prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — i , sjätte avdelningen,hälsar förslagets regler om disciplinär bestraffning med stortiUfredsstäUelse. i förordar att begreppet disciplinär bestraffning utmönstras ur lagförslaget. 1 en och sammabestämmelse bör upptas en fullständig redovisning av åtgärder av olika slag somkan vidtas vid brott mot anbefalld ordning eller klandervärt uppträdande, varvidinneslutning i enrum framstår som den strängaste åtgärd som kan komma i fråga.Nämnden avstyrker förslaget att tid under vilken den intagne varit innesluten ienrum inte skall räknas in i verkställighetstiden. Disciplinära åtgärder börnämligen följa i så nära anslutning tUl förseelsen som möjligt. Varje form avdubbelbestraffning bör undvikas. i , första avdelningen, anseratt vid prövning av fråga om villkorlig frigivning möjlighet bör finnas även ifortsättningen att ta hänsyn till den intagnes uppförande under anstalts-tiden. till vars yttrande LO ansluter siganser det nödvändigt att vid prövning av fråga om vUlkorlig frigivning särskiltskall beaktas även den dömdes uppförande . Ett par remissinstanser riktar viss kritik mot denprincipiella utformningen av de i lagförslaget upptagna särskilda bestämmelserna,SAK anser således att förslaget i många stycken är alltför litet preciserat ochdärigenom lämnar utrymme för en fri tolkning. Det är därför enligt föreningensmening angeläget att tillämpningsföreskrifterna blir klara och entydiga.Statstjänstemännens riksförbund anför att de föreslagna reglerna medger enbetydande flexibilitet i behandlingen av olika intagna och att en sädan ordningkan leda till att riskerna för konflikter inom anstalterna kan öka. Det ärdärför önskvärt att lagens regler ger ett starkare stöd för olika åtgärder somanstaltsledning och annan personal kan besluta om. Därigenom skulle personalenäven få större möjligheter att ge klara besked till de intagna på derasberättigade frågor om de villkor som gäUer . Det kan vidareifrågasättas om de föreslagna reglerna kan göras generellt tillämpliga pä allaanstalter. uttalar att flera av den föreslagna lagens bestämmelser intefyller de krav man måste kunna ställa på en lag. Sådana formuleringar som"såvitt möjligt", "om ej hinder möter", "är förenligtmed hans anpassning i samhället" m. m. urholkar de intagnas rättigheteroch öppnar stort utrymme för ett godtycke som det just är lagens uppgift attförhindra. erinrar om att i åtskilliga av deföreslagna bestämmelserna används orden "skall", "bör" och"får". Enligt nämndens mening är det inte alltid fullt klart om devalda uttryckssätten anger vad eller vederbörandebefattningshavare "skall", "bör" eller "fär" göraeller om meningen i stället är att den intagne har eller inte har rätt attkräva viss åtgärd eller är skyldig eller inte skyldig att göra något. anser att lagförslaget behöverkompletteras med en generell bestämmelse som motverkar det"kautschukmässiga" i formuleringen av de olika lagbestämmelserna. 1en särskild paragraf bör föreskrivas att lagreglerna skall tydas i positiv andaoch tillämpas så förmånligt som möjligt för den intagne. Förbundet föreslärockså att det införs en bestämmelse om insyn frän samhällets sida ianstaltsarbetet. En sådan insyn, genom en särskilt förordnad värdombudsmaneller genom en nämnd, skulle enbart genom sin blotta existens bidra tiU attundanröja varje misstanke om godtycke eller hårdhet i anstaltsbehandlingen. Kriminalvårdsstyrelsenanför att den föreslagna lagstiftningen i många avseenden ställer krav påpersonella och ekonomiska resurser som f.n. inte är tiUgängliga och som i vissafall går väsentligt utöver de förstärkningar som beslutats i samband med attförslaget om kriminalvårdsreformen antogs. RÄ uttalar att man vid lagstiftning på förevarande områdebör eftersträva så stor överensstämmelse som möjligt med förhållandena i övriganordiska länder. 