prop · FX0395 · 1974-12-31 00:00:00 — torde vara i gränstrakterna, bör kallelse kunna utfärdasutan några större begränsningar. Det lorde vidare vara omöjligt att utanvittnets hörande avgöra vilka olägenheter som kan uppstå för vittnet. Förekallelse bör därför vittnet beredas tUlfälle yttra sig i frågan om hansinställning till förhöret. För att domstolen skall kunna la ställning till omfömtsättningarna för kallande av vittne föreligger, anser attden som begär vittnesförhöret måste mer ingående än vad nu är fallet ange vadhan avser att styrka med förhöret. Enligl tingsrättens uppfattning gäller dettaäven varje annat vittnesförhör i målet. Domstolen måste ju göra en bedömningutifrån hela bevisläget för att kunna avgöra om det begärda vittnesförhöret kanantas ha väsentlig betydelse inle bara för utredningen ulan även för utgången imålet. Länsåklagaren i anser att uttrycket'väsentlig betydelse' och det i norska bestämmelser nämnda 'maktpåliggende' kanmedföra sådan ingående bevisvärdering som rätlen inte bör företa i detta sammanhang.Det borde vara tillräckligt att endast ge en rekommendation om återhållsamhet ifråga om kaUelser tUl nordiska vittnen och att då nämna de omständigheter somdärvid bör särskilt beaktas såsom vittnesmålets betydelse, målets art ocholägenheterna för vittnet. Överåklagaren i framhålleratt man bör inta en viss restriktiv hållning i fråga om inkallande av vittneeller målsägande med lång resväg vare sig det gäller inländsk eller utländskperson. Del nyssnämnda uttrycket kan därför inte förmodas ha en än merrestriktiv innebörd bara för att att vederbörande måste passera en riksgräns.Föreningen anser att bestämmelsen inte får tolkasalltför restriktivt. Risk föreligger att ett snävt tillämpningsområdeurståndsätler lagen. Överåklagaren i åklagardistrikt ifrågasätter om intei stället i tvistemål ett visst lägsta värde på tvisteföremålet och i brottmålett minimistraff bör fastslås som undre gräns. 6.5 Vittnesförhör utom huvudförhandling Syftet med den föreslagna lagstiftningen är enliglpromemorian att skapa möjhgheter att höra vittnen inför den dömandedomstolen. Det kan därför synas som om någol utrymme för kallelse av nordisktvittne till förhör vid annan än den dömande domstolen inle skulle finnas. Iundanlagsfall kan emellertid behov föreligga att kalla nordiskt vittne också idessa fall. I det föregående har nämnts bl.a. att del i Danmarkförekommer alt bevisupptagningen i ett vid landsret anhängigt mål sker vidunderrätt. vid hojesteret företas vanligen bevisupptagning vid lägredomstol. För norsk rätts del gäller att vittne aldrig hörs i höyesleretl. Ifall som dessa, då den subsidiära bevisupptagningen vanligen samlas till en ochsamma domstol, är det av värde att den nordiska vittnespliklen får gälla. Försvensk och finsk rätts del är del svårare alt finna situationer, då det skullevara motiverat att höra nordiskt vittne vid annan domstol än den som handläggermålet. Man kan emellertid tänka sig det fallet att vittnesförhör enligt 36 kap.19 § RB hålls i i elt vid anhängigt mål och alt detbedöms angeläget alt höra ett i bosall vittne vid samma tillfälle,för att därmed möjliggöra att vittnena hörs mol varandra. Naturligtvis kanbehovet att höra två vittnen även motivera bevisupptagning utomhuvudförhandling vid den domstol som handlägger målet. I promemorian föreslåsdärför möjlighet att kalla nordiskt vittne till vittnesförhör utomhuvudförhandlingen oavsett om förhöret hålls vid den domstol som handläggermålet eller vid annan domstol. Kallelse till annan änden handläggande domstolenbör emellertid få ske endast om det är oundgängligen nödvändigt. Remissinstanserna lämnar förslaget i denna del ulanerinran. RA påpekar dock att i promemorian inte behandlas frågan om dennordiska vittnesplikten också skall gälla vittnesförhör inför domstol underförundersökning i brotlmål (23 kap. 13 och 15 §§ RB, jfr danska retspleje-loven§ 809 och norska slraffprocesloven § 266). Vissa formuleringar i den föreslagnalagbestämmelsen