prop · FX0395 · 1974-12-31 00:00:00 — Reglernai möjliggör för domstolen att, i fråga om vittne som uteblir,underlåter all meddela laga förfall eller vägrar alt yttra sig, döma tillböter, besluta om hämtning och förplikta vittnet att ersätta rättegångskostnad.Vidare kan rätlen ålägga vittnet en 'l0bende b0de', dvs. fastställa eltdagsbotsbelopp för fram till dess vittnet slutar att tredskas. Isamma mål får löpande bot inte utgå , oavbruteteller sammanlagt. Slutligen kan domstolen besluta att vittnet,intill dess instäUelse för vittnesförhör kan ske eller vittnet går med på attavge vittnesmål, skall las i förvar av polismyndighet eller underkastas vissaandra frihetsinskränkningar såsom övervakning av pålitlig person, bevakning ihemmet, reseförbud, skyldighet all inställa sig hos polismyndighet ochomhändertagande av pass. Detta får dock inte gälla än högst sexmånader, oavbrutet eller sammanlagt vid olika tillfällen. Vad gäller barn underfemlon år är hämtning del enda tillåtna tvångsmedlet. Enliglnorsk rätt kan ett vittne som uteblir ulan laga förfall 'under saerligeomslaendigheter' hämtas till domstolen. Föreligger laga förfall skall dettaanmälas . I brottmål kan vittne i samband med hämtning hållas i fängsliglförvar fram till inställelsen. I övrigt kan vittne som uteblir ulan giltigt förfalldömas till böter och förpliktas att ersätta rättegångskostnad. Med utevarojämställs att vittne inställer sig berusad eller underlåter att iakttaföreläggande att undersöka räkenskapsböcker, brev o.d. saml att göra och la meduppteckningar ur dessa. Vittnesom vid domstolen vägrar att avlägga ed eller försäkran eller att avgevittnesmål kan straffas med böter eller åläggas att ersätta rättegångskostnadsom vållas därigenom. Om vittnet fortsätter att tredskas, kan vhlnelytterligare en gång ådömas böter eller åläggas att betala kostnader. I brottmålkan rätten förordna att vittnet skall hållas i fängsligt förvar till dessvittnet efterkommer föreläggandet, dock högst . IFinland gäller i allt väsentligt samma regler som i . Några avvikelserfinns dock. Vittne som uteblir ulan laga förfall kan ådömas dagsböter, högst100. Vilesbeloppel är inte maximerat. När rätlen förordnar om hämtning kan densamtidigi förordna all vittnet får tas i förvar så lång lid i förväg somoundgängligen krävs för att hämtningen skall kunna genomföras. Omvittne vägrar att avlägga ed eller försäkran eller att avge vittnesmål kanrätlen förelägga vite, som inle heller i delta fall är maximerat. Leder inlevilesföreläggandet till åsyftat resultat, kan rätten förordna att vittnet skallhållas i fängelse tills han slutar med sin tredska. Vittnet kan hållas kvar ifängelse men aldrig längre än till dess domstolen skiltmålet från sig. Om vittnet under fängelsevistelsen går med på att vittna, skalldetta anmälas till rättens ordförande, som kan förordna att saken skalltas upp till fortsatt handläggning. Någon bestämmelse om att tredskande vittnemed regelbundna mellanrum skall inställas inför rätlen för att tillfrågas omhan alltjämt vidhåller sin vägran finns inle i den finska lagen. Enliglisländsk rätt kan vittne som uteblir eller tredskas dömas till böter, högst90.000 isländska kronor (). Låter han sig interatta därav kan han dömas till fängelse . 1 brottmål kanvittne hämtas efler beslut av rätlen. I andra avseenden är tvångsmedlendesamma i tvistemål och brotlmål. 2.8Ansvar för osann och ovarsam utsaga Förall ansvar för mened eller ovarsam utsaga enligl 15 kap. 1 och 3 §§brottsbalken (BrB) skall inträda förutsätts att den oriktiga uppgiften harlämnats under laga ed eller under försäkran som avges i eds ställe. Därmedavses i lag föreskriven ed för bekräftande av en utsaga. Osanna uppgifter avmålsägande eller av ett vittne, t.ex. anhörig, som inte avlagt ed ellerförsäkran medför sålunda inte något ansvar. Straffet för mened är fängelse ihögst eller vid ringa brott böter eller fängelse i högst sex månader.