prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — Likartade synpunkter framförs av landstingsförbundet. SFOframhåUer att berörda parter själva har den bästa förmågan att utveckla ochhantera de spörsmål, som är aktuella dem emellan. Ävtalsmässig reglering avmellanvarande förhållanden leder således till ett större engagemang, bättreinsikter och större förmåga att lösa problem och tvistesituationer. Genomlagstiftning sker nu ingrepp i avtalssystem och samarbetsrelationer, som byggtsupp av de centrala och lokala parterna under många års arbete. När man nuövergår tUl att i större utsträckning reglera samspelet på arbetsmarknaden medlagstiftning, riskerar man att skapa stela och osmidiga system med inbyggdtröghet och svårigheter till anpassning vid ändrade förhållanden samt mindre engagemangoch ansvar parterna emellan. SFOrs erfarenheter pekar entydigt på att godaresultat och lösningar kan uppnås om anpassning i den praktiska tUlämpningensker tUl de särpräglade förhållandena i olika branscher, företagsgrupper ellerförelåg. Sådan anpassning sker enligt SFOrs uppfattning bäst genomöverenskommelser mellan arbetsgivare och resp. fackliga motparter. I likhet medSAF anser SFO att en lagstiftning bör anstå tUl dess erfarenhet vunnits om hurförhandlingsverksamheten på arbetsmarknaden kommer att te sig sedanarbetsrättskommitténs kommande lagförslag varit i praktisk tillämpning en tid.SFO anser mot denna bakgrund f. n. inte något behov föreligga av lagstiftning.1 likhet med SFO anser KFO att uppkommande frågor i första hand bör lösas efterförhandhngar. Inte heller inom KFOrs område har den nuvarande avtalsregleringenmedfört några problem. erinrar om att den som är utsedd tUl fackligförtroendeman redan åtnjuter skydd genom ett flertal lagar. Mot denna bakgrundkunde det enligt hovrättens mening övervägas att tillskapa ett ökat skydd ochökade befogenheter för de fackliga förtroendemännen genom ändringar i dengällande lagstiftningen. Hovrätten, som inte har blivit övertygad om att det ärnödvändigt eller lämpligt med särskild lagstiftning angående fackligaförtroendemän, påpekar bl. a. att behovet av elt ingripande från lagstiftarenssida inte har blivit belyst i belänkandet. För en allsidig bedömning avlagförslaget hade det enligt hovrättens mening varit av värde, om utredningenredovisat exempelvis i vUken utsträckning och i vUka former det faktisktförekommer, att fackliga förtroendemän trakasseras utan att ingripande häremotkan ske med stöd av gällande reglering. Hovrätten Iramhåller vidare att denföreslagna lagstiftningen utökar ett nätverk av regler, vUka redan i storomfattning synas täcka varandra, och att det kunde vara av värde om i motiventUl en eventuell lagstiftning närmare belystes, vUka skUlnader som kan kommaatt föreligga mellan den föreslagna lagen och FFL. Även arbetsrättskommittén anser att det ligger nära tUlhands att, åtminstone för vissa fall, inarbeta det ökade skyddet och de vidgaderättigheterna för de nu ifrågavarande fackliga förtroendemännen i redanexisterande lagstiftning. Kommittén anser således att det ter sig naturligt,att skyddsombuds rättsliga ställning i största möjliga omfattning regleras iarbetarskyddslagen, liksom att de ifrågavarande fackliga förtroendemännensanställningstrygghet så långt möjligt regleras i lagen om anställningsskydd. RFV anför att frågor i anslutning till det fackligaarbetet och dess funktionärer för verkets vidkommande hittUls inte vållat någramotsättningar. 