prop · FX03142 · 1974-12-31 00:00:00 — Vad gäller legal förmyndares utgifter för förmynderskapetbör dessa liksom ersättas av den omyndiges medel i den mån de hänförsig till den ekonomiska förvaltningen och varit påkallade för uppdragetsbehöriga fullgörande. Detta bör i och för sig gälla oavsett storleken av denomyndiges inkomster. Frågan om ersättning för utgifter torde emellertid saknapraktisk betydelse i alla de fall då den underårige saknar inkomster eller dåhans inkomster är obetydliga. Erinras bör i detta sammanhang om bestämmelsernai 7 kap, FB, enligt vilka föräldrar är skyldiga att vidkännas kostnaden förbarns uppehälle och utbildning, om ej barnet har egna tillgångar. Detta innebäratt om en legal förmyndare tillgodogör sig en del av barnets tillgångar, så kanhans egen underhållsskyldighet komma att öka i motsvarande mån. När det gäller vård av omyndigs rätt i oskiftat dödsbo börförmyndaren liksom vara berättigad till skäligt arvode. Harsammanlevnadsavtal träffats, bör han liksom f. n, ha rätt till årligt arvode.Arvodet bör utgå med belopp som överförmyndaren bestämmer, såväl dåsammanlevnadsavtal har träffats som då så inte är fallet, F, n, gäller att arvode till förmyndare på grund av vårdav omyndigs rätt i dödsbo skall förskjutas av boet. Denna regel bör gälla äveni fortsättningen. Jag vill inskjuta att, om en förmyndare erhåller särskiltarvode för vården av omyndigs rätt i dödsbo, detta måste påverkastorleken av det arvode som förmyndaren i övrigt har rätt till på grund av sinekonomiska förvaltning. Jag förutsätter att kommunerna beaktar dennaomständighet vid fastställandet av grunder för det allmänna förmyndararvodet. När det gäller godmanskap som avser förvaltning av egendomär den gode mannen berättigad till årligt arvode för uppdraget. Enligt gällanderätt bestäms detta arvode på samma sätt som förmyndararvode, dvs, arvodet skallutgå med ett belopp som kan anses skäligt med hänsyn till förvaltningensomfattning och får inte utan domstols beslut överstiga av huvudmannensbehållna inkomst enligt års- eller sluträkning. Uppenbarligen bör även i fortsättningen den regeln gällaatt god man är berättigad till skäligt arvode för sitt uppdrag. Vidare bör detliksom när det gäller förmyndararvoden ankomma på överförmyndaren attfastställa god-mansarvodet i varje särskilt fall. Härvid torde han i många fallkunna hämta ledning av de grunder som kommunen har fastställt beträffandeförmyndararvodena. Särskilt gäller detta om den gode mannen i likhet med enförmyndare förvaltar huvudmannens hela egendomsmassa och dessutom sörjer förhuvudmannens person. Så är fallet när god man har förordnatsenligt 18 kap, 1 eller 3 § FB, dvs, när godmansförordnandet är föranlett avförmyndarens eller den enskildes sjukdom eller motsvarande. Däremot torde, somframhållits i promemorian, ett arvode till god man inte kunna beräknas eftersamma grunder som gäller för arvode till förmyndare i de fall där gode mannenendast förvaltar viss begränsad egendom eller då godmansuppdraget avser annanrättslig angelägenhet än egendomsförvaltning. Så är oftast fallet då den godemannen har förordnats enligt något annat lagrum i 18 kap. än 1 eller 3 §. Äveni de fall som avses med 18 kap. 1 eller 3 § kan förhållandena vara sådana attden gode mannens arbete inte är jämförbart med en förmyndares. Utöver arvode bör den gode mannen liksom en förmyndarevara berättigad till ersättning för de utgifter som han har haft föruppdraget, i den män de har varit skäligen påkallade för uppdragets behörigafullgörande. Liksom närdet gäller förmyndare kan det i många fall vara skäligt att arvode ochersättning till god man utgår av kommunala medel. Särskilt gäller detta närgode mannen har uppgifter som motsvarar en förmyndares. Detta kan vara falletnär god man har förordnats enligt 18 kap, 1 eller 3 § FB, Avser å andra sidangodmanskapet endast förmögenhetsförvaltning eller utförande av vissrättshandling är det mindre befogat att arvode och ersättning betalas avkommunen. Vidare kan den enskildes inkomst eller förmögenhet vara sådan attarvode och ersättning skäligen bör utgå av hans egna medel. Frågan omhur arvode och ersättning till god man skall betalas bör lämpligen avgöras avöverförmyndaren i varje särskilt fall för sig. Är det fråga om godmanskapenligt 18 kap, 1 eller 3 § är det dock naturligt att överförmyndaren i vissutsträckning tillämpar de regler som gäller i fråga om förmyndare. Det innebäratt arvode och ersättning för utgifter bör betalas av huvudmannen i den månhans beräknade inkomst överstiger två basbelopp eller han har tillgångar somöverstiger fyra basbelopp. 