prop · FX03132 · 1974-12-31 00:00:00 — Pensionstillskott utgår som komplettering tUlfolkpensionen i form av ålderspension, förtidspension och änkepension tillpensionär som inte har ATP eUer som har låg ATP. TiUskottet utgår med sammabelopp för ensamstående som för var och en av två makar. För innevarande budgetår utgår pensionstillskottmed av basbeloppet. I den mån ATP tUlsamraans med pensionstillskottetöverstiger av basbeloppet reduceras pensionstUlskottet. Förslag tiU avsevärda förbättringar avfolkpensionsförmånerna har lagts fram tUl årets höstriksdag (prop. 1974: 129).Enligt förslaget höjs folkpensionen från 90 tUl av basbeloppet för ensarapensionär och från av basbeloppet för pensionärspar. Dessahöjningar föreslås genoraförda . Vidare föreslåspensionstUlskottens årliga höjning fr. o. m. öka från 3 tiU 4 %av basbeloppet för ensam pensionär och för var och en av två makar. Dengarantinivå sora pensionstillskotten skall ge höjs successivt från 30 till 45 %av basbeloppet. För förtidspensionär ulan ATP eller med låg ATP föreslås utgådubbla pensionstillskott. Förbättringar föreslås också i fråga ora vissasärskilda förraåner tUl handikappade fr. o. ra. Den allmännapensionsåldern sänks enligt förslaget tUl . Hustrutillägg tUlkommer hustru till den, somantingen fyllt och uppbär ålderspension elier har erhållitförtidspension. 1 regel fordras att hustmn fyllt och att makarna varitgifta . HustmtUlägg utgår inte om hustrun själv uppbär folkpensionoch upphör när hon fyller och får ålderspension. läggmotsvarar skUlnaden mellan ä ena sidan ålderspension och pensionstUlskott förtvå makar och å andra sidan ålderspension och pen-sionstiUskott för en ensampensionär. Kommunalt bostadstillägg kan utgå till den somuppbär folkpension i form av ålderspension, förtidspension och änkepensioneller till den som uppbär hustmtiUägg och under fömtsättning att den försäkradeär mantalsskriven inom vederbörande kommun. Kommunerna svarar helt förfinansieringen av tUläggen och varje kommun bestämmer själv om tillägg skallutgå och i så fall efter vUka grunder. Kommunalt bostadstiUägg utgår f. n. isamtiiga komrauner. För hustratillägg och kommunalt bostadstiUägggäller samma inkomst-prövniiigsregler. Dessa innebär att tUlägg skall reducerasmed hälften av den pensionsberättigades inkomst vid sidan av folkpensionen iden mån sidoinkomsten överstiger . för den som är gift och 2 000 kr.för ensamstående. Som sidoinkomst räknas inte allmänt barnbidrag, socialhjälp,ATP i den mån denna föranlett minskning av pensionstillskott eller barntUlägg,livränta som avräknats raot ATP eller understöd från anförvant. Viduppskattning av förmögenhetsavkastning skall denna höjas av detbelopp, varmed förmögenheten överstiger . för den som är gift och . för annan pensionsberättigad. Om det föreUgger rätt tUl bådehustrutillägg oeh koraraunalt bostadstUlägg skall det kommunala bostadstUläggetreduceras i första hand. Beträffandemakar beaktas deras sammanlagda sidoinkomst och förmögenhet på så sätt attsidoinkorast och förraögenhet läggs sararaan och därefter fördelas med hälftenpå vardera maken. Inkomstprövningen sker sedan för vardera maken för sig.Därvid gäller de inkomst- och för-raögenhetsgränser sora tidigare angivits förgift pensionsberättigad. Härav följer att raakar kan ha en sararaanlagdsidoinkomst på ,, innan tillägget börjar reduceras. Vidare innebärreglerna att, i de fall då endast den ena maken har rätt till tillägg, endasthälften av sidoinkomsten komraer att beaktas vid inkomstprövningen. Finansieringen av samtliga angivnafolkpensionsförmåner med undantag av kommunalt bostadstUlägg sker med statligamedel. De kommunala bostadstilläggen finansieras helt av vederbörande kommun. Folkpensionsförraånerna är i principskattepliktiga. Kommunalt bostadstillägg och tilläggsförmåner tillhandikappade försäkrade har dock undantagits från beskattning. Deskattepliktiga folkpensionsförmänerna behandlas som A-uikomst. Detta betyderatt makars folkpensioner inte sambeskattas vid den