prop · FX0384 · 1974-12-31 00:00:00 — Deföreslagna ändringama i fråga om beskattningen äv reklamtrycksaker har röntett blandat mottagande vid remissbehandlingen. Även i denna del ifrågasätts omförslagen leder till förbättringar i tillämpningshänseende. Vissaremissinstanser anser att tiUämpningssvårighetema kan bemästras enbart genom enliberalare tolkning av gällande bestähimelser. menar attkonsekvenserna av ett slopande av skatten på annonsblad och andra annonsorganinte blivit uttömmande behandlade och ställer sig därför tveksam till RSVrsförslag i denna del. Enklarare precisering av skatteplikten för reklaratrycksaker framstår somönskvärd. Intressant i sammanhanget är uttalandena om att svårigheterna skullekunna bemästras enbart geriom en liberalare tolkning av bestämmelsema. Dettavisar enligt min mening att de påtalade svårigheterna trots aUt är begränsadeoch att de bör kunna bemästras genom kompletterande beslämmelser på vissapunkter. Medreklamtrycksak förstås i detta samraanhang en trycksak som framställts i flera lika exemplar i tryckpress eller genom screeniförfa- rande och som huvudsakligen har tUl syfte att offentliggöra reklam. Re dan i denna definition ligger enligt rain raening, att skatteplikten oraf al tar avtryck som i sig själva utgör trycksaker men inte varor som försetts med reklamtryck, t. ex. presentreklamartiklar i form av pennor, glas, mössor och andra klädesplagg. Vadnu sagts innebär i princip att vara som kan sägas ha ett självständigtbruksvärde för mottagaren faller utanför begreppet reklamtrycksak. Detsaramabör emellertid kunna gälla även i fråga öra vissa andra varor som försetts medtryck i vanlig mening. Liksom RSV anser jag således, att sådana varor somkontorsmaterial, affärshandlingar, etiketter, emballage o. d. bör ställasutanför skatteplikten oavsett om varan är försedd med reklamtryck eller ej.Detta kan uppnås genom att sådana varor i reklamskattehänseende inte anses somtrycksaker. Någon annan ändring av trycksaksbegreppet anser jag mig inte böraförorda f. n. Skattepliktbör inte heller föreligga för trycksak som avser viss vara och medföljer dennavid leveransen, t. ex. garantisedel, monterings-eller braksanvisning, instmktionsbokeller liknande eller som är avsedd för information om företaget eller dess produktertiU återförsäljare, anställda, medlemmar eller delägare, t. ex. i form avprislista, verksamhetsberättelse eller personaltidning. Detsamma bör gäUa försådana trycksaker som kalendrar, jubUeumsskrifter och alster med huvudsakligenhistoriskt, tekniskt, ekonomiskt eller annat vetenskapligt innehåU. InnehåUersådan trycksak reklam i sådan omfattning att den därför frarastår som utgiven ihuvudsakligt syfte att offentiiggöra reklara, bör den dock anses somreklamtrycksak. Enavgränsning av beskatlningsområdet enligt dessa riktiinjer skulle innebära, attskatteplikten i praktUcen begränsas till sådana tryckalster på papper ellerannat material som är avsedda att spridas separat i re- 1974: 84 31 klamsyftetUl privatpersoner och andra konsumenter. Det bör inte vara förenat med störresvårigheter för t. ex. tryckerierna att bedöma huravida en trycksak är avseddför sådan spridning och avgöra skatteplikts-frågan med hänsyn till förekomstenav reklam i trycksaken. Vid en avgränsning av skatteplikten förreklamtrycksaker på nu angivet sätt finns enhgt min mening inte behov av att iförordningen införa det av RSV föreslagna systemet med försäkran. Jagförordar att bestämmelser i enlighet med det anförda tas in som en ny punkt 2 ianvisningarna tiU 1 § reklamskatteförordningen och att som följd häravundantagsbestämmelserna i anvisningama till 5 § slopas. Vidare förordar jag iförtydligande syfte en ändring i 5 §. RSVföreslår vidare att annonsblad och andra annonsorgan inte längre skall bettaktassom reklamtrycksaker. Motivet härför är att skatten på sådan publikation fårdras av från skatten på annonserna i publikationen. Då annonsbeskattningen regelraässigtuppgår till större belopp är det enligt RSV en onödig oragång att ta ut skattpå publikationen. Annonsbladenhar utvecklats