prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — I den nya lagen bör vidare i överensstämmelse medpromemorieförslaget föreskrivas att ersättning skall utgå även i fall då enintagen inte kan beredas arbete eller annan verksamhet som berättigar honom tUlersättning eller när han är helt eller delvis oförmögen till sädan verksamhet.Sistnämnda bestämmelse har en motsvarighet i behandlingslagen. På sätt föreslagits i promemorian bör ersättning förarbete lämpligen bestämmas med hänsyn tagen till den intagnes arbetsinsats, ominte särskUda skäl föranleder annat, medan ersättning för annan verksamhet iregel bör bestämmas enhetligt. De närmare reglerna för ersättningens beräknandesamt angående användningen av intjänade medel torde lämpligen böra meddelas iadministrativ ordning. I överensstämmelse med vad jag sålunda anfört föreskrivs iförsta stycket av förevarande paragraf att intagen skaU erhålla ersättning,enligt normer som meddelas av Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:tbestämmer, för arbete som han utfört, om detta ej skett för egen räkning, attersättning skall utgå även när intagen enligt vad som bestämts rörande honom,under arbetstid deltar i undervisning, utbildning eller annan särskilt anordnadverksamhet eller behandling eller bedriver enskilda studier. Vidare föreskrivsatt om arbete eller annan verksamhet som berättigar till ersättning inte kanberedas intagen eller om denne är helt eller delvis oförmögen tiU sådanverksamhet ersättning ändå skall utgå. 1 andra stycket föreskrivs attersättning för arbete skall bestämmas med hänsyn till den intagnes arbetsinsatsom inte särskUda skäl föranleder annat och att annan ersättning som avses iförsta stycket i regel skall bestämmas enhetligt. Denna paragraf, som motsvarar 44 § tredje stycket och 5 1§ promemorieförslaget, innehåller bestämmelser om utmätningsfrihet i fråga omarbetsersättning, m. m. Gällande bestämmelser i ämnet finns i 65 §behandlingslagen. Enligt promemorieförslaget skall, i likhet med vad somgäller f. n., medel som gottskrivits intagen eller avsatts för hans räkningenligt bestämmelserna om ersättning för arbete m. m. inte få utmätas. Jagansluter mig till detta förslag. Enligt nuvarande bestämmelser får dock av intjäntaarbetspremier ersättning tas ut för vad intagen uppsåtligen eller av vårdslöshetskadar eller förstör av anstaltens tUIhörigheter, En liknande bestämmelse finnsintagen i promemorieförslaget. Under remissbehandlingen har RÄ - i likhet medlänsäklagaren i län - ställt sig frågande till varförkriminalvårdsanstalt sålunda skall ha en exklusiv rätt att hålla sig skadeslösgenom att ta ut ersättning av intagens medel. För egen del finner jag, medhänsyn till det direkta samband som föreligger mellan den intagnes anstaltsvistelse och den skadegörelse varom frågaär en sådan ordning vara rimlig såvitt angår uppsåtlig skadegörelse. Harintagen vållat skada av oaktsamhet bör däremot inte ersättning få tas ut av denintagnes medel. Jag kan hänvisa till att motsvarande ordning gäller enligt 3 §lagen (1970:21 5) om arbetsgivares kvittningsrätt. Som hovrätten över och anfört i sittremissyttrande bör sistnämnda bestämmelse få sin placering i anslutning tillbestämmelserna om arbetsersättning. Lämpligen bör den därvid sammanföras medbestämmelsen om utmätningsfrihet. 1 enlighet med del sagda föreskrivs i förevarande paragrafdels alt om intagen uppsåtligen förstört egendom som tillhör anstalten,ersättning härför får tas ut av medel som tiUkommer honom enligt 44 §, dels attersättning enligt 44 § som gottskrivits intagen eller avsatts för hans räkninginte får utmätas. 1 denna paragraf, som motsvaras av 45 §promemorieförslaget, ges en inledande bestämmelse om förutsättningarna fördisciplinär bestraffning av intagen. Gällande bestämmelse härom finns i 68 §behandlingslagen. Jag har i den allmänna motiveringen lämnat en noggrannredogörelse för de principer som enligt min mening bör vara vägledande när detgäller att avgöra i vad mån en viss förseelse skall föranleda elt särskiltdisciplinärt förfarande. Angående lagtextens utformning vill jag framhålla attjag inte finner anledning att - som föreslagit -ändradet nuvarande rekvisitet som anger att disciplinär bestraffning fär ske omintagen bryter mot anbefalld ordning eller eljest beter sig klandervärt. 