1 praktiken fungerar det i stort sett så som åsyftas med denföreslagna lagstiftningen. Liknande synpunkter framförs av Poststyrelsen ochSJ. Vad härefter beträffar själva lagförslaget anser SAF attdet är oacceptabelt. Det innebär ett gynnande av arbetstagarintresset över allarimliga och praktiska behov och ett fullständigt åsidosättande av berättigadearbetsgivarintressen. Jämförelsen med reglerna för skyddsombud i den nyaarbetarskyddslagen är enligt föreningens mening på intet sätt bärande. SAFerinrar om, att skyddsombudens befogenheter motiverades med att man i förstahand åsyftade akuta risksituationer eller samband med olycksfall ellerliknande. Beträffande det löpande skyddsarbetet underströks samarbetsaspekten,och departementschefen uttalade att överenskommelse borde träffas mellanarbetsgivare och skyddsombud. Vid bristande enighet kunde parterna hänvända sigtill yrkesinspektionen som opartiskt organ. Vad som föreslås beträffandefackliga förtroendemän i aUmänhet är att de ges ett tolkningsföreträde ochandra rättigheter som går avsevärt längre än t. o. m. de rättigheter som gettsskyddsombuden för akuta situationer. För att undanskymma detta faktumföreslås nu att även skyddsombuden skall ges samma befogenhteter som föreslåsgälla för fackliga förtroendemän i allmänhet. SkuUe trots det sagdalagstiftning rörande facklig förtroendemans ställning genomföras, anser SAFatt det är ett oavvisligt krav att väsentliga ändringar sker i förhållande tilldet av utredningen framlagda förslaget. Rimliga avgränsningar måste ske både ifråga om arten av fackliga frågor och antalet berörda fackliga förtroendemänsamt i fråga om den arbetstid som får tas i anspråk för facklig verksamhet.Själva begreppet facklig förtroendeman måste med nödvändighet utformas iöverensstämmelse med den innebörd som detta uttryck allmänt har.Angeläget är också att den fackliga organisationen påläggs ett visst ansvargentemot arbetsgivaren för det sätt varpå av arbetsgivaren betald arbetstidanvänds för fackliga frågor. En lagstiftning bör rimligtvis inte heller skeutan att hänsyn tas tUl sådana mellan organisationerna träffade centrala avtal som i olika hänseenden reglerarfackhga funktioner. Det allvarliga är emellertid enligl SAFrs mening attförslaget åsidosätter elementära rättvisekrav och medför uppenbar risk förmotsättningar och tvister på arbetsmarknaden. Enligt SAF har förslaget intemöjlighet att vinna gehör på arbetsgivarsidan och föreningen anser detsannolikt att också arbetstagarna i gemen skulle reagera mot förslaget. Flera remissinstanser, även sådana som har en positivinställning tUl förslaget i stort, anser att den föreslagna lagstiftningen intefyller de krav på klarhet som måste uppställas. Enligt meningpräglas betänkandet i viss mån av den brådska, under vUken del har fått utarbetas.Hovrätten är inte övertygad om att de framlagda förslagen i allo innebär demest lyckade lösningarna ur lagteknisk synpunkt. LO anser att det iutredningens förslag tUl lagtext förekommer oklarheter som kan komma att geupphov tUl tolkningssvårigheter. LO understryker vikten av att lagtexten sålångt möjligt utformas entydigt. Organisationen framhåUer att lagen på detpraktiska planet skall tUlämpas av människor som i ringa utsträckning besitterjuridiska kunskaper och alt tvistiga frågor som regel måste avgöras utantidsutdräkt. LO anser det därför vara en allvarlig nackdel att ha en lagtextsom kräver motivläsning för att rätt kunna tUlämpas. Även SAF framhåller attförslaget rent lagtekniskt framstår som olyckligt. Med hänsyn lUl all lagenmåsle tiUämpas i kombination med annan lagstiftning uppkommer inveckladeavgräns-ningsproblem. SHIO anser det högst otUlfredsstäUande att avgränsningsfrågornainte är avklarade. 1 synnerhet med tanke på de långtgående befogenheter, som defackliga förtroendemännen avses bli utrustade med, är det enligt organisationenav största vikt att en klar och om möjligt entydig gränsdragning skapas. LO,och berörfrågan om fackliga förtroendemän som inte står i ett anställningsförhållandetUl arbetsgivaren. LO beklagar all utredningen inte behandlat frågan om ettsärskUt skydd för sådana fackliga företrädare utan hänvisat lUlarbetsrältskommittén att lösa dessa frågor. Organisationen anser attregelsystemet då blir oöverskådligt och svårare alt tUlämpa än om samtligabestämmelser angående fackliga förtroendemän sammanförts i en lagstiftning.Organisationen framhåller alt denna begränsning av lagstiftningen också innebäratt stora delar av LO-kollektivet inte ges det förstärkta skydd som avses