prop · FX03151 · 1974-12-31 00:00:00 — Inte minst vid behandlingen avde ofta ganska komplicerade bruksvärdemålen har det informella förfarandet vidhyresnämnderna under medverkan av företrädare för hyresmarknadenspartsorganisationer visat sig ändamålsenligt. Däremot kan erfarenheterna avden nuvarande ordningen för överprövning av hyresnämndernas avgöranden ibruksvärdemål inte anses ha varit lika positiva. Tanken bakom den ordning som infördes genom 1968års reform var att i bruksvärdemålen prövningsförfarandets tyngdpunkt skulleligga i hyresnämnderna.Dessa skulle relativt snabbt utveckla en enhetlig praxis som skulle göravägledande avgöranden från en överinstans överflödiga. Därigenom skulle ocksådet enskilda avgörandet komma att sakna större allmänt intresse. Frärast avrättssäkerhetsskäl öppnades emellertid möjlighet att få nämndernas avgörandeni bruksvärdemål överprövade vid allmän underrätt (nuraera fastighetsdomstol).Överprövningen skulle ha en renodlat rättslig karaktär. Den diskussion som har förts rörande behovet av attkunna fullfölja talan mot fastighetsdomstols dom i bruksvärdemål visar attutvecklingen inte har blivit den förutsatta. Otvivelaktigt har i vissomfattning skilda uppfattningar rörande principerna för fastställande avbmksvärdehyror komrait till uttryck i oUka fastighetsdomstolsavgöranden. Dethar av många upplevts som en allvarlig brist i det nuvarande prövningssystemetatt det saknas möjlighet att genom en central högsta instans få till stånd enenhetiig rättstiUämpning. Som en ersättning härför har vissa avgöranden ibraksvärdemål, särskilt av fastighetsdomstol, blivit mycketuppmärksammade och uppfattats som vägledande för hyressättningen för andralägenheter. Detta strider emellertid som framgått mot den roll somfastighetsdomstolarna vid tillkomsten av det nuvarande prövningssystemetförutsatts skola spela och för vilken deras organisation . Detnuvarande systemet med ett stort antal slutinstanser i bruksvärdemålen,huvudsakligen inrättade för rättslig bedömning, uppfyller alltså inte det behovav auktoritativa och vägledande avgöranden som visat sig föreligga. reform har hyresnämnderna fåttåtskilliga andra uppgifter än de egentliga hyresärendena, dvs. ärenden enligthyreslagen och hyresregleringslagen. Instans- och fullföljdsordningen är inteenhetlig för de olika ärendekategorierna. 1 vissa fall skall hyresnämndens avgörandeklandras till fastighetsdomstol genom ansökan om stämning. I andra fall skallhyresnämndens beslut angripas genom besvär hos domstolen. Vissa frågor kanöverklagas från hyresnämnd till fastighetsdomstol och från denna via hovrätttill högsta domstolen. I andra ärenden gäller att talan mot hyresnämndensavgöranden i stället skaU föras direkt hos . ÄtskUliga frågor avprocessuell karaktär prövas i sista instans av fastighetsdomstol, medan t. ex.fråga om utdömande av processuellt vite kan föras ända upp till högstadomstolen. Nuvarande bestämmelser om fuUföljd mot hyresnämnds avgöranden kaninte sägas fylla befogade anspråk på enkelhet och överskådlighet. Utvecklingen på bostadsmarknadenkännetecknas av att organisationerna fått ett allt större inflytande. Ettuttryck härför är bl. a. de beslutade ändringarna ihyresregleringslagen angående fastsiällelse eller ändring av bashyra vilkainnebär att bashyra i första hand skall fastställas efter överenskommelsemellan hyresmarknadens organisationer. Ett viktigt inslag i den nuvarandehyresnämndsorganisatio- nenär alt parterna på bostadsmarknaden är representerade också i hyresnämnden.När det gäller ärenden enligt hyresregleringslagen och ärenden enligtbristortlagen finns sådan representation även i slutinstansen, statenshyresråd. Andra ärenden, som ankommer på hyresnämnd, prövas däremot i sistahand av allmän domstol utan att det finns någon representation i domstolen förparterna på bostadsmarknaden. Detta har ansetts vara en påtaglig svaghet hosdet nuvarande prövningssystemet, framför allt i fråga om braksvärdemålen ochmål enligt bostadssaneringslagen (BSL). För att komma till rätta med de olägenheter som harangetts i det föregående har hyresprocesskommittén i betänkandet (Ds Ju 1973:3) Bostadsdomstolen, Överinstans till hyresnämnd, lagt fram förslag om att detskall inrättas en ny, för hela riket geraensam myndighet för överprövning avhyresnämnds avgöranden. Myndigheten, som föreslås få namnet bostadsdorastolen,är enligt förslaget sista instans i ärenden som anhängiggörs hos hyresnämnd. 