1 enlighet med vad jag anfört föreskrivs i förevarandeparagraf att om intagen bryter mot anbefalld ordning eller eljest beter sigklandervärt, disciplinär bestraffning får åläggas honom enligt vad som sägs iföljande paragraf, om det inte föreligger anledning all han skall låta sigrätta av anvisningar eller tillsägelse eller om gärningen är av sådanbeskaffenhet att bestraffning är påkallad av hänsyn till ordningen ochsäkerheten inom anstalten. Förevarande paragraf, som motsvarar 46 §promemorieförslaget, innehåller bestämmelser om de olika reaktionsformerna viddisciplinär bestraffning. Gällande bestämmelser i ämnet finns i 68 och 69 §§behandlingslagen. Som framgår av vad jag närmare utvecklat i den allmännamotiveringen förordar jag all disciplinär bestraffning skall kunna ske i treolika former, nämligen varning, inneslutning i enrum under samtförordnande att viss bestämd tid, , inte skall inräknas iverkställighetstiden för den påföljd som den intagne undergår. De båda sistaangivna åtgärderna skall fä företas i förening. nämnda reaktionsformerna har tagits in i förevarandeparagraf. 1 överensstämmelse med vad jag har anfört föreskrivs iförsta stycket av förevarande paragraf att som disciplinär bestraffning förgärning som avses i 46 § den intagne kan (1) tilldelas varning eller (2)åläggas att vara innesluten i enrum under . Om det av särskildaskäl är erforderligt med hänsyn till förseelsens beskaffenhet eller på grund avupprepad misskötsamhet får förordnande meddelas (3) att viss bestämd tid, , inte skall inräknas i verkställighetstiden för den påföljd som denintagne undergår. Enhgt andra stycket får åtgärd enligt första stycket (2) och(3) vidtas i förening. Enligt 50§ departementsförslaget får intagen tillfälligt hållas innesluten i enrumunder för utredning av disciplinärende och i avbidan på besluti frågan. På sätt föreslagits i promemorian bör vid åläggande avisoleringsstraff enligt 47 § den tid under vilken den intagne sålunda i sambandmed utredningen hållits innesluten i enrum avräknas från tiden förisoleringsstraffet. En bestämmelse av denna innebörd ges i tredje stycket avförevarande paragraf. Denna paragraf, som motsvarar 47 § promemorieförslaget,innehåller bestämmelser som anger att man vid prövningen såväl av fråganhuruvida disciplinär bestraffning skall åläggas som vid bestämningen avpåföljden för ett indisciplinärt beteende skall beakta de behandlingsmässigaföljder som gärningen medför eller kan väntas medföra. Dessa bestämmelsersaknar direkt motsvarighet i behandlingslagen. 1 den allmänna motiveringen har jag lämnat en utförligredogörelse för de skäl som ligger bakom förevarande bestämmelser liksom desynpunkter som enligt min uppfattning bör beaktas vid den praktiska tillämpningen.1 överensstämmelse med vad jag där har anfört föreskrivs i paragrafen att vidprövning av fråga om disciplinär bestraffning bör beaktas om förseelsen harandra omedelbara följder för den intagne, särskilt i sådana hänseenden somavses i 11, 32 eller 33 § denna lag. Förevarande paragraf, som motsvarar 48 §promemorieförslaget, reglerar vissa frågor vid upprepat indisciplinärtbeteende m. m. Gällande bestämmelser i samma ämnen finns i 70 och 71 §§behandlingslagen. Även 69 § andra punkten samma lag är av intresse i dettasammanhang. 