medförslaget samt att det är angeläget att detta problem får en sådan lösning attbetydande grupper inte lämnas utanför lagen. Svenska byggnadsarbetareförbundetoch framhåller att den fackliga verksamheteninte har kunnat knytas lUl den enskUda arbetsplatsen på grand av de speciellaförhållanden som råder inom förbundens resp. branscher. Det fackliga arbetethar i stäUet lagts på de lokala fackliga avdelningarna. Värdet av utredningensförslag för del fackliga arbetet inom dessa branscher är därför väsentligtsämre än för motsvarande arbete inom annan industri. Reglerna i utredningensförslag om att ett anställnings- förhållande skall föreligga bör därför inte gälla när denfackliga verksamheten utförs av facklig funktionär som är anställd av lokalavdelning inom arbetstagarorganisationen. Enligt byggnadsarbetareförbundetsmening bör finansieringen av den fackliga förtroendemannens arbete i dessa faUske med särskild avgift som tas ut av samtliga arbetsgivare inom berördaavtalsområden. Medlen fördelas därefter tUl de av organisationen utseddafackliga förtroendemännen i proportion lUl det arbete som läggs ned. framhåller, alt förslaget alt denfacklige förtroendemannen skall ha rätt att ta den ledighet som fordras förhandläggning av facklig fråga och att tolkningsföreträde skall tUlkomma denfackliga organisationen i aUtför hög grad inbjuder till missbruk. Föreningenanser att den fackliga organisationen kommer att få en lagfäst rätt attintervenera i företagets löpande verksamhet och att detta vid lokalaförhandlingar skuUe kunna utnyttjas som ett ekonomiskt påtryckningsmedel. Några remissinstanser tar upp frågan om de kostnader somutredningens förslag kan medföra. Poststyrelsen framhåller att kostnaderna fören starkt utvidgad facklig verksamhet i sista hand måste komma att belastakunder eller skattebetalare. SFO anser att de fackliga organisationerna självabör svara för att de fackliga förtroendemännen kompenseras för förloradarbetsförtjänst liksom för övriga kostnader som sammanhänger med den fackligaverksamheten. En eventuell lagstiftning bör enligt SFOrs uppfattning i varjefall begränsas till att ange ett minsta ekonomiskt bidrag, som arbetsgivaren ärskyldig att lämna till facklig verksamhet. Bidraget bör då sättas i lämpligtförhållande till företagels storlek, lönesumma, antal anställda inom berörtfackligt område eller annat lämpligl mätunderlag. SHIO framhåller attutredningens förslag för de allra flesta företag, och framför allt för mindreföretag, innebär en kostsam utvidgning av företagens ekonomiska skyldigheter.SHIO anser, att förslaget öppnar möjligheter för fackföreningarna attsuccessivt överföra allt mer av det arbete, som utförs av deras egen anställdapersonal, till de lokala förtroendemännen, vilka kan utföra motsvarandeuppgifter på av arbetsgivaren betald arbetstid. Enligt SH10:s mening är ensådan fördelning av kostnaderna mellan parterna på arbetsmarknaden orimlig. LO delar utredningens uppfattning att lagstiftningen börutformas som en tvingande ramlagstiftning med möjlighet att genomöverenskommelser detaljreglera vissa speciella förhållanden. Organisationenaccepterar, fast med viss tvekan, dispositviteten i den utformning somutredningen har föreslagit. LO framhåller att avgörande för organisationensframtida agerande i denna fråga kommer arbetsgivarsidans attityd att vara.Också och delar utredningens uppfattning att de grundläggande reglerna för facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen görs tvingande.Kommunalarbetareförbundet anser att i linje härmed undantag från lagen inte börmedges genom kollektivavtal i annan mån än avtalet blir förmånligare än lagen.Förbundet betonar i detta sammanhang också att del inte bör råda någon skillnadmellan offentlig och annan arbetsmarknad. SAF och SHIO anser att hela lagen bör göras dispositiv.SärskUt angeläget anser organisationerna det vara att 1 och 8 §§ i denföreslagna lagen görs dispositiva. UKÄ fömtsätter att samråd beträffande riktlinjer ochpraktiskt genomförande