1bostadsdomstolen skall enligt förslaget ingå lagfarna ledamöter och ledamöterutsedda efter förslag av de berörda organisationerna på bostadsmarknaden. Imål med inslag av tekniska frågor, t. ex. bostadssaneringsmål, skall en av delagfarna ledamöterna kunna bytas ut mot ledaraot med teknisk utbUdning ocherfarenhet av värderings- och byggnadsteknik. Enligt förslaget är rättegångeni bostadsdomstolen i princip skriftiig. Domstolen kan dock hålla förhandlingbl. a. för att ta upp muntlig bevisning och hålla syn. Kommitténs förslag har i huvudsak fått ett positivtmottagande under remissbehandlingen. Förslaget om inrättande av enspecialdomstol för prövning av de tvister som börjar i hyresnämnd tUlstyrks avbl. , fastighetsägareförbundet och liksomäven av flera hyresnämnder och . Framför allt från domstolshållfraraförs emellertid invändningar mot tanken att inrätta en specialdomstol. Dekritiskt inställda remissinstanserna anser allmänt att förutsättningar för en enhetligrättstillämpning kan skapas också om hyresnämnds avgöranden överprövas inomdet allmänna domstolsväsendet. Det anses inte föreligga tillräckliga skäl föratt ifråga om de målkategorier som förslaget avser göra avsteg från denallmänna principen att mål skall handläggas av allmän domstol. De nu berördaremissinstanserna hävdar även att det är möjligt att inora ramen för detallmänna domstolsväsendet tillgodose önskemålet ora raedverkan irättsskipningen av företrädare för intresseorganisationerna. För egen del vUl jag först framhålla atthyrestvister redan nu delvis handläggs utanför de allmänna domstolamas ram.Bara vissa hyrestvister prövas av allmän domstol, fastighetsdomstol, t. ex.sådana som rör fråga om giltigt hyresavtal föreligger, om underhåU ochreparation av lägenhet eller om hyresrätt har förverkats. I andra frågor är somframgår av det förut anförda hyresnämnd första instans. dentanken framförts att hyresnämnderna skulle inordnas i fastighetsdomstolarna.Jag är inte beredd att överväga en sådan ordning. Som jag har nämnt förat harhyresnämndema fungerat väl. De omfattas av parternas och dessasorganisationers förtroende. Att under sådana oraständigheter ändragrundläggande förutsättningar för hyresnämndernas organisation bör inte kommai fråga. Härtill kommer att det numera torde vara allmänt bekant förhyresgästema att de kan gå tUl hyresnämnden med hyrestvister som utlösts genomuppsägning. Avskaffas hyresnämnderna och integreras de i fastighetsdomstolarnakan därför, åtminstone övergångsvis, betydande osäkerhet uppkomma hosallmänheten om vad som egentligen gäller. Utgångspunkten måste alltså erUigt min mening varaatt det avsteg från ett sammanhållet domstolsväsende som inrättandet av destatiiga hyresnämnderna innebar skall bestå. Det kan enligt min mening medvisst fog ifrågasättas om inrättandet av en specialdomstol som överinstansinnebär ett mer betydande avsteg från principen om ett sammanhålletdomstolsväsende än det som gjordes genom reform. Man utgick nämligendå, som jag förut nämnde, från att tyngdpunkten i prövningsförfarandet iframför allt braksvärdemålen skulle ligga hos hyresnämnderna. Utvecklingen harnu blivit en annan än den som förutsattes då reformen infördes.Fastighetsdomstolarnas avgöranden har fått större tyngd än man då räknade med.I detta nya läge kan det enligt min mening ifrågasättas om inte ett inrättandeav en specialdomstol för överprövning av hyresnämnds avgöranden i ärendenenligt hyreslagen i själva verket innebär ett fullföljande av tankarna bakom1968 års reform. Av vad som har anförts förut framgår att