1 likhet med vad som gäller f. n. bör pä sättföreslagits i promemorian - i den nya lagen föreskrivas att om flera förseelserföreligger så skall disciplinär bestraffning bestämmas gemensamt för samtligaförseelser. Vidare bör efter förebild av motsvarande bestämmelse ibehandlingslagen och i överensstämmelse med promemorieförslaget anges att densom varit innesluten i enrum oavbrutet inte på grund av besluti annat disciplinärende på nytt får inneslutas i enrum förrän efter ett uppehåll av minst . Bestämmelser av nu angiveninnebörd ges i första och andra styckena av förevarande paragraf. anfört i sitt yttrande hindrar sist angivna bestämmelseinte att den intagne efter disciplinstraffets slut alltjämt placerasi enrum om så erfordras av sådant skäl som anges i t. ex. 20 §departementsförslaget. Jag vill emellertid understryka vikten av att man i såfall noga iakttar de särskilda rekvisit som krävs för den åtgärd varom det dåär fråga. Jag vill också erinra om att enrumsplacering enligt 20 § ofta torde,med hänsyn till bestämmelsen i 21 §, kunna ske under mindre strikta former änisoleringsstraffet. Upprepade förordnanden om att viss bestämd tid inte skallinräknas i verkställighetstiden bör sammanlagt inte få avse än 45dagar. Beträffande den som undergår fängelse ellerbehandling i anstalt enligt 28 kap. 3 § BrB bör dock motsvarande gränsbestämmas . Bestämmelser som anger dessa begränsningar, vilkaöverensstämmer med vad som förordals i promemorieförslaget, ges i tredje stycketav förevarande paragraf. I förevarande paragraf, som motsvarar 49 §promemorieförslaget, ges bestämmelser om interimistiskt beslut om inneslutningi enrum. Motsvarande bestämmelse saknas i behandlingslagen. Som promemorieförslaget anger bör intagen tillfälligt fähållas innesluten i enrum för utredning av disciplinärende och i avbidan päbeslut i sådan fråga. En bestämmelse av denna innebörd ges i förevarandeparagraf. Maximitiden för ett sådant omhändertagande har i promemorieförslagetsatts . har pä denna punkt invänt att detmåste gå att slutföra en utredning än och att inormalfallen bör vara tillräckligt. Jag anser denna synpunkt böratillgodoses på det sättet att i lagen anges att omhändertagande som här avsesinte fär pågå än som är oundgängligen nödvändigt och i intetfall längre än . Lagtexten har avfattats i enlighet härmed. Ett omhändertagande enligt förevarande bestämmelser tordesom Svenska fångvårdssäUskapet påpekat i sitt remissyttrande inte sällan utgöraen tillräcklig reaktion på det indisciplinära beteendet. Det är i sådant fallangelägel all den intagne efter korlast möjliga utredning får möjlighet attåtergå i normal gemenskapsvistelse. Att tid för omhändertagande enligt förevarande paragrafskall avräknas frän tid för isoleringsstraff enligt 47 § framgår av en isistnämnda paragraf intagen bestämmelse. Denna paragraf, som motsvaras av 50 § promemorieförslaget,innehåller bestämmelser om handläggningen av ärenden om disciplinär bestraff- Gällande bestämmelser i ämnet finns i 72 §behandlingslagen. På sättföreslagits i promemorian bör i lagen anges att disciplinärende skall avgörasskyndsamt och att som gäller f. n. förhör skall hållas med den intagneinnan beslut meddelas. När det gäller läkares medverkan förordar jag med vissmodifiering av promemorieförslaget och med beaktande av synpunkter somframförts av och att i lagen anges att läkareskall sä snart det kan ske yttra sig rörande åtgärd enligt 50 § samt förebeslut om inneslutning i enrum enligt 47 §. 1 förhållande till gällande ordninginnebär det en skärpning att krav sålunda uppställs på att läkare alltid skallyttra sig före åläggande av isoleringsstraff. Vidare bör föreskrivas iöverensstämmelse med gällande bestämmelser och promemorieförslaget attprotokoll skall föras över vad som förekommit vid förhör och annan undersökningi ärendet. Bestämmelser av nu angiven innebörd har tagits in iförevarande paragraf. Denna paragraf, som motsvaras av 52 § promemorieförslaget,innehåller en särskild undantagsbestämmelse. Den motsvarar 24 § andra stycketbehandlingslagen. 1 likhet med vad som gäller f. n. bör i den nya lagenfinnas en bestämmelse som öppnar möjlighet att av ordnings- och säkerhetsskälinskränka förmåner som tillkommer intagen. Sådana inskränkningar bör i principinte fä bli varaktiga. 