prop · FX0328 · 1974-12-31 00:00:00 — Innanjag går närmaire in på frågan om som regional 1974: 28 354 myndighetför den statliga kulturminnesvården vUl jag mot bakgrund av remissinstansernassynpunkter framhålla betydelsen av att länsmuseerna som basinstitutioner förden kommunala och landstingskommunala kulturminnesvården också ifortsättningen får möjlighet att bedriva en omfattande och kvalificeradkulturminnesvård. Det är angeläget att värna om existerande samband mellankuUurminnesvård och museiväsende och att skapa garantier för en fortsattsamverkan mellan statlig och kulturminnesvård. Länsmuseerna spelarhärvid en avgörande roll. Närjag haft att ta ställning till själva organisationsfrågan har jag vägletts aven strävan att dels åstadkomma den önskade integreringen av kulturminnesvårdeni det regionala planeringsarbetet, dels åstadkomma en klarareansvarsfördelning på del regionala planet. Tyngdpunkten i del regionalaplaneringsarbetet har genom statsmakternas beslut förlagts tilllänsstyrelserna. Inom dessa fattas beslut i en rad ärenden som i större ellermindre utsträckning också berör kulturminnesvårdens intressen. Plan- ochbyggnadsärenden, fastighetsbUdningsärenden och tillståndsärenden enliglnaturvårdslagen m. fl. lagar är bara några exempel på ärenden i varshandläggning kulturminnesvårdsaspekterna måste beaktas på ett bättre sätt änvad som är möjligt. Kulturminnesvården bör också finnas med i bilden vidlänsstyrelsens arbete med program för beredskapsarbeten, kommunalabostadsbyggnadsprogram och kommunernas ekonomiska långtidsplanering. Ettgrundläggande ansvar för kulturminnesvården liksom för kulturområdet i övrigtligger hos kommuner och landsting. Genom speciallagstiftningen har emellertidstaten ett större ansvar inom kulturminnesvårdsområdet än inom andra sektorerav kulturområdet. Statens ansvar för samhällsplaneringen i stort innebär ocksåett betydande ansvar för den regionala kulturminnesvården i de delar den fallerinom samhällsplaneringens vida ram. Mol denna bakgrund har jag övertygats omatt det statliga ansvaret för kulturminnesvården måste la sig uttryck i enregional förankring hos det organ som på regional nivå svarar för samhällsplaneringen.Jag förordar således i likhet med MUS 65 att blir regionalmyndighet för den statliga kulturminnesvården. Frånvissa av de remissinstanser som förordar ett bibehållande av nuvarandelandsantikvarieorganisation, med landsantikvarien knuten tUl ,framförs tanken att landsantikvarien bör kunna fungera som föredragande ilänsstyrelsen. Jag vill här först peka på att en myckel viktig grupp avlänsstyrelsens planeringsärenden berör den översiktliga avvägningen mellankommuner och större regioner. Det är enligl min mening mindre lämpligt att entjänsteman med enskild huvudman är föredragande i denna typ av ärendensamtidigt som han företräder kulturminnesvården i de enskUda kommunernasdetaljplanering. Jag vill vidare betona vikten av att beredningen avkulturminnesvårds- 1974: 28 355 frågornaingår som ett led i allmänna planeringsarbete. Det är därförenligt min mening nödvändigt att en statiig tjänsteman inom fårett samlat ansvar för beredning och föredragning av kulturminnesärenden.Länsstyrelserna måste således ha egna specialister som kan delta i varje ledav berednings- och beslutsprocessen. Dendecentralisering som jag förordat i det föregående innebär för länsstyrelsensdel att den i fortsättningen skall handlägga ärenden enligt kulturminnesvårdensspeciallagstiftning, i den mån dessa som jag tidigare berört inle skall liggakvar på . Inom ansvarsområde hgger vidareett stort antal ärenden rörande bl. a. plan- och byggnadsfrågor,fastighetsbUdning och naturvård, i vilka kulturminnesvårdens intressen måstebevakas. Det är också en central uppgift för att inom ramen förden översiktliga planeringen ta stäUning tiU kulturminnesvårdens behov vidarbetet med bl. a. den fysiska riksplaneringen. Ifråga om kulturminnesvårdens organisatoriska inordnande i är jaginte beredd