det ärangeläget att den sakkunskap och erfarenhet angående hyresförhållanden somfinns representerad hos hyresmarknadens organisationer i största möjligautsträckning utnyttjas vid prövning av hyrestvister. Den partsrepresentationsora redan finns i hyresnämnderna är enligt min raening därvidlag inte tillräcklig.Erfarenheten har visat att det vid överprövning av hyresnäran-dernas avgörandeninte blir fråga om en renodlad rättslig bedömning vilket förutsattes vid 1968års reform. Även i överinstanserna förekomraer i betydande utsträckning meraskönsmässiga bedömningar av en typ som gör det särskUt angeläget atthyresmarknadens organisationer kan få inflytande vid avgörandet. SärskUtbraksvärdemålen och saneringsmålen berör nära organisationerna och kräverdessutom specieU sakkunskap och hyrespolitisk överblick. Under remissbehandlingen har gjorts gällande attdet skulle vara möjligt att låta företrädare för hyresmarknadenspartsorganisationer medverka i rättsskipningen vid de allmänna domstolarna. Idessa finns f. n. vissa ej lagfarna ledamöter, i första hand då nämndemän iunderrätt och i andra hand särskilda ledamöter i vissa specialmål t. ex. vissapatent- mål och sjörättsmål. Dessa ej lagfarna ledamöter intaremellertid en helt annan ställning än sådana ledamöter som är knutna till denena eller andra partens mtresseorganisation. Att införa intresserepresentanteri det allmänna domstolsväsendet skulle därför utgöra en nyhet av principiellbetydelse. Jag är, i likhet med kommittén, inte beredd att nu förorda en sådanordning. Av det anförda framgår att fleravägande skäl kan anföras tUl stöd för kommitténs förslag att tillskapa ensärskUd överinstans, en bostadsdomstol. Av stor betydelse i sammanhanget ärgivetvis att partsorganisationema på hyresmarknaden, liksom även vissahyresnämnder och domstolar, godtagit kommitténs förslag i den delen. Debetänkligheter av främst principiell natur som kan anföras mot tanken att brytaut de ifrågavarande hyresmålen från det allmänna domstolsväsendet och överföradem till en specialinstans har enligt min mening inte en sådan tyngd att manför den skull bör avstå från att genomföra kommitténs förslag. I sammanhangetbör även påpekas att en specialdomstol torde komma att betraktas av partema påhyresmarknaden som mer auktoritativ än t. ex. en hovrätt eller enhovrättsavdelning med särskild sammansättning. Mot den av kommittén föreslagnaprövningsordningen kan emellerlid riktas en invändning av något annat slag ände som förut berörts. Som det nu är kan parterna få ett avgörande av hyresnämndöverprövat av fastighetsdomstol. Några större svårigheter för parterna attinställa sig vid dorastolen föreligger normalt inte, eftersomfastighetsdomstolarna i regel är förlagda till någon större ort inom länet.Sker överprövningen i stället i en för hela riket gemensam dorastol förändrassituationen. I de mål där muntlig förhandling behövs också i överinstans fårantingen parterna och andra som skall närvara resa till kansliorten eller ocksåfår domstolens ledamöter hålla sammanträde på den ort där lägenheten ochnormalt även parterna finns. förhållande kan emellertid inte åberopassom stöd för att alternativet med en prövning inom allmänna domstolsväsendetmed exempelvis en hovrätt som slutinstans är överlägset den av kommitténförordade ordningen. I båda fallen kommer nämligen slutinstansen att bli en förriket gemensam instans. De svårigheter av antydd artsom uppkommer när en central slutinstans inrättas behöver inte bli särskiltstora, om överrättsprocessen blir skriftiig, vilket kommittén har förutsatt.Som några remissinstanser framhåUit kan emellertid utvecklingen bli den attrent skriftligt förfarande inte kan användas i den stora utsträckningkommittén för sin del har räknat med. Detta gäller särskilt om dorastolen iöverensstämmelse med kommittéförslaget skall pröva även förlängningsmålen. Desvårigheter som detta kan medföra antingen för parterna i form av resor tilldomstolens kansliort eller också för domstolen i form av ökat