prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Kravet att förhandlingar skall ha skett gäller alltså inte nären enskild medlem, som inte har stöd av sin organisation, väcker talan vid ADeller när en tvist i offentliga an- ställningsförhållandenrören s. k, avtalsförbjuden fråga. Ett generellt undantag frånförhandlingskravet gäller vidare för tvister om olovliga stridsåtgärder. Dettaundantag slår i överensstämmelse med AD:s praxis (se AD 1965 nr 6 och 1966 nr20). Det ligger vidare i sakens natur att förhandling inte behöver ha skett, ommålet gäller förhandlingsvägran. Omskyldighet att förhandla i tvisten gäller på grund av kollektivavtal, skalldess bestämmelser i detta hänseende ha iakttagits, innan saken fär upptas tillprövning av AD. Vanligen skall därför både lokala och centrala förhandlingar haföregått talans väckande vid AD, Föreskriftenatt förhandling skall ha ägt rum innan tvisten fir upptas till prövning av ADär en processförutsättning, som enligt 34 kap, 1 ii RB skall beaktas avdomstolen dä anledning förekommer därtill. Enligt min mening bör frågan omförhandlingskravet är uppfyllt beaktas först efter invändning från motpartenssida, I AD:spraxis har förekommit att domstolen hänvisat parterna att la upp förhandlingari målet eller del av denna med rätt för parterna, om överenskommelse inte näs,att efter ny stämning dra frågan under AD:s prövning (se t.ex. AD 1964 nr 2 ochnr 29), Enligt min mening bör AD även i fortsättningen kunna tillämpa ettsådant förfarande, Nägon särskild lagregel härom synes dock inle börauppställas. 1andra stycket meddelas ett undantag frän kravet på förhandling, när det gällermål vari framställs ett interimistiskt yrkande, t. ex. enligt 34 ii tredjestycket eller 35 ii andra stycket lagen om anställningsskydd. Ett sådantyrkande kan framställas endast i ett vid domstolen anhängiggjort mål (prop,1973:129 s. 279). Eftersom ell sådant yrkande måste kunna framställas innanförhandling rörande tvistefrågan har slutförts, fär målet i ett sådant fall lasupp till prövning trots alt förhandlingen alltjämt pågår. Sedan domstolen tagitställning till det interimistiska yrkandet, skall målet dock vila i avbidan påförhandlingens slutförande. Målet får inte slutligt prövas förrän förhandlingenslutförts. Enligttredje stycket gäller inte den i första stycket givna huvudregeln, om det motförhandling har förelegat hinder som ej berott av käranden. Detta undantag ståri överensstämmelse med vad som gällt enligt 14 ii LAD. 4 kap, 8 ii Dennaparagraf som motsvarar 16 ii LAD, innehåller bestämmelser om väckande av talanvid AD, första stycket föreskrivs att den som vill väcka talan vid AD skall hosdomstolen göra skriftlig ansökan om stämning pä motparten. Stadgandetöverensstämmer med vad som gäller enligt 13 kap. 4 i; första stycket och 42kap. 1 s RB. Talanvid AD skall anses väckt dä ansökan om stämning inkom till domstolen, se 13kap. 4 ii tredje stycket RB, Närmare bestämmelser om när en handlingskall anses ha inkommit till domstolen återfinns i 33 kap, 3 ii RB, Dennatidpunkt fär betydelse framför allt i sådana fall när talan enligt särskildföreskrift skall väckas för att rätten till talan inte skall gå föriorad.Föreskrifter av detta innehåll uppställs regelmässigt i kollektivavtalensförhandlingsordningar. Bestämmelser av delta slag finns även i arbetsrättsliglagstiftning, t, ex, i lagen om anställningsskydd (37 och 40 iiii) ochsemesterlagen (22 ii). I dessa fall ärdet alltså tillräckligt att stämningsansökaninkommer till domstolen inom den angivna tiden. Ansökningen behöver intedessutom ha delgetts motparten , I nägra undantagsfall kanett mål anhängiggöras vid AD som första domstol pä annat sätt än genom ansökanom stämning. Av 2 kap, 5 ii första stycket i lagförslaget framgår att ett vidtingsrätt väckt mål kan överiämnas till AD, om det enligt 2 kap, 1 iirätteligen hör under denna domstol. Har målet, trots att del hör under AD,avgjorts av tingsrätten och överklagats till AD, kan målet