att förorda att en särskild kulturminnesenhet inrättas inomplaneringsavdelningen. Jag anser emellertid att det vid i varjelän bör inrättas en tjänst för handläggningen av kulturminnesvårdsfrågorna.Innehavaren av tjänsten bör vara organisatoriskt sidoordnadplaneringsavdelningens olika enheter på samma sätt som länsveterinären är . Jag har i dessa frågor haft samråd med chefen för kommundepartemenlet. Dennya organisationen bör införas . Detstöd som f. n. utgår tUl länsmuseerna i form av statsbidrag enligt kungörelsen(1955: 317) angående statsbidrag till avlöningar inom landsantikvarieorganisationen(ändrad : 167) kan i princip anses utgöra ersättning förlandsantikvariens arbetsinsatser inom den på statiigt uppdrag bedrivnakulturminnesvården, dvs. för dennes uppgift att vara riksantikvarieämbetetsföreträdare på regional nivå. Genom de förändringar i fråga om organisation ochansvar på kulturminnesvårdsområdet som jag har förordat upphör uppgiften förlandsantikvarien att vara företrädare. Detta hindraremellertid inte att länsmuseerna även i forisättningen bör kunna utnyttjas avriksantikvarieämbetet som remissinstanser. De bör också av ämbetet kunnaanförtros viktiga inventerings- och vårdnadsuppdrag. Detförhållandet all blir regional myndighet för den statligakulturminnesvården behöver enligt min mening inte innebära att den kännedom omde faktiska förhåUandena och den sakkunskap som i övrigt finns representerad ilänsmuseet i fortsättningen inte kan utnyttjas. Utredningar och bedömningartill belysning av de frågor som skaU handläggas av börfortsättningsvis kunna tillhandahållas av . Jaghar i det föregående vid min anmälan av vissa frågor rörande 1974: 28 356 regionalaoch lokala museer förordat att ett nytt statsbidrag införs för länsmuseerna.Det nya statsbidraget bör syfta lUl att dels trygga länsmuseernas möjligheteratt fullgöra de uppgifter som museerna inom ramen för sina egna åtaganden såsomfria kulturinstitutioner tar på sig på kulturminnesvårds- och museiområdet,dels kompensera länsmuseerna för fuUgörandet av uppgifter förriksantikvarieämbetet och . Statsbidraget bör i princip påsamma sätt som gäller stödet till andra kulturinstitutioner utgå utan altnågra villkor ställs upp i fråga om verksamhetens inriktning och innehåU. Detmåste sålunda stå fritt för länsmuseerna att enligt de viUkor som gäller tillföljd av huvudmannaskapet för museet självständigt bestämma sina kulturinsatser.Vissa viUkor som avser museets uppgifter för och länsstyrelsenbör dock kunna föreskrivas. Informationom resultaten av undersöknings- och forskningsarbete samt omkulturvårdsplanering och andra aktuella kulturvårdsfrågor är en betydelsefulldel av verksamhet. Informationsarbetet bör i hög grad kunna bidratill att skapa medvetenhet om kulturmiljöns värde och behov av skydd. Genom sinfria ställning i förhållande till beslutande myndigheter kan i deltasammanhang i högre grad än bli opinionsbildande och ett forum för debatti miljöfrågor. Meden ansvarsfördelning i enlighet med vad jag här anfört kan inrättandet av enkulturminnesvårdsorganisation inom inte uppfattas som endubblering av funktioner och en splittring av resurser. Enpersonalförstärkning inom och ett fortsatt statligt stöd tlUlänsmuseerna innebär givetvis en förstärkning av den regionalt bedrivnakulturminnesvården i dess helhet. Jagvill särskilt framhålla det värdefulla arbete som hembygdsrörelsen uträttarför kulturminnesvården. Jag har i del föregående i olika sammanhang understmkitorganisationslivels vikliga uppgifter i svenskt samhällsarbete. Enligt minmening är det väsentligt att både och har godakontakter med hembygdsrörelsen, som kan tillföra kulturminnesvårdenbetydelsefulla erfarenheter. Del samarbete som Samfundet för hembygdsvårdinlett med bl. a. anser jag värdefiUlt för möjligheternaatt informera allmänheten om aktuella frågor inom kulturminnesvården och hembygdsarbetet. F.n. utgående statligt stöd till hembygdsrörelsen avser uppgifter på centralnivå. Innevarande budgetår har Samfundet för hembygdsvård fått bidrag uranslaget Bidrag tiU särskilda kulturella ändamål för upplysningsverksamhet påkulturminnesvårdens område. Jag avser att senare föreslå Kungl. Maj:l att höjadet bidraget för nästa budgetår. Samfundet åtnjuter vidare statsbidrag övernionde huvudtiteln för miljövårdsinformation. 