statligainkomstbeskattningen. Även om folkpensionsförmånerna således i principbehandlas som andra skattepliktiga tjänsteintäkter, kommer de ändå ofta attundantas frånbeskattnmg på grund av reglerna om extra avdrag för nedsatt skatteförmåga. Enligt 50 § 2 mom. fjärde stycket KL gäller attskattskyldig, vars inkomst tUl icke obetydlig del utgjorts av folkpension,skall ora särskilda oraständigheter inte föranleder annat anses ha rätttill extra avdrag på gmnd av nedsatt skatteförraåga. Enligt anvisningarna tillsarama paragraf är skattskyldig, som vid sidan av folkpensionen även haft annaninkomst, berättigad tUl ett med hänsyn lill omständigheterna jämkat avdrag. Förmakar och i taxeringshänseende likställda skattskyldiga bestäms extta avdragmed hänsyn till båda makarnas inkomst-och förmögenhetsförhållanden. fastställer grunderna för beräkningav extra avdrag för folkpensionärer. Enligt verkets anvisningar, som utformatsmed ledning av departementschefens av godkända uttalanden i prop.1970: 70, är avdragets storlek beroende av den tUl statlig inkomstskatttaxerade inkomstens storlek. Principen är att en till statiig inkomstskatttaxerad inkomst, sora motsvarar vanlig folkpension inkl. pensionstiUskolt samten sidoinkorast på . för ensamstående folkpensionär resp. . förraakar, inte skall medföra beskattningsbar inkomst. När den taxerade inkomstenöverstiger dessa beloppsgränser avtrappas det extra avdraget med 1/3 avöverskjutande belopp. Förmögenhetsinnehav beaktas på så sätt att förmögenhetmellan . föranleder reduktion av avdraget. upphör rätlen till extra avdrag. De angivna riktlinjerna innebär attinkorastgränserna för skattefrihet och för avtrappning av det extra avdraget ärdirekt beroende av folkpensionens sloriek och därraed av ändringar i basbeloppet.För varje års taxering fastställer därför nya inkorastgränser. förslag skall enligttilläggsdirektiven tUlgodose två huvudsyften, näraligen dels lindraraarginaleffekten för inkorasttagare i mellaninkomstlägena och dels beaktabehovet av skattesänkningar för inkomsttagare med lägre inkoraster. Vad beträffar inkorasttagare sora har låg taxeradinkorast framhåller ulredningen att det här uppenbarligen är fråga om enraycket heterogen gmpp. En inte obetydlig del består av inkorasttagare t. ex.vissa heraraaboende ungdoraar och heramamakar som har en bättre utkomstsituationän deras egen låga inkomst anger, Ä andra sidan ingår många inkomsttagare varslåga inkorast återspeglar en svag utkorast-situation. Det gäller t, ex.lågavlönade och andra inkorasttagare, som trotsfull arbetsinsats har låg inkomst, samt många inkorasttagare sora på grund avförvärvshinder av olika slag inte kunnat göra den arbetsinsats sora de skulleönska. Av både fördelningspolitiska skäl och kostnadsskäl skulle det vara enfördel att ha tUlgång till en raetod som gjorde det möjligt att selektivtinrikta skatlelindringsåtgärder på de senaste två gmpperna av inkomsttagare dock enligt utredningen belydande praktiska svårigheter att utarbeta ensådan metod. I fråga om förekomsten av marginaleffekterkonstaterar utredningen att den sammanlagda verkan av marginalskatt, reduktionav bostadstillägg och inkomstdifferentiering av daghemsavgifter i vissainkomstlägen varit betydande . Utredningen diskuterar mot bakgmndhärav bl. a. frågan om marginaleffekternas betydelse i förhållande tiU andrafaktorer. Det framhålles att i ett system där inkomstbeskattningen ärprogressiv och bidragen inkomstprövade är problemet med marginaleffekterofrånkomligt. Ju mer stödåtgärderna inriktas på inkomsttagare i vissainkomstiägen desto större blir marginaleffekten för den som på gmnd avinkomstökning läranar dessa inkorastlägen. Marginaleffekterna återspeglarsåledes de fördelningspolitiska arabitioner sora ligger bakom utformningen avnuvarande skatte- och bidragssystem. Utredningen framhåller eraellertid attraarginaleffekterna kan balanseras av andra faktorer, t. ex. ändringar iskatteskala, bidragsnivå och avgiftsregler. Från fördelnmgspoUtisk synpunkt kandärför det