likaledes utanstämning företas till handläggning vid AD sorn första domstol. Talan skall idessa fall anses väckt där redan när ansökan om stämning inkom tilltingsrätten. Vidare gäller enligt den föreslagna lagen om lagsökning ochbetalningsföreläggande för fordringsanspråk i anställningsförhållanden (seavsnitt 7.2), att mål som avses i den lagen skall överlämnas till AD om det somtvistigt hänskjuts till rättegäng enligt bestämmelserna i den allmännalagsökningslagen samt anspråket är av sädan beskaffenhet att tvist om detta hörunder AD. Även sedan tingsrätt meddelat utslag i lagsökningsmål eller i mål om belalningsröreläggandetecknat bevis på ansökningen att utmätning får ske, kan AD efter ansökan av gäldenärenkomma att ta befattning med målet, I båda dessa fall skall målet tas upp av ADutan stämning. Talan skall därvid anses väckt när an.sökningen om lagsökningeller betalningsföreläggande gjordes hos tingsrätten. Stämningsansökningensuppgift är att utgöra undertag för den fortsatta rättegången, I andra stycketregleras vad stämningsansökan vid AD skall innehålla. Regeln ersätter 42 kap. 2ii RB men har utformats i nära överensstämmelse med detta stadgande. Enligtandra stycket skall käranden i stämningsansökningen uppge vad han yrkar. Av 42kap, 4 ii första slyckel RB framgår att yrkandet skall vara preciserat. Avyrkandet skall .sålunda framgå orn käranden för faststäUelse- eller fullgörelsetalan.Yrkas betalning, skall elt bestämt belopp anges, I stämningsansökningen skallkäranden också uppge de omständigheter sorn han åberopar till stöd för sittyrkande. Härmed avses de faktiska omständigheter som utgör grunden förkäromålet. Omständigheter som är av betydelse som bevis för kärandens talanbehöver däremot inte uppges i delta skede av rättegängen, även om det iblandkan vara lämpligt att sä sker (se , Nya , 1949, s, 574).Liksom gäller enligt 42 kap, 2 ii RB för rättegängen vid de allmännadomstolarna kan det även vid AD vara lämpligt att omständigheterna uppställs ikronologisk ordning eller efter sitt rättsliga eller logiska sammanhang.Framställs flera yrkanden. börgrunden för varje yrkande särskilt anges. Stämningsansökningen skall vidareinnehålla uppgift om de skriftliga bevis som käranden åberopar. Däremotbehöver den muntliga bevisning som käranden avser att åberopa i målet inteuppges förrän under förberedelsen, Äv stämningsansökningen skall slutligenframgå de omständigheter som gör AD behörig. Om målet rör en enskildarbetstagare, skall det alltså framgå att denne är medlem i enarbetstagarorganisation. Denomständigheten, att käranden redan i stämningsansökningen skall uppge sinayrkanden saml de grunder och skriftliga bevis som han åberopar, innebär inle ioch för sig alt han därefter är förhindrad att framställa nya yrkanden elleråberopa nya grunder eller skriftliga bevis. Enligl 13 kap. 3 ii RB gäller docksom huvudregel att den genom stämningsansökan väckta talan inte får ändras. Nyayrkanden får därefter framställas endast i vissa särskilt angivna fall. Däremotfär i princip nya grunder åberopas, om saken inte därigenom ändras. Nya beviskan vidare utan inskränkning åberopas senare under förberedelsen. Om kärandensförsummelse att i stämningsansökningen uppge allt som han vill yrka elleråberopa skulle föranleda uppskov i målet eller eljest vålla kostnad förmotparten, kan emellertid käranden enligt 18 kap. 6 ii RB i vissa fall bliskyldig att ersätta motparten denna extra kostnad, 1andra stycket föreskrivs vidare att käranden med stämningsansökningenbör inge de skriftliga bevis som han innehar. Åberopar käranden som bevisskriftlig handling som innehas av annan, kan han i ansökningen yrka atthandlingen skall tillhandahållas enligt bestämmelserna i 38 kap. RB eller 38 iilagen (1937:249) om inskränkningar i rätten alt utbekomma allmänna handlingar. Slutligengäller enligl andra stycket att stämningsansökningen skall vara egenhändigt undertecknadav käranden eller hans ombud. Är den undertecknad av ombud, skall