1974: 28 357 Arkivenär sinsemellan som institutioner mycket olikartade. Arkiveni traditionell menmg har främst till uppgift alt vårda och bl. a. förforskningsändamål tillhandahålla skriftliga dokument. Den tekniskautvecklingen har emellertid genom tUlkomsten av automatisk databehandling ocholika former av mikrografiska medier medfört nya metoder för att ta upp ochlagra information. Genom denna utveckling har arkiven kommit att ställas införhelt nya uppgifter. Somarkiv betecknas vidare institutioner som bevarar och bearbetar material omdialekter, folkminnen, ortnamn, visor och folkmusik. Detgemensamma för arkiven i denna vidare menmg är att de bevarar det kulturarv somär knutet till dokument och andra informationsbärare. I likhet med museernabidrar arkiven till kommande generationers kunskap om det förflutna och tillatt bevara det nödvändiga sambandet mellan nutida och äldre kultur. Riksarkivetoch landsarkiven har i första hand ansvar för den statliga administrationensdokument. Den gmndläggande regleringen av det statiiga arkivväsendet, vUketfrämst kommer tiU uttryck i den allmänna arkivstadgan (1961: 590, ändrad senast1972: 578), avser framför allt att säkerställa offentlighetsprincipen inomstatsförvaltningen och att trygga förvaltningens och forskningens behov avdokumentation. utövar del högsta inseendet över det offentligaarkivväsendet. a. till uppgift att verka för en tidsenligorganisation och utveckhng av arkivväsendet. Kommuner,landsting och organisationer ansvarar själva för sitt arkivmaterial. Genom kommunallagstiflningenoch andra bestämmelser finns dock vissa övergripande regler också förarkivverksamheten inom kommuner och landsting. och landsarkivenhar vidare tiU uppgift alt gå kommunala myndigheter och enskilda tillhanda medråd och anvisningar i arkivfrågor. De lar också, i mån av utrymme, emot kommunalaoch enskilda arkiv för förvaring. Enrad förbättringar inom den statliga arkivorganisalionen har genomförts desenaste åren. Härigenom har arkiven gjorts bättre rustade att fullgöra sinauppgifter. Idetta sammanhang bör nämnas att dataarkiveringskommittén har, lagt fram förslagtiU bestämmelser om ulgallring hos statiiga myndigheter av information påelektromagnetiska databärare. Jag avser att i annat sammanhang föreslå Kungl. Maj:tatt meddela bestämmelser i ämnet. Ytterhgare förslag från kommittén i frågorsom rör de nya informationsbärarna väntas under innevarande år. Kommitténbehandlar arkiveringsproblem inom ett mycket vitt område och tar även upp frågorom bevarande av äldre film, grammofonskivor, ljudband och Radiosinspelningar. Prop.1974: 28 358 Det finns ett ökande intresse för den epok då vårdemokrati växte fram. har i samband därmed kommit att bli avallt större betydelse. Genom det arbete som utförts i anknytning till dessa harett oersättligt material kunnat räddas åt framtiden och en säkrare grundläggas för kännedom om den tid då det i många avseenden unika svenska organisationslivetformades. Genom beslut av statsmakterna (prop. 10, s. 53, KrU1972:4, rskr 1972:40) utgår under vissa förutsättningar statsbidrag tUlfolkrörelsearkiven. Statsbidrag utgår vidare för inventering av enskilda arkiv.Jag kommer i det följande (27.27) att föreslå att verksamheten vid pressarkivetförstatligas och inordnas i . har inte gått in på frågor rörandearkivväsendet i vidare mån än att rådet föreslagit att förutsättningarna för engemensam styrelse för det statliga arkivväsendet skall utredas. Riksarkivetoch statskontoret har anslutit sig till rådets förslag. Jag anser att del finns anledning att såsom ett uttryckför statens ökade ansvar för arkivsektorn