Är brottet grovt utgör straffet fängelse i mellan två och . Ovarsamutsaga straffas med böter eller fängelse . Osann partsutsagavid förhör under sanningsförsäkran bestraffas enligt 15 kap. 2 § BrB medfängelse i högst eller, om brottet är ringa, med böter eller fängelse ihögst . Sker gärningen av grov oaktsamhet straffas för ovarsamutsaga såsom förut sagts. Omutsagan enligl en objektiv bedömning är utan betydelse för saken blir gärningenstraffri. Delsamma gäller om uppgiftslämnaren ägl rätt all vägra yttra sig omifrågavarande förhållande och omständigheterna innebär skälig ulsäkt för attden hörde i stället för att använda denna rättighet ullalat sig såsom skelt. Reglernakompletteras med en bestämmelse i 15 kap. 14 § BrB om tiUbakaträdande. Den somådragit sig straffansvar för en oriktig utsaga och innan avsevärd olägenhetuppkommit frivilligt rättar felet eller på annat sätt avvärjer fara för vidareolägenhet får dömas till lägre straff än vad som är stadgat för gärningen, dvs.lägst det allmänna bötesminimum. Var faran ringa och utgjorde brottet menedeller osann partsutsaga, som var att bedöma som ringa brott, eller utgjorde detovarsam utsaga blir gärningen straffri. Förberedelsetill mened och sådan stämpling till mened, som innebär att någon söker anstiftatill mened, är straffbar i de fall då det fullbordade brottet inle skulle varaatt anse endast som ringa. Straffanspråketför brott av nu nämnda slag anses i vara territoriellt begränsat.Svensk lag blir därför inte i något fall tillämplig om gärningen begåtts infördomstol i annat land. Lagstiftningeni dessa länder skiljer sig främst från svensk rätt genom att osannvittnesutsaga inför domstol är straffbar även ulan all ed eller I förekommer inle längre ed eller försäkran i samband medvittnesmål. Harfalsk utsaga vid finsk domstol avgetls under ed eller vid norsk domstolbekräftats med ed, kan på brottet följa svårare straff än annars. Detsammagäller enligl isländsk rätt. Osann utsaga av part bestraffas i , . Undanlag görs i samtliga länder för tilltalad i brottmål. Part somi hörs under sanningsförsäkran kan straffas för osann utsaga. IDanmark, och förekommer i motsats till i Norgestraffbestämmelser även när den osanna utsagan lämnats av oaktsamhet. I övrigtfinns i länderna straffnedsällnings- och straffrihels-gunder som i enskildadetaljer skUjer sig såväl inbördes som från svensk rätt. Vidarebor nämnas att enligt finsk och norsk rätt straff för osann utsaga torde kunnaådömas även om utsagan avgetls vid domstol i annat land. Enligt isländsk rättanses det inte heller helt uteslutet att använda isländsk strafflag i fråga ommened som begåtts vid domstol i annat land. Rättsfall saknas dock. För danskdel är tveksamt om straffansvar kan utkrävas i sådana situationer. Deflesta europeiska länder har genom multUaterala avtal förbundit sig att lämnavarandra bistånd genom delgivning av rättegångshandlingar, bevisupptagningeller andra åtgärder som hör tUl processen. har delta framför alltgällt i fråga om civila mål. Först har en motsvarande regleringkommit till stånd beträffande brottmålen. av bl.a. biträdd av jämte tilläggsprotokollfrån utfäste sig de fördragsslutande staterna att i rättsförhållandenav civil eller kommersiell natur lämna varandra bistånd i form av delgivningoch utredning samt att principiellt likställa medborgare i annanfördragsslulande stat med det egna landets medborgare beträffande skyldighetenatt ställa säkerhet i rättegång och förmånen av kostnadsfri rättshjälp m.m. underkastades konventionen en revision vilken leddetill angående vissa till civilprocessen hörande ämnen.Sverige anslöt sig till den nya konventionen (SFS I909r30). Denna äralltjämt gällande i förhållande till och . Småningomblev även konvention föremål för revision. Arbetet härpå ledde eftervissa avbrott till angående vissa till civilprocessenhörande ämnen. ratificerade konventionen (prop. Konventionen ersätter i förhållandet mellan stater som ratificerat den1905 års konvention (art. 29). Den avviker endast på ett mindre antal punkterfrån konvention. TUl konvention är följande främmande stateroch