antal sammanträdenutanför kansliorten bör eraellertid kunna avhjälpas om man 1 saml Nr 131 görvissa jämkningar i kommitténs förslag. Som jag kommer att utveckla närmare idet följande bör det tiU en början vara möjligt för domstolen att i störreutsträckning än kommittén föreslår arbeta i en mindre sammansättning. I vissutsträckning bör det också vara möjligt att ulse intresseledamöter ellerersättare för sådana från olika delar av landet. Behovet av förhandling utanförkansliorten kan minskas genom föreskrifter om särskild besiktning och omdokumentation av vad som iakttagits vid sådan besiktning i förra avfotografier, fUmupptagning, skisser m. m. Under sådana omständigheter anser jagatt det inte behöver möta några betänkligheter att lämna det nuvarande systemetmed ett stort antal slutinstanser för att i stället övergå till en ordning meden enda för riket gemensam överinstans. I enlighet med det anförda föreslår jag att en nymyndighet för överprövning av hyresnämnds avgöranden inrättas och att i dennaskall ingå representanter för partsorganisationerna. Myndigheten bör, sora kommitténförordat, benämnas bostadsdomstolen. Jag övergår härefter till att behandla frågan omvilka ärenden som bör kunna överklagas från hyresnämnd till bostadsdomstolen. Jag biträder kommitténs förslag att överprövningenav braksvärdemålen läggs på bostadsdomstolen. Kommitténs förslag att förlängningstvisterna skallprövas av bostadsdomstolen har godtagits av det stora flertaletremissinstanser, däribland , fastighetsägareförbundet,, och majoriteten i ett par tingsrätter. Kritik haremellertid också framförts, främst från domstolshåll. Kritiken går bl. a. ut påatt förlängningstvister inte lämpar sig för skriftlig process, att det medhänsyn tUl behovet av muntlig förhandling är olämpligt att förlägga överprövningentill ett för hela riket geraensarat prövningsorgan och att det frånrättssäkerhetssynpunkt inte är tillfredsställande att talerätten begränsas tillbara två instanser. För egen del gör jag följande bedöraning. Mellanförlängnings- och vUlkorstvister råder obestridligen ett nära saraband. I defall hyresvärden vill få till stånd en omprövning av villkoren, i praktiken iförsta hand hyran, är han hänvisad till att säga upp hyresavtalet. Uppsägningenmåste formeUt gälla hyresförhållandets upphörande även om hyresvärdens avsiktendast är att få till stånd omprövning av villkoren. Det förekommer atthyresvärden yrkar i första hand att avtalet skall upphöra att gälla vidhyrestidens utgång och i andra hand att hyresvUlkoren skall ändras. Dettasamband mellan de olika tvistefrågorna talar för ett enhetligtfullföljdssystem. Under remissbehandlingen har gjorts gällande attsambandet bör kunna brytas genom att man inför olika procedurer för det fallatt hyresvärden vill att hyresförhållandet skall upplösas och det fall att hanvill få villkoren ändrade. Frågan om en sådan differintierad besittnings- skyddsprocedurhar övervägts tidigare (jfr SOU 1961:47 s. 108, SOU 1966: 14 s. 296 och prop.1973: 23 s. 109). Man har därvid inte funnit skäl att införa en sådan ordningpå hyresvärdsidan. Ett skäl är att man inte gärna kan undvara bestämmelser somi avflyttningsfallen ger hyresvärden möjlighet att påkalla jämkning avvillkoren för den händelse hyresgästens förlängningstalan skulle bifallas.Sett från fullföljdssynpunkt är därmed inget vunnet med den ifrågasattaordningen. Detsamraa gäller också i de fall där båda hyresparterna säger uppavtalet, hyresvärden för avflyttning och hyresgästen för vUlkorsändring. Manhar därför att utgå från att det råder ett nära samband mellan förlängnings- ochvillkorsfrågorna. Det talar för att enhetliga fullföljdsbestämmelser bör gällaför de båda kategorierna av frågor. Avgörande för kommittén vid dess ställningstagandetill frågan ora förlängningsmålens behandling i fullföljdshänseende har varitatt en uppdelning i fullföljdshänseende av förlängnings- och vUlkorstvister skaparavsevärda problem som man inte får, om frågoma liksom f. n. hålls