1 anslutning därtill konstaterar han att det framlagdaförslaget i väsentliga hänseenden synes överensstämma med lagstiftningen idessa länder. Reglerna synes också stämma överens med vad har åtagitsig i när det gäller minimistandarden för fängelseinterner imedlemsstaterna (resolution (73) 5). erinrar om att denvägledande huvudregeln för den svenska invandrarpolitiken är att utlänningar iSverige är likställda med och skall behandlas likvärdigt med svenska medborgaresamt att detta i möjligaste mån bör gälla även inom kriminalvärden. Verketkonstaterar med tiUfredsstäUelse att promemorieförslaget även beaktatutlänningars speciella situation och svårigheter. 4.3 Ändringar i bestämmelser omskyddstillsyn Hovrätten över och , överåklagaren iGöteborg, övervakningsnämnden i och Föreningen förslaget att domstol skall kunna förordna om omedelbarverkställighet av anstaltsbehandling i samband med skyddstillsyn även om dendömde har fyllt 23 är. understryker vikten av attanstaltsbehandling, förordnad i samband med dom till skyddstillsyn, oavsettden dömdes ålder kan gä i verkställighet, TCO välkomnar förslaget och anser det önskvärt att dennaförändring får till följd att domstolarna dömer till skyddstillsyn i störreutsträckning än f, n. anser det vara betänkligt frånrättssäkerhetssynpunkt att en tilltalad underkastas kriminalpolitiskabehandlingsätgär-der innan domen har vunnit laga kraft. Den nuvarandebestämmelsen i 28 kap, 3 § BrB innebär för den som inte har fyllt 23 är ettundantag från vad som sålunda eljest borde gälla. Man torde härvid ha velattillämpa samma synpunkter som legat bakom bestämmelsen att ungdomsfängelse kanverkställas utan hinder av att domen inte har vunnit laga kraft. Utgår manendast från den tilltalades behov av omhändertagande finnsnaturligtvis inte i och för sig något skäl för en övre åldersgräns. Det kan emellertid ifrågasättas om de till viss åldersgrupp nu begränsade undantagen från rättssäkerhetsprincipen bör utsträckas. Omå andra sidan den nuvarande ordningen består kan det för domstolen iifrågavarande fall, där häktningsskäl som regel torde vara för handen, ligganärmast till hands att döma till fängelse och förordna om häktning. Det voreföga tillfredsställande om en sådan rättstillämpning i dessa fall skulle kommaatt leda till ett minskat användande av skyddstillsyn. Ett skäligt hänsynstagandetill rättssäkerhetssynpunkten skulle kunna bevaras, om möjligheter tillomedelbar verkställighet förbehålls de fall där erkännande av brottet föreligger.Samfundet förordar en sädan lösning. Skulle utredningsförslaget vinna bifall,vore det önskvärt om lagtexten kunde ges sådan utformning att bestämmelsen intekommer till användning för att särskilt tillgodose allmänpreventionens krav.Vad angår 38 kap. 9 § BrB har samfundet inte något att erinra mot förslaget, dåbestämmelsen avser fall i vilka skuldfrågan blivit avgjord redan i samband meddomen på skyddstillsyn. 5.1 VerkstäUighet av vissa brottmålsdomar och beräkning avstrafftid I anslutning till sitt förslag om ny lagstiftning angåendekriminalvård i anstah har kommUtén för anstaltsbehandling inom kriminalvården(KAIK) förordat att de nuvarande reglerna i 2 och 3 kap. behandlingslagen ombefordran av dom till verkstäUighet och beräkning av strafftid förs över särskUd lag. Promemorieförslaget har utformats i enlighet härmed. Förslagethar i denna del inte mött någon erinran under remissbehandhngen. Bestämmelserna i 2 och 3 kap. behandlingslagen är tillövervägande del av teknisk natur. De skiljer sig i detta hänseende väsentligtfrån huvuddelen av övriga bestämmelser i lagen, vilka reglerar behandlingen avdem som är Intagna i fångvårdsanstalt. Enligt min mening talar såväl praktiskasom systematiska skäl för att bestämmelserna i 2 och 3 kap. behandlingslagenvid en reform av verkställighetslagstiftningen förs över tUl en särskUd lag. Ensådan lag bör till sitt innehåll i huvudsak motsvara 2 och 3 kap.behandlingslagen och sålunda reglera förutsättningar för och tidsberäkningenvid verkstäUighet av de i detta sammanhang aktueUa brottspåföhderna, nämligenfängelse, ungdomsfängelse, internering och behandling i anstah enhgt 28 kap. 3§ BrB. 1 fråga om omfattning och allmän uppbyggnad ansluter sig promemorieförslagettämligen nära till gällande rätt. 1 dessa hänseenden har förslaget nästanundantagslöst godtagits av remissinstanserna. Det utgör även enligt min meningett gott underlag för lagstiftning i ämnet. 