på ett sätt sora gett anledning till viss oropå olika håll inora dagspressen. Därvid har även framförts tanken på en skärptbeskattning av annonsbladen. Jag har viss förståelse för denna tanke, raen medhänsyn tUl det statliga pressstödet till dagspressen och det s. k.grundavdraget, som koraraer tidningar och tidskrifter tUl del, är jag inteberedd att nu föreslå någori skärpning av reklaraskatten för annonsbladen. Jagdelar RSVrs uppfattning att det är en onödig omgång att ta ut skatt påframställningen av annonsblad och liknande annonsorgan, när denna skatt fårdras av från skatten på annonserna. Det är dock angeläget att reklara somförekommer i dessa publikationer inte undgår beskattning. Annons som raotvederlag tas in för annans räkning beskattas alltid liksom vederlagsfriareklamannonser. I den mån utgivaren gör. reklam för egen räkning i annonsbladföreligger skattepliktig annons som beskattas på samma sätt sora infördaannonser såvida inte denna reklara har sådan orafattning att trycksakendärigenom blir reklamtrycksak. Något egentligt skattebortfall uppkommer därförinte vid ett undantag från skatteplikten i dessa fall. Jag förordar att dennaändring genomförs genom ett tUlägg i anvisningama tUl 1 § reklamskatteförordnuigen. Jag vUl i detta sammanhangockså förorda en ändring i 23 § reklam-skatteförordningen. Om en reklamtrycksakinnehåller inte endast reklam för utgivarens verksamhet utan även annonser förannans verksarahet, kan den egna reklamen i vissa fall undgå beskattning. a. av att skatten på framställningen är avdragsgUl intUl beloppet ayskatten på annonserna. Jag förordar därför,, att aydragsrätten begränsas tillden , del av skatten på framstäUningen som niotsvarar andelen av annonser sommot vederlag införts för annans räkning. RSVifrågasätter även lämpligheten av att bedömningen av rätten 1974: 84 32 tillåterbetalning av skatt på annonser inom ramen för det s. k. grundavdragetskall göras av beskattningsmyndigheten. Eftersora det här närraast är fråga oraen förra av presstöd, föreslår RSV att bedöraningen skall göras av presstöds-och tidskriftsnämnderna och att verket endast skall ha att verkställaåterbetalning i enlighet raed närandbeslut. Även i denna fråga råder delademeningar bland remisshistansema. Bl, a. framhåUs som en föratsättning för denföreslagna ordningen, att besvär skall kunna anföras över närandbeslut.Branschorganisationerna Factu och TU ställer sig tveksararaa till denföreslagna lösningen. Ävenjag ställer mig tveksam tUl behovet av att göra ifrågavarande nämnder tUIbeslutande organ i frågor som gäller återbetalning av skatt på annonser, eller,vUket också är aktuellt i sammanhanget, befrielse från skyldighet för utgivareatt inbetala sådan skatt. Jag finner inte att dessa frågor inrymmer störreproblem än när det t. ex. gäller bedöraningen av skattepliktsfrågor. Då dessutoraklassificeringen numera bör vara klar i allt väsentligt anser jag mig inte börabiträda förslaget. Givetvis bör RSV i tveksamma fall kunna inhämta yttrandefrån de ifrågavarande nämndema. Idetta sammanhang förordar jag också att anvisningarna till 24 § ändras så attdärav klart fraragår, att renodlade annonsblad inte orafattas av rätten till s.k. grandavdrag. Ifråga om beskattningsvärdet föreslår RSV att däri också skall inräknas sådandel av vederlaget eller värdet som avser kliché eller liknande hjälpmedel ochvidare alt i beskattningsvärdet inte skaU behöva inräknas värde av materialoch arbete som beställaren tUlhandahållit, om detta värde understiger . Förslageti fråga ora klichéer o. d. har avvisats av ett flertal remissinstanser, somsärskilt vänt sig mot den skärpning av beskattnmgen som skulle bh följden.Andra reraissinstanser ställer sig tveksamma tUl förslaget av praktiska skäl.Däremot har förslaget om att från beskattningen undanta tUlhandahåUande avarbete och raaterial till ett värde . rönt en raera allmänanslutning. Begränsningenav beskattningsvärdet för reklamtrycksaker tUl vad som kan karaktäriseras somdet materiella värdet är betingat av önskvärdheten att uppnå en likvärdigbeskattning