1 överensstämmelse med promemorieförslaget föreskrivsdärför i förevarande paragraf att om det är nödvändigt för att upprätthällaordning och säkerhet inom anstalten, de förmåner som enligt lagen tillkommerintagen kan tillfälligt inskränkas. Denna paragraf, som motsvaras av 53 § promemorieförslaget,innehåller en jämkningsregel av annat slag än den som tagits in i 52 §. Pä sätt föreslagits i promemorian bör den nya lageninnehålla en motsvarighet till bestämmelsen i 24 § första stycketbehandlingslagen. Lämpligen bör anges att om tillämpning av bestämmelse i lagenuppenbarligen kan befaras medföra men för intagens kroppsliga eller psykiskahälsa, den jämkning får göras som är påkallad för att förebygga sådant men.Bestämmelsen, som tagits in i förevarande paragraf, är alltså utformad sä attden ger en befogenhet att i förekommande fall görasådan jämkning som här avses. Med hänsyn bl. a. härtill anser jag det inte varapåkallat att - som SAK föreslagit i sitt remissyttrande särskilt ange att vidsådan jämkning som här avses skall iakttas att säkerheten inom anstalten inteblir åsidosatt. // 1974. 3 kap. Övriga bestämmelser 54 och 55 §§ Dessa paragrafer, som motsvarar 54 § och 55 § första tredje styckena promemorieförslaget, innehåller bestämmelser om beslutsfunktionernai ärenden om frigivningspermission och vistelse utanför anstalt enligt 34 §departementsförslaget. GäUande bestämmelser i ämnet finns i 75, 76, 78 och 79§§ behandlingslagen. Promemorieförslaget innebär att beslut i frågor om frigivningspermissionenligt 33 § och vistelse utanför anstalt enligt 34 § i principiellöverensstämmelse med nuvarande ordning skall meddelas av vederbörandeövervakningsnämnd beträffande intagen som undergår fängelse, avungdomsfängelsenämnden beträffande intagen som undergår ungdomsfängelse samtav interneringsnämnden beträffande intagen som undergår internering. Därtillknyts i förslaget bestämmelser som ger möjlighet till delegation i sådanafrågor från ungdomsfängelsenämnden och interneringsnämnden till vederbörandeövervakningsnämnd samt om räll för intagen att i sä fall hos vederbörandecentrala nämnd påkalla överprövning av övervakningsnämnds beslut. har i sitt remissyttrande förutsattatt beslut om frigivningspermission enligt 33 § och om vistelse -utanföranstalt enligt 34 § till skillnad frän vad som gäller f. n. kommer att fattasav kriminalvärdsnämnden såvitt rör sädana intagna som avses med bestämmelsernai 16 § lagen om införande av , dvs. enligt nuvarande ordning sådanasom undergår fängelse i mer än ett är och beträffande vilkakriminalvärdsnämnden prövar fråga om villkorlig frigivning. Övervakningsnämndeni , sjätte avdelningen, har däremot när del gäller dessa fall anförtatt i och med att tiden för frigivningspermission blir obegränsad sä måstevederbörande övervakningsnämnd på sitt eget ansvar pröva när situationen ärsådan att den intagne bör få sådan permission som ju normalt bör övergådirekt i villkorlig frigivning -varvid det för övervakningsnämnden är av ganskaringa intresse från vilken tidpunkt kriminalvårdsnämnden kommer att besluta omsädan frigivning. Fortsättningsvis framhåller nämnden att om man inte villtillerkänna övervakningsnämnd rätt att pröva frågan var gränsen skall gå mellanvistelse i och utom anstalt i form av frigivningspermission, man måste flyttaöver befogenheten att besluta om sädan permission till kriminalvårdsnämnden ide fall dä denna nämnd har att besluta om villkorlig frigivning. Detta synesemellertid enligt övervakningsnämndens mening vara en hart när otänkbar lösningmed nuvarande tendens i fråga om förhällandet mellan de olika nämndernasbefogenheter. Som framgår av 33 § departementsförslaget kommer den nyalagen inte att innehålla någon längsta tid för frigivningspermission i motsatstill den fjortondagarsregel som f. n. gäller beträffande den som undergårfängelse. Vidare skall sädan permission kunna beviljas inte bara som hittillstill förberedande av villkoriig frigivning efter 2/3 av strafftiden utan äventill förberedande av s. k. hälftenfrigivning. Dessa förhållanden motiverarenligt min mening en omprövning av frågan huruvida det i likhet med