6.11 m. m. Förmynderskap och godmanskap står enligt gällande rättunder tillsyn av överförmyndaren och rätten, I princip finns en överförmyndarei varje kommun.Överförmyndaren väljs av kommunfullmäktige för fyra åi i sänder. Flera kommunerkan slå sig samman till ett överförmyndardistrikt och välja gemensamöverförmyndare. Kommun kan också efter förordnande av rätten välja fleraöverförmyndare, I finns i stället för överförmyndare enöverförmyndarnämnd, som består av tre ledamöter. Frågor som ankommer pånärrinden kan efter Kungl, Maj:ts förordnande avgöras av en av dess ledamötereller av tjänsteman hos nämnden. Överförmyndare erhåller ersättning föruppdraget i form av årligt arvode som utgår av den omyndiges behållnainkomst, om denna inte överstiger , och i annat fall avinkomsten. Arvodet får dock inte överstiga . Kommunen kan åtasig att stå för kostnaden för överförmyndarverksamheten och har i så fall rättatt uppbära överförmyndararvodet, , som uppbär detta arvode,har tillagts rätt att efterskänka arvode, då särskilda skäl föreligger. Rättenskall vaka över att överförmyndarna fullgör sina skyldigheter. Det åliggeröverförmyndarna att lämna uppgift till rätten om tillsynen överförmyndarnas förvaltning under föregående år. Dennuvarande överförmyndarorganisationen har i vissa avseenden fungerat mindreväl. Inte sällan har överförmyndardistrikten varit alltför små för att lockakvalificerad personal till uppdragen som överförmyndare. Det stora antaletöverförmyndardistrikt och distriktens skiftande storlek har också försvårat enenhetlig tillämpning av bestämmelserna om kontroll och tillsyn. Förhållandenatorde emellertid ha förbättrats genom kommunindelningsreformen, som har letttill en minskning av antalet kommuner och därmed också av antaletöverförmyndardistrikt. I många kommuner har dock överförmyndardistrikten förblivitförhållandevis små genom att kommunen har delats upp i flera distrikt. Ävennuvarande regler om inskrivning av förmynderskap och förmyndaresredovisningsskyldighet har inneburit vissa nackdelar. Reglerna har fått tillföljd att överförmyndarna inte i tillräcklig omfattning har kunnat koncentrerasin kontroll på sådana förmynderskap där en effektiv kontroll verkligen harvarit påkallad med hänsyn till den omyndiges förmögenhetsförhållanden. Pådenna punkt torde dock förhållandena komma att förbättras, om man genomför denya regler om inskrivning av förmynderskap och om förmyndaresredovisningsskyldighet som har föreslagits i det föregående. Dennuvarande ordningen för ersättning åt överförmyndarna har också väsentliganackdelar. För det första innebär den att överförmyndarna i många fall får enosäker och slumpartad ersättning för sitt arbete, något som givetvisytterligare försvårar möjligheten att rekrytera kvalificerade personer tilldessa poster. Vidare utgör överförmyndararvodet en kännbar belastning föromyndiga i små inkomstlägen. Ävenden kontroll av överförmyndarnas verksamhet som utövas av rätten har vissabrister. Kontrollen är i de flesta fall av rent formell natur. Vidflertalet domstolar torde man inskränka sig till att göra en rutinmässiggenomgång av överförmyndarnas årsredogördser. Värdet av denna verksamhet kanifrågasättas. Enligt min mening är detklart att det även i fortsättningen finns behov av en myndighet som utövarkontroll och tillsyn över förmynderskap och godmanskap. Innan man kan taställning till hur en sådan myndighet