av inbördes konkurrerande reklamformer. I första hand är detkonkurrenssituationen mellan annons- och trycksaksreklam sora föranlett dessabestämmelser. Härjämte har beaktats att klichéer o. d. kan användas upprepadegånger för reklamtrycksaker och genom bestämraelsemas utformning undviks därförockså en dubbelbeskattningseffekt. AvRSVrs skrivelse framgår, att tUlverkarna av reklamtrycksaker funnitbestämmelserna om beskattningsvärdet besvärliga att tUlämpa och följden harblivit, att skatt i vissa fall tagits ut och redovisats på hela fakturavärdet.Detta enklare debiteringsförfarande innebär emel- lertidett för högt skatteuttag. Även RSVrs förslag att klichéer o. d. skall inräknasi beskattningsvärdet innebär en skatteskärpning och har av denna anledning röntinvändningar vid remissbehandlingen. För egen del har jag komraittill den uppfattningen att neuttalitels-aspekterna i viss mån övervärderadesvid utformningen av reklamskatten. Dessa aspekter bör få stå tUlbaka förbestämmelser som underlättar skattens praktiska handhavande. I linje härmedligger slopandet av skatten på reklara genora mässor och utställningar som jagförordat i det föregående. I fråga om reklamtrycksakema borde väsentiiga praktiskafördelar vinnas om beskattningen knyts an tUl de faktiska vederlagen enUgtfaktura eller motsvarande handling. En sådan grandregel behöver dockkompletteras. För att åstadkomraa likhet i beskattningen bör vid beräkningen avbeskattningsvärdet avdrag få göras för sådan del av vederlaget sora utgörlikvid för kliché, reprofUm och liknande. Vidare måste hänsyn tas tUlmaterial och arbete som beställaren av en reklamtrycksak tUlhandahåller. RSVföreslår att hänsyn härtill skall tas endast om värdet därav överstiger 100 kr.Detta förslag har allmänt biträtts vid remissbehandlingen. Jag håller med omatt man i detta sammanhang bör kunna bortse från material- och arbetsinsatserav ringa värde. Det är emellertid tveksarat om raan når de avsedda praktiskafördelama med en beloppsmässigt fixerad värdegräns, eftersom, den i principförutsätter en relativt noggrann värdering. Jag förordar därför i stället enregel som innebär, att hänsyn inte skall behöva tas tiU sådan material- ocharbetsinsats från beställaren av en reklamtrycksak sora i det enskUda fallet ärav ringa orafattning. TUlämpningen av en sådan mera allmänt hållen regel tordefå preciseras närmare i anvisningar från RSV. Något hinder bör därvid inteföreligga att använda beloppet . som ett vägledande gränsvärde. Bestäraraelsemai 13 § bör ändras i enlighet med vad jag nu har anfört. En annanbeskattningsvärdesfråga som RSV tagit upp avser den nedsättning sora gäUerför postorderkataloger. RSV föreslår under åberopande av skrivelse frånPostorderföretagens samarbets-korarajtté att nedsättningen ökas tiU ochatt den skall få till-lämpas på postorderförsäljningens andel av företagetstotala omsättningar. Därmed skulle en tröskel effekt undanröjas för företagvars postorderförsäljning Ugger imder av totala omsättaingen. Viss skatteskärpninguppstår dock, framhåller RSV, för företag med en postorderförsäljning somuppgår tiU av totala omsättningen. I sitt remissytttande begär nämnda samarbetskommittéatt nedsättningen bestäras tiU . Jagfmner inte att anförda skäl motiverar någon justermg av nedsätt-ningsreglema ifråga om postorderkataloger. I detta sammanhang vUl jag emeUertid ta upp enbristande kongraens i beskattningen av sådana kataloger, vUken också påpekatsvid remissbehandlingen. 