synes närmast lyda på att så inte är förhållandet. Även omnågot större praktiskt behov av en sådan utsträckning av vittnespliklenknappast lorde föreligga, kunde det enligt RÅrs mening vara lämpligt att i detfortsatta lagstiftningsarbetet uttryckligen beröra problemet. Liknandesynpunkter framförs av länsåklagaren i : 6.6 Utfärdande av kallelse Med hänsyn till de i promemorian angivna förutsättningarnaför att nordiskt vittne skall få kallas har del vid de nordiskaöverläggningarna ansetts nödvändigt all låta den domstol som handlägger måletsvara för kallelsen. Endast domstolen har den överblick som behövs för attavgöra om vittnet skall kallas. Det hindrar inte att part lar med vittne tilldomstolen på sätt som ofta sker. Det sker emellertid helt på frivillig vägOch sanktionerna i vitlnespliklslagen blir inte tillämpliga i fråga om sådantvittne. 1 och får vittne ell i kallelsen särskiltangivet varsel. Kallelsen innehåller uppgifi om hur efter delgivningenvittnet har rätt att få på sig före inställelsen. Är varslet ellerkallelsefristen och delges vittnet kallelsen föreinställelsen, behöver vittnet inle bege sig till domstolen utan kan ulan vidareutebli. 1 och förekommer inle denna ordning. Från danskt ochnorskt håll har emellertid framställts önskemål om all bestämmelser omkallelsefrisl las in i lagarna om nordisk vittnesplikl. Mol detta har frånfinsk och svensk sida inle gjorts någon invändning. 1 promemorian föreslåsdärför att en bestämmelse om kallelsefrist införs vad gäller nordiska vittnen.Kallelsefristens längd får bestämmas av domstolen med hänsyn till omständigheternai varje särskilt fall. Promemorians förslag godlas i huvudsak. Hovrätten överSkåne och framhåller dock att en tillämpning som innebär att en sådanfrist utsätts i själva kallelsen kan leda till svårigheter. Ovisshet kommer dåatt råda om den kallade avser att inställa sig eller inle. Domstolen saknarunderlag för att inställa förhandlingen och därigenom bespara parterna onödigakostnader. Enligt hovrättens mening är del bättre om man från svensk sidauppfyller önskemålet om kallelsefrist genom alt, då kallelse begärs, alltidange den sista dag då denna får delges. Liknande synpunkter anförs av hovrättenför samt och tingsrätter. 6.7 Undantag från vittnesplikt m.m. I de nordiska länderna finns särskilda bestämmelser omundanlag från vittnesplikl och om förbud att höra vittnen beträffande frågorsom omfattas av tystnadsplikt. Syftet med bestämmelserna är att skydda vittnetfrån den inle sällan svåra intressekollision som det kan innebära atttillgodose del allmänna intresset av att domstolen får riktiga uppgiftersamtidigt med att vittnets privata intressen tillvaratas. Genom bestämmelsernatillgodoses också tystnadsplikt lili förmån för utomstående personer. Slutiigenskyddas det allmänna intresset av sekretess beträffande förhållanden som inteulan skada för landets trygghet eller säkerhet kan avslöjas. Bestämmelserna pådetta område är emellertid utformade på olika sätt i de nordiska länderna. Vidde nordiska överläggningarna har enighet uppnåtts om att de beslämmelser somgäller i del land där vittnet är bosatt också skall tillämpas då vittnet efterkallelse enligt vittnesplikts- lagen hörs i annat nordiskt land. Dessutom har debestämmelser som gäller i domstolslandet ansetts böra tillämpas, i den månundantagen där sträcker sig längre. Detanförda innebär enligt promemorian att en domstol som hör ett nordiskt vittneblir skyldig att kumulera bestämmelserna i den egna lagen med dem som gällerenligt lagen i det land där vittnet är bosalt. Frågan aktualiseras inte endastnär vittnet uttryckligen förklarar all han önskar att slippa vittna. Domstolenhar i stor utsträckning att ex officio bedöma vilka hinder som i det särskildafallet föreligger mot vittnesförhöret eller mot att höra vittnet över särskildaförhållanden. Den föreslagna ordningen förutsätter att de olika ländernakontinuerligt håller varandra underrättade om gällande bestämmelser i dessahänseenden. Detta gäller