prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — Den av JOBexelius tänkta lagstiftningen avsåg att i förväg reglera myndigheternasverksamhet under arbetskonflikt. Undantas nu ett större antal tjänster frånkonflikt, kan det väl tänkas att en lagstiftning är behövlig som reglerar ivilken omfattning och på vilket sätt myndigheterna skall fungera med hjälp avdessa tjänstemän. Vidare kan inte huvudavtalet i och för sig sägas innebära engaranti för att inte under arbetskonflikt situationer uppstår som fordrar enlösning utanför avtalets ram. Därtill kommer att, såvitt JO har sig bekant,det huvudavtal som gällt mellan kommunförbunden och de kommunalatjänstemännens huvudorganisationer inte sagts upp utan är i kraft.Någon enhetlig reglering i avtal torde alltså f. n. inte råda, såvitt gäller deoffentliga tjänstemännens ställning vid en eventuell konflikt. JO Lundvikinstämmer i utredningens uttalande att stor försiktighet måste iakttas vid enlagreglering av förevarande slag. Även om en beredskapslag därför måste få ettbegränsat innehåll, bör den dock kunna bli till nytta. Jämfört med alternativetatt lagstifta först när en konflikt utbrutit och visat sig medföra svåraskadeverkningar synes utvägen med en på förhand antagen lag vara att avgjortföredraga. a. vet då personalorganisationerna åtminstone i stora drag vadde kan vänta sig och behöver inte känna sig plötsligt och orättvist drabbade avett ingripande in casu. Beträffande detaljerna i lagutkastet finner JO Lundvikmed vissa reservationer utkastets bestämmelser i princip väl försvara sin platsi en arbetskonfliktlagstiftning. Dearbetskonflikter som åren 19661971 förekom på den offentliga sektorn haraktualiserat en del frågor om tolkningen och tillämpningen av den nyaförhandlingsrätten. Framför allt de tidigaste konflikterna ställdemyndigheterna inför besvärliga avgöranden. Degränsdragnings- och tolkningsproblem som de olika konflikterna gav upphov tillhar, i den mån de bragts under JO:s bedömande, blivit ingående belysta genomJO:s egna undersöknmgar. Därvid har två frågor trätt i förgrunden. Den enagäller bestämmelserna om neutralitet och skyddsarbete i StjL och KtjL. I dessadelar har JO betecknat lagstiftning som bristfällig och svårtolkad. JOhar därför vänt sig till Kungl. Maj:t eller tillförhandlingsutredningen med begäran om en översyn av lagstiftningen. Den andrafrågan tar sikte på det eventuella behovet av en särskild lagstiftning förarbetskonflikter. JO har här efterlyst en lagstiftning, som i förvägskulle reglera myndigheternas verksamhet under arbetskonflikt, i förening meden ordning varigenom Kungl. Maj:t skulle ges möjlighet att besluta om 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 23 temporärt nedläggande, helt ellerdelvis, av myndighets verksamhet under strejk. Förhandlingsutredningenhar närmare övervägt de av JO aktualiserade problemen. Resultatet av dessaöverväganden föreligger i en promemoria . Jag tar först upp frågan om en översyn av bestämmelserna om neutralitet och skyddsarbete(17 § StjL, 5 § KtjL). Hur dessa har verkat i praktiken framgår av JO:s undersökningar.JO konstaterar att bestämmelserna är svåra att tillämpa, framför allt i vad röruttrycket tjänstemans vanliga åligganden (6.2.1), och att de därför behöverförtydligas. JO har därjämte kommit in på frågan om användande avoneutral arbetskraft och hävdat att det inte är förenligt medmyndighetsutövning att medverka till strejkbryteri. Han har därför yrkat på ettgenerellt förbud i lag mot användande av tjänstemän för oneutralt arbete detta även om tjänstemännen själva önskar utföra sådant arbete. JO hartagit upp samma fråga ehuru från andra utgångspunkter. Enligt bör enstatlig myndighet ha i stort sett samma handlingsfrihet som en privat arbetsgivare.Eftersom syftet med förhandlingsrättsreform har varit att genomföra enhuvudsakligen civilrättslig ordning, har han för sin del inte kunnat biträdauppfattningen att det under alla förhållanden skulle vara myndighet förbjudetatt utnyttja oneutral