enligt 12kap, 9 ii RB fullmakt för ombudet bifogas. Det kan anmärkas att förening sommed stöd av 4 kap, 5 ii första stycket i lagförslaget för talan för medlemsräkning inte är att anse som ombud för denne utan i stället intar ställning sompart. Någon fullmakt frän medlemmen behövs således inte i detta fall. Bevis ommedlemsskapet behövs som regel inte heller för att styrka föreningens ställningsom part (se 11 kap. 4 ii RB), En annan sak är att sådant bevis i undantagsfallkan behöva förebringas för alt styrka att AD är behörig. Denu genomgångna bestämmelserna i andra stycket kompletteras av 33 kap. 1 ii RB,vari ges vissa formella föreskrifter om vad stämningsansökan skall innehållamed avseende på parternas och, i förekommande fall, ombuds namn och hemvistsamt andra omständigheter som är av betydelse för delgivning med parterna. 1detta sammanhang kan erinras om den i 4 kap. 5 ii andra stycket i lagförslagetintagna bestämmelsen all även förening vari svaranden är medlem skallinstämmas. I ett sådant fall skall alltså även denna förening och dess hemvistuppges i stämningsansökningen. Omstämningsansökningen inte uppfyller föreskrifterna i andra stycket ellerom den pä annat sätt är ofullständig - exempelvis därför att den inteinnehåller de uppgifter om namn och hemvist etc. som anges i 33 kap. I ii RB-skalldomstolen enligt 42 kap, 3 ii RB förelägga käranden att avhjälpa bristen. Av 32kap, 1 ii RB framgår att härför skall utsättas i föreläggandet.Underlåter käranden att inom föreskriven tid avhjälpa bristen och består dennai att ansökningen inte innehåller bestämt yrkande eller i att de omständighetervarpå käranden grundar sin lalan inte är tydligt angivna, skall ansökan avvisasenligt 42 kap, 4 ii första stycket RB, Detsamma gäller, om bristen i övrigt ärsä väsentlig att ansökningen är otjänlig som grund för rättegäng. 4 ii andra stycket RB skall ansökningen ocksä avvisas, om domstolenfinner det uppenbart att målet pä grund av rältegångshinder inte kan upptas tillprövning. Detta stadgande är tillämpligt, när domstolen finner sig inte varabehörig att upptaga målet. Avvisning med stöd av stadgandet kan även komnia i fräga,om talan enligt undantagsstadgandet i 4 kap, 5 ii första stycket i lagförslagetförs av en enskild medlem som inle visat att hans förening undandragit sig altföra hans talan eller om förening, i strid mot andra stycket i nämnda paragrafinte instämts till AD vid sidan av den enskilde medlem som målet gäller. Idessa fall skall rättegängshindret beaktas av domstolen självmant. 1 andra fallnär ett rättegångshinder skall beaktas av domstolen endast efter invändninghärom av motparten -såsom då föreskriven tidsfrist för väckande av talan inteiakttagits - kan domstolen däremot inte avvisa stämningsansökningen med stödav stadgandet i 42 kap. 4 ii andra stycket RB, Avvisning kan i sådana fallkomma i fråga först under förberedelsen. Underremissbehandlingen har AD:s ordförande framhållit att bestämmelserna i 42 kap.4 ii RB om avvisande av stämningsansökan bör uttryckligen anges i förevarandeparagraf Jag anser emellertid inte alt detta är nödvändigt. Att dessabestämmelser är tillämpliga även pä förfarandet vid AD framgår av 5 kap, 3 ii ilagförslaget. Enligt17 kap. I ii RB sker avvisande av stämningsansökan genom slutligt beslut. 7 ii i lagförslaget framgår att AD därvid är domför med ordförande och tväpartsledamöter. Föreläggande att avhjälpa brist i stämningsansökan färutfärdas av ordförande eller annan lagfaren tjänsteman vid domstolen somförordnats därtill (se 3 kap, 8 ii i lagförslaget). Omanledning inte förekommer alt avvisa stämningsansökningen, skall AD enligttredje stycket utfärda stämning. Stämningen innebär ett föreläggande försvaranden att svara pä käromälet, Äv 42 kap, 10 och 14 iiii RB framgår altsvaranden i stämningen dessutom skall föreläggas att inställa sig till förstainställelse eller att avge skriftligt svaromål. Stämningfir utfärdas av ordförande eller annan lagfaren tjänsteman