kommer att ske mellan parterna i alla frågor somomfattas av den blivande lagen, således även beträffande frågor om ledighet förfackligt arbete. För att garantera att ett .sådant samråd kommer till ståndanser UKÄ att lagtexten bör kompletteras i detta avseende. Liknande synpunkterframförs av . Med hänsyntUl alt det i lagförslaget gjorts undantag för det statliga tjänstemannaområdetframhåller SF att ett partsarbete måste igångsättas för att undanröjabestämmelser i offentligrättsliga författningar som hindrar att de offentligtanställda förtroendemännen fär ett skydd på arbetsplatsen som motsvarar andrafackliga förtroendemäns. Regeringsrätten framhåller att undantagsregeln förstatligt reglerade tjänster medför, att bl. a. det tolkningsföreträde, somlagförslaget tUlägger den fackliga förtroendemannen eller hans organisation, inteblir någon realitet för statstjänstemän. På grund av den generella befogenhetsom tilläggs Kungl. Majrt att meddela avvikande bestämmelser, vilken befogenhetenligt regeringsrättens mening torde vara väl motiverad med hänsyn tUl denoffentliga verksamhetens särskUda och mångskiftande karaktär, anserregeringsrätten att det knappast är möjligt att bedöma den praktiska effektenav lagstiftningen på de offentligt anställdas område. Också SAF anmärker attarbetsgivarparten inom den offentliga sektorn föreslås få avsevärt störrerörelsefrihet än privata arbetsgivare. Denna ordning ifrågasätter SAF starkt. Utredningens förslag att det s. k. tolkningsföreträdet iviktiga frågor skall ligga på arbetstagarparten kritiseras av flera remissinstanser.Bl. a. , SA V, SAF, SFO och SHIO avstyrker förslaget i dennadel. SAF ansluter sig tUl vad ledamoten anfört i sin reservation samttUlägger att arbetstagarparten ges ett tolkningsföreträde som vida överstigerde befogenheter som någonsin legat i en arbetsgivares hand. Förtroendemannenkan enligt SAF handla helt hur han finner lämpligt och utan någon risk förskadeståndspåföljd. Inte ens genom en överenskommelse med fackförbundet skullearbetsgivarsidan ernå nägon begränsning av vad som t. ex. skall anses somfackliga frågor och vilka som skall vara handläggare därav. Den lokalafackföreningen har enligt SAF getts en starkare ställning än det egnaförbundet. anför att utredningen inte har redovisat tUlräckliga sakskäl för att genomföra ett förslag, som så ensidigt gynnararbetstagarparten, samt tillägger att förslaget kan komma att inverka menhgt påt. ex. möjligheterna att planera arbetet. Styrelsen anser att det förefaller somom utredningen i allför hög grad misstror arbetsgivarens vUlighet tUl samarbetemed de fackliga förtroendemännen. Även SJ ifrågasätter lämpligheten av deföreslagna bestämmelserna om arbetstagarpartens tolkningsföreträde ochframhåller att de kan orsaka arbetsgivaren allvarliga svårigheter. SJ frågarsig om det i och för sig erkända intresset av skydd för den fackligaverksamheten skulle trädas för nära om ifrågavarande rättigheter gjordesberoende av att dess utövande inte niedför hinder i arbetet utöver vadarbetsgivaren och anställda skäligen bör tåla. SJ anser att arbetsgivaren ivarje fall inte bör ställas helt utan inflytande på omfattningen av det samladeledighetsuttaget. Några remissinstanser ifrågasätter i likhet med SAFhållbarheten av den av utredningen gjorda jämförelsen med skyddsombuds rätt attta ledigt. Kammarrätten i framhåller att, även om den fackligeförtroendemannen kan ha uppgifter som syftar till förbättring av förhållandenainom arbetslivet, han framstår som motpart tUl arbetsgivaren med syfte attmera ensidigt verka för arbetstagarna i bl. a. ekonomiska frågor. Skyddsombudendäremot skaU företräda arbetstagarna i skyddsfrågor och verka förtUlfredsställande skyddsförhåUan-den. Hans verksamhet gagnar därigenom ävenarbetsgivaren på ett mera sätt. Kammarrätten erinrar om att detvisserligen ankommer på skyddsombudet att själv avgöra tidsåtgången när hanbehöver göra en insats i akuta risksituationer eller i samband med olycksfalleller liknande, men att tidsåtgången