också i fråga om den praxis som utvecklas i dessafrågor. Om del för vitlneskallelsen är klartatt vittnet inle får höras med hänsyn till bestämmelserna i domstolslandeteller det land där vittnet är bosalt, skall vittnet inte kallas. Detsamma kanibland länkas vara fallet i fråga om ett vittne som har rätt att vägra vittna.1 övrigt får prövningen av hinder mol vittnesförhöret ske först när vittnet harkommit till rätten. Detta torde vanligen bli fallet. Det är givetvis viktigtalt domstolen handlar så, att onödiga resor undviks, särskilt när avståndet ärlångt. Kumulalionsbestämmelsen blir för svensk rätts del intetillämplig på den som har kallats vid vistelse här i riket. Har han efterkallelsen återvänt till annat nordiskt land och därefter på nytt kallats i detlandet, skall kumulation dock ske. Bestämmelsen om kumulation gäller också densom visserligen är bosatt och uppehåller sig i annat nordiskt land, men sominte kallals enligl vitlnespliklslagen utan frivilligt inställt sig viddomstolen på parts begäran. I fråga om den som är bosatt i men av någonanledning kallas medan han uppehåller sig i något annat nordiskt land, ärdäremot RBrs bestämmelser tillämpliga. Under överläggningarna har framförts farhågor för attdomstolarna lätt kan begå fel vid tillämpningen av ett annat landsbeslämmelser. Detta skulle exempelvis kunna leda till att ett vittne åladesvite, som sedan begärdes verkställt i bosäliningslandet, faslän vittnet enligtbestämmelserna i det landet hade räll att vägra vittna och därför inle bordeha ådömts vitet. En sådan risk kan enligt promemorian inte uteslutas, särskiltinte till en början. I promemorian nämns emellertid att nordiska verkställighetslagenmedger möjlighet att underlåta verkställighet av beslut som beror på misstag. 11 § i lagen sägs nämligen alt en i annat nordiskt land meddelad dom på böter varmed jämställs rätlegångsvite 'må' verkställas. En liknande ordning tordegälla i de andra länderna. Framställningar om verkställighet av beslut omböter och viten prövas i av och i övriga länderav i respektive land. Det finns därför möjlighet att isamband med verkstäl- lighetsbegäran pröva om beslut i något fall blivitfelaktigt. Den föreslagna regeln om kumulation av utländskabestämmelser med svensk rätt vid vittnesförhör lämnas i huvudsak ulan erinran.Några remissinstanser berör de problem som kan uppslå vid regelns tillämpning. Sveahovrätt efterlyser en bestämmelse av innehåll, att den kallade i samband medkallelsen bereds tillfälle all efter delgivning yttra sig överomständigheter, som enligt hans mening utgör hinder för inställelse eUerförhör. Liknande synpunkter framförs av Södra Roslags tingsrätt. Somexempel på de tolkningssvårigheter tillämpningen av den föreslagna regeln kankomma att innebära pekar hovrätten för på begreppet 'vanärande' i36 kap. 6 § RB och motsvarande begrepp i t.ex. dansk och norsk räll saml påvanskligheten all fastställa innehållet i utländsk rätt när det gäller allfastslå vad en tjänsteman på grund av meddelade instruktioner kan varaförhindrad all yttra sig om. Vidare nämner hovrätten de skillnader som finnsmellan länderna i strafflatiluder för brott av samma typ och den betydelsedetta kan ha för tystnadsplikten. Regler om förbud mot vissa slag avvittnesförhör finns även i andra delar av den svenska lagstiftningen än RB,exempelvis i lagen (1969r6l8) om fastställande av faderskapet till barn utomäktenskap. Del är hovrätten obekant, huruvida del i andra nordiska länderslagstiftning finns sådana mer frislående bestämmelser, som kan vara att beaktai förevarande sammanhang. Slutligen erinrar hovrätten om vad i promemoriananförs om bosättning och varav framgår att en person med mycket lös anknytningtill ett land kan anses bosalt där. Det kan inle enligl hovrättens mening vararimligt att i sådant fall bosätlningslandets lagstiftning skall tillämpas. Hovrättenöver och anser att frågan om felaktiga beslut av domstol isamband med tillämpandet av de föreslagna kumulations-reglerna