överväga frågan om att inrätta en styrelseför . I styrelsen synes böra ingå bl. a. företrädare för kommuner,landsting och organisationsliv. Genom inrättandet av en styrelse bör fömtsättningarnaför att ta upp övergripande frågor om arkivverksamhetens mål och ansvarsfördelningeninom arkivvården förbättras. Jag återkommer i det följande vid min behandlingav (25.19.6) till frågan om en styrelse för . Riksarkivethar efter samråd med berörda myndigheter. ochorganisationer på teaterområdet lagl fram förslag om teatrarnas arkivfråga. Vidberedningen av frågan om avtal med de statsägda aktiebolag, som jag i detföregående förordat skall ta över den nuvarande verksamheten vid Operan ochDramatiska teatern, avser jag att även ta upp frågan om att göra bestämmelserom arkivbildning m. m., vUka i huvudsak svarar mot allmänna arkivstadgan,tillämpliga på dessa teatrar. Avsikten är att i bestämmelserna ta in skyldighetatt överlämna exemplar av program m. m. till teatermuseum.Vidare har jag för avsikt att föreslå ändringar av motsvarande innebörd ivillkoren för statsbidrag för Svenska verksamhet. Med hänsyn tiU vad jag i det följande (25.21) kommer attanföra om principerna för statsbidrag till lokala och regionalateaterinstitutioner kan jag inte förorda bestämmelser som innebär skyldighetför teatrarna att leverera visst teatermaterial till Drottningholmsteatermuseum. Huruvida sådana leveranser kommer att ske får bli beroende avöverenskommelser som kan komma att träffas mellan museet och berörda teaterinstitutioner.Min medelsberäkning i det följande till (27.27) äravvägd med hänsyn till att museet skall kunna ta hand om sådant material. Prop.1974: 28 359 Särskiltstatsbidrag bör enligt min mening inte anvisas för arkivvårdande uppgifter vidteatrarna. Idetta sammanhang vill jag ta upp frågan om en institution som inte är attbetrakta som ett arkiv men som lämphgen kan behandlas i detta sammanhang,nämligen . för svensk språkvård har avgett för slag angående nämndensframtida ställning och organisation. I likhet med utredningen anser jag attnämnden fyller ett väsentligt behov. Det är betydelsefullt att nämnden får enförstärkt organisation och dess personal förbättrade anställningsförhållanden.Jag ansluter mig till utredningens förslag om att nämnden även ifortsättningen får en fristående ställning med oförändrat huvudmannaskap.Nämndens verksamhet faller inom statens kulturråds ansvarsområde. föreslagit bör den vetenskapliga personalen få förbättradeanställningsförhållanden genom att deras tjänster blir stathgt reglerade. Jagkommer i det följande, under anslaget Bidrag till särskilda kulturella ändamål(27.8) att beräkna medel för fyra vetenskapliga, statligt reglerade tjänstervid nämnden. Kulturrådetanser att folkbiblioteken intar en central plats i kulturlivet. De bör därförenligt rådet i flertalet kommuner utgöra den institutionella gmnden för ettmer differentierat kulturutbud och erbjuda alternativ till det kommersiellakulturlivet. Mediaförmedlingen bör enligt rådet utvidgas och biblioteken börsöka skapa aktiviteter i olika kommundelar. Denna uppfattning delas också avremissinstanserna. uppehåller sig i övrigt främst vidfolkbibliotekens aUmänkulturella uppgifter och organisatoriska ställning.Förslag beträffande bibliotekens roll i litteraturförsörjningen har senareframlagts av litteratur-utredningen i dess slutbetänkande (SOU 1974: 5) Boken,som remissbehandlas. Jagdelar syn på folkbibliotekens framtida roll. Folkbiblioteken tUlgodoserhöga krav på decentralisering. Det finns numera bibliotek i varje kommun ilandet och de större kommunerna har i regel ett väl utbyggt filialnät.Glesbygden betjänas av bokbussar och bland sjuka och handikappade bedrivsuppsökande verksamhet. Tillgången på lokaler och personal och dengrundläggande uppgiften att tillhandahålla informationsmaterial görfolkbiblioteken till en lämplig bas för kontaktskapande aktiviteter. Jag delarockså uppfattning att länsbiblioteken har viktiga utjämnande