arbetskraft. Vad först angårdelproblemet om utnyttjande av oneutral arbetskraft har varkenförhandlingsutredningen eller någon av remissinstanserna anslutit sig tilltanken på ett lagfäst förbud mot användande av sådan arbetskraft. Något förbud isådant hänseende finns ju heller inte på den privata sektorn. För egen del har jag den meningen att en och samma grundsats härvidlagbör gälla på hela arbetsmarknaden. Även om således något lagfäst förbud i dennafråga inte bör förekomma på den offentliga sektorn, vill jag stryka under attnågon ordergivning om utförande av oneutralt arbete självfallet inte fårförekomma från myndighetens sida. Det störrefrågekomplexet en översyn av reglerna om neutralitet och skyddsarbete iförtydligande syfte inrymmer ett flertal aspekter. Både JO ochförhandlingsutredningen har ägnat ingående uppmärksamhet åt problemet. JOmenar att lagstiftningen behöver ses över, främst i vad rör begreppet vanliga tjänsteåligganden, men även i fråga om skyddsarbetsbegreppet.I utredningens promemoria heter det att utredningens egna undersökningarbekräftat det snart sagt omöjliga i att åstadkomma en uttömmande definition avbegreppet tjänstemans vanliga åligganden. Därför har utredningen funnit detorealistiskt att söka arbeta om eller fyllaut lagtexten, när denna ändå svårligen skulle kunna täcka alla desituationer som en konflikt kan tänkas ge upphov till. Om begreppetskyddsarbete säger utredningen att utvecklingen gått i rikt- 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 24 ning mot en stabilisering och atti dagens läge något behov av förtydligande av lagstiftningen knappast kansägas föreligga. Remissutfalletger ett starkt stöd för utredningens ståndpunkt. JO vidhåller emellertid attproblemen bör lösas genom förtydliganden i lagtexten. Jag är medvetenom att arbetskonflikterna på den offentliga sektorn har ställt det nyaförhandlingssystemet på svåra prov. Särskilt var detta fallet vid konflikterinom skolväsendet och domstolsväsendet. Det ligger emellertid som bl. a.AD:s ordförande framhåller i sakens natur att tillämpningen av ett nytt ochoprövat regelsystem kan medföra inkörningssvårigheter. Detta gäller ävenreglerna om neutralitet och skyddsarbete, trots att dessa ämnen inte hörde tillde kontroversiella frågorna i samband med förhandlingsrättsreformen. framhåller, har emellertid redan vid de senaste årens konfliktermånga frågor kunnat lösas på ett för parterna godtagbart sätt. Erfarenheternafrån de tidigare konflikterna har därvid varit parterna till hjälp. De invändningarsom riktats mot det nya systemet har genom utvecklingen därför i mångt ochmycket mist sin ursprungliga tyngd. I sammanhangetfinns anledning att erinra om arbetsrättskomautténs nu pågående undersökningar, vilka enligt direktiven i principinbegriper även de offentligt anställda. Jag erinrar vidare omämbetsansvarskommitténs förslag att hela det offentligaanställningsförhållandet skall ses som privaträttsligt grundat och att tvisterom tolkningen av neutralitels-och skyddsarbetsbegreppen skall få föras till AD.De av JO aktualisera' de frågorna kan alltså komma i en annan och ny belysning. Under angivnaförhållanden finner jag i likhet med förhandlings-utredningen och detövervägande antalet remissinstanser att tillräckligt starka skäl inteföreligger att nu ändra tjänstemannalagarna i de delar som berörs av JO:sframställningar i fråga om neutralitet och skyddsarbete. Inte heller anser jagatt tjänstemannalagstiftningen bör kompletterasmed något slag av anvisningar, såvitt nu är i fråga. En viss praxis harju hunnit utbildas . Denna bör kunna utgöra en god grundför myndigheterna att bygga vidare på. Jag övergårhärefter till frågan om en lagstiftning om myndighets verksamhet under arbetskonflikt. JO uttalar som sinmening i frågan att en på förhand tillskapad lag synes vara att avgjort föredraframför alternativet att lagstifta först när en konflikt utbrutit. Som skälåberopar han bl. a. att organisationerna då åtminstone i stora drag vet vad dekan vänta sig och således inte behöver känna sig plötsligt och orättvistdrabbade av ett ingripande i det enskilda fallet. Samtliga personalorganisationer liksom en sågott som enhällig remissopinion i övrigt reser emellertid motståndmot tanken på en generell lagstiftning. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 25 I likhet med detstora flertalet remissinstanser och förhandlingsutredningen anser jag att detbör få bli beroende av en bedömning i samband med varje särsldldkonfliktsituation vilka åtgärder som kan vara påkallade för att mildra ellerundanröja inte avsedda biverkningar av en konflikt. Det ligger isakens natur att det härvid måste falla på Kungl. Maj:t att lösa åtskilligaawägningsproblem. Det kan exempelvis bli aktuellt att lägga ned någon del av enmyndighets verksamhet i ett konfliktläge, där det framstår som meningslöst attsöka hålla verksamheten uppe med hjälp av kvarvarande personal. Detta kan göradet nödvändigt att dispensera från gällande instmktionsföreskrifter o. dyl.Att så i många fall kan ske utan att neutralitetsrätten träds för när tordevara uppenbart. Jag erinrar i detta sammanhang om föredragandedepartementschefens av godkända uttalande i prop. 1965: 60 (s. 115)att neutralitetsrätten inte skall begränsa den offentlige arbetsgivarensprincipiella frihet att även under konflikt företa omgruppering av tjänstemän. Hur långt Kungl.Maj:ts befogenheter att agera under en arbetskonflikt skall anses sträcka sig kan självfallet diskuteras. Attlagstiftningsinitiativ kan bli aktuella i anslutning till en konfliktär uppenbart, särskilt när det gäller att förebygga rättsförluster för tredjeman. Som exempel kan nämnas förlängning av lagstadgade tidsfrister. Jag utgåremellertid från att rätten att vidta åtgärder för att såvitt möjligt lösa deorganisatoriska problem som brukar uppstå under konflikt i princip ryms underde befogenheter i fråga om rikets styrelse och förvaltning som grundlagsenligttillkommer Kungl. I vad mån dessa befogenheter kan utnyttjas under enkonflikt får, som redan har nämnts, vägas mot kravet att neutralitetsrätteninte träds för när. Jag hemställer attKungl. Maj:t beslutar att ge till känna vad jag har anfört. Styrelserepresentation för anställda i statliga myndigheter Inledning Med stöd av Kungl.Maj:ts bemyndigande kallade jag fyrasakkunniga med uppdrag att utreda frågor angående representation för deanställda i statliga myndigheters styrelser m. m. De sakkunniga, som antog benämningenstyrelserepresentationsut-redningen (STRU), har avgett betänkandet (SOU 1973:28) Styrelserepresentation för anställda i statliga myndigheter. 1 Generaldirektören , försteförbundssekreteraren , förste ombudsmannen ochkanslirådet . 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 26 som bilagor fogats bl. a. dels enpromemoria som behandlar frågan om det är förenligt med vårt statsskick att gede anställda hos statlig myndighet representation i myndighetens ledning, delsen promemoria om jävsfrågor som aktualiseras när de anställda hos statligmyndighet blir representerade i myndighetens ledning. Efter remisshar yttranden över betänkandet med bilagor avgetts av högsta domstolen (HD),regeringsrätten, justitiekanslern (), riksåklagaren, , hovrättenför , ,kammarrätten i , , ,styrelsen för internationell utveckUng (SIDA), överbefälhavaren (),försvarets civilförvaltning, , , ,flygtekniska försöksanstalten, , arbetarskyddsstyrelsen,, statens bakteriologiska laboratorium,postverket, , , statens vägverk, statenstrafiksäkerhetsverk, , luftfartsverket, statens väg- och trafikinstitut,kammarkollegiet, statskontoret, , , statistiskacentralbyrån, datamaskincentralen för administrativ databehandling (DAFA),(), , , statens personalnämnd, statenspersonalutbildningsnämnd, universitetskanslersämbetet (UKÄ), (), i ärkestift, lantbruksstyrelsen,lantbruksnämnden i , statens centralafrökontrollanstalt, , , , statens jordbruksnämnd, statensnaturvårdsverk, statens växtskyddsanstalt, statens veterinärmedicinskaanstalt, patent- och registreringsverket, statens