1 sitt remissyttrande har RÅ ifrågasatt om inte reglernaangående nöjdförklaring kunde avsevärt förenklas med hänsyn till de nyabestämmelserna om avräkning av häktingstid m. m. Genom dessa bestämmelserkommer enhgt RÅ nöjdförklaring att sakna betydelse frän straff-tidssynpunkt isamtliga fall dä den dömde är häktad i målet. Önskemål om en ändamålsenligbehandling torde kunna tillgodoses på annat sätt än genom nöjdförklaring, ivart fall med den dömdes medgivande. Regler om nöjd förklaring behövs inteheller för dem som redan är intagna i fängvärdsanstalt. Möjlighet att avgenöjdförklaring bör emeUertid enligt RÅ finnas kvar för dömda som är pä fri fot. De nya avräkningsreglerna, som trädde i kraft den 1 april1973, har onekligen medfört att en nöjdförklaring från den som är häktad imålet i regel inte längre får samma betydelse som förut, när det gällerberäkningen av strafftid. Det kan emellertid även i fortsättningen tänkasförekomma fall, då möjligheten att avge sädan förklaring kan innebära en klarfördel för den dömde. En sädan situation kan inträffa, när fiera påföljderskall verkställas. Med hänsyn till reglerna om villkorlig frigivning är detsålunda under vissa betingelser förmånligt att påföljderna läggs samman på verkställighetsstadiet. Därigenom kan nämligen den totala frihetsförlusten bli kortare än om påföljdernaverkställs var för sig. Även i andra fall kan det ligga i den häktades intresseatt få påbörja verkställighet i kriminalvårdsanstalt innan domen har vunnitlaga kraft. Enligt min mening bör ett sådant intresse inte kunnatillgodoses enbart genom en formlös förklaring frän den dömdes sida att hanönskar bli placerad i en kriminalvårdsanstalt. Man får nämligen inte förbiseatt det här inte bara är fråga om anstaltsplaceringen utan att det främst gällerden principiellt viktiga frågan under vilka förutsättningar som en ickelagakraftvunnen dom skall fä verkställas. Kontrollen av att förutsättningarnaär uppfyllda och av att den dömde är medveten om konsekvenserna av sinförklaring kräver en viss form. Nöjdförklaring enligt bestämmelser som ihuvudsak överensstämmer med vad som gäller är enligt min mening enändamålsenlig form för en sådan prövning. Jag är därför inte beredd att godtaen ändring av nöjdförklaringsreglerna i den riktning som RÅ har ifrågasatt. 1 departementspromemorian föreslås betydande ändringar ide bestämmelser som reglerar frågan om möjligheterna till samtidig verkställighetav häktning i ett mål och påföljd som ådömts i annat mål. Enligt gällande rättär dessa möjligheter beroende dels på var den häktade förvaras, dels på denordning i vUken beslut om häktning och dom på frihetsstraff förekommer tillverkställighet. Enligt 7 och 11 §§ behandhngslagen kan den som är häktadundergå påföljd i annat mål under förutsättning att han förvaras ifängvärdsanstalt. Förvaras han i allmänt häkte, i militärhäkte eller pårättspsykiatrisk khnik är sädan samtidig verkställighet utesluten. Detsammagäller om den häktade på grund av rättens medgivande enligt 24 kap. 22 § andrastycket RB förvaras pä annan plats. För att den som är häktad inte skall gåmiste om möjligheten till samtidig straffverkställighet har föreståndare förallmänt häkte i administrativ ordning ålagts skyldighet att vid intagningen ihäktet aUtid söka ta reda på om det föreligger någon verkställbar dom mot denhäktade. För det motsatta fallet, dvs. att den som undergår frihetsstraffhäktas, gäller enligt 37 § behandlingslagen att straffverkställighetenavbryts. 1 överensstämmelse med dessa bestämmelser gäller att densom är häktad kan avge nöjdförklaring beträffande dom i annat mål underförutsättning att han är intagen i fångvårdsanstalt. Är han intagen i allmänthäkte eller militärhäkte saknar han denna möjlighet. Verkställighet av straffkan över huvud taget inte ske i dessa fall. Häktad som vill avge nöjdförklaringi domsmälet kan göra detta oavsett var han förvaras. 