vid domstolen somförordnats därtill (se 3 kap, 8 ii i lagförslaget). Angåendedelgivning av stämning gäller bestämmelserna i 33 kap, RB samt delgivningslagen(1970:428) och den i anslutning därtill utfärdade del-givningskungörelsen(1970:467), Av dessa bestämmelser framgår, alt delgivningen skall ombesörjasav domstolen. Begär käranden att själv få om- besörjadelgivningen, kan domstolen dock medge detta om det kan ske utan olägenhet.Däremot saknar domstolen möjlighet att förelägga käranden att verkställa delgivningennär denna inte själv begärt det. Jag har inte funnit anledning alt i den nuföreslagna lagen uppställa nägon motsvarighet till den föreskrift som 17 ii LADinnehåller i detta hänseende. 1denna paragraf, som har sin motsvarighet i 18 och 19 iiii LAD, ges föreskrifterom förberedelsen vid AD. Utfärdasstämning skall enhgt första stycket förberedelse äga rum i målet. Bestämmelsenöverensstämmer med 42 kap. 6 ii första stycket RB, Som anmärkts i förarbetenatill denna föreskrift gäller skyldigheten att hälla förberedelse endast i frägaom den talan som angetts i stämningsansökningen. Ändras denna talan underrättegängen, Iir det bero av omständigheterna om även denna ändrade lalan skallbli föremål för förberedelse (SOU 1938:44 s. 431). Ofta torde väl detta varalämpligt. Ändras talan först vid huvudförhandlingen, kan det emellertid mängagånger medföra olägenhet om för-har:idlingen måste uppskjutas i avbidan på attny förberedelse äger rum i målet. 1 sä fall bör målet såvitt möjligt behandlasvid huvudförhandlingen hinder av att det inle i sin helhet förberettsdessförinnan. Vidare kan en särskild förberedelse med anledning av att talanändrats framstå sorn onödig, om ändringen endast är av mera obetydligt slag. Enligt3 kap. 8 ii i lagförslaget är AD vid förberedelsen domför med ordförande. 1vissa fall kan även annan lagfaren tjänsteman vid domstolen hålla förberedelsen(se specialmoliveringen till nämnda stadgande). Beträffandeförfarandet vid förberedelsen återfinns vissa bestämmelser i vilka ärtillämpliga även i rättegången vid AD. Huvudprincipen kommer till uttryck i 42kap, 6 ii andra stycket, enligt vilken föreskrift målet under förberedelsenskall sä beredas att det vid huvudförhandlingen kan slutföras i ett sammanhang.Förberedelsen inleds enligt 42 kap, 7 ii RB med att svaranden avger svaromål.Delta skall innehålla förutom de invändningar om rättegångshinder somsvaranden vill göra bestämt medgivande eller bestridande av kärandensyrkande. Bestrids käromälet, skall svaranden även ange grunden för bestridandetsamt yttra sig om de omständigheter, varpå käranden grundar sin talan, och angede omständigheter sorn svaranden själv vill anföra. Svaranden skall vidareuppge de skriftliga bevis som han åberopar. De skriftliga bevis som han inneharbör genast inges. Under fortsättningen av förberedelsen skall parterna enligt42 kap, 8 ii första stycket RB ange de ytterligare omständigheter som de villanföra samt yttra sig över vad motparten har anfört. De skall också, om delinte har skett tidigare, uppge de bevis som de vill åberopa och vad de villstyrka med vae bevis. Skriftliga bevis som inte redan har företetts skallgenast framläggas. Part är skyldig att på framställning av motparten uppgevilka andra bevis som De nu genomgångnabestämmelserna i kompletteras av föreskriften i 42 kap, 8 ii andra stycket,vari domstolen åläggs all iaktta en aktiv materiell processledning vidförberedelsen. Sålunda skall domstolen verka för att parterna anger allt devill åberopa och genom frågor och erinringar se till att parternas ståndpunkterklarläggs. Med hänsyn till att AD:s avgöranden ofta kan fä betydelse utöver detenskilda fallet är det viktigt att domstolen utövaren stark processledning säatt målet blir sä allsidigt belyst som möjligt. Genom frågor till parterna bördomstolen förvissa sig om att parterna är klara över vad deras ståndpunkterleder till och bereda dem tillfälle alt ändra sina ståndpunkter. Domstolen böräven, om