behandlatsalltför lättvindigt. Det är visserligen riktigt att nordiskaverkställighetslagen inle innebär några bindande åtaganden. Men omverkställighet av bötesdomar sker i största utsträckning, kan det inte ansesrimligt att administrativ myndighet i verkställighetslandet överprövarrikligheten av domstolens avgörande. bör i första hand ske genomöverklagande till högre instans i domstolslandet och den det gäller bör frånsitt hemland få den rättshjälp han kan behöva för att genomföra ettöverklagande. Vägrad verkställighet bör inte tillgripas i andra fall än sådanadär oriktigheten måste anses så uppenbar, att det kan anses strida mot ordrepublic att verkställa domen. Även anser att risken för felaktigabeslut inte beaktats tillräckligt. En förutsällning för underlättande avlillämpningen av kumulationsregeln är inle bara alt varje land fårunderrättelse om gällande beslämmelser i de andra länderna och om utvecklingen av rättspraxis ulan även all varje domstolhålls underrättad härom. Även om felaktiga beslut rörande utdömda tvångsmedelkan 'rättas' genom att inte gå i verkställighet måste den prövande myndighetenha tillgång till fler uppgifter än vad som framgår av nordiska verkställighetslagenför att kunna göra en rätt bedömning. Vid vägran att verkställa beslutadetvångsåtgärder bör vidare den prövande myndigheten underrätta domstolen härom.Även Södra Roslags, och tingsrätter, länsåklagaren iGöteborgs och län. Föreningen och FöreningenSveriges å/c/agare understryker vikten av fortlöpande information om de i deolika länderna gällande bestämmelserna om undanlag från vittnesplikl. 6.8 Tvångsmedel mot vittne Tvångsmedlen mot tredskande vittnen anknyter till tvåolika skeden i verkställigheten av vittnespliklen. Vissa tvångsmedel avservittne som vägrar efterkomma kallelse. Ändra tar sikte på vittne som inställtsig men vägrar vittna eller i övrigt fullgöra sina skyldigheter vid rätten. Vidöverläggningarna mellan de nordiska länderna har man varit ense om, attsärskilda bestämmelser beträffande nordiska vittnen borde tiUskapas endast idet först nämnda hänseendet. När vittnet väl har kommit till domstolen, bördäremot bestämmelsema om tvångsmedel i domstolslandets lag tillämpas. Enighet har vidare rått om att inga andra tvångsmedelskall få förekomma för att förmå vittnet att inställa sig än böter och vitesamt förpliktande all ersätta rättegångskostnad. Hämtning av vittne från ettnordiskt land till ett annat skall däremot inte kunna förekomma. Inte hellerfår andra frihetsinskränkande åtgärder tillämpas i sådant syfte. Med böter avses i detta sammanhang endast penningbötersamt dagsböter i den mån sådana föreskrivs i något av länderna. Det danskasystemet med 'l0bende b0de' bör däremot inte få användas på nordiskt vittne föratt förmå vittnet till inställelse. Vite förekommer endast i ochSverige. 1 är vite inte maximerat. Trots dessa olikheter har enighetrått under de nordiska förhandlingarna om att vite bör få tillgripas. Bestämmelserna om nordisk vittnesplikt föreslås, som förulhar nämnts, bli lillämpliga på den som är bosatt och uppehåller sig i annatnordiskt land än domstolslandet. Därmed avses av naturliga skäl att de angivnaförutsättningarna för lagens tillämpning föreligger förkallelsen till domstolen. Bestämmelserna i gäller alltså i fråga om den somär bosatt i och vanligen vistas där men som vid tillfälligt besök i blir kallad som vittne, exempelvis i samband meden trafikolycka. Är vittnet i detta fall kvar i vid tiden förinställelsen, kan han alltså med stöd av RB hämtas till rätten, om detta visarsig nödvändigt. Har han återvänt till , kan däremot inga sanktioner komma ifråga från svensk sida, eftersom han inte kallats som nordiskt vittne. I sådantfall får därför ny kallelse utfärdas med tillämpning av de föreslagna vittnesbestämmelserna. 