kompletteringar för att kunna tjänasom underlag för ett slutligt ställningstagande till formerna för uppbyggnadoch dimensionering av en statlig regionalförvaltning för kulturminnesvård.Verket förordar, och häri instämmer också , att en särskildorganisationskommitté får i uppgift att verkställa de återstående utredningarsom är önskvärda. TUl utredningensförslag om arbetsuppgifter för kulturminnesenheten liksom tUl vad som sägs omsamordningen med andra enheter vid ansluter sig bl.a.länsstyrelserna i och , ett antal kommuner ochSkånes hembygdsförbund. och i anser att en integrering av denregionala kulturminnesvården i skulle stärka ett behövligtsamarbete mellan kulturminnesvården och naturvården på regional nivå.Länsstyrelsen i framhåller också att kulturminnesvården haranknytningar inte bara till markanvändningsplanering utan ocksåtill dess regionalekonomiska verksamhet. erinrar om attytterligare kulturminnesvårdande uppgifter kan komma att läggas pålänsstyrelserna som resultat av bygglagutredningen. Ettstörre antal remissinstanser ställer sig positiva till utredningens förslag attkulturminnesenheten skall utarbeta bevaringsplaner och upprätta aktionsprogrampå grandval av en kartläggning av länets tillgångar på kulturhistoriskamonument och mUjöer. Bland dessa återfinns statens humanistiska forskningsråd,statens vägverk, fortifikationsförvaltningen, centralnämnden förfastighetsdata, länsarbetsnämnden i län, iVästernorrlands län och . Kulturrådetunderstryker starkt det angelägna i att genomgripande och kontinuerligainventeringar genomförs och bevaringsplaner upprättas. Initiativ till dettabör kunna komma från exempelvis länsmuseer och länsstyrelser, men rådetunderstryker att det är kommunerna som har det primära ansvaret fördetta arbete. Länsstyrelseni län ansluter sig till utredningens uppfattning att landsantikvariensom länsstyrelsetjänsteman får förbättrade möjligheter att delta i den fysiskadetaljplaneringen och på ett tidigt stadium agera med råd och anvisningar tUlde kommunala planförfattarna. och statens historiskamuseum anser däremot, i likhet med VUterhetsakademien, att det finns betydanderisk för att landsantikvarien som bunden tUl skulle få mindremöjlighet att agera fritt på ett förberedande stadium när det gäller mängden avfrågor utanför speciallagstiftningens ram. Enligt länsstyrelserna i Kristianstadsoch kan kulturminnesvårdens intressen tillgodoses lika väloch bättre genom att landsantikvarien i arbets- Prop.1974: 28 194 ordning garanteras rätt att delta i samråd och beslut, medrätt och skyldighet att anmäla avvikande mening. Utredningens förslag att den teknisk-antikvariskagranskningen av restaureringsförslag bör ligga kvar hos riksantikvarieämbetettillstyrks av bl. a. i och läns hembygdsförbund.Skånes hembygdsförbund däremot, anser inte att frågan om den teknisk-antikvariskagranskningen fått en tillfredsställande lösning. Om beslut i restaureringsärendenskall ske regionalt bör enligt förbundet också ifrågavarande del avgranskningsproceduren kunna av länsstyrelserna. Vikten av landsantikvariens uppgifter som rådgivare åtkommuner och enskUda framhävs av ett antal remissinstanser, däribland byggnadsstyrelsen.Svenska kommunförbundet, länsstyrelserna i och och ettpar kommuner. utgår i likhet med länsstyrelserna iMalmöhus och från att den föreslagna omorganisationenskulle förbättra landsantikvariens möjligheter att biträda kommunerna med sakkunnigrådgivning. Särskilt fäster man uppmärksamheten på landsantikvariens möjlighetatt delta i det samrådsförfarande i planfrågor mellan ,planförfattaren och kommunen som är föreskrivet i byggnadsHagen. Förslagetupptas däremot negativt av bl. a. och statens historiskamuseum som i likhet med domkapitel och Stiftelsen