pris- ochkartellnämnd, , överstyrelsenför ekonomiskt försvar, (), länsarbetsnämnden iJämtlands län, , ,statens invandrarverk, statens planverk, lantmäteristyrelsen, rikets allmännakartverk, i , i efter hörande av kronofogdemyndigheteni , i , ,, statens provningsanstalt, styrelsen för tekniskutveckling, domänverket, förenade fabriksverken, SF, SR, och . Yttranden harbifogats av från , och tingsrätter;av SIDA från 14 och SIDA-T (TCO-S);av från och vidcivilförsvarsstyrelsen samt från avd. 304; avsocialstyrelsen från företagsnämnden vid styrelsen och företagsnämndenvid styrelsens läkemedelsavdelning samt från centrala ,centrala statliga nykterhetsvården, företagsnämnden vidstatens rättskemiska laboratorium, företagsnämnden vid statensrättspsykiatriska klinik 1974:1 Bilaga 2 Gemensamiiia frågor 27 i , företagsnämnden vidstatens rättspsykiatriska klinik i , administrativa läkares föreningoch hälsovärdskonsulen-ters förening; av frånverkets statstjänstemannaförening; av från verketsföretagsnämnds arbetsutskott; av universitetskanslersämbetet frånrektorsämbetena vid universiteten i ,och , högskolan i och ; av från företagsnämnden vid styrelsen; av statensjordbmksnämnd från TCO- och SACO-föreningarna vid nämnden; av statensnaturvårdsverk från företagsnämnden vid verket; av frånföretagsnämnden vid styrelsen; av frånSACO-föreningen vid institutet; av statens provningsanstalt frånTCO-föreningen vid anstalten och från ordföranden i . Härutöver harSvenska skogsarbetareförbundet kommit in med yttrande. som det högsta beslutande organet i en statlig myndighet.Bland olika typer av styrelser redovisar utredningen , myndighetens chef (generaldirektör gd), ämbetsmannastyrelse,annan statlig myndighet eller annat organ än statlig myndighet. Medlekmannastyrelse avser utredningen en styrelse som är tillsatt av Kungl. Maj:toch som till huvudsaklig del består av personer,vilka inte är anställda hos myndigheten. Plenum i fristående nämnd betraktasockså som lekmannastyrelse. Ämbetsmannastyrelse är en kollegialstyrelse av anställda vid myndigheten. Lekmannastyrelsernasoch ämbetsmannastyrelsernas beslutanderätt omfattar vanligen sju olikatypfrågor. Dessa är viktigare frågor om planläggningoch genomförande av åtgärder inom myndighetens verksamhetsområde, viktigareförfattningsfrågor, viktigare frågor om organisation och arbetsordningeller tjänsteföreskrifter, frågor om förslag till anslagsframställning hosriksdagen och andra frågor av större ekonomiskbetydelse, frågor om tillsättning av vissa tjänster, frågor om läkarundersökning,disciplinär bestraffning, åtalsanmälan, flyttningsskyldighet och avstängningfrån tjänstgöring samt andra frågor som generaldirektören hänskjuter tillstyrelsen. Chefen i vad utredningen kallar gd-myndighet, dvs. enrådighetsverk,beslutar som regel i princip i alla frågor i vilkas prövning han deltar. Det väsentligastemotivet för personalrepresentation anser utredningen vara värdet för deanställda att genom sina fackliga organisationer frän sina utgångspunkterkunna påverka verksamheten inom myndigheten. Några principiella skäl motstyrelserepresentation för de an- 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 28 ställda i statliga myndigheterföreligger inte enligt utredningen. Utredningenföreslår att personalrepresentation i princip införs i de statligamyndighetemas högsta beslutande organ. Två personalrepresentanter bör därvidingå som fullvärdiga ledamöter i lekmannastyrelse och ämbetsmannastyrelse.Likaså föreslås två personalföreträdare få rätt att närvara då viktigare frågoravgörs på gd-nivå i gd-myndighet. Avgörs frågor om läkarundersökning,disciplinär bestraffning, åtalsanmälan, flyttningsskyldighet och avstängningfrån tjänstgöring av kollegial nämnd vid styrelsemyndighet, bör personalledamotenligt förslaget ha rätt att ingå som ledamot i sådan nämnd. Personalrepresentationenbör i möjlig mån omfatta samma slag av frågor, oberoende av styrelsetyp. Ilekmannastyrelse bör personalledamot deltai alla styrelseärenden där jäv inte