samman. Jagkan för egen del instämma i vad kommittén anför i denna del. Med ettdifferentierat fullföljdssystem blir det således nödvändigt att också göra enåtskillnad mellan olika slags hyresvUlkor. Sålunda bör tvist om villkor som rörhyrans storlek eller annars kan anses innefatta ekonomisk förpliktelse förhyresgästen överprövas av bostadsdomstolen, medan tvist om övriga hyresviUkor,däribland sådana som har samband med förlängningsfrågan såsom vUlkor som rörhyrestiden eUer uppsägningstiden, fullföljas tUl den instans som har att prövaförlängningsfrågan. Det processuella samspelet mellan de ohka frågorna blirobestridligen invecklat och måste för parterna te sig främmande och delvis förvirrande. Enligt min mening behövs med ett differentieratfullföljdssystem dessutom regler som bevarar parten vid hans talerätt för denhändelse han på grund av otydlig eUer rent av oriktig fullföljdshänvisningfullföljer talan såvitt gäller visst villkor hos fel instans. Jag delar ocksåkommitténs uppfattning att ordningen vid ett differentierat fullföljdssystembör vara att hyressättningsfrågan inte prövas förrän förlängningsfrågan äravgjord slutiigt. Ett system med villkorat avgörande i hyressättningsdelen ärinte godtagbart. Som kommittén anger kan det enligt den angivna ordningeninträffa att hyressättningsfrågan alltjämt är anhängig i en instans trots atthyresgästen har lämnat lägenheten. Det anförda visar enligt min mening attsystemet blir invecklat och svåröverskådligt, om förlängnings- ochvUlkorstvister delas upp i fullföljdshänseende. Jag biträder vidare i stortsett kommitténs synpimkt att det behövs särskilda regler som möjliggör förhyresgästen att frånträda ett hyresavtal, som har förlängts av en instans påhans begäran, om utgången i hyressättningsdelen i en annan instans blir atthyresgästen får högre hyra än den som har utgått förat. Vad som har anförts i det föregående talar medbetydande styrka för att förlängnings- och hyressättningstvisterna hålls sammanäven vid fiUlföljd. Fördelarna med en sammanhållen och enhetlig instans- ochfullföljdsordning är enligt min mening stora. I likhet med flertalet remissinstanserkan jag inte finna att ett genomförande av förslaget kan innebära några riskerfrån rättssäkerhetssynpunkt. Med en lämplig utformning av bestämmelserna om bostadsdomstolenssammansättning och om förfarandet vid denna kan den föreslagna fullföljds- ochinstansordningen inte från nu angivna synpunkter sägas innebära någonförsämring jämfört med nuvarande prövningsordning. De farhågor för det somuttalats under remissbehandlingen från ett par håll anser jag vara ogrundade.Jag förordar därför att överprövningen av förlängningstvisterna förläggs tUlbostadsdomstolen. Som kommittén föreslagit utan erinran frånremissinstansernas sida bör även tvister om överlåtelse av hyresrätt tillsamboende (34 § hyreslagen) och om överlåtelse av hyresrätt till lokal (36 §hyreslagen) föras från hyresnämnd till den nya överinstansen. Enligt kommittéförslaget skall bostadssanerings-och tvångsförvalt ningsfrågor prövas av bostadsdomstolen. Även om det kansägas föreligga vissa likheter mellan sådana mål, å ena, och exempelvisexpropria-tionsmål, som också innehåller frågor av ekonomisk och teknisk art, åandra sidan, bör bostadsdomstolen kunna ges en sådan sammansättning att denblir lämpad att pröva också dessa tvister. Av särskild betydelse blir därvidatt, enligt vad jag förut föreslagit i fråga om bostadsdomstolenssammansättning, representanter för partsorganisationerna kommer att medverka iöverprövningen av frågor enligt BSL och TvL. Också det föreslagnatvåinstanssystemet innebär enligt min mening en betydande i förhållandetUl vad som gäller f. n. I likhet med så gott som alla remissinstanser ansluterjag mig därför till kommitténs förslag på denna punkt. Kommittéförslaget innebär att vissa tvister enligtbostadsrättslagen, vUka f. n. prövas av hyresnämnd såsom första instans, skallavgöras slutligt av bostadsdomsiolen. I den del förslaget avser tvister somrör