skall organiseras måste man emellertidklargöra närmare vilka uppgifter som skall åvila den. Den viktigaste uppgiftentorde liksom vara att se till att förmyndarna utövar sin ekonomiskaförvaltning på ett tillfredsställande sätt. Som jag har framhållit i detföregående bör denna kontroll inriktas på sådana förmynderskap där tillgångarnaär av en viss omfattning eller där kontroll annars är påkallad av speciellaskäl. Däremot bör en närmare kontroll i allmänhet kunna underlåtas när detgäller förmynderskap med obetydliga tillgångar. Deregler som jag har föreslagit i det föregående beträffande inskrivning avförmynderskap och förmyndares redovisningsskyldighet torde, som harpåpekats, främja önskemålet att kontroll bara skall utövas när den verkligen ärbefogad. Givetvis är det emellertid också angeläget att kontrollen blir såeffektiv som möjligt i de fall då den sätts in. Kontrollen måste utövas av välkvalificerad personal, och den bör så långt möjligt bedrivas på ett enhetligtsätt inom olika delar av landet. Intressetav att få till stånd en effektiv och enhetiig förmyndarkontroll skullesannolikt främjas, om man gör överförmyndardistrikten större än f, n. Det kanhärvid övervägas, som också görs i promemorian, att låta tingsrätternasdomkretsar bilda överförmyndardistrikt. Tanken härpå avvisas i promemorian menhar vunnit anslutning av några remissinstanser. En sådan reform skulle dockinnebära en förhållandevis ringa utvidgning av överförmyndardistrikten,särskilt efter de senaste ändringarna i kommunindelningen, 1 varje fall kanhävdas att man bör gå längre för att det skall vara motiverat att bryta upp dennuvarande överförmyndarorganisationen och tillskapa en helt ny organisation.Jag delar därför promemorians uppfattning att man inte bör låta tingsrätternasdomkretsar bilda överförmyndardistrikt. En utväg som hgger näratill hands, om man vill göra överförmyndardistrikten större, är att låta länenbilda överförmyndardistrikt och lägga överförmyndarnas funktioner pålänsstyrelserna. För detta alternativ, som också övervägs i promemorian, talaräven att det inom länsstyrelserna finns personal som har erforderligaekonomiska och revisionstekniska kunskaper. Länsstyrelserna har vidare storerfarenhet av tillsynsverksamhet på olika områden. Som framhålls ipromemorian bör emellertid det organ som är överordnat förmyndare och gode mäninte bara ha en kontrollerande funktion. En viktig uppgift är också att vägledaförmyndare och gode män. Dessa kan t, ex, behöva bistånd i sina kontakter medsociala myndigheter eller när det gäller att skaffa den enskilde en bostad.Förmyndaren eller gode mannen kanockså behöva ha någon att diskutera med när det gäller den enskildes utbildningo. d, 1 första hand torde det vara de legala förmyndarna som på detta sätt är ibehov av råd och stöd. Jag vill i sammanhanget understryka att överförmyndarnaskontroll inte bara bör avse den ekonomiska förvaltningen utan också innefattaen tillsyn av att förmyndarna i erforderlig utsträckning sörjer för denpersonliga omvårdnaden om myndlingen. Förmyndarnasoch gode männens behov av råd och hjälp i frågor som rör den enskildes persontillgodoses uppenbarligen mindre väl i ett system där länsstyrelserna harövertagit överförmyndarnas funktioner. Bl, a, försvåras i hög gradmöjligheterna till personlig kontakt. Från de nu angivna synpunkterna är det istället önskvärt att överförmyndarfunktionerna utövas av förtroendevalda personermed god förankring, 1 likhet med promemorian avvisar jag därför tankenpå länsstyrelserna som överförmyndare. Tanken härpå har inte heller vunnitbifall hos någon remissinstans. Enlösning som enligt promemorian skulle kunna diskuteras är att låtalandstingskommunerna bli huvudmän -för överförmyndarverksamheten. Efter modellav det system som f, n, finns i och som torde ha fungerat väl ipraktiken skulle varje landstingskommun resp, kommun som inte tillhörlandstingskommun kunna utse en särskild överförmyndarnämnd med uppgift attsvara för såväl den ekonomiska kontrollen som