ochkompletterande uppgifter. Folkbibliotekenär kommunala institutioner. ligenbetydande belopp för verksamheten. Dessa kompletteras av statsbidrag främstför regionalt utjämnande insatser. Med hänsyn till det olämpliga i att genomreglerande föreskrifter minska kommunernas möjhgheter att efter förutsättningaroch behov välja egna lösningar har jag i det föregående (25.4) avvisat tankenpå att införa en biblioteks-lagstiftning. Deförslag beträffande folkbiblioteken som framlagts av och litteratumtredningenbör behandlas i ett sammanhang, när remissbehandlingen av litteratumtredningensslutbetänkande avslutats. I avvaktan på detta bör vissa förstärkningar av detstatliga stödet tiU folkbiblioteken ske inom ramen för nuvarande bidragssystem.Förstärkningarna bör avse länsbibliotek och lånecentraler samt lokalainitiativ. Jag beräknar i det följande (27.28) ett ökat statiigt stöd för dessaändamål med . Någraremissinstanser, bland dem , anser att syn påbibliotekens framlida roll ställer krav på en förändring av utbildningen vidbibliotekshögskolan. Jag vUl här erinra om att min företrädare i propositionen(1971: 52 s. 35) angående utbildning av bibhotekspersonal m. m. anförde att manvid utformningen av bibliotekarieutbildningen bör ta stor hänsyn till nyautvecklingstendenser på biblioteksområdet och att det är angeläget alt betonasådana områden av biblioteksarbetet som är en följd av den ökade benägenhetenalt ge de kommunala biblioteken en alhnän servicefunktion även för informationoch kulturaktiviteter utanför bibliotekens traditionella verksamhetsområde. 25.14Folkets park, Folkets hus m. m. Kulturrådetanser att folkparkerna fyller en viktig funktion i det lokala kulturlivet. Deär populära träffpunkter i kommunerna. De erbjuder stora möjligheter all någrupper av människor som inte i första hand kommer i kontakt med delinstitutionsbundna kulturatbudet. Folkparkerna är väl lämpade för olika formerav integrerad verksamhet. Parkernas arrangemang utgör också en motvikt motkulturverksamhetens koncentration . En stor del, kanskehuvuddelen, av folkparkernas funktioner bör därför enligt rådets uppfattningomfattas av samhällets kulturpölitiska ansvar. Jagdelar helt kiUturrådets positiva syn på folkparkerna och deras framtidamöjligheter. Det är angeläget alt folkparksverksamheten kan vidareutvecklas. Avfolkrörelseförankringen följer en medveten strävan att motverka det kommersieUainflytandet i kulturlivet. Denna strävan kan inte fullföljas utan ekonomisktstöd från samhällets sida. Folkparkerna får samhäUsstöd främst i form avkommunala anslag. Statsbidrag har utgått för vissa programproduktioner sommaren1973. Samhällsstödetbör emellertid ökas. Staten bör i första hand lämna bidrag tiU centrala ochför rörelsen gemensamma insatser. Jag delar uppfattning alt denärmare formema för ett sådant stöd behöver utredas men all del är möjligt attredan nu ge statsbidrag i mera provisoriska former. Jag beräknar i detföljande (27.8) för /75 statsbidrag till med . Statsbidraget bör avse olika för rörelsengemensamma insatser. Central service, metodutveckling, utbildning saml lokaloch regional försöksverksamhet är exempel på sådana insatser. Statligt stödtill folkparkernas programutbud kanaliseras genom ,Rikskonserter och Riksutställningar. Dessa läcker dock ännu inte alla genreroch verksamhetstyper, t. ex. inle folkloreprogram, någol som emellertid böreftersträvas. F. n. bör därför statsbidraget till också avse vissa typer av produktioner, som inte fårstöd från annat håll. Folkels hus betydelse förkultur- och föreningshvel framhålls av . Rådet anser det viktigt altfolketshusrörelsen får möjlighet att vidareutveckla kulturverksamheten genomexperiment och försöksverksamhet av olika slag. Jag delar heltkulturrådets positiva syn på . Folketshus-lokalerna är platsenför mångskiftande kulturaktiviteter. använder t. ex. i storutsträckning folketshusscener. Kontrast-verksamheten visas kvalilelsfilmpå 69 platser. Sistnämnda verksamhet erhåller