saramanlagda resultatet från till ett annat avinkomstutveckling och saratidiga ändringar av regelsystemet anses vara avprimärt intresse. I fråga om marginaleffekternas inverkan på denenskildes vUja alt göra en viss arbetsinsats eller att öka sin arbetsinsatskonstaterar utredningen att marginaleffekterna visserligen kan vara enväsentlig och ibland t. o. m. avgörande faktor när den enskilde överväger omhan skall ta en ny anställning eller exttaarbete. Det kan å andra sidan hävdasatl det i många fall även är andra faktorer än det ekonomiska utbytet sompåverkar viljan att göra en arbetsinsats. F. n. saknas enligt utredningentillräckligt underlag för att dra några generella slutsatser ora beskattaingensbetydelse för arbetsviljan. Utredningen berör också ett par andra aspekter påraarginalskatteprobleraet. Utredningen erinrar sålunda ora alt det under senareår uttryckts önskeraål från fackligt håll ora en lindring avraarginaleffekterna för att underlätta avtalsförhandlingarna. Löneutvecklmgenpåverkar i sin lur kostnads- och prisutvecklingen. Marginaleffekterna hardärigenora även en stabiliserings-politisk aspekt. Vidare kan högaraarginaleffekter öka benägenheten för skatteflykt eller skattefusk, t. ex. iden forraen att inkoraster av extraarbete undanhålls från beskattning. Utredningens slutsats är att även ommarginaleffektemas negativa betydelse i viss mån torde ha överdrivits i denaktuella debatten bör dessaeffekter mte negligeras. I vissa fall, särskUt för barnfamiljer imel-laninkomstlägen och folkpensionärer, kan konstateras betydande marginaleffekter.Utredningen lägger i enlighet med tUläggsdurektiven fram förslag för att lindradessa effekter. Med hänsyn tUl skatteomläggningens provisoriskakaraktär har förslaget begränsats tUl ett fåtal punkter och innefattarlösningar som i principieUt hänseende inte skiljer sig alltför mycket frånnuvarande ordning. En naturiig utgångspunkt har enligt utredningen varit attsöka knyta an tUl de reformer som genoraförts . Ledamoten har reserverat sig mot den avutrednings-majoriteten föreslagna metoden för skatteomläggningen. Han förordari stället bl. a. avskaffande av mervärdeskatten på livsraedel. De kostnaderförslaget föranleder utöver utredningsmajoritetens förslag bör enligtreservanten finansieras genom skärpning av skatten på stora förraögen-heter,arv och gåvor. Slutiigen föreslås att koraraunema helt befrias från allmänarbetsgivaravgift. Utt-edningen erinrar om alt den fasta avgiftsdelenunder uppgår tUl . och att den rörliga avgiftsdel som tas ut pålöneinkomster under samraa år beräknas utgå med i genomsnitt avavgiftsgmndande inkorast. Skattelättnaden för den enskilde ora avgift ochavdragsrätt upphör beräknar utredningen till raellan 300 och . i deflesta inkorastlägen . Uttryckt i procent av den totalainkomstskatten blir lättnaden betydligt slörre i lägre än i högre inkomstlägen.Från denna synpunkt kan slopandet av sjukförsäkringsavgiften för löntagareanses vara en reform raed låginkomslprofU. Fördelningspolitiska skäl talardärför enligt utredningen för att avgiften slopas. Detta skulle också raedföraatt variationen i avgiftsuttag raellan olika försäkringskassor upphör. a.av denna anledning skulle en sådan reform innebära inte obetydliga lättnaderför de myndigheter som handhar avgiftsdebiteringen. Ulredningen diskuterar också frågan om hela denegenavgift som en löntagare har att betala, dvs. såväl den fasta som denrörliga delen, bör slopas. Från en särskUd synpunkt kunde det vara av värde attbehålla den fasta avgiftsdelen. Det skulle näraligen i så fall vara raöjligtatt även i fortsättnmgen ta ut avgift på kapitalinkoraster, vUket däreraotraöter svårigheter när hela avgiften slopas på löneinkoraster. En begränsningav reformen tUl att endast omfatta den rörliga avgiftsdelen skulle emellertidinnebära att den åsyftade fördelningspolitiska effekten gick förlorad. Med ensådan begränsning skulle även i övrigt effektema av reformen bli så passobetydliga att denna enligt utredningens mening inte längre