gällande ordning skaU ankomma påövervakningsnämnd att besluta om frigivningspermission även i sädana fall dåfrågan om villkorlig frigivning skall prövas av kriminalvårdsnämnden, dvs. falldä den intagne undergår fängelse . Som jag förut nämnt börfrigivningspermission i princip inte beviljas förrän man kan bedöma om detföreligger sådana förutsättningar för villkoriig frigivning som inte direkthänger samman med lösningen av de frågor om arbetsanskaffning m. m. somfrigivningspermissionen syftar till att underlätta. För att kunna åstadkommaden samordning mellan frigivningspermission och villkorlig frigivning somsålunda behövs talar enligt min mening övervägande skäl för att införa denordningen att det skall ankomma på kriminalvärdsnämnden att besluta omfrigivningspermission i fall som här avses. Liksom f. n. är fallet beträffande ungdomsfängelsenämndenoch interneringsnämnden när det gäller frågor om långtidspermission bör Kungl.Majit ha möjlighet att förordna att tillämpningen av 33 och 34 §§ färöverflyttas från kriminalvårdsnämnden, ungdomsfängelsenämnden eller interneringsnämndentill den övervakningsnämnd till vars verksamhetsområde anstalten hör, 1 övriga hänseenden varom nu är fråga ansluter jag migtill promemorieförslaget. Förevarande paragraf, som saknar motsvarighet ipromemorieförslaget, innehåller regler om vem som skall besluta i vissa frågorsom avses i 35 § departementsförslaget såvitt gäller intagen som dömts tiUungdomsfängelse eller internering. Gällande bestämmelser i ämnet finns i 76 §behandlingslagen. Av de föreslagna bestämmelserna i 54 § följer attungdomsfängelsenämnden resp. interneringsnämnden skall besluta omfrigivningspermission enligt 33 § och vistelse utanför anstalt enligt 34 §beträffande den som undergår ungdomsfängelse eller internering. 1överensstämmelse med vad som gäller bör dessa nämnder också habeslutanderätt när fråga uppkommer att pröva huruvida tid för sädan vistelseutanför anstalt inte skall inräknas i verkställighetstiden. Bestämmelse häromges i förevarande paragraf. När det gäller motsvarande beslut beträffande den somundergår fängelse kunde det ifrågasättas att överflytta beslutanderätten fränkriminalvårdsstyrelsen till kriminalvårdsnämnden, med hänsyn till att dennanämnd enligt vad jag tidigare föreslagit skall besluta om frigivningspermissionför dem som undergår fängelse . 1 avvaktan på resultatet av denpågående översynen av de centrala nämndernas uppgifter (Ju 1973:15) bör detdock enligt min mening inte komma Ifråga att med tanke enbart pä denna kategoriav dem som dömts till fängelse göra någon ändring i gällande ordning sominnebär att hithörande beslut meddelas av . Motsvarande beslut vid korttidspermission bör i enlighetmed gällande ordning även ankomma pä beträffandesamtliga kategorier intagna. Att detta skall vara fallet framgår av 58 §departementsförslaget. Denna paragraf innehåller i likhet med 75 § andra stycketbehandlingslagen en bestämmelse som anger att övervakningsnämnds beslut enligtden nya lagen länder till efterrättelse om inte annat förordnas.Denna bestämmelse saknar motsvarighet i promemorieförslaget. Vidare innehåller paragrafen i likhet med 78 § fjärdestycket behandlingslagen en bestämmelse enligt vilken talan inte fär föras motungdomsfängelsenämndens, 'interneringsnämndens eller kriminalvårdsnämndensbeslut. 1 denna del motsvarar paragrafen 55 § fjärde stycketpromemorieförslaget. Denna paragraf, som motsvarar 56 § promemorieförslaget,reglerar beslutsfunktioner i ärenden enligt lagen.Paragrafen har sin motsvarighet i 77 § behandlingslagen. Enligtbehandlingslagen ankommer det pä att bl. a. besluta omsådan disciplinär bestraffning som avses i 68 § samma lag, dvs. indragning avförmåner och isoleringsstraff. Med stöd av gällande bestämmelser kan dennabefogenhet delegeras till styresman vid anstalt. När det gäller förlängning avverkställighetstiden enligt 69 § behandlingslagen för den som undergårfängelse skall beslut meddelas av kriminalvårdsnämnden. Av 47 § departementsförslaget framgår att som disciplinärbestraffning kan förekomma dels varning, dels inneslutning i enrum , och dels förordnande att viss bestämd tid, , inteskall inräknas i tiden för verkställighet av den påföljd som den intagneundergår. Sistnämnda två reaklionsformer skall kunna åläggas i förening. Enligt min mening har frågor om disciplinär bestraffningett så nära samband med frågor om anstaltsvärdens närmare utformning att detframstår som naturligt att beslut i dessa ärenden, efter delegation frånkriminalvårdsstyrelsen och under dess överinseende, normalt bör meddelas avstyresmannen i den aktuella anstalten. Lämpligheten av en sådan ordning när detgäller varning och inneslutning i enrum har inte heller ifrågasatts underremissbehandlingen. 1 princip stämmer detta helt överens med vad som f. n.gäller vid disciplinär bestraffning enligt 68 § behandlingslagen. När det härefter gäller förordnande all viss bestämd lidinle skall inräknas i verkställighetstiden vill jag erinra om attpromemorieförslaget innebar att sådant förordnande endast kunde avse tid undervilken den intagne enligt beslut i samma disciplinärende skulle hällasinnesluten i enrum. Enligt promemorieförslaget skulle befogenheten att meddela sådant förordnande kunna delegeras till styresman vidanstalt. Om emellertid styresman vid anstalt meddelade förordnande avifrågavarande slag skulle enligt förslaget beslutet i dess helhet omedelbartunderställas prövning. Mot detta förslag har interneringsnämnden invänt att detbör ankomma pä denna i stället för på att fatta beslut idessa ärenden såvitt gäller internerade. i harifrågasatt om inte disciplinär bestraffning i fall som här avses bör handläggasi annan ordning än som föreslagits i promemorian, t. ex. av ett kollegiumbestående av övervakningsnämndens ordförande, styresmannen och en lepresentantför värdpersonalen eller av nämndens ordförande med styresmannen somföredragande. Inte heller , i vars yttrande TCOinstämmer, anser att kriminalvärdsmyndigheterna skall handlägga dessa frågor.Advokatsamfundet har framhållit att rättssäkerheten kräver att avgörandetträffas i andra former än som föreslagits. Enligt samfundets mening bör intagenbl. a. beredas tillfälle att anlita försvarare i dessa ärenden. Enligt min mening talar starka skäl för den lösning somförordats i promemorieförslaget, nämligen att styresman efter delegering skallkunna meddela förordnande varom nu är fråga men att, om han meddelar sådantförordnande, disciplinärendet skall i dess helhet underställaskriminalvårdsstyrelsens prövning. Det är till en början av stort värde att allaärenden om disciplinär bestraffning kan avgöras, åtminstone i första instans,utan onödig tidsspillan. För en ändamålsenlig tillämpning av den föreslagnabestämmelsen i 48 § krävs vidare god förtrogenhet med den intagnes aktuella situation,förestående behandlingsätgärder samt andra liknande förhållanden somkan inverka på valet av påföljd eller dess svårighetsgrad. Därtill kommer attdet vid prövning av fråga om disciplinär bestraffning är av vikt att denbeslutande alltid har möjlighet att välja den reaktionsform som utifrån ensamlad bedömning framstår som lämpligast. Frän denna utgångspunkt skulle detframstå som föga ändamålsenligt om en styresman endast vore behörig att meddelavarning eller isoleringsstraff. Ett förordnande om att inte skallinräknas i verkställighetstiden har emellertid ä andra sidan så pa,ssallvarliga verkningar för den intagne att ärenden i vilka styresman meddelatsådant förordnande lämpligen bör bli föremål för en obligatorisk överprövning.Därvid saknas anledning att frångå den instansordning som i övrigt gäller ifråga om disciplinär bestraffning och som innebär att kriminalvårdsstyrelsenär överprövningsinstans. En annan ordning skulle föranleda betydandekomplikationer i beslutsförfarandet. Med hänsyn härtill och då jag inte haranledning att ifrågasätta kompetens att pröva frågor avnu förevarande art ansluter jag mig till det förslag som promemorianinnehåller.