områden anslutnar , , , jämte besittningar, ,, , , , , med NederländskaAntillerna, , , jämte besittningar, , ,, , , , ,, och . I de inledande artiklarna behandlar konventionendelgivning av rättegångshandlingar och andra handlingar. I art. 1 föreskrivsskyldighet för fördragsslutande stal all efterkomma framställning från annansådan stat om delgivning av handlingar rörande civila eller kommersiellarättsförhållanden. Enligl huvudregeln skall framställning ske via del ansökandelandets konsul. Stat kan begära att översändande av framställningar omdelgivning skall ske på diplomatisk väg. Bestämmelserna utgör inle hinder förtvå fördragsslulande stater att överenskomma om direkt skriftväxling mellanmyndigheterna i de båda staterna. Enligt art. 2 verkställs delgivningen genomden myndighets försorg som är behörig enligt lagen i den stat som mottagitframställningen. I art. 6 anges, att de föregående bestämmelserna inte medförnågon inskränkning i befogenheten att översända handlingar med posten direkttill den som skall delges i utlandet. Inte heller inskränks befogenheten attlåta verkställa delgivning genom kompetenta myndigheter i det landdär delgivning skall ske. Systemetmed framställning på konsulär eller diplomatisk väg kom med tiden att framståsom tungrott och tidsödande. Önskemål framfördes därför att förenklaförfarandet genom en mera direkt förbindelse mellan ansökande myndighet och demyndigheter i mottagarlandet som vanligen ombesörjer delgivning där. Dettaledde till utarbetandet av om delgivning i utlandet avhandlingar i mål och ärenden av civU eller kommersieU natur(delgivningskonvenlionen), vilken efter ratifikation (prop. 1969r32) förSveriges del trädde i kraft . Konventionen ersätter iförhållandet mellan stater som ratificerat den artiklarna 1-7 i 1905 och 1954års Haagkonventioner (art. 22). Till delgivningskonvenlionen är följandefrämmande stater och områden anslutnar Förenta Stater jämte ,och , , , , , ,, , , , , , , ochNordirland jämte vissa områden för vilkas internationella förbindelserStorbritannien ansvarar samt . I delgivningskonvenlionen införs ett nytt system föröversändande av delgivningsframställningar. Varje konventionsland har att utseell centralt organ med uppgift att motta utländska delgivningsframställningaroch vidta behövliga åtgärder. 1 har () utsettstill centralt organ. Enligl art. 3 får framställning endast göras av myndigheteller behörig tjänsteman. Framställning om delgivning sänds av den ansökande myndigheten direkt till centralorganet i del land där Framställningen avfattas enligt formulär, vars franska ochengelska texter fastställts i konventionen. Delgivning skall enligl art. 5verkställas antingen i den form lagen i den anmodade staten föreskriver eller isådan särskild form sökanden begär, förutsatt all denna inte är oförenlig medden anmodade statens lag. Det centrala organet kan kräva att handling som skalldelges är översatt till det egna språket. Undanlag görs om adressatenfrivilligt mottar handlingen. Enligl art. 20 föreligger möjlighet att träffaseparat överenskommelse om tillämpligt språk m.m. Bevisom delgivning skall enligl art. 6 utfärdas av centralorganet eller myndighettill vilken uppgiften överlämnats. Någon annan myndighet än centralorganet harinle utsetts i . I art. 9 anges att fördragsslulande stal dessutom färöversända handlingar för delgivning på konsulär väg till de myndigheter i annanstat som den staten anvisat. För del har endast UD anvisats.Fördragsslutande stat får enligt art. 8 utan användande av tvångsmedelomedelbart genom sina egna diplomatiska eller konsulära tjänstemän delgehandlingar med personer i ullandel. Möjlighet finns all förklara all sådandelgivning inle får äga rum inom territoriet om inle handlingen skall delgesmed medborgare i stat från vilken handlingen härrör. Denna möjlighet har dockinte utnyttjats för del. I art. 10 stadgas att, i den mån invändninginte görs, konventionen inte innebär inskränkning i a) rätten att sändahandlingar med posten direkt till personer i ullandel, b) rätten för tjänstemänm.fl. i den stat från vilken handlingen härrör att låta delge denna omedelbartgenom tjänstemän i den stat där delgivning skall ske och c) rätten för varjeperson, som har intresse i ell rättsligt förfarande, att låta delge handlingenomedelbart genom tjänstemän i den stat där delgivning skall ske. För svensktvidkommande har lämnats underrättelse om att svenska delgivningsmyndigheterinte är skyldiga att lämna sitt biträde, när handlingarna översänds på sätt somavses i art. 10 b) och c). Någon invändning har inte gjorts beträffande a). 