prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — har svårt att se värdet från personalens, verketseller allmän synpunkt av att genomföraförslaget såvitt avser , eftersom syftet medpersonalrepresentationen anses redan vara löst för verkets del genom personalrepresentanteri verkets direktion och personalmedverkan i vissatyper av ärenden. SÖ finner principiella skäl tala mot att personalrepresentanterdeltar i styrelsebeslut i principfrågor av stor betydelse för skolväsendet.Personalrepresentation bör finnas bara i frågor som ger de anställda inflytandepå den egna arbetsplatsen. Statens jord-brukstmmnd finner det önskvärt med enbedömning av värdet för de anställda att kunna påverka de dominerandeuppgifterna med prisregleringar.Eventuellt kan medansvarighet härvidlag bli en belastning för personalen. Tvåpersonalföreningar vid nämnden kan inte se det som en uppgift förpersonalorganisationerna vid nämnden att ta ansvar för åtgärder för att genomföra t. ex.jordbruksregleringen i enlighet med stats makternas intentioner. Länsstyrelserna i , och och framhåller desärskilda svårigheterna att fullt ut genomföra utredningensprincipförslag med hänsyn till styrelsernas särskilda sammansättning vidlänsstyrelserna. Dessa myndigheter anser därför i lildiet med STRU att dessaförhållanden utgör grund för ytterligare överväganden. En minoritetinom regeringsrätten (åtta ledamöter) anser sig inte kunna ta ställning till förslagets enskildheter, innan de principiellafrågeställningarna har kartlagts genom ytterligare utredning. Därvidbör syftet med representation för deanställda preciseras efter en avvägning mellan de olika intressen somvid en närmare analys sannolikt visar sig ståemot varandra. Regeringsrättens majoritet yttrar sig dock över vissa detaljfrågor. Förslaget i vaddet rör antalet personalrepresentanter tillstyrks av flertalet remissinstanser.Hovrätten för anser de av STRU framförda skälen för enenda personalrepresentant ha sådan tyngd att representationen tills vidare böromfatta endast en ledamot. Denna uppfattning delas av SIDA ochfiskeristyrelsen. Kammarrätteni menar att personalstmkturen hos varje enskild myndighet bör varaavgörande för, hur många personalrepresentanter som skall finnas. Liknandeuppfattning framförs av , flygtekniskaförsöksanstalten, statens vägverk och sta- 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 32 föreslår att tre personalrepresentanterfår ingå i var och en av verkets nuvarande tre styrelser. RRV ochlantmäteristyrelsen ifrågasätter, om inte samtliga huvudorganisationer börberedas representation i myndigheternas styrelser, som ordinarie ledamötereller som ersättare. SF och TCO-Sfinner övervägande skäl tala för att personalrepresentanterna skall vara tvåtill antalet men fömtser att det beträffande vissa myndigheter kan finnas anledningatt överväga vissa avsteg från denna regel. SR och anser att fler än tvåledamöter skall kunna företräda de anställda. Anställd eller annan person sompersonalledamot Huvudparten avremissinstanserna, däribland personalorganisationerna, har ingen erinran motSTRU:s förslag att personalrepresentant som regel skall utses bland deanställda men under särskilda förutsättningar även utanför denna personkrets.Flera remissinstanser förordar dock att endast anställd skall kunna utses.Vissa av dem godtar dock att annan än anställd kan komma i fråga i särskildaundantagsfall. ÖB samt SR och framhåller att ingen bör få varapersonalrepresentant i mer än en myndighets styrelse. Den av STRUföreslagna avgränsningen av det område, inom vilket jäv bör anses föreliggaför personalrepresentant, har godtagits av det stora flertalet remissinstanser,däribland personalorganisationerna. SF och TCO-S menar att några särskildajävsregler utöver förvaltningslagensbestämmelser inte behövs. De av STRU. föreslagna särskilda jävsreglernainnefattas enligt dessa organisationer i förvaltningslagens j ävsbestämmelser. Enligt JK:s meningbör personalrepresentant över huvud inte få ta del i beslut som rör personalensanställnings- och