hyressättningsfrågor (7 § sista stycket bostadsrättslagen) har förslagetlämnats utan erinran av remissinstanserna. Därmot har kritik framförts mot förslagetatt tvist ora medlemskap i bostadsrättsförening (52 § bostadsrätts-lagen) ochgodkännande av stämmobeslut i visst fall (60 § första stycket 1 bostadsrättslagen)skall prövas av bostadsdomstolen i stället för såsom f. n. av de allmännadomstolarna. För egen del vill jag till en början biträda förslaget attbostadsdomstolen skall slutligt pröva hyressättningsfrågor enligtbostadsrättslagen. Enligt min mening får det vidare anses vara till fördel bådefrån enskild och allmän synpunkt att låta även frågor om medlemskap ochgodkännande av stämmobeslut gå till bostadsdomstolen. Genom en sådan ordningkan domstolens speciella kunskap beträffandehyres- och boendefrågor utnyttjas. Detta gäller särskilt om, som jag kommer attföreslå i det följande, intresseledamöter som är förtrogna raed förvaltning avbostadsrättsfastighet eller med bostadsrättshavares förhållanden skallmedverka i domstolen vid handläggning av sådana frågor. Prövning av föreningsvägran att bevUja medlemskap åt den som har förvärvat bostadsrätt innefattardessutom företrädesvis en skälighetsbedömning. Jag biträder alltså koramitténsförslag i denna del. Jag har däremot inte funnit anledning biträda etl underremissbehandlingen framfört förslag om att även tvister om medlemskap i ekonomiskförening, i vilken andel i föreningen är förenad med hyresrätt, prövasslutligt av bostadsdomstolen. Jag biträder koramitténs förslag att ärenden enligthyresregleringslagen och bristortiagen överförs från tillbostadsdomstolen. Jag godtar också förslaget att vissa processuella beslut sommeddelas av hyresnämnd (se närmare avsnitt 2.2) skaU prövas slutligt avbostadsdomstolen. Som har anförts förut läggs i prop. 1974:150 framförslag till ytterligare ändringar i hyreslagstiftningen. Förslagen gårsamraanfattningsvis ut på dels att ge hyresgästerna ökat boendeinflytande, delsatt överbrygga övergången från hyresregleringen, som föreslås avvecklad vidutgången av , till hyreslagens bruksvärdesystem. a. att hyresnämnderna tillförs nya prövningsuppgifter. Till att börja med skallhyresgäst kunna utverka vitesförläggande för hyresvärden att ombesörjareparation av lägenheten eller utrymme eller anordning i huset, s. k.reparationsföreläggande (16 § andra stycket hyreslagen i lydelsen enligt prop.1974: 150). Förelagt vite skaU kunna utdömas av hyresnämnden (62 § andrastycket hyreslagen i förslaget). Vidare föreslås hyresgäst få rätt att på egenbekostnad och utan föregående samtycke utföra målning, tapetsering och därraedjämförlig åtgärd i sin lägenhet (jfr 24 a § hyreslagen i förslaget). Minskardärigenom lägenhetens bruksvärde, skall hyresvärden ha rätt tUl ersättning.Sådan ersättningstalan skall enligt förslaget prövas av hyresnämnd. De angivnaändringarna föreslås träda i kraft . I fullföljdshänseendeföreslås som ett provisorium i avvaktan på alt bostadsdomstolen inrättas atttalan mot hyresnämnds beslut i fråga om reparationsföreläggande eller omutdömande av vite som sådant föreläggande har förenats med skaU föras genombesvär hos . Däremot skall hyresnämnds beslut i fråga om skadeståndkunna angripas genom hos fastighetsdomstol. Ytterligare skall enligtprop. 1974: 150 i angivna komrauner hyresnämnd vid vite kunna förbjudafastighetsägaren att vidta vissa åtgärder beträffande hyresfastighet och ivissa situationer, när hyresgästerna har motsatt sig att viss åtgärd företas,medge åtgärden (2 a § BSL enligt förslaget). Nämndens beslut i sådana frågor skallkunna överklagas på motsvarande sätt som gäller t. ex. beslut i fråga omupprustningsåläggande, dvs. genom besvär hos . Också de frågor somhar antytts i det föregående bör enligt min mening lämpligen överprövas avbostadsdomstolen. De prövningsärenden som kan aktualiseras genom deni det föregående nämnda övergångsregleringen med anledning avhyresregleringens aweclding vid utgången av gällerhyressättningen.