anses föreligga. Vid myndighet utanlekmannastyrelse föreslås att personalrepresentanter i princip skall delta iavgörandet av samma slags frågor som lekmannastyrelse normalt prövar. Blandärenden i vilka personalledamot inte anses kunna delta till följd av jäv märksärenden som rör stridsåtgärd, förhandling med arbetstagarorganisation omslutande av.kollektivavtal samt uppsägning av kollektivavtal. Utredningen finnerdet tänkbart att personalrepresentant på gmnd av tystnadsplikt kan bliförhindrad att yppa viss hemlig uppgift för annan eller andra anställda vidmyndigheten. Detta kan vara besvärande, om personalrepresentanten behöverdiskutera viss fråga med andra företrädare för de anställda vid myndigheten.Personalföreträdaren bör enligt utredningen i förväg utverka medgivande attyppa hemlig uppgift i de relativt få fall detta behövs. Personalrepresentationföreslås som en huvudregel införas vid myndigheter med minst 100 arbetstagare. De fackligaorganisationer som har ställning som huvudorganisation bör enligt utredningenfå ett avgörande inflytande över valet av personalrepresentanter. Dehuvudorganisationer som organiserar det största resp. näst största antaletanställda vid myndigheten bör vardera få föreslå en personalrepresentant. Ärmer än av de anställda anslutna till en och samma huvudorganisation, bördenna dock få föreslå båda representanterna. Utredningen finnerdet naturligt att personalrepresentant som regel utväljs bland de anställda vidmyndigheten. Personalorganisationbör enligt utredningen få avgöra frågan om mandattidens längd och omentledigande i fråga om representant som organisationen föreslagit. Utredningenföreslår att principförslaget nu genomförs vid 47 myndigheter medlekmannastyrelse vilka tillsammans har ungefär 200 000 anställda. Utredningenavser att i sitt fortsatta arbete pröva hur principförslaget bör genomförasvid övriga statliga myndigheter. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 29 Den övervägandedelen av remissinstanserna har tillstyrkt STRU:s förslag eller lämnat det ihuvudsak utan erinran. Åtskilliga remissinstanser, däribland HD,regeringsrätten, JK, , , , statenspersonalpensionsverk, SÖ, statensjordbruksnämnd, och statens invandrarverk samt SRoch , har anfört kritiska synpunkter i mera väsentliga frågor. STRU:s förslag attpersonalrepresentation utan ytterligare utredning bör kunna införas i 47myndigheter med omkring 200 000 anställda har vunnit anslutning frånhuvudparten av dessa myndigheter. Några remissinstanser har anlagt synpunkter på principfrågan om personalrepresentation bör införas i statsmyndigheternas högsta beslutandeorgan. HD finner attden av STRU behandlade frågan är av synnerlig betydelse. En lösning ianslutning till utredningens principförslag skulle enligt domstolen på längresikt medföra en genomgripande omdaning av stora delar av den svenskaförvaltningen. Domstolen efterlyser därför en mer ingående analys av fördelaroch nackdelar med den föreslagna personalrepresentationen under beaktande av såvälde anställdas berättigade intresse av medinflytande som statsnyttans krav. Denvittgående principiella skillnad som föreligger mellan statsförvaltningen ochdess organ på ena sidan och ett affärsdrivande företag statligt eller inte på den andra sidan har således inte fått den belysning som förefallergmndläggande för frågans vidare behandling. STRU är också mycket kortfattad ifråga om motiven till införande av en representation för de anställda. Utan ennärmare analys i antytt hänseende anser sig domstolen inte kunna ge sinanslutning till tanken att helt generellt bereda representanter för deanställda ställning som medbestämmande i myndighetemas högsta beslutandeorgan. Redan utan en sådan analys är det emellertid enligt domstolen tydligt attlämpligheten av en reform i föreslagen riktning är helt avhängig fömtom avformerna för representations anordnande av frågan vilka gmpper av ärendensom skall avgöras under medverkan av personalrepresentanter. I betänkandetanges dessa frågor i svepande