skulle varameningsfull. Utredningens förslag innebär därför att helaavgiften slopas för löntagarna. TUl följd härav kommer löntagamas rätt att vidtaxeringen göra avdrag för avgiften automatiskt att upphöra fr. o. ra. hela sjukförsäkringsavgiften alltså även den fasta avgiftsdelen slopas för löntagamas del,måste man ta ställning till hur avgiftsuttaget skall utformas för övrigainkorasttagare. Vad först beträffar inkomst av annat förvärvsarbete änanstäUning är det enligt utredningens mening uppenbart attsjukförsäkringsavgift även i fortsättningen bör tas ut på detta inkomstslag.En raer tveksara fråga är i vUken raån avgift fortfarande bör tas ut avförsäkrade som inte har inkomst av förvärvsarbete men däremot inkorast avannan fastighet, kapital m. ra. För dessa inkorasttagare innebär nuvarandesystera att de har rätt till sjukförsäkringens gmndförraåner i förra avsjukvårdsersättning raen däreraot inte till sjukpenning och att de orainkomsten ger upphov tUl statUgt beskattningsbar inkomst betalar den fasta avgiften,raedan däremot den rörliga avgiftsdelen inte blir aktuell för deras del.Utredningen konstaterar att rättviseskäl visserligen talar för att allamedborgare sora koraraer i åtnjutande av grundförmånerna också skall bidra tUlfinansieringen. Mot bakgrund av det syslem för avgiftsuttag som numerautvecklats skulle emellertid en metod att ta ut avgifter även påkapitalinkomster innebära inte endast att den adrainistrativa vinsten av attslopa avgiften för löntagare gick förlorad utan även att förfarandet blevbetydligt mer komplicerat än . De administrativa skälen har därförenligt skatteutredningens mening numera sådan styrka att utredningen inteanser sig kunna förorda annan lösning än att egenavgifter för sjukförsäkringeni fortsättningen begränsas till inkomst av annat förvärvsarbete. Ledamöterna haransett att avdragsrätten för påförd sjukförsäkringsavgift bör tas bort förlöntagare vid taxering. Ledamöterna ochTobisson anser att avdragsrätten bör behållas vid nämnda taxering. Genom ändringar i statsskatteskalan och reglema förgmndavdrag är det enligt utrednmgen tekniskt möjligt att åtminstone delvistillgodose de båda huvudsyften för en reform som tilläggsdirektiven ställerupp. Utredningen påpekar emellertid att en sänkning av skatteuttaget för t. ex.inkorasttagare i lägre inkomstskikt medför att den totala inkorastskattensänks även för inkorasttagare raed större inkomster, om inte skatteuttagetsamtidigt i korapenserande syfte höjs i de högre inkomstskikten. Detta i ochför sig självklara förhållande begränsar i viss mån möjligheterna att inomvisst givet reformutrymme med hjälp av skatte- skalaoch grundavdrag samlidigt tillgodose intresset av skattesänkning förlåginkomsttagare och lindring av marginalskallen i mellaninkomstlägena. ViUman t. ex. genom lägre skattesats eller utökat grundavdrag minska skatten ilägre inkorastmtervall kan raan inle i kompenserande syfte samlidigt höjauttaget i högre intervall ora man har för avsikt att sänka marginalskatten i desenare intervallen. I fråga om avtrappningen av grundavdragetunderstryker utredningen särskilt att den effekt på fördelningen av totalinkorastskatt raellan individema som erhålls därigenom lika väl kan uppnåsgenom justering av statsskatteskalan. Hänsyn till skattefördelningen gör delalltså inte nödvändigt att behålla avtrappningen, om andra skäl talar för väljer en annan teknik för alt uppnå åsyftad fördelning av skatten. Avtrappningenraedför att marginalskatten i avtrappningsskiktet höjs med en femtedel, vilketvid en koraraunal utdebitering av . per skattekrona ((Skr) innebär enskärpning av marginalskatten raed 8,610,vid taxerad inkomstmellan 30 000 och . Från de synpunkter som skatteutredningen har attbeakta vid utforraningen av sitt förslag har alltså avtrappningen mindreönskvärda effekter. Utredningen förordar en övergång tUl fasta grundavdrag.Samlidigt bör natarligtvis genom justering av statsskatteskalan eller genomandra åtgärder åstadkommas att från fördelningspolitisk