sedan starten statligt bidrag. Fleraremissinstanser har framhållit alt man i ett kommande utredningsarbete om stödtill folkparksverksamheten också bör beakta behovet av samhällsstöd tillcentrala insatser inom folketshusrörelsen och inom Bygdegårdarnas riksförbundoch Föreningen . Jag delar remissinstansernas uppfattning.Utredningsarbetet ligger inom ramen för statens kulturråds uppgifter. /75 beräknar jag (27.8) en höjning av bidraget till för kvalitetsfilmvisning med . Etermediernasutveckling under det senaste halvseklet har inneburit radikala förändringar i samhäUslivet.Genom de tekniska landvinrung-arna har det varit möjligt att nå ut över helalandet med ett kvalificerat utbud av information, debatt och annatkulturmaterial. Möjlighetema alt tUlgodogöra sig detta utbud har inte i nänmvärdutsträckning behövt begränsas av geografiska, ekonomiska eUer sociala hinder. Genometermedierna har skapats en för alla gemensam upplevelse- 1974: 28 362 Detta förhållande medför ett speciellt ansvar vidutformandet av programpolitiken. Programmen har en så stark genomslagskraft även inom ramen för ett begränsat utbud måste eftersträva mångsidighet ibåde åsikts- och ämnesinriktning. Statsmakternasställningstaganden på radio-TV-området har präglats av medvetandet ometermediernas centrala roll i samhälls- och kullurlivet. Insatserna på radio-och TV-området har setts som en viktig del av samhällets totala insatser förall minska människors isolering, ge bättre information, höja allmänbildningen,skapa större medvetenhet och rikare kulturupplevelser. Många mämuskor har t.ex. fått sin första kontakt med teatern eller den seriösa musiken genom radio-TV. Somjag nämnt i del föregående (25.2) anser jag att etermedierna tillhör områdetför de kulturpölitiska insatserna. Del innebär att de kulturpolitiska målenäven bör avse radio och television. För den enskilde spelar dessa medier enroll som i många avseenden liknar vad som i övrigt förs tiiil området. SverigesRadio har dessutom i sin organisatoriska form likheter medkulturinstitutionerna. Deprinciper som f.n. gäller för programverksamhet har fastlagtsav statsmakterna genom radiolagen (1966:755) och det särskilda avtal mellanstaten och som träffats på grundval av det av riksdagengodkända, 1966 framlagda förslaget till radiolag (prop. 1966:149, K3LU 1966: 1, rskr 1966: 370). nuvarande organisationgrundas på statsmakternas beslut angående rundradions fortsattaverksamhet m. m. 1966: 136, SU 1966: 163, rskr 1966: 388). Påradio-TV-området har skett en snabb utveckling.Radio- och TV-nätel har byggts ul och läcker nu i stort sett hela landet.Sändningstiden har steg för steg förlängts och flerkanalsyslem har införtssåväl i radio som TV. Det är angeläget att utvecklingenkan föras vidare genom utnyttjande av nya tekniska möjligheter och genomtillgodoseende av nya önskemål beträffande programverksamheten. Frågor om denframtida utvecklingen av radio-TV har gjorts till föremål för ett omfattandeutredningsarbete. radioulredning(69) och reklamutredningen har avlämnat betänkanden. 69 tar isitt betänkande (SOU 1973:8) Radio i utveckling upp frågan rörande lokalradio,samhällsinformation, utbildning, sändningsutrymme och stereosändningar.Reklamutredningens majoritet avvisar i belänkandet (SOU 1973:10) TV-reklamfrågantanken på att reklam skall införas i radio och TV och alt inkomsten från sådanverksamhet skall användas för finansiering av etermedierna. Utredningenangående den fortsatta verksamheten med radio och television inomutbildningsväsendet (U 1971: 13) väntas komma med ett 1974: 28 363 betänkandevid /75. (U 1973: 4), vars huvuduppgiftär att undersöka förutsättningarna för att förbättra nämndens arbetssituation,väntas också komma med ett betänkande . har i två betänkanden(SOU 1970: 73) SamhäUet och filmen 1 och (SOU 1973:53) Samhället och filmen 4,tagit upp televisionens roll för den svenska filmen och därvid hävdat attSveriges Radio har ett betydande ansvar för filmproduktionen.