anledning förekommer till det, efterforska om det finns någonomständighet som inte har berörts i målet. Vad gäller bevisningen kan erinrasom att AD i den nu föreslagna lagen inte getts möjlighet att självmant infordrabevisning i vidsträcktare omfattning än som medges enligt RB. Mot dennabakgrund finns särskild anledning för domstolen att under förberedelsentillsammans med parterna noggrant gä genom framför allt förekommanderättsfrågor så att parterna ges tillfälle att överväga den utredning som behövsför en riktig belysning av dessa frågor. Vidare bör domstolen, när det bedömslämpligt, vara aktivt verksam för att parterna föriiks (se 42 kap. 17 ii RB). Underremissbehandlingen har ifrågasatt om inte behovet av ensärskilt stark processledning i AD borde komma till uttryck i lagtexten. Enligtmin mening är detta dock inle nödvändigt. Domstolen torde inom ramen för debefogenheter som RB ger kunna utöva en sådan processledning som jag nu har förordat.Givetvis förutsätter emellertid denna processledning att domstolen ägnarsärskild omsorg åt au inte ge intryck av att vilja gynna ena parten på denandras bekostnad. Förberedelsen vid AD kanvara muntlig eller skriftlig, I valet mellan muntlig eller skriftligförberedelseform har AD enligt första stycket i förevarande paragraf friahänder. Enligt denna föreskrift bestämmer nämligen domstolen efteromständigheterna i vad män förberedelsen skall vara muntlig eller skriftlig.Detta innebär en ändring mot vad som gällt enligt 18 ii första stycketLAD, där företräde getts ät skriftlig förberedelse. Stadgandet ersätter ävende bestämmelser i 42 kap, 9, 12 och 14 iiii RB, som reglerar frågan i vilkenutsträckning förberedelsen kan vara muntlig eller skriftlig, 1 regel lorde detvara lämpligt att förberedelsen vid AD inleds genom skriftväxling och därefterfortsätter genom muntlig förhandling. Genom den inledande skriftväxlingen kanparternas ståndpunkter preliminärt klarläggas, så att kännedom kan erhållas omvad processen gäller. Därutöver är emellertid ett muntligt inslag iförberedelsen ofta nödvändigt för att målet skall kunna bli tillräckligt berettför huvudförhandling. Vidare kan domstolens möjligheter att utöva en aktivmateriell processledning och att verka för förlikning givetvis bäst tas tillvara vid en muntlig förhandling. Visar det sig vid den muntliga förhandlingenatt förberedelsen kan vinna påytterligare skriftväxling, är domstolen oförhindrad att förordna därom. Iblandkan det vara obehövligt att förberedelsen efter en inledande skriftväxlingfortsätter genom muntlig förhandling. Detta kan t, ex, vara fallet, om defaktiska omständigheterna är ostridiga mellan parterna och målet enbart gällerden rättsliga bedömningen av dessa omständigheter. Målet kan då sättas ut tillhuvudförhandling så snart skriftväxlingen avslutats. I vissa fall kan det åandra sidan vara lämpligt att underlåta en inledande skriftväxling i målet. Såbör ske, om det finns anledning räkna med alt svaranden inte kommer att avgenågot skriftligt svaromål men i stället kommer all infinna sig vid en muntligförhandling. Kan det antas att svaranden över huvud taget inte kommer att svarai målet, bör däremot enbart skriftlig förberedelse ske, varefter målet direktsätts ut till huvudförhandling (jfr tredje stycket i förevarande paragraO. Äveni vissa mäl av brådskande natur såsom tvister rörande pågående stridsåtgärdereller tvister som enligt lagen om anställningsskydd skall behandlas med förtur bör parterna så snart stämningsansökan inkommit kallas till förstainställelse i målet. Inget hindrar emellertid att svaranden därmedföreläggs eller bereds tillfälle att inkomma med skriftligt svaromål föreinställelsen. Detta torde tvärtom ofta vara lämpligt. Tillmuntlig förberedelse vid AD skall part enligt andra stycket kallas att infinnasig personligen, om det kan antas att förberedelsen därigenom främjas. Detsammagäller ställföreträdare för part. Bestämmelsen överensstämmer med vad somföreskrivs i 11 kap. 5 ii RB