arbetsvillkor, oavsett om dessa är avtalsbara eller inte. Jävmåste alltid anses föreligga i sådana frågor. Det synes enligt JK inte möjligtatt förverkliga syftet med personalrepresentation utan att uppge eljestgällande allmäima jävsprinciper. Detta bör i rättssäkerhetens och objektivitetensintresse inte ske utan särskilt starka skäl. Sådana skäl har inte påvisats.STRU:s förslag på denna punkt skulle rubba förutsättningarna för rådandearbetsrättsliga ordning inom den statliga sektorn. Hovrätten för , som förordar STRU:sförslag till jävsområde, understryker det angelägna i att erforderligajävsregler görs så litet restriktiva sommöjligt. godtar de föreslagna jävsreglerna men anser attförhandling om kontraktsanställning av enskild chefstjänsteman bör omfattas avjävsområdet. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 33 om inte jäv föreligger i det fall enpersonalrepresentant oavsett förekomstenav förtroendeuppdrag eller ställning som funktionär i viss organisation deltar i styrelsens handläggning av ärende som föregåtts av förhandling elleröverläggning med den organisation som personalrepresentanten tillhör.Statistiska centralbyrån ifrågasätter, om inte uttryckligen bör föreslcrivas att personalrepresentant skallvara jävig att delta i styrelsens behandling av fråga som rör sådanintern lönerevision som ensidigt beslutas avmyndigheten. Statens centrala frökontrollanstalt förutsätter att frågorsom i princip rör även förberedelse för yrkanden m. m. inför en avtalsförhandlingfaller under den föreslagna jävsregeln. Rikets allmänna kartverk motsätter sig inte deföreslagna jävsreglerna men ifrågasätter, om jäv på gmnd avintressekonflikt skall gälla på annat sätt för personalrepresentanter än förandra styrelseledamöter. Regeringsrättensmajoritet förutsätter att personalrepresentanternas tystnadsplikt skall bedömasefter vad som gäller för övriga ledamöter i myndighets styrelse. JK finner detinte självklart att ett yppande till medanställda i informationssyfte avhemligt förhållande alltid skulle vara att betrakta som behörigt, omtystnadsplikt stadgas i författning. Ett yppande till fackorganisation ellerannan utanför myndigheten kan uppenbart inte anses behörigt. JK ifrågasätter ommyndigheten skall kunna lösa personalrepresentant från tystnadsplikt. Det bör istället vara det skyddade intressets bärare som i princip kan ge erforderligtmedgivande, om detta över huvud taget ärmöjligt enligt tystnadspliktsregelns avfattning och innehåll. Enskildtorde i princip alltid äga disponera över sekretesskydd som stipulerats i hanseget intresse. Är sekretessen däremot stadgad i det allmännas intresse, tordedet inte alltid vara lagligen möjligt för det allmänna att genom något sittorgan lösa vederbörande från tystnadsplikten. Det skulle således ofta mötasvårigheter och ibland inte vara möjligt att erhålla medgivande att röjahemligt förhållande. Man kan tänka sig attgenom lagstiftning eller möjligen genom ett motivuttalande bereda mereller mindre generell möjlighet till undantag fråntystnadsplikt i förevarande syfte. Intresset av sekretess bör dock enligtJK väga avgjort tyngre. tingsrättefterlyser med instämmande av uppgift om i vilken utsträckningmyndighet har eller bör ha möjlighet att tillåta personalrepresentant att yppainnehållet i hemlig handling till personer som inte är bundna av tystnadsplikt.Postverket förutsätter att personalrepresentants möjlighet till samråd medandra företrädare för de anställda inte avser hemliga uppgifter inomförsvarsområdet. erinrar också om den lagstadgade banksekretessen. framhåller vikten av att gränserna för sekretess klarläggs såatt inte informationen till de anställda onödigtvis mins- 3 1974.1 saml. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 34 kar på grund avpersonalrepresentanternas osäkerhet i fråga om dessa gränser.Civilförsvarsstyrelsen anför liknande synpunkter. i Malmöhuslän finner det från rättssäkerhetssynpunkt diskutabelt att göra avkall pätystnadsplikt. anser att sekretessbelagduppgift inte bör få lämnas ut till annan än den som i sin tjänst äger ta del avden. Personalrepresentant bör inte särbehandlas i förhållande till övrigastyrelseledamöter när det gäller att yppa hemlig uppgift vid samråd medutomstående. Särbehandling är desto mindre påkallad som samråd i ärenden avhemlig natur snart sagt alltid torde kunna ske genom att den kritiskafrågeställningen formuleras så att hemliga uppgifter förblir skyddade.Arbetsmarknadsstyrelsen förutsätter att en eventuell dispensmöjlighet utnyttjassparsamt bl. a. med hänsyn till att den krets, till vilken informationen försvidare, inte kan åläggas tystnadsplikt. SF och TCO-S framhåller att någonskillnad mellan olika styrelseledamöter i princip inte får göras i fråga omrätten att ta del av hemlig uppgift eller skyldighet att iaktta sekretess.Organisationerna delar emellertid STRU:s uppfattning att situationer kanuppstå, då personalrepresentant vid diskussion av viss fråga med andra fackligaföreträdare behöver yppa hemlig uppgift. Det kan inte heller från myndighetenssynpunkt vara till fördel att personalrepresentant berövas möjligheten tillerforderliga kontakter. Flertaletremissinstanser delar STRU:s uppfattning att de fackliga organisationerna börfå ett avgörande inflytande över valet av personalrepresentant. En minoritet inom regeringsrätten (sju regeringsråd och kanslichefen)utgår från att avsikten är att Kungl. Maj:t skall förordna även de ledamötersom är personalrepresentanter. Att överlåta den formella förordnandemakten påenskild sammanslutning skulle enligt deras mening strida mot hittillstillämpade principer för offentlig förvaltning och skulle i allt fall krävalagstiftning. Vissa remissinstanser, däribland JK, , hovrätten förVästra , kammarrätten i , flygtekniska försöksanstalten, DAFAoch förordar att valet skall göras direkt av de anställda ochinte genom de fackliga organisationerna. För det fallorganisationstillhörigheten vid en myndighet understiger , ansluter sigsistnämnda minoritet inom regeringsrätten och tUl dennauppfattning. En minoritet inom regeringsrätten (sex regeringsråd) menar att detbör ankomma på de lokala fackliga organisationema att föreslåpersonalrepresentanter. ,försvarets civilförvaltning, , och statens centralafrökontrollanstalt anser att någon åttioprocentsre-gel inte bör tillämpas. Istället bör de båda största personalorganisationerna harätt att föreslå var sin representant. anser attförslagsrätten beträffande ett mandat 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 35 skulle kunna cirkulera mellan depersonalorganisationer som inte representerar det största antalet anställda.Liknande tankegångar om cirkulation framförs av luftfartsverket och statensprovningsanstalt. och förordar ettfriare sätt än det föreslagna vid val av personalrepresentant. SR och förfram liksom de gjorde i yttrande i anledning av förslaget om personalrepresentationi aktiebolagens styrelser tanken på regler om minoritetsskydd. hemställer att förbundet såsom domänverkets motpart iförhandlingar om löner m. m. för, verkets skogspersonal tillförsäkras sammarätt i avseende på styrelserepresentation som huvudorganisationerna. De flestaremissinstanserna har godtagit eller lämnat utan erinran STRU:s förslag ommandattid och föratsättningar för entledigande. Vissa remissinstanser, bland dem , SRoch anser att samma mandattid alltid skall tillämpas förpersonalrepresentant som för annan styrelseledamot. En minoritet inomregeringsrätten (sju regeringsråd och kanslichefen) menar att frågan ommandattidens längd inte kan lämnas över till avgörande av berördapersonalorganisationer, bl. a. av detskälet att den får anses hänföra sig till myndighetens organisation. Någraremissinstanser, däribland SR och anser att särskilda regler förentledigande av personalrepresentant inte bör införas. Försvarets materielverkframhåller att personalrepresentants mandat bör upphöra i samband med attledamoten avgår ur myndighetens tjänst. anser attpersonalorganisationerna vid viss myndighet bör samråda då fråga uppkommer omutbyte av personalrepresentant . menar