gällande att landsantikvarien i sin nuvarande ställning har bättreförutsättningar att intensifiera samarbetet med kommunala nämnder, byalag ochhembygdsförbund. Utredningens förslag att landsantikvarien inte själv skadelta i det kommunala arbetet med att utforma sådana planer som skallfastställas av , beklagas av en rad remissinstanser, däriblandNordiska museet, läns hembygdsförbund och landsantikvarien i Stockholmslän. Instansema betecknar förslaget som en ödesdiger konsekvens avlandsantikvariens förstatligande. Länsstyrelserna i och framhålleratt i likhet med vad som gäller för andra experter, ingetformellt hinder föreligger för landsantikvarien att biträda kommuner och enskildai den förberedande behandlingen av ärenden, i vars slutliga behandling hanskall delta som beslutande eller föredragande vid . En rad remissinstanser tar fasta på utredningens förslagatt landsantikvarien skall förmedla information om den kulturminnesvårdandeverksamheten till kommuner och allmänhet. Således understryker bl. a.riksantikvarieämbetet och statens historiska museum, ,i och Föreningen en framgångsrik kulturminnesvård är starkt beroende av stöd i den allmännaopinionen och att ökat intresse och medinflytande från allmänhetens sidaförutsätter en omfattande och aktiv informations-och undervisningsverksamhet. Prop.1974: 28 195 Utredningensförslag att länsstyrelserna, när det gäller information i kulturminnesfrågor, istor utsträckning skall kunna repliera på museerna, möter kritik från bl. a.Nordiska museet, som finner det otillfredsställande att kulturminnesvården pådetta sätt försätts i beroendeställning till . och Föreningen understryker att ingagarantier finns för att det samarbete som utredningen förutsätter verkligenkommer att fungera. Utredningensförslag att kulturminnesenheten för vissa uppgifter bör kunna anlitaarbetskraft utifrån, föranleder ett antal remissinstanser att ifrågasätta detmeningsfulla i att bilda en enhet som är så beroende av medverkan utifrån äveninom de delar av kulturminnesvården där den förutsätts äga kompetens. Blanddessa instanser återfinns , ,kommun och Föreningen . Föreningen menar att problemet skulle lösas om man i stället valde attförstärka den nuvarande organisationen. Då skulle man i samtliga län kunna hafyra till åtta experter till sitt förfogande. Uddevallakommun anser att kulturminnesenhetens arbetsuppgifter bör begränsas helt ochhållet till planeringsuppgifter medan samtliga andra kulturminnesvårdandeuppgifter bör ligga kvar på en vid bibehållen landsantikvarie. Någraremissinstanser, däribland och , reser inte några principiella invändningar motutredningens förslag men betonar vikten av ett väl fungerande samarbete mellanlänsstyrelsema och länsmuseerna. finner det såledesutomordentiigt viktigt att befogenheter och samarbetsförhållanden mellanlandsantikvarien och fullständigt klarläggs, då annars ett smidigtoch effektivt samarbete inte kan ske. fornminnes- ochmuseiförening finner det önskvärt att garantier skapas för ett meningsfulltsamarbete mellan och , exempelvis i form avrepresentation för i styrelse eller genom attlandsantikvarien adjungeras med rätt att yttra sig och anmäla avvikande mening. Attmuseerna av utredningen förutsätts kunna utföra vissa av uppgifterna inomramen för sina ordinarie resurser finner bl. Föreningen orealistiskt och oroande. Servicen kan enligt föreningengaranteras endast om länsmuseerna dels får ersättning för det indragnastatsbidraget, dels, får ersättning för den service de ska lämnalänsstyrelsema. Detav utredningen föreslagna samarbetet mellan kulturminnesenheten ochriksantikvarieämbetet kommenteras av i , som förutsätter atten samverkan mellan den regionala organisationen och det statliga verket börkunna visa