beträffande muntlig förberedelse vid tingsrätt.Den är tillämplig både pä förening som med stöd av 4 kap. 5 ii första stycket ilagförslaget för talan för en medlems räkning och på denne medlem. Föreningenhar nämligen i detta fall ställning som part, och medlemmen som därvidformellt inte är part skall enligt nyssnämnda stadgande behandlas som partbland annat i fråga om personlig inställelse vid domstolen. Underlag förbedömningen om personlig inställelse bör ske torde ofta kunna erhållas genomden inledande skriftväxlingen. Vid avgörande av om annan än förening bör kallasatt infinna sig personligen vid förberedelsen bör hänsyn tas bland annat tillom en personlig inställelse skulle vara förenad med särskilda besvär elleromkostnader med hänsyn till reseavståndet, I sä fall torde det mänga gångervara tillräckligt om parten inställer sig endast genom ombud eller om den förvilken förening kärar enbart företräds av föreningen. Anserdomstolen personlig inställelse nödvändig, kan den enligt andra stycket förenakallelsen till förberedelsen med föreläggande om vite, I motsats till vad somgäller enligt 42 kap. 10 ii andra .stycket RB föreligger inte någon ovillkorligskyldighet för domstolen att meddela vitesföreläggande i ett sådant fall. framhållit bör vitesföreläggande i regel kunna underiåtas när detgäller kallelse av en organisation som för talan i målet. Om part eller dennesställföreträdare trots vitesföreläggande inte infinner sig personligen utanendast genom ombud, kan förberedelsen dock avslutasom domstolen finner att detta är möjligt trots partens eller ställföreträdarensfrånvaro (se 44 kap, 6 ii RB). 1 så fall skall det förelagda viiel inte dömasut (9 kap. 8 ii tredje stycket RB), Detta skall inte heller ske, om parteneller ställföreträdaren delgetts kallelsen sä sent alt han inte haft möjlighetatt inställa sig (jfr 32 kap, I och 3 iiii RB) eller om det kan antas all hanhar laga förfall (32 kap, 6 ii RB). Beslutom utdömande av förelagt vite fir vid förberedelsen fattas av ordförandenensam (3 kap. 8 ii i lagförslaget). Lagförslagetinnehåller inte någon motsvarighet till bestämmelsen i 18 ii andra stycket LADom att AD kan förelägga part vid vite att fullgöra vad han skall iaktta vidskriftlig förberedelse. 1 likhet med utredningen har jag inte funnit anledningatt behälla denna från RB avvikande bestämmelse. Tredje stycket innehållerföreskrifter om påföljd för parts utevaro från sammanträde för muntligförberedelse eller för underlåtenhet att vid skriftlig förberedelse inkomma medsvaromål. Uteblir båda parterna frånsammanträde för muntlig förberedelse, skall målet enligt tredje stycketavskrivas från vidare handläggning. Bestämmelsen överensstämmer med vad somgäller enligl 44 kap. I ii RB men saknar uttrycklig motsvarighet i LAD. Ettundantag frän regeln alt målet skall avskrivas vid båda parternas utevarogäller, om anledning förekommer till antagande att någon av parterna haft lagaförfall för sin utevaro. I så fall fl målet inte avskrivas (se 32 kap. 6 ii RB),Beslutet om målels avskrivning fattas av domstolen i den sammansättning somnämns i 3 kap. 7 ii i lagförslaget. När ena parten uteblirfrån sammanträde för muntlig förberedelse medger tredje stycket inte att tredskodommeddelas. Bestämmelsen skiljer sig därigenom från vad som enligt 44 kap. 2 ii RBgäller vid tingsrätt. Vid parts utevaro kan AD i stället välja mellan attantingen vidta åtgärder för fortsatt förberedelse, om detta kan antas vara tillgagn för målets utredning, och att sätta ut målet till huvudförhandling. Väljerdomstolen att fortsätta förberedelsen, kan detta ske i form av skriftväxlingmellan parterna, om detta anses lämpligt, eller genom en ny muntligförhandling. Enligten remissinstans bör vid kärandens utevaro målets fortsatta handläggning bliberoende av om svaranden framställer yrkande därom. Nägot egentligt behov av enregel av detta innehåll torde emellertid knappast föreligga. Jag finner därförinte anledning att ställa upp en sådan regel.