den kurativa verksamheten. skulle, på samma sätt som f,n, är fallet i , kunna knytas ettkansli. Härigenom skulle behovet av ekonomisk och revisionsteknisk expertis m,m, bli tillgodosett. Otvivelaktigtskulle förmyndarnas och gode männens behov av råd och hjälp bli bättretillgodosett om man införde ett system med landstingsvalda överförmyndarnämnderän om man lät överförmyndarfunktionerna över-tas av länsstyrelserna, I bådafallen skulle emellertid överförmyndardistrikten bli sä stora attmöjligheterna till personlig kontakt skulle allvarligt försvåras, jämfört mednuläget. Även i övrigt är det tveksamt om ett system med landstingsvalda överförmyndarnämnderinnebär så stora fördelar jämfört med nuvarande ordning att det börgenomföras. Påde anförda skälen avvisas i promemorian tanken på landstingsvaldaöverförmyndarnämnder. Under remissbehandlingen har inte någon röst höjts föratt sådana nämnder bör inrättas. Inte heller jag anser att man bör välja ettsådant system. Medhänsyn till det sagda anser jag liksom flertalet remissinstanser attövervägande skäl talar för att man behåller den nuvarande ordningen medprimärkommunalt valda överförmyndare. Genom ett sådant system torde man intebara få de bästa förutsättningarna för att överförmyndarnas rådgivandefunktioner utövas tillfredsställande. Även behovet av en effektiv kontroll avförmyndarverksamheten torde kunna tillgodoses inom ramen för en kommunalöverförmyndarorganisation. Bl, a. torde kommunerna efter den senastekommunindelningsreformen i allmänhet ha fått sådan storlek att de kan fungeratillfredsställande som överförmyndardistrikt. För att överförmyndardistrikten skall få en så lämpligomfattning som möjligt bör man enligt promemorian behålla den nuvarandemöjligheten för flera kommuner att förena sig till ett överförmyndardistrikt.Enligt min mening är det dock onödigt att ha kvar denna möjlighet. Ett sådantsamgående mellan flera kommuner har knappast förekommit i praktiken,och det torde också kunna medföra flera praktiska problem. På grund däravförordar jag att möjligheten till samgående tas bort. Vad därefter gäller den nuvarande möjligheten att dela inkommun i flera överförmyndardistrikt föreslås i promemorian att möjlighetenslopas. Under remissbehandlingen har inte någon röst höjts för att möjlighetenskall finnas kvar. Även jag anser att det finns flera skäl som talar mot enuppdelning av en kommun i flera överförmyndardistrikt, främst det tidigareberörda intresset av en effektivt fungerande överförmyndarverksamhet. På grunddärav biträder jag promemorieförslaget. Som tidigare nämnts har det system med överförmyndarnämndsom f,n, finns i visat sig fungera väl i praktiken, I promemorianföreslås därför att samtliga kommuner som bildar överförmyndardistrikt skall fåmöjlighet att besluta att det i stället för överförmyndare skall finnas enöverförmyndarnämnd. skall enligt förslaget bestå av minsttre ledamöter. Förslaget har i denna del tillstyrkts eller lämnats utan erinranav flertalet remissinstanser. Även jag anser att ett system med överförmyndarnämnd kaninnebära stora fördelar när det gäller att effektivt organiseraöverförmyndarverksamheten i en kommun. Jag tillstyrker därförpromemorieförslaget, I sammanhanget bör påpekas att om man, som jag nyssföreslog, slopar möjligheten att dela in en kommun i fleraöverförmyndardistrikt, så blir följden att en kommun tvingas inrättaöverförmyndarnämnd, om överförmyndarverksamheten i kommunen är av denomfattningen att den inte kan skötas av en överförmyndare ensam. Liksom f, n, bör överförmyndare resp, ledamöter iöverförmyndarnämnd väljas av kommunfullmäktige. Enligt promemorian böremellertid reglerna om mandatperiod ändras, så att man når överensstämmelse medvad som i allmänhet gäller beträffande liknande kommunala val. Förslaget häromhar tillstyrkts eller lämnats utan erinran av övervägande antalet remissinstanser.En remissinstans förordar dock en mandatperiod . För egen del bhräder jag promemorians uppfattning attreglerna om mandatperiod för