15 och 16 ges vissa regler som syftar till att stärka rättsskyddet för densom inte delgetts stämning på visst sätt m.m. Reglerom bevisupptagning i tvistemål av nu nämnt slag återfinns i art. 8-16 i 1954års Haagkonvenlion. Enligl art. 8 får judiciell myndighet i fördragsslutandestat göra framställning hos behörig myndighet i annan sådan stat 'om vidtagandeav åtgärder tUl utredning i målet eller ärendet eller av andra till dessbehandling hörande åtgärder'. Framställningen skall enligt art. 9 överlämnas avden anmodande statens konsul till myndighet som av den anmodade staten utsettsalt motta sådan framställning. Fördragsslulande stat kan dock enligtkonventionen påfordra att överlämnande av framställning i stället skall ske pådiplomatisk väg. har begagnat sig av den möjligheten. De nu angivnabestämmelserna utgör inle hinder för två fördragsslulande stater att överenskommaom utväxlande av framställningar direkt mellan myndigheler i de båda staterna. Framställningenskall vara avfattad på eller översatt till den anmodade myndighetens språk(art. 10). Denna är i princip skyldig alt använda eljest föreskrivnatvångsmedel (art. 11). Konventionen innehåller vidare i art. 11 regler om underrättelsebeträffande tid och plats för bevisupptagningen och anger på vilka grunder stathar rätt att vägra efterkomma framställning. Efler vissa expeditionellaföreskrifter (art. 12 och 13) föreskrivs i art. 14, att den anmodademyndigheten är skyldig alt pä begäran iaktta viss form för bevisupptagningen,om det inle strider mot den interna lagstiftningen. I viss utsträckningförekommer också i bevisupptagning för utiändsk domstol genom denutiändska statens diplomatiska eller konsulära personal. Konventionsbestämmelsernautgör inte något hinder mot detta (art. 15). Ifråga om kostnaderna gäller enligl art. 16 alt någon avgift inte får tas ul.Den anmodade staten får dock återkräva vad som har utgetts till vittnen ochsakkunniga liksom ersättning till stämningsman i vissa fall och kostnader somorsakats av att särskild form kommit till användning. Som har nämnts i detföregående har reglerna om bevisupptaging numera reviderats genom 1970 årsHaagkonvenlion i ämnet, se vidare kap. 8. Med ochNordirland föreligger en konvention rörande vissa tillcivilprocessen hörande ämnen av internationeU natur. Konventionen, som trädde ikraft , är tillämplig i mål och ärenden av civil ochkommersiell natur och behandlar upplagande av bevis, rättshjälp åt medellösaoch säkerhet för rättegångskostnader. Upplagande av bevis, vilkel äveninbegriper framläggande, identifiering och granskning av handlingar eller annatbevismaterial, sker efter framställning av judiciell myndighet i den ansökandestaten och överlämnas av brittisk konsul till den underrätt under vars domvärjovittnet är bosatt i respektive av svensk konsul liU 'the Senior masterof the Supreme Court'. Framställningen skall ange ärendets art och de frågorsom skall besvaras. Handlingar jämte bilagor skall vara avfattade på elleröversatta tUl det anmodade landets språk. Bevisupptagning sker med tUlämpningav lagen i den stat där beviset skall upptas eller på annat sätl om detta inteär oförenligt med denna lag. Den ansökande staten svarar för de kostnader somuppstår genom framställningen. TUIkonventionen är förutom och jämte vissabrittiska territorier följande främmande stater anslutnar , ,, , , , , , , , , , , , Sri Länka, , saml ochTobago. MedFrankrike har ingått