1974: 84 34 semaom nedsättning av skatten på postorderkataloger omfattar endast inoralandet fraraställda kataloger och inte importerade kataloger. Majrt hari särskilt beslut med stöd av dispensbestära-melserna ireklamskatteförordningen medgivit återbetalning av skatt på importeradepostorderkataloger inom ramen för de nämnda nedsätt-ningsreglema. Jag förordaratt bestämmelser införs i 14 § förordningen av innebörd, att full skatt utgårvid införsel av postorderkatalog för inhemskt företags räkning och att RSVefter ansökan får medge nedsättning och återbetalning av skatt efter sammagrunder som gäUer för mom landet framställda postorderkataloger. Jag förordarockså att andra stycket av anvisningama tUl 14 § ändras så att definitionen påpostorderförsäljning blir tillämplig även i fråga om 7 §. RSVhar också tagit upp en fråga som gäller redovisningen av reklamskatt. Verketkonstaterar, att gränsvärdet . i årsomsättning för skyldighet attredovisa skatt för annan reklam än annonsreklam kan ge anledning till missbmk.Jag delar helt verkets uppfattning att de möjligheter som nuvarande regler geratt undvika redovisningsskyldighet bör förhindras. Jag förordar därför ienlighet med RSVrs förslag alt gränsvärdet för redovisningsskyldighet förannan än utgivare av periodisk publikation som omfattas av rätten till s. k.grandavdrag sänks från nuvarande . , dvs.tUl samma gränsvärde sora gäller beträffande i egen regi offentliggjordreklam. RSVrs förslag härom har inte mött några invändningar vid reraissbehandlingen. Soraframgått av min inledande redogörelse tillskapades ett som skUjer sig från den ordning soragäller för andra s. k. punktskatter enligt förordningen (1959r 92) oraförfarandet vid viss konsumtionsbeskattning. Bestämmelsema innebär bl. a. attbesvär över sådant beslut kan anföras hos regeringsrätten av denskattskyldige. Jag anser emellertid att besvär över förhandsbesked beträffandereklamskatt bör kunna, anföras även av aUmänt ombud i överensstämmelse med vadsom gäller för andra punktskatter. Jag förordar därför eri ändring i. 30 §reklamskatteförordningen som ger möjlighet även för allmänt ombud hos RSV attanföra besvär över meddelat förhandsbesked. Enannan fråga som väckts av KF är den om förhandsbesked skall kunna meddelas påbegäran inte endast av skattskyldig som framstäUer. reklaratrycksak utan även av;utgivareav sådan trycksak. Även om jag har viss förståelse för en sådan ordning är jaginte beredd att förorda elt avsteg från de principer som allraänt gäller omförhandsbesked avseende indirekt skatt". ' Detvid remissbehandlingen framförda kravet på minskad arkiverings- skyldighet kan jag inte f. n. biträda. .':,, . Deav mig förordade ändringarna i rekläraskatteförOrdningen, som 1974: 84 35 börttäda i kraft den 1 juU 1974, kräver vissa övergångsbestämmelser. Ändringama i 13 § i frågaom beskattningsvärdets bestäraraande bör enligt min mening följa de aUmänna bestämmelsema,vUket innebär, att de regler skaU tiUämpas som gäUer när skattskyldigheteninträder. I fråga om mässa eUerutställning bör den nu förordade skattefriheten gäUa alla mässor och utstäUningarsom pågår vid ikraftträdandet eller som påbörjas därefter. Detta medför attreklam på andra raässor eller utstäUningar skall beskattas oberoende av närlikvid inflyter eUer fordran uppkommer. Annonsblad och liknandetrycksaker skall enligt vad jag förordat i vissa fall inte längre anses sorareklamtrycksaker. De nya bestämmelserna bör gälla tUlhandahåUande eUerframställning för egen räkning av trycksak efler utgången av juni raånad 1974. Genora ändringen avgränsen för redovisnuigsskyldighet i vissa fall kan sådan skyldighet uppkommaunder . I sådana fall bör redovisningsskyldigheten orafattaendast tiden fr. o. ra. juli månad 1974. Begränsnuigen avavdragsrätten enligt 23 § reklamskatleförordningen bör gälla i fråga om reklaratrycksaksora tillhandahåUits eller framställts för egen räkning före utgången av junimånad 1974. Skattskyldigsom är berättigad till återbetalning av skatt för bör avpraktiska skäl äga rätt tiU sådan återbetalning också för . Ifråga ora ikraftträdandet av de nya bestäramelserna vid hiförsel bör gäUa vadsom stadgas i 1 § tullkungörelsen (1973r 1014). Det bör kunna ankomraa på Kungl.Majrt att raeddela föreskrifter härora. Underåberopande av det anförda herastäUer jag att Kungl. attantaga inora upprättat förslag till förordning om ändringi förordningen (1972r 266) om skatt på annonser och reklara. MedbifaU tUl vad föredraganden sålunda raed instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Majrt Konungen att tiU skallavlåtas proposition av den lydelse bUaga tUl detta protokoll utvisar. MARCUSDOKTIt.STOCKHOLM 1974 74019}