1promemorian framhålls all särskild uppmärksamhet påkallas i fråga om den som kallatsenligt de nordiska reglerna men senare rest in i och uppehåller sig härvid liden för inställelsen. Enligt de förul berörda bestämmelserna skullehämtning inle vara möjlig i della fall. Vid de nordiska överläggningarna hardel emellertid ansetts, all domstolarnas nuvarande möjligheter all låta hämtatredskande vittne som befinner sig i domstolslandet inle kan få sältas åt sidani fråga om de nordiska vittnena. De föreslagna begränsningarna i fråga omanvändningen av tvångsmedel på nordiska vittnen bör därför inle gälla för densom finns i riket när hämtning blir aktuell. Av dentidigare redogörelsen framgår vilka tvångsmedel som i de nordiska länderna kankomma till användning mot vittne som inställt sig vid domstol men vägrar attavlägga ed eller försäkran eller att avlägga vittnesmål. 1 huvudsak föreliggeröverensstämmelse mellan de olika lagarna. Vissa skillnader finns emellertid.Särskilt kan nämnas del långa frihetsberövande som kan förekomma i ochFinland. Under de nordiska förhandlingarna har avsteg inte ansetts böra görasfrån de bestämmelser som gäller i domstolslandet i fråga om den som inställtsig som vittne. Enligtpromemorian är det angeläget att i samband med vittneslagslift-ningensgenomförande förekommande hinder mot delgivning av vittnes-kallelser sominnehåller penningsanktion undanröjs. Verkställighet av utdömda processvitenoch böter i nordiskt land kan komma till stånd enligt de nordiskaverkställighetslagarna. När det gäller verkställighet av den sanktion som innebäratt vittne åläggs att betala rättegångskostnad föreligger däremot vissasvårigheter. Genom nordiska verkställighetslagen möjliggörs verkställighet häri riket av bl.a. dom i annat nordiskt land, genom vilken i brottmål utdömtsersättning för rättegångskostnad. Svensk dom av samma innehåll får enligl lagenöverlämnas för verkställighet till annat nordiskt land. Enligl förarbetena(prop. I962r203 s. 24) torde med rättegångskostnad avses sådana kostnader somenligl 31 kap. RB kan utdömas i brottmål. Däri innefattas interättegångskostnad som ålagts vittne enligl 36 kap. 23 § RB. 1 1 §lagen (1932r540) om erkännande och verkstälhghet av dom, som meddelats iDanmark, , eller föreskrivs all lagakraftägande dom, som iannat nordiskt land meddelats i tvistemål eller angående skadestånd i brotlmålgäller också här i riket. bl.a. lagakraftägande beslut som i tvistemål i domeneller under rättegången meddelats angående ersättning för rättegångskostnad.1 olika sammanhang har man diskuterat frågan om rältegångskostnadsbeslut somrör vittne omfattas av lagen. Så har skett i betänkandet (SOU I968r40 s. 71)Verkställighet av domar i förmögenhetsrättsliga mål. Frågan om verkställighetav kostnadssanktion mol vittne las också upp i en inom justitiedepartementetupprättad promemoria (Ds Ju 1970r20) med förslag till lag om erkännande ochverkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Den i promemorianföreslagna lagen jämställer i vissa fall med dom ell beslut om ersättning förrättegångskostnad. sker i tvistemål, under förutsättning all en dom imålet enligt lagen blir gällande här i riket, och i brottmål, om kostnadenskall utgå till enskild part. Rältegångskostnadsbeslut i familjerättsliga målfaller utanför den föreslagna regleringen. Detsamma gäller kostnad som ibrottmål skall utges till statsverket. 1 fråga om beslut varigenom vittneåläggs att utge rättegångskostnad anförs promemoria att frågan omerkännande av sådana beslut aktualiserar frågan om skyldighet all inställa sigsom vittne i annat nordiskt land och att denna fråga övervägs i annatsammanhang. Mot denna bakgrund har man funnit lämpligl all inte inbegripasådana beslut. Frågan antogs emellertid böra övervägas på nytt, om en nordiskvittnes-plikt införs. 