överförmyndare och ledamot i överförmyndarnämndbör överensstämma med vad som i allmänhet gäller för jämförbara val somankommer på kommunfullmäktige. Det bör sålunda i lagen föreskrivas attöverförmyndare resp, ledamot i överförmyndarnämnd skall väljas isänder. När det gäller överförmyndarnas kvalifikationer sägs igällande lag att de skall vara väl förfarna i praktiska värv och myndigasvenska medbor- Vidare föreskrivs att en överförmyndare inte fårvara i konkurstillstånd eller förklarad omyndig. Lagfaren tjänsteman vidtingsrätt kan väljas till överförmyndare inom domsagan endast efter tillståndav regeringen för varje särskilt fall. Promemorian innehåller inte något förslag till ändring ireglerna om överförmyndares behörighet. Några remissinstanser har emellertidpekat på de stora krav som måste ställas på en överförmyndare när det gällerkunskaper i bl, a, ekonomiska och juridiska frågor och ansett att detta börkomma till uttryck i lagtexten. Det är givetvis angeläget att de som väljs tillöverförmyndare resp, ledamöter i överförmyndarnämnd är väl kvalificerade försitt uppdrag. Önskvärt är att de inte bara har ekonomisk eller revisionstekniskerfarenhet utan också god kännedom om den sociala vårdlagstiftningen och omfamiljerätten. Självklart måste de också ha erforderlig tid till sitt förfogande.Jag anser emellertid inte att man i lagen bör ställa upp krav på formellkompetens eller i övrigt säga något om överförmyndarnas kunskaper ellererfarenhet inom olika områden. Inte heller bör man enligt min mening behålladet nuvarande kravet på svenskt medborgarskap. Detta innebär att det i lagenendast bör föreskrivas att överförmyndare resp, ledamot i överförmyndarnämndskall vara myndig och att han inte får vara i konkurstillstånd. 1 likhet medvad som i allmänhet gäller för kommunala förtroendemän anser jag dock att detbör krävas att överförmyndare och ledamöter i överförmyndarnämnd är bosatta ikommunen. Vidare bör den nuvarande bestämmelsen om lagfaren tjänsteman vidtingsrätt finnas kvar. Även om överförmyndarna själva är väl kvalificerade är detuppenbart att de i många fall behöver anlita ekonomisk eller juridisk expertis.Vidare måste de få biträde med kontorsgöromål. Till överförmyndarnämnden iStockholm är redan nu knutet ett kansli med juridisk-ekonomisk expertis och medkontorspersonal. Som anförts i promemorian är det angeläget att liknandekanslier inrättas även på andra håll för att överförmyndarverksamheten skallfungera effektivt, I de mindre överförmyndardistrikten torde det dock varatillräckligt att överförmyndarna får biträde med rutingöromål av kommunenskansli. På andra håll kan det vara en lämplig lösning att låta en eller fleratjänstemän arbeta på deltid som biträde till överförmyndare. Det torde fåankomma på kommunerna själva att bestämma hur kansliarbetet skall organiseras, F,n, gäller att överförmyndare endast under vissaförutsättningar får avsäga sig sitt uppdrag, I promemorian föreslås attbestämmelserna härom tas bort. Enligt min mening bör dock bestämmelsernakvarstå med vissa jämkningar. Jag återkommer till denna fråga i specialmotiveringen. 1 fråga om överförmyndarnämnden i gäller f.n.att frågor som ankommer på nämnden kan efter Kungl. Maj:ts förordnande avgörasav nämndledamot eller av tjänsteman hos nämnden. Sådant förordnande harmeddelats i brev (1956:531).Även inom andra överförmyndarnämnder som kan komma att inrättas bör beslutanderätten kunnadelegeras till nämndledamot eller tjänsteman. Det bör ankomma påkommunfullmäktige att närmare bestämma området för delegationen. I lagen böremellertid föreskrivas att om någon som har fått i uppdrag att ensam fattabeslut finner att samtycke e.d, ej bör ges eller att frågan är tveksam, såskall han hänskjuta ärendet till nämnden. Jag vill i detta sammanhang påpeka att det särskilt ividsträckta kommuner kan vara lämpligt att ledamöterna i en överförmyndarnämnddelvis förlägger sin verksamhet till olika delar av kommunen och därmed främjarmöjligheterna till personlig kontakt med