företrädesvis skall bestämmas genomöverenskommelse mellan de lokala parterna när det gäller det löpandeskyddsarbetet. Liknande synpunkter framförs av 54 V, poststyrelsen och SFO. SFOanför dessutom att i varje fall frågan om tolkningsföreträdet rätteligen börlösas i samband med arbetsrättskommitténs arbete och att frågan av utredningeninte har blivit tUlräckligt analyserad och motiverad. TCO, som tUlstyrker utredningens förslag rörandetolkningsföreträdet, anser det absolut nödvändigt att inte avvaktaarbetsrättskommitténs arbete, eftersom syftet med den föreslagna lagen dåskulle förfelas. KFO anser att det är bäst för parterna att aktuella frågoravgörs genom överenskommelser. Även en majoritet inom Svenska kommunförbundetanser att uppkommande frågor så långt möjligt bör lösas efter samråd mellanparterna. Enligt förbundets mening bör lagreglerna ändras så att det framgåratt detta skaU vara normalfallet. För det fall parterna inte kan komma överens,anser förbundet det vara acceptabelt att arbetstagarparten tiUerkännstolkningsföreträde, under förutsättning att lagstiftningen i övrigt utformaspå ett sätt som innebär ett effektivare skydd mol missbruk än nu föreliggandeförslag. LO och SF anser att tolkningsföreträdet rörande ledighetför fackligt arbete bör avse även ledighet för sådant arbete som äger rumutanför arbetsplatsen. Viktig facklig verksamhet skulle annars kunna förhindraseller fördröjas. och Svenska sjöfolksförbundetberör frågan om tolkningsföreträdet på sjöfartens område. anser att ett tolkningsföreträde för arbetstagarparten kommer ikonflikt med sjösäkerhetsreglerna. Dessa lär enligl föreningens uppfattningomöjliggöra elt rent tolkningsföreträde för den anställde förtroendemannen.Föreningen erinrar om att befälhavaren i fråga om säkerhetsaspekterna ägerhögsta myndighet ombord och framhåller att befälhavarens besked, i de fallledighet inte kan lämnas av sådant skäl, inte lär kunna ifrågasättas undertjänstgöring ombord. anför att den särskildalydnadsplikten för sjömän endast kan hänföras tUl speciella farosituationer. Ett parremissinstanser tar i detta sammanhang upp frågor av lagteknisk karaktär.Arbetsdomstolens ordförande framhåUer att det av 6 § bör framgå omförtroendemannen resp. organisationen inte bara har tolkningsföreträde utanäven bestämmanderätt. Arbetsdomstolens ordförande anser vidare tveksamt vadsom skall anses gälla om förtroendeman förbiser att anmäla ledighetsbehov ifall när uttrycklig anmälan i och för sig skuUe ha varit nödvändig. Enligl hansmening leder lagtexten sannolikt tUl att sådan frånvaro betraktas somförfallolös. Vid ställningstagandet tUl vUka påföljder som kan göras gällandepå grund av frånvaron, anser han dock att det måste beaktas att underlätenhetenalt göra anmälan tUl sin karaktär är en ordningsförseelse som ofta harunderordnad betydelse. Även kammarrätten i anser att denifrågavarande regeln bör förtydligas för att underlätta lösningar av de problemsom berör gränserna för tolkningsföreträdet. 2.4.4 Kretsen av fackliga företrädare Ett flertal remissinstanser anser att kretsen av fackligaförtroendemän som omfattas av lagförslaget är alltför vagt angiven och attbestämmelsen behöver preciseras för att inte ge upphov tUltolkningssvårigheter. konstaterar all tämligen betydelsefullarättsföljder knyts till arbetstagarens egenskap av facklig förtroendeman ochatt bland annat med hänsyn härtUl stränga krav bör ställas på att lagenstUlämpningsområde kan avgränsas så klart som möjligt. Hovrätten ifrågasätter,huruvida den ifrågavarande bestämmelsen i förslaget därvidlag fyller måttet.Arbetsrättskommittén anser att en viss fara för tvister om lagens tillämplighetpå en viss förtroendeman ligger i det sätt varpå lagen bringas i tillämpning påden enskUde förtroendemannen. Med hänsyn tUl arten och omfattningen av derättigheter som tillförsäkras förtroendemannen måste det enligt kommitténsmening vara ett vitalt intresse för arbetstagarorganisationen att tillse attsådan anmälan som avses i 1 § andra