ett särskilt avtal rörande ömsesidigrättshjälp i civUmål (prop. Avtalet gäller delgivning,bevisupptagning och säkerhet för rättegångskostnader. Det innefattar vissakompletleringr och modifikationer av civUpro-cesskonvention. Ocksåmed ett antal andra utomnordiska länder har sedan gammall haftbilaterala överenskommelser om förenklingar av förfarandet vid delgivning ochbevisupptagning. Förbrottmålens del gäller den i undertecknadeeuropeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål. Konventionen harratificerats av (prop. 1961 r48) och trädde för del i kraftden . Till konventionen är följande främmande stater och områdenanslutnar , jämte besittningar, , , ,, , , , och . Ikonventionen åtar sig de fördragsslutande staterna att i enlighet medkonventionens beslämmelser i största möjliga utsträckning lämna varandrarättshjälp i brottmål som handläggs av judiciell myndighet i annankonventionsstal. Bland de former av rättshjälp som regleras ingårbevisupptagning och delgivning. Konventionsbestämmelserna i art. 3 och 4 omprinciperna för bevisupptagning överensstämmer med grundsatserna i 1954 årsHaagkonvention. I fråga om delgivning gäller att den anmodade staten skallsvara för delgivning av rättegångshandlingar och judiciella beslut som för detändamålet översänds. 2 framgår att framställning enligl konventionen kan avslås om gärningen ärav politisk eller fiskal natur samt om den begärda åtgärden anses kränkalandets suveränitet, medföra fara för dess säkerhet eller strida mot dessallmänna rättsprinciper (ordre public) eller andra för den anmodade statenväsentliga intressen. har gjort de förbehåUen beträffande art. 2 allframställning om rättshjälp kan avslås a) om den gärning som framstäUningenavser inte är belagd med straff i svensk lag, b) om förundersökning rörandegärningen har inletts i eller i tredje stat, c) om den i den ansökandestaten misstänkte i eller i tredje stat har åtalats för gärningen ellerdom rörande denna har meddelats, d) om i eller i tredje stat beslut harfattats att nedlägga förundersökning eller åtal för gärningen eller att inleinleda förundersökning eller väcka åtal för gärningen och e) om straff förbrottet är förfallet enligt svensk lag. Art. 5 behandlar rättshjälp i form avhusrannsakan och beslag. har gjort förbehåll härför av innehåll attsådan rättshjälp inte kommer att lämnas. I art. 10 punkt 1 stadgas, att därestvittnes eller sakkunnigs inställelse är synnerligen nödvändig detta skallmeddelas i delgivningsframställningen. Den anmodade staten skall då uppmanavederbörande att infinna sig och underrätta den ansökande staten om svaret på denna anmaning. I art. 11 lämnas regler om överförande och transitering av vittnen m.fl. som ärunderkastade frihetsberövande. Rättshjälp som avses i art. 11 lämnas inle avSverige. 15 lämnar föreskrifter om skriftväxling mellanmyndigheter i olika konventionsslater. I punkt 7 anges att artikeln inteinkräktar på tidigare överenskommelser i samma fråga. har sålunda gjortförbehåll av innehåll att det s.k. skandinaviska rättshjälpsprotokollel alltjämtskall gälla. Art. 16 anger alt framställningar om rättshjälp inte behöver varaöversatta. Rätt tUl visst förbehåll finns. har gjort sådant innebärandeatt tvångsdelgivning endast kommer att ske om delgivningshandlingen är översatttill svenska språket. Avbetydelse att nämna är vidare några av de förklaringar avgetl ianslutning till konventionen. Sålunda skall kallelse av tilltalad, som vistas iriket, överlämnas senast före inställelsedagen till svensk myndighet.Varje framställning till skall göras på diplomatisk väg, i brådskandefall dock direkt till UDrs rällsavdelning. Framställning från översändsgenom svensk beskickning eller svenskt konsulat. Vidare har förklaratatt framställning om bl.a. bevisupptagning jämte bilagor skall vara översattatill svenska, danska eller norska. Slutiigen har enligl art. 24 avgiviten förklaring om vilka myndigheter anser såsom judiciell myndighet ikonventionens mening, nämligen såviti rör tillämpningen av