synpunkt önskvärdaskattelättaader för låg- och mellaninkomsttagare inte bara behålls utan ävenförstärks. Utredningen föreslår således i fråga om de statligaoch kommunala grundavdragen att de inte längre skall avtrappas när den statligttaxerade inkomsten överstiger . Någon annan ändring av reglema förgrundavdrag föreslås i princip inte. Vid utforraningen av den nya statsskatteskalanmåste enligl utredningen flera oraständigheter beaktas. a. kostnadsskälär utryra-met för sänkning av skattesatsen i de lägre skikten begränsat. Skalanfår i denna del avvägas så att den tUlsammans med övriga åtgärder i skälig raåntUlgodoser behovet av skattesänkning för låginkomsttagare. Vid utforraningen avskalans övriga delar måste hänsyn tas till att den nuvarande skalan grundas påavtrappade gmndavdrag. 1 samband med övergången till fasta gmndavdrag måsteskatteskalan justeras så att den i erforderlig mån kompenserar för det bortfallav både statlig och inkomstskatt, som annars äger rum i deinkomstskikt där grundavdragen f. n. reduceras eller är helt eliminerade. Vidbestämmande av skattesatsen i mellaninkomstskikten bör å andra sidan samtidigtbeaktas önskemålet alt där lindra marginalskatten. Vad beträffar högreinkomstskikt konstaterar uttedningen följande. Vid oförändrade skattesatser idessa skikt skuUe de föreslagna ändringarna beträffande gmndavdragen ochskatteskalans lägsta och raellersta skikt medföra skattelättnader somsuccessivt steg med årsinkomsten för att vid en och en komraunal utdebitering av / skr. nå ett belopppå . Enligt utredningens mening bör av fördelningspolitiska skäldenna skattelättnad begränsas och vid de högsta inkomsterna helt eliminerasgenom kompenserande höjning av skattesatsen i skalans övre delar. ärdet dock enligt utredningen från olika synpunkter önskvärt att inte i någonmer betydande grad höja marginalskatten i systeraet. Efter avvägning av nu anförda synpunkter föreslårutredningen att statsskatleskalan får följande nya utformning: inkomst,kr, skiktet, % -15 000 7 15000- 20 000 12 20000- 25 000 17 25000- 30 000 22 30000- 40 000 28 40000- 45 000 33 45000- 65 000 38 65000- 70 000 43 Utredningen framhåller att en direkt jämförelsemellan den föreslagna statsskatteskalan och gällande skala ger enmissvisande bild på grund av de väsentliga ändringama bettäffande grundavdragenoch utredningens förslag om skatleavräkning för låginkomsttagare. Innebördenav förslaget på inkomstbeskattningens område framgår först när saratiiga dessafaktorer beaktas. Ledamöterna har reserveratsig raot tetens förslag till statsskatteskala såvitt gäller skärpningenav skatten för inkomsttagare med högre inkomster. Ledamoten , somanslutit sig till utredningens förslag som en helhetslösning, har i särskiltyttrande också uttalat betänkligheter raot denna skatleskärpning. Beträffande låginkomsttagarna påpekar utredningenatl en generell skattesänkning för denna grupp gynnar även personer som intekan sägas ha något påtagligt behov av särskUda skattelättnader. En sådangenereU åtgärd blir även raycket kostnadskrävande och skuUe nödvändiggöra enkompenserande ökning av skatteuttaget i skikten närmast däröver i syfte att avfördelningspolitiska skäl begränsa de skattelättnader sora annars tUlfallerinkomsttagare i dessa inkomstiägen. En sådan korapenserande skatteökning medåtföljande marginalskatteskärpning kan å andra sidan inte anses förenlig medtUläggsdirektiven. Mot denna bakgrund diskuterar utrednuigen om det ärraöjligt att finna en raetod för skattesänkning för låginkorasttagare sora delsär 4 1974. 