1 samband med tillkomsten av nordiskaviltnespliktsbestämmelser får enligt nu föreliggande promemoria övervägassådana ändringar i de nordiska verkställighetslagarna i de olika länderna, atträltegångskostnadsbeslut som avser vittne blir verkställbart i annat nordisktland. De föreslagna bestämmelserna godtas eller lämnas utanerinran av flertalet remissinstanser. anser att, även om vissa skäl talar för atthämtning i undantagsfall borde kunna ske, behovet därav synes så ringa att ettovillkorligt hämtningsförbud bör bibehållas. Även överåklagaren i finner deföreslagna tvångsmedlen tillräckliga. Vad gäller lagtextens utformning synesdet emellertid även om bestämmelserna är avsedda att ha karaktären avundanlag från RBrs regler med hänsyn till bestämmelsernas fundamentalabetydelse för vitlnesplikten över huvud taget och till förebyggande avfelaktig tillämpning väsentligt all lagtexten utformas så all däri antingendirekt anges vilka tvångsmedel som får tillämpas eller i vart fall görs enhänvisning till de bestämmelser i som berör tvångsmedel mol vittne,målsägande och part. Liknande synpunkter framförs av Föreningen . anför däremot att ekonomiska sanktionerär ganska verkningslösa mot vissa personer. 1 elt allvarligtbrotlmål kan ett vittnesmål vara avgörande för utgången. Det hade varitönskvärt att möjlighet i undantagsfall tillskapats att begära hämtning avvittne från annat nordiskt land, t.ex. efler särskild prövning av myndighet idet landet att vittnets inställelse vid domstolen är oundgängligen påkallad medhänsyn tUl målets vikt och vittnesmålets väntade betydelse. Likaså kunde mantänka sig särbestämmelser för gränsdislriklen. Från svensk synpunkt gäller detsenast anförda inte målsägande, som har rätt att vägra att yttra sig. Ävenlänsåklagaren i anser all hämtning skall kunna ske. FöreningenSveriges åklagare ullalar att det från ren åklagarsynpunkl hade varit önskvärtatt förslaget kunnat innehålla regler som möjliggjort hämtning. Föreningeninser emellertid att förslaget grundar sig på en sammanjämkning av nordiskaintressen och rättsgrundsatser och att önskemålet om sådan hämtning blir svårtatt realisera. Föreningen är därför beredd all acceptera förslagel iföreliggande skick. Ipromemorian utvecklas hur en person som redan har delgetts vitlneskallelse iSverige och därefter återvänder till sitt bosältningsland måsle delges nykallelse såsom nordiskt vittne. Hovrätten över och framhålleratt detta exempel endast bestyrker den kritik som hovrätten har framfört motvitinespliklens konstruktion i promemorian. Enligl hovrättens mening finns delinle något skäl varför kallelsen måste göras om. Domstolen bör kunna döma ulböter eller vite men ett förordnande om hämtning kan däremot inte effektueras. Hovrättenför uttalar all verkningarna av vitlnespliklslagen blir beroendeav att praxis i fråga om delgivning utomlands av kallelser och verkställighetav utdömda påföljder för utevaro ändras. Vidare ifrågasätter hovrätten vad somi promemorian sägs om att sanktioner inte kan komma i fråga i nyssnämndaexempel. Den som vistas här i riket skall, även om vitlnespliklslagen kommertill stånd, kallas enligl RB, och svenska bestämmelser är i sin helhettillämpliga på honom. Om vittnet uteblir, skall om laga förfall inle föreliggerpåföljd utdömas. För en svensk domstol måste det vara mycket svårt att kännatill, om en i kallad person befinner sig i annat nordiskt land vidtiden för förhandlingen. sådant riktigt beslut om utdömande av påföljd förutevaro bör enligt hovrätten kunna verkställas enligl nordiskaverkställighetslagen. Huruvida detta sker torde endast bero på viljan därtill idet land där verkställighet begärs. 6.9 Ersättning för inställelse 6.9.1 Departementspromemorian Under de nordiskaöverläggningarna har övervägts en ordning som skulle innebära alt ersättning till nordiskt vittneberäknas så, att den motsvarar del högsta beloppet vid en jämförelse mellan enberäkning enligl reglerna i domstolslandet och en beräkning enligt reglerna idel land där vittnet är bosatt. Emellertid föreligger omfattande skillnader ide olika ländernas bestämmelser om beräkning av viltnesersältningen. Enkumulation skulle medföra tillämpningssvårigheter, inle minst därför allbestämmelserna i de olika länderna är myckel detaljerade och svåröverskådliga.En ersättningsberäkning förutsätter ofta tillämpning av flera författningar avolika valör.