art. 3, 4 och 6domstol och undersökningsdomare och i övrigt domstol, undersökningsdomare ochåklagare. Förutom de bestämmelser om inbördes bistånd som ingår ivissa mellan och andra länder avslutade och fortfarande gäUandeullämnings-traktater (se prop. 1961 r48 s.3) finns elt särskilträttshjälpsavlal mellan och . Det ingicks (prop. 1956rl00) och innehåller bestämmelser som kan anses ersatta genombrottmåls-konventionen. Inom började samarbetet i hithörande frågor myckeltidigt. Således kan nämnas Kungl. brev enligl vilketämbetsverk och ämbetsmän i och erhöll rätt att omedelbartskriftväxla med varandra. 1 anslutning till Haagkonvenlion tillkomdeklaration mellan och angående rätt fördiplomatiska och konsulära tjänstemän att verkställa delgivning och deklarationden mellan och angående samma ämne. Samarbetetfortsatte sedan på en rad områden mellan samtliga nordiska länder rörandesådana frågor som utlämning på grund av brott, verkställighet av vissa domar,indrivning av underhållsbidrag m.m., varav det mesta numera ersatts avmodernare och än mer långtgående överenskommelser. För att begränsa framställningen här till del i dettasammanhang mest väsentliga skall endast nämnas protokoll den 26 juni 1957rörande inbördes rättshjälp mellan , och (skandinaviskarättshjälps- protokollet).Överenskommelsen har efter ratificering trätt i kraft den 16 augusti 1958.Protokollet möjliggör för domstolar och åklagarmyndigheter all begäradelgivning eller bevisupptagning direkt hos behörig myndighet i annatfördragsslutande land. Varje stat meddelar de andra vilka myndigheter som ärbehöriga i den staten. Framställning som gjorts hos fel myndighetvidarebefordras till den behöriga myndigheten. Kostnaderna för biståndetbestrids av det land där åtgärden vidtas. Sakkunnigkoslnad kan med visstundantag återkrävas. 1 övrigt finns i protokollet vissa bestämmelser rörandetillvägagångssällel vid begäran om bistånd. Genom tilläggsprotokollöppnades möjlighet för all ansluta sig till protokollet. har ännuinte begagnat sig härav. 4Lagstiftning m.m. angående bevisupptagning och delgivning Bevisupptagningvid utländsk domstol regleras i första hand i lagen (1946:817) ombevisupptagning vid utländsk domstol och kungörelsen (1947:847) med vissabestämmelser rörande tillämpningen av lagen (nr 817) ombevisupptagning vid utländsk domstol. Enligllagen får rätlen förordna att i mål eller ärende skall upptas bevis genomvittne, sakkunnig, syn eller förhör med part under sanningsförsäkran ellerskriftligt bevis. I brotlmål får sådan bevisupptagning ske endast om detföreligger synnerliga skäl (1 §). Enskild part som begärt bevisupptagning vidutländsk domstol skall med vissa undanlag ställa säkerhet för kostnaden eUererlägga det belopp vartill kostnaden kan beräknas uppgå (2 §). Framställning ombevisupptagning vid utiändsk domstol utfärdas av rätten enligt närmarebestämmelser i 3 § första stycket. FramstäUningen skall av rätten tillställasUD för vidare åtgärd eller, om omedelbar skriftväxling får äga rum med denutiändska domstolen, översändas till denna (3 § andra stycket). I kungörelsenregleras i huvudsak vissa kostnadsfrågor. Sålunda skall UD, då framställning ombevisupptagning vid utiändsk domstol inkommit, om så erfordras ombesörjaöversättning av framställningen och tillställa den svenska domstolen uppgift omöversättningskostnaden (I §). Vidare finns bestämmelser om indrivning avbevisupptagningskostnad hos enskild part i vissa fall och översändande avkostnadsbeloppet till UD, eller, där omedelbar skriftväxling äger rum med denutländska domstolen, till denna (2och3§§). Bevisupptagningål utiändsk domstol regleras i första hand i lagen (1946:816) ombevisupptagning åt utländsk domstol saml kungörelsen (1947:848) med särskildabestämmelser om bevisupptagning åt domstolarna i vissa främmande stater. Enligtlagen om bevisupptagning åt utländsk domstol skall bevisupptagning ske efterframställning av den utiändska domstolen. Framställningen skall överlämnas tillden svenska domstolen genom UD.