förmyndare och gode män. Tillämpas ensådan ordning, måste det uppenbarligen vara av värde att nämndle-damötena iviss omfattning också får möjlighet att fatta beslut på egen hand, När detsedan gäller frågan om ersättning till överförmyndare är det uppenbart att detnuvarande ersättningssystemet bör ändras, 1 promemorian sägs attöverförmyndarverksamheten bör ses som en angelägenhet och att dendärför bör bekostas av kommunerna. Det föreslås också att kommunerna självaskall få bestämma storleken av arvodet åt överförmyndare resp, ledamot avöverförmyndarnämnd. Vad som sålunda anförts har godtagits av övervägandeantalet remissinstanser, bl, a. Även jag ansluter migtill promemorieförslaget i denna del. Arvodet till överförmyndare bör enligtmin mening bestämmas så, att överförmyndaren får skälig ersättning såväl förarbetet med den ekonomiska kontrollen som för den rådgivande verksamheten. Detär också angeläget att arvodet sätts så högt att man kan få väl kvalificeradepersoner att åta sig uppdragen som överförmyndare, Ipromemorian övervägs om inte de omyndiga i viss utsträckning bör bidra tillkostnaden för överförmyndartillsynen. Åtminstone när det är fråga omförmynderskap med större tillgångar skulle det enligt promemorian kunna finnasskäl att ta ut en viss tillsynsavgift. Tanken härpå avvisas emellertid eftersomantalet förmynderskap med större tillgångar beräknas vara så ringa atttillsynsavgiften skulle få mycket liten praktisk betydelse för kommunerna.Remissinstanserna godtar i allmänhet promemorians uppfattning och påfordrar såledesinte en ordning med tillsynsavgift. Inte heller jag anser att en ordning medtillsynsavgift bör införas. Enligt promemorian bör det alltjämt åvilaförmynderskapsdomstolarna att vaka över att överförmyndarna fullgör sinaåligganden. Övervägande antalet remissinstanser godtar detta förslag. Någraremissinstanser är dock av avvikande mening och föreslår att tillsynen istället flyttas över till länsstyrelserna. Man hänvisar bl, a, till att det pålänsstyrelserna finns erforderlig ekonomisk och revisionsteknisk expertis ochatt länsstyrelserna dessutom har erfarenhet av tillsynsverksamhet inom olikaområden. Jaghar redan tidigare framhållit att den kontroll av överförmyndarnas verksamhetsom domstolarna har utövat har varit bristfällig. Onekligen finnsdet vissa omständigheter som talar för att man skulle få en bättre fungerandetillsyn, om den flyttades till länsstyrelserna. Det kan också sägas attdomstolarnas tillsynsfunktion, särskilt när den riktar sig mot kommunala överförmyndarnämnder,innebär en i viss mån främmande relation mellan domstolar och kommunala organ.Enligt min mening bör man emellertid inte i detta lagstiftningsärende göranågon ändring i fråga om vilken myndighet som skall handha överförmyndarkontrollen.Det finns skäl att även på andra områden göra en översyn av de uppgifter somåvilar domstolarna resp, länsstyrelserna och eventuellt flytta vissa uppgiftermellan myndigheterna. Jag anser därför att överförmyndarkontrollen t, v, börligga kvar hos domstolarna. Detfinns emellertid skäl att i detta sammanhang göra vissa smärre förändringar isättet på vilket tillsynen skall utövas. Bl, a, kan det, som också har gjorts ipromemorian, ifrågasättas om man bör behålla den hittillsvarande skyldighetenför överförmyndarna att ge in årsredogörelse till rätten. Den granskning avårsredogörelserna som företas vid domstolarna är, som jag harframhållit, närmast av formell natur och torde sakna större värde. Genom attöverförmyndarnas arvode inte längre skall beräknas på grundval av de omyndigasinkomst bortfaller också en av anledningarna att ha kvar skyldigheten att ge inårsredogörelse. På grund härav biträder jag promemorians förslag attskyldigheten skall upphöra. Som har anförts ipromemorian bör domstolarnas kontroll utövas huvudsakligen genom inspektion hosöverförmyndarna. Vid en sådan inspektion kan såväl formell som materielltillsyn äga rum. Lämpligen bör varje överförmyndardistrikt inspekteras en gångvarje år.