att mandattidenför styrelseledamot lämpligen bör vara . Med en så kort mandattidsynes utbyte av personalrepresentant inte nödvändigt utom vid avgång ur tjänst. Betydelsen av utbildning av personalrepresentanterimderstryks av vissa remissinstanser.Sålunda framhåller SF och TCO-S behovet av utbildning av allastyrelseledamöter och redovisar förslag till innehåll i en av statenspersonalutbildningsnämnd anordnad utbildning för personalrepresentanter.Kostnaderna bör enligt organisationerna betalas av staten. beräknar att under /74 kunna genomföracentral kursverksamhet för ca 100 styrelseledamöter och suppleanter,inbegripet även icke statsanställda ledamöter. Resterande utbildningsinsatserbör enligt nämnden få anstå till följande budgetår. Nämnden utgår från att denskall svara för utgifter för internat, resor och kursadministration medanlönekostnaderna stannar 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 36 Statens centrala frökontrollanstalt anser däremot atterforderlig utbildning bör ankomma på och bekostas av berörd personalorganisation.Patent- och registreringsverket förordar att utbildning sker i samverkan mellanstaten och personalorganisationerna. Centralt anordnad statlig utbildning kanbehövas. Kostnaderna bör enligt verket bäras av staten och utbildningen ske påbetald arbetstid. SF och TCO-Sframhåller betydelsen av att myndigheterna uppfattar sin del av ansvaret for informationsverksamheten. Praktiskafömtsättningar måste skapas för personalrepresentanterna att inhämtapersonalsynpunkter och att vidareinformera personalen. Möjligheternatill information till och från styrelsen är enligt SR och en av de viktigaste konsekvenserna av ettsystem med personal-ledamöter i styrelsen. Alla anställda oavsettorganisationstillhörighet måste garanteras tillgång till information.Personalorganisation som inte är företrädd av personalrepresentant i vissstyrelse måste enligt SR och kunna träffa avtal eller överenskommelse medarbetsgivaren om hur informationsutbytet skall ske. Vissa ekonomiska frågor utöver kostnader för utbildning behandlasav några remissinstanser. anser sålunda attstyrelsearvode bör utgå till personalrepresentant, eftersom ledamotsuppdragetinte kan anses åligga representant i tjänsten. Samma uppfattning framförs avpatent- och registreringsverket. Riksskatteverketerinrar om de kostnader till följd av arbetstidsbortfall m. m. som uppstårgenom personalrepresentation. SF och TCO-Sanser att personalrepresentants förberedelsearbete är en självklar del avstyrelseuppdraget. Ersättning bör utgå för detta mer-arbete. Organisationemafömtsätter att de ekonomiska frågorna regleras i avtal. Slutligen kan anmärkas att åtskilligaremissinstanser understryker vikten av att den föreslagna reformen integår ut över andra former av förvaltningsdemokrati.Förhållandet mellan personalrepresentation och verksamheten i företagsnämnderna behöver enligt vissaremissinstanser klarläggas. Personalrepresentation inom kommuner och aktiebolag m. fl. Enligt lagen(1972: 271) om närvarorätt vid sammanträde med ellerlandstingskommunal nämnd får Kungl. Maj:t på framställning av kommun medge attviss nämnd beslutar att företrädare för de anställda hos konmiunenfår närvara vid nämndens sammanträden och deltaga i överläggningarna men intei besluten. Medgivande kan begränsas till att avse ärenden av visst slag.Personalföreträdare skall vara anställd hos kommunen. Som framgår av lagensmbrik omfattar den också landstingskommun. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 37 Vidare kan härerinras om lagen (1972: 829) om styrelserepresentation för de anställda iaktiebolag och ekonomiska föreningar och lagen (1973:1093) omstyrelserepresentation för de anställda i bankinstitut och försäkringsbolag. Frågan om deanställdas medverkan i myndigheters och företags högsta ledningsorgan har varitaktuell i olika sammanhang under senare tid.De anställda i aktiebolag, bankinstitut m. fl. privaträttsliga associationerhar genom lagstiftning tillförsäkrats rätt till representation i företagets styrelse. Dessutom har likaledes genomlagstiftning ökad möjlighet försöksvis öppnats att bereda anställda ikommuner och landstingskommuner rätt att närvara vid styrelsers ochnämnders arbete. På det statligaområdet har olika åtgärder vidtagits för att bredda ochfördjupa företagsdemokratin. a. har i vissa fall försöksvis styrelserepresentation för de anställda införts vidnågra Centrala statliga myndigheter,däribland SIDA, , , patent- ochregistreringsverket, och . Dessutom pågår försök medstyrelserepresentation vid bl. a. ungdomsvårdsskolor och inom utbildningsväsendet.De erfarenheter av styrelserepresentation som har redovisatsfrån myndigheterna är helt övervägande positiva. I sittbetänkande (SOU 1973: 28) Styrelserepresentation för anställda i statligamyndigheter har styrelserepresentationsutredningen (STRU) lagt fram ettprincipförslag om styrelserepresentation. Enligt STRUmotiveras förslaget om personalrepresentation för de anställda främst av värdetför dem att genom sina fackliga organisationer från sina utgångspunkter kunnapåverka verksamheten inom myndigheten. STRU konstaterar att olikaintressegrupper redan nu är företrädda i lekmannastyrelserna och att dedärigenom har fått tillfälle till inflytande inom de ramar som statsmakternadrar upp. Regeringsformens ordalag påbjuder eller förbjuder enligt STRU inteatt statsmyndighet med visst undantag beträffande domstol organiseras påvisst sätt. Representation för de anställda i statlig myndighets högsta beslutande organ kan således inte anses strida motreglerna i regeringsformen och inte heller vara oförenlig medparlamentarismens principer, sådana dessa har införlivats med svensk statsrätt,uttalar STRU. Personalrepresentationens innehåll och organisation bör enligtSTRU i största möjliga utsträckning utformas enhetligt i statliga myndigheter,oavsett typ av högsta beslutande organ. I detta syfte förordar STRU att det istörre utsträckning än f. n. prövas om systemet med lekmannastyrelse ärlämpligt. Redan innan resultatet av en sådan prövning föreligger, bör dockrepresentation för de anställda genomföras även i andra högsta 4 1974.1 saml. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor beslutande organ änlekmannastyrelser. Representationen bör omfatta två personalföreträdare. Dessa bör ingå som fullvärdiga ledamöter i lekmannastyrelseroch ämbetsmannastyrelser samt i eventuellt förekommande särskilda kollegialaorgan som har till uppgift att besluta i ärendenom disciplinstraff m. m. I myndigheter med verkschefen som högste beslutandebör enligt STRU personalrepresentanterna ha rätt att närvara, yttra sig,ställa förslag och reservera sig i samma slag av ärenden vilka i myndighet med lekmannastyrelse behandlasav styrelsen. Personalrepresentant bör kunna undandra sig medverkan ihandläggningen av visst ärende i ledningsorganet endast om jäv föreligger. STRUförordar att personalrepresentant förklaras jävig vid det högstabeslutsorganets behandling av fråga som rör stridsåtgärd, förhandling medarbetstagarorganisation om slutande avkollektivavtal eller uppsägning av kollektivavtal. Härtill kommer deallmänna jävsgrunder som enligt förvaltningslagen(1971: 290) kan föreligga för varje ledamot. Som huvudregel föreslårSTRU personalrepresentation vid myndigheter med i genomsnitt minst 100anställda. Olika skäl kan dock motivera representation även vid myndigheter medett mindre antal anställda, anser STRU. De fackliga organisationerna bör få ettavgörande inflytande över valet av personalrepresentanter. Representanterna börenligt STRU ha samma ställning som Övrigaledamöter eller närvarande. Som regel bör personalrepresentant utväljas bland de anställda vid myndigheten.Personalorganisationen bör själv avgöra hur val av personalrepresentant skallske och vem som skall väljas. Representativitetssynpunkter motiverarenligt STRU att personalrepresentation inte införs vid myndigheter där inteminst hälften av de anställda tillhör organisation eller organisationer medställning som huvudorganisation i huvudavtalet mellan'samt'SF, SR, och . Principförslaget bör utan ytterligare övervägandenkunna tillämpas vid 47 myndigheter med lekmannastyrelse. Frågor om utbildningav och information till personalrepresentanter bör berörda parter avgöragenerellt eller från fall till fall. Även andra frågor av ekonomisk eller annanart bör enligt STRU lösas efter överläggningar. Syftet med förslaget har allmänt vunnitremissinstansernas' gillande. Åtskilliga remissinstanser däribland HD,regeringsrätten och SÖ ställer sig dock avvisande till att de anställda skallfå möjlighet att deltaga i beslut i allaärenden som avser frågor inom myndighetens uppgiftsområde. HD betonarden vittgående principiella skillnaden mellan statsförvaltningen och ettaffärsdrivande företag, statsägt eller inte. HD anser sig därför inte utannärmare analys kunna ansluta sig till tanken att helt generellt bereda representanterför arbetstagarna ställning som medbestämmande i myndigheternas ledning.Regeringsrätten anför liknande synpunkter och betonar särskilt degrundläggande skillnaderna mellan offentlig och enskild verksamhet. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 39 dårens deltagande i verksstyrelsenbör begränsas till sådana frågor där inflytandeför de anställda kan anses motiverat med hänsyn till att de anställdabör få möjligheter till inflytande på den egna arbetsplatsen. Flera andraremissinstanser är inne på likartade tankegångar. JK framhåller attmyndigheternas verksamhet är av ingripande betydelse såvitt gäller de enskildamedborgarnas rätt och intressen. Det synes JK uppenbart att inom en sådan verksamhet något egentligt utrymmeför enskilda personalintressen att påverka myndighetens beslutsfattandevarken finns eller bör finnas. menar att tjänstemännensinflytande på "sakfrågorna" snarare bör minska än öka. Däremot har dekritiska remissinstanserna i allmänhet inte samma principiella invändningar motpersonalrepresentation i frågor som direkt berör de anställda, dvs. frågor av"myndighetsintem" karaktär. Som exempel på sådana frågor angerinvandrarverket petita- och budgetfrågoroch frågor om organisation, personalpolitik, tjänstetillsättning,vidareutbildning, arbetsfördelning, arbetsmetoder, rationaliseringsverksamhetoch lokaler samt hälsofrågor. Mot bakgrund av gällande stats- ochförvaltningsrättsliga grundsatser framhåller en del kritiskaremissinstanser att alla medborgare skall ha lika stort inflytande påstatsförvaltningen. Regeringsrätten erinrar sålunda om de hänsyn till denpolitiska demokratin som togs, när statsmakterna beslöt om närvarorättmen ej om beslutsrätt för personalföreträdare vid nämnds sammanträde. Föregen del vill jag-anlägga följande synpunkter. Det finns fleraolika skäl för att låta personalen bli representerad i de statliga myndigheternas högsta beslutande organ. De anställdas möjligheteratt påverka sin arbetssituation bör underlättas. Härigenom skapas bästamöjliga betingelser för engagemang och intresse hos de anställda förmyndighetens verksamhet och därmed också för ett gott arbetsresultat. Deanställdas medinflytande i ledningsorganets arbete utgör ett väsentligt inslagi ett företagsdemokratiskt sätt att bedriva statlig verksamhet. Emellertid harall verksamhet inom statliga myndigheter till skillnad från verksamheteninom den privata sektorn sin grund i de beslut för verksamheten somstatsmakterna fattar. Huvudprinciperna för statsförvaltningens verksamhet läggssåledes fast genom de i demokratiskordning fattade politiska besluten. Ofta är dessa grundläggande principiellaregler för myndigheternas verksamhet relativt allmänt hållna. Det överlämnastill myndigheterna att närmare utforma det regelsystem enligt vilket inriktningen och innehållet i arbetet inom myndighetenoch dess underställda organ skall bedrivas. Myndigheterna är alltså inteenbart verkställande organ för statsmakterna. De skall också självständigtinom de ramar som statsmakterna har dragit upp utforma och utveckla principerna för vad slags verksamhet som skallbedrivas inom myndigheten. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 40