ordalag utan närmare angivande av frågornas art.Regeringsrätten anför liknande synpunkter och förordar härutöver mindreschematiska lösningar än dem STRU föreslår. Hithörande frågor är också enligtregeringsrättens mening av så avgörande betydelse att de bör bli föremål för enmer ingående analys innan definitiv ställning tas till utredningsförslaget.Därvid torde beaktas i vad mån lagstiftning i ämnet bör ifrågakomma. JK erinrarom att flertalet statliga myndigheter har till uppgift att utöva offentligmyndighet av ingripande betydelse såvitt gäller medborgarnas rätt ochintressen. Med hänsyn härtill måste höga krav ställas på objek- 1974:1 Bilaga 2 Geme°isamma frågor 30 tiviteten hos ledamöterna imyndigheternas högsta beslutande organ. Något egentligt utrymme för enskildapersonalintressen att påverka beslutsfattandet inom sådan verksamhet imyndigheterna finns inte och bör inte heller finnas. Av dessa skäl anmäler JKsynnerligen stor tvekan mot förslagets principiella inriktning, åtminstonesåvitt det gäller att mera generellt införa personalrepresentation. Det framgårav betänkandet att erfarenheterna av den bedrivna försöksverksamheteninte varit enbart positiva. Sålunda har en viss osäkerhet rått hos personalrepresentanterna.Verksamheten som personalledamot i lekmannastyrelse har vidare "upplevtsnågot trevande" till följd av otillräcklig information om. Dessa negativa erfarenheter finner JK fullt förståeliga. För attavhjälpa dem har STRU visserligen föreslagit att personalrepresentanten påolika sätt skall få erforderlig utbildning och information rörandeledamotskapets innebörd och omfattning. Man har dock enligt JK:s mening allanledning att ställa sig skeptisk inför möjligheten att genom kursverksamhetetc. bibringa vederbörande den allmänna erfarenhet och mognad som inte minstmåste fordras för det ansvarsfulla värvet som ledamot i en myndighets högstabeslutande organ. Det måste också inge betänkligheter att påpersonalrepresentanter lägga ansvaret för beslut som ligger utanför deraskompetensområde, anser JK. finnerdäremot inte några skäl av allmän natur mot styrelserepresentation för deanställda. Det finns emellertid enligt hovrätten starka skäl att tills vidarege de åtgärder som vidtas karaktär av försöksverksamhet. Härför talar sålundaden rad av inte oväsentliga både principiella och praktiska frågor somaktualiseras och den brist på tillfredsställande utredningsunderlag som enligthovrätten måste noteras. /ioga tingsrätt ser i förslaget ett ickegodtagbart avsteg från gällande statsskick i vad avser statsmaktensuppbyggnad. Även RRV anseratt ytterligare analyser krävs av flera för den föreslagna reformensgenomförande väsentliga problem, innan personalrepresentation genomförs. Istället för att låta den organisatoriska utformningen av myndighetens högsta beslutsorgan vara avgörande bör de beslutsområdendefinieras inom vilka personalrepresentation bör förekomma. Med en sådanmetodik kan man bortse från organisatoriska olikheter vid myndigheterna. Enreform av ifrågavarande slag bör genomföras inom helastatsförvaltningen. SR och anser att en kompletterande utredning av olikafrågor bör göras av delegationen (Fi 1970: 67) för förvaltningsdemokrati(DEFF). anser det uppenbart att frågan ommyndigheternas organisation måste lösas främst med hänsyn till deras uppgifteroch med särskilt beaktande av kraven på ansvar och objektivitet. Verketifrågasätter, om inte tjänstemännens inflytande på sakfrågorna snarare börminskas än ökas och om utredningens förslag kan anses förenligt 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 31 med de demokratiskaprinciperna för nuvarande samhällsskick. En likartad uppfattning framförs avstatens invandrarverk. I någrayttranden diskuteras utredningsförslaget med utgångspunkt i speciellaförhållanden i en eller flera myndigheter. I ett särskilt yttrande framhålleren ledamot av regeringsrätten (regeringsrådet ) sålunda att man för varjemyndighet måste överväga om representation för de anställda är motiverad justhos denna.