stycket i lagförslaget görs även i de mesttveksamma fall. Kommittén ifrågasätter om inte arbetstagarorganisationen rentavskulle kunna anses vara i förhållande till den enskilde förtroendemannenförpliktad all göra dylik anmälan om förtroendemannen är att anse som sådanförtroendeman som avses i lagen. Det kan nämligen tyckas vara mindre följdriktigt, att arbetstagarorganisationen frittskulle kunna disponera över huruvida lagen skall bringas i tUlämpning på vissförtroendeman som organisationen, sedan lagen väl bragts itUlämpning, inte genom avtal kan disponera över hela del skydd som lagen gerförtroendemannen. vid anser attdet hade varit en fördel om kretsen av fackliga förtroendemän hade bestämtsnågot mera exakt. Fakulteten framhåller att det för mångaarbetstagarorganisationer kan vara fördelaktigt att utnyttja lagens brist påprecision för att vidga kretsen av förtroendemän så mycket som möjligt. vid universtet framhållerdessutom att förslaget innebär ett påfallande kraftigt gynnande av deetablerade organisationema på de mindre, konkurrerande organisationernas bekostnadoch att svårigheterna för minoriteter på arbetsplatserna att göra sig gäUandekommer att bli än mera markerade. Liknande synpunkter framförs av juridiskafakulteten vid , som dessutom ifrågasätter om en sådansärbehandling står i överensstämmelse med grunderna för de regler om skydd ulanåtskillnad för förenings- och förhandlingsrätten vUka finns intagna i avSverige ratificerade internationella överenskommelser. 7MndwÄ"a ochsamhäUsvetenskapliga fakulteterna vid i anser att det börges garantier för att vederbörande fackliga organisation också är representativför den kategori av anstäUda, vars intressen förtroendemannen skaU bevaka.Fakulteterna pekar på att det är möjligt att annan organisation är den sombrukar sluta kollektivavtal för branschen är mera representativ påarbetsplatsen, fastän den inte lyckats få till stånd koUektivavtal.Fakulteterna erinrar om att den lagstadgade förhandlingsrätten, tiU vUken dennu föreslagna lagen utgör en påbyggnad, är neutral beträffande valet avorganisation. SAF och framför liknande Synpynkler samtframhåller att ett grundläggande krav för att en facklig organisation medrättsligt stöd skall kunna ställa krav pä en arbetsgivare är att ett kollektivavtalfinns mellan parterna. SJ anser att kretsen av förtroendemän enligt utredningensförslag blir avsevärt vidare än som kan anses motiverat av behovet atttUlförsäkra den fackliga verksamheten ett effektivt skydd. Även V anser attkretsen av förtroendemän bhr alltför vittomfattande. SAV framhåller attkretsens omfattning i praktiken blir beroende av hur många medlemmar somorganisationerna lämnar uppdrag av något slag. SAV erinrar beträffande denstatliga sektorn om att som regel åtmuistone två huvudorganisationer ofta genomflera underorganisationer eller avdelningar, är företrädda vid varje myndighet.Enligt SAVrs mening hindrar inte utformningen av förevarande paragraf attfackliga förtroendemän utses för olika uppgifter inom varje sådan underorganisationseller avdelnings område. SAV utgår dock ifrån alt sådana tjänstemän som efterförslag av personalorganisation utses av Kungl. Maj:t att ingå i vissastatliga myndigheter eller nämnder inte är avsedda att omfattas av denföreslagna lagen och att lagen inte heller blir tUlämplig på de representanterför personalorganisa- tion, som skaU knytas tUl verksstyrelserna ellermotsvarande ledning för de centrala myndigheterna och vissa andra myndigheler.SAV fömtsätter vidare att lagen inte är avsedd att bli tUlämplig på sådanafackliga förtroendemän som är helt tjänstlediga från sin anställning hos myndighetför att inneha heltidsanställning hos personalorganisation. SAF konstaterar attdet av utredningen använda begreppet fackliga frågor är utomordentligtvidsträckt och att därunder faller verksamhet av det mest varierande slag,exempelvis studier, medlemsrekrytering och rent politisk verksamhet. Det kanockså leda tUl att det utses ett stort antal handläggare.