sig fruktbärande. anser däremot att behovet avspecialisthjälp från centrala ämbetsverk Prop.1974: 28 196 tyder på att den av utredningen eftersträvadedecentraliseringen kan betraktas som skenbar. De uppgifter som utredningen förutser attkulturminnesenheten skall utföra för planeringen av beredskapsarbeten tas upp avarbetsmarknadsstyrelsen, som framhåUer vikten av att administrativafömtsättningar skapas för att snabbt kunna få till ståndsysselsättningsprojekt. Någraremissinstanser riktar kritik mot utredningens förslag beträffande museernasarkiv- och biblioteksservice. anser således attutredningen underskattat landsantikvariens behov av ett tjänstearkiv ochframhåUer att denne inte sällan just ur arkivet hämtar en väsentlig del av denkunskap han behöver för att effektivt hävda kulturminnesvårdens intressen. stödjer utredningens uppfattning att detvarken är möjligt eller önskvärt att på länsstyrelserna bygga upp bådebibliotekssamling och arkiv och menar att arkiven inte bör splittras utanfinnas kvar odelade på länsmuseerna. Under alla förhållanden bör arkivfrågornai samband med en eventuell överflyttning av landsantikvarien bli föremål förytterligare utredning. i ser däremot inga hinder för attsplittra arkiven och förordrar att den del som berör kulturminnesvården i sinhelhet överflyttas till länsstyrelsema medan den del som rör den museala verksamhetenligger kvar vid museerna. Utredningens förslag tUl personalorganisation vid kulturminnesenhetentillstyrks av ett tiotal remissinstanser, däribland ,länsstyrelserna i och och , och läns hembygds- ochmuseiförbund. Ett trettiotal remissinstanser anser på olika gmnder attden föreslagna organisationen är otUlfredsstäUande. Härvid redovisas delsinvändningar av mer allmän karaktär mot kulturminnesenhetens personella och ekonomiskadimensionering, dels invändningar mot en enligt remissinstansernas förmenandeotillräcklig bemanning i ett specifikt län. Enåterkommande invändning är att den föreslagna personalorganisationen skulleinnebära en allvarlig inskränkning i ämneskompetensen för kulturminnesvården,främst emedan den etnologiska sakkunskapen inte skulle finnas företrädd på deflesta kulturminnesenheter. Detta anförs av bl. , statenshumanistiska forskningsråd. , , Svenska museiföreningenoch . Att denföreslagna organisationen är otillräckligt dimensionerad för den intensivaverksamhet som kulturminnesenheten enligt utredningen förväntas bedriva,framhålls av bl. a. i län, kommun.Landsantikvarieorganisationernas samarbetsråd och fornminnes- ochmuseiförening. läns hembygdsförbund, ochFöreningen finner det förvånande mot bakgrand av deföregivna decentraliseringssträvandena att den regionala organisationen barafår en blygsam ökning i förhållande till de nu statsbidragsberättigadetjänsterna, medan som genom förslaget avlastashuvuddelen av sina granskningsuppgifter erhåller en väsentlig personalökning. ställer sig tveksamt tilllikformigheten hos den föreslagna personalorganisationen med hänsyn till deolikartade förhåUanden som råder-på kulturvårdens område i skilda län. Den redogörelse utredningen lämnar för den kommunala ochlandstingskommunala kulturminnesvården kommenteras i till övervägande delkritiska ordalag av en rad remissinstanser. och Föreningen /cvarier menar attutredningen underskattat kommunemas roll i kulturminnesvården. Genom sittplanmonopol, sin beslutsrätt i viktiga ekonomiska frågor och sitthuvudmannaskap för museerna förfogar kommunerna över tre avhuvudförutsättningarna för bedrivande av kulturminnesvård. ansluter sig i likhet med ettantal kommuner tUl utredningens uppfattning att kommunerna i kultumämnder-nafått ett viktigt organ för kulturminnesvården, inte minst som remissorgan tillbyggnads- och fastighetsnämnder.