1 saml Nr 132 selektivi den meningen att åtgärden inriktas på dem som bäst behöver den och dels integör det nödvändigt att företa kompenserande skalteskärpningar i de närmasthögre inkomstskikten. Utredningen erimar om att lagstiftaren i fråga omen särskild grupp av låginkomsttagare, nämligen folkpensionärer med ingen eUerlåg sidoinkomst, fimnit det möjligt att medge skattelättnad i form av exttaavdrag vid taxeringen enligt relalivt enkla och schablonmässigt utformaderegler. Utredningen förkastar emeUertid tanken på att utvidga denna rätt tillalla inkorasttagare i motsvarande inkomstlägen. Utredningen anser sig inte heller med hänsyn tUlförslagets provisoriska karaktär böra pröva möjligheten att utforma någon nymetod av principiell innebörd. Utredningen överger därför tanken på att görarätten till skattelättnad beroende av en prövning av den enskilde inkomsttagarensfaktiska utkomstsituation och vad som orsakat denna. Utredningen diskuterar i stället frågan i vUken måndet är möjligt att anknyta rätten till skattelättnad till storleken och artenav den skattskyldiges inkomster. Utredningen finner det inte möjligt att f. n.gå längre än att i princip anknyta rätten till särskild skattelättnad till storlekenav den taxerade inkomsten och att dämtöver endast utforma ett par enklaschablonregler i syfte att avskUja vissa gmpper av inkomsttagare som generelltsett inte kan antas vara i behov av särskild skattelättnad. Beträffande metoden för skattelättnad talar enligtutredningen både praktiska och andra skäl för att skattelättnaden tillgodoförsden enskilde oberoende av hans eget yrkande och att detta sker på debiteringsstadieti form av avräkning av visst belopp från den slutiiga skatten. Utredningen komraer således frara till att särskUdskattelättnad i form av avräkning från skatt bör medges enligt en enkelschablon för vissa av de inkomsttagare med låg taxerad inkomst som f. n. inteåtnjuter extra avdrag vid taxeringen i egenskap av folkpensionärer. Utredningen föreslår alt den särskUdaskatteavräkningen för låginkorasttagare blu: /år för inkorasttagare,vars statligt taxerade inkomst inle överstiger . Avräkningen föreslåsskola medges individuellt för varje inkorasttagare och alltså utan hänsyn tillmakes inkomstförhållanden. Som en förutsättning för skatleavräkning föreslårulredningen att inkomstlagaren skall ha fyllt underbeskattningsåret. Utredningen anser vidare att hänsyn såtUlvida bör tas tUlarten av den skattskyldiges inkomster att rätten tiU skatleavräkning görsberoende av att denne har A-inkomst på . Skatteavräkningen ärnämligen enligt utredningen motiverad främst i fråga om inkomsttagare sora harlåg inkomst av förvärvsarbete eller som på gmnd av sjukdom eller arbetslöshetinte kunnat arbeta. Med denna utgångspunkt borde skatleavräkning medges endastmot inkomst- skatt,som belöper på inkomst av förvärvsarbete eller på ersättning vid sjukdom ellerarbetslöshet, raen däreraot inte raot skatt som är hänförlig lUlkapitalinkomster ra. En ordning enligt vilken avräkning raedgavs endast motskatt som belöper på vissa särskUda inkomstslag skulle dock aUtför raycketkomplicera förfarandet. Det bör däremot enligt utredningens mening varapraktiskt möjligt att kräva att den skaltskyldiges inkomster tUl åtminstonenågon del skall bestå av inkorast av förvärvsarbete eller motsvarande. Det haransetts naturligt att anknyta tiU det i skattelagstiftningen redan tUlämpadebegreppet A-inkomst, som i princip omfattar bl. a. inkomst av förvärvsarbete,sjukpenning och ersättning vid arbetslöshet men däremot intekapitalinkoraster. Utredningen är medveten om att det här föreslagna kravet påviss minsta A-inkomst medför att en uppdelning på A- och B-inkomst ifortsättningen måste göras även i vissa fall där detta f. n. inte ärnödvändigt. Det måsle dock antas att taxeringsnämnderaa i regel inte har någonsvårighet att raed hjälp av deklarationema avgöra om kravet på viss rainstaÄ-inkomst är uppfyllt och att de genom en enkel markering kan raeddela dettatUl debiteringsmyndigheten. Utredningen berör också frågan om det är lämpligtatt genom en avtrappningsregel mildra den tröskeleffekt, som uppstår närskattskyldigs inkomst på gmnd av ett tUlskott passerar . Äv praktiskaskäl och raed hänsyn tiU det relativt ringa avräkningsbeloppet avvisarulredningen eraellertid en sådan avtrappningsregel. Utredningen framhåller att förslagets provisoriskakaraktär gör det angeläget att reglema även i övrigt får en så enkel utformningsom möjligt.