1 detta sammanhang börerinras om bestämmelserna i 26 kap. 5 §, 29 kap. 3 § andra stycket och 30 kap,4 § BrB enligt vilka fängelse, ungdomsfängelse och internering skallverkställas i resp, fångvårdsanstalt, ungdomsanstalt och interneringsanstalt.Ungdomsfängelse och internering får dock, om särskUda skäl föreligger,verkställas i annan fängvärdsanstalt. Genom sistnämnda undantagsstadganden kanungdomsfängelse och internering verkställas även under tid då den dömdeförvaras i fångvårdsanstalt som häktad i annat mål. Verkställighet, som sålunda kan framkallas genomnöjdförklaring, kan självfallet även komma till ständ genom att domen pä annatsätt blir verkställbar, vanligast genom att den vinner laga kraft mot dendömde. Frågan om möjlighet till samtidig verkställighet avhäktning och påföljd som ådömts i annat mäl har varit föremål för övervägandenvid skilda tillfällen, i lagstiftningssammanhang senast vid tillkomsten avbehandlingslagen. TiU denna lag överfördes i sak oförändrade de bestämmelser iämnet som fanns lag om verkställighet av frihetsstraff m. m. ochvars innebörd jag har redovisat. Spörsmålet togs upp på nytt av i enskrivelse till Kungl. Skrivelsen, som innehöllförslag om ett avskaffande av nuvarande möjligheter till samtidigverkställighet, överlämnades sedermera till KAIK. Som skäl för sitt förslaganförde styrelsen att tillkomsten av de nya fristående allmänna häktena harinneburit att aUt färre häktade kommer att förvaras i fängvärdsanstalt. Attöverföra häktade från allmänna häkten tUl fångvårdsanstalter endast för attbereda dem tiUfälle att undergå påföhd skulle stöta pä betydande svårigheter avpraktisk art. Dessutom skulle en sådan ordning i flera fall förorsakaolägenheter för domstolar, åklagare och försvarare. Enligt KAlK:s mening skulle ett slopande av möjligheternatill verkställighet av påföljd i många fall innebära ennackdel för de dömda. KAIK förordade att problemet löstes genom att mangenerellt tillät samtidig verkställighet av häktning och påföljd i annat mål.Tekniskt kunde en sådan ordning uppnås pä olika sätt. En utväg vore attförklara att allmänt häkte skulle vara likställt med fångvårdsanstalt i deavseenden som det här är fråga om. KAIK stannade emellertid för en annan metod,som innebär att strafftidsbestämmelserna utformas så att det framgår atthäktningstid skall tillgodoräknas, oavsett i vilket mål häktningen har ägt rumoch oavsett var den häktade förvaras. KAlK:s förslag innebar också att denbestämmelse i behandlingslagen som anger att häktning bryter pågåendestraffverkställighet (37 §) skulle upphävas. En annan förutsättning förförslaget är att möjligheterna till nöjdförklaring utvidgas så att den som ärhäktad skall kunna avge sädan förklaring såväl i häktningsmålet som i annat målinför styresmannen för fångvårds-anstalt, föreståndaren för allmänt häkte, chefenför rättspsykiatrisk klinik och tjänsteman, som har uppsikt över militärhäkte. Departementspromemorian ansluter sig till KÄlK:s förslag idenna del. Förslaget har vunnit allmän anslutning under remissbehandlingen. Om detbeträffande någon som har häktats föreligger en verkställbar dom i annat mål,torde förhållandena ofta vara sådana att häktningen kan hävas somverkstäUigheten av domen börjar. På motsvarande sätt kan åklagaren i allmänhetunderlåta att begära häktning, om den misstänkte redan är intagen undergå påföljd i annat mäl. Härigenom kan man i storutsträckning undvika de svårigheter, som samtidig verkställighet av häktningoch påföljd kan ge upphov till. Det finns emellertid situationer dä en häktning framstår som nödvändig för ett effektivt genomförande avstraffprocessen. Frågan gäller dä i vad mån häktningen skall utesluta samtidigverkställighf t av påföljd som ådömts i annat mäl. Jag vill erinra om attproblemet med samtidig verkställighet numera har kommit i ett något annat lägeän förut genom de tidigare nämnda ändringarna av bestämmelserna om tillgodoräknandeav häktningstid. Av dessa bestämmelser följer nu att alla straffprocessuellafrihetsberövanden som varat längre än obligatoriskt skalltillgodoräknas den dömde som verkställighetstid. Det kan emellertid fortfarandetänkas förekomma fall i vilka det kan vara en påtaglig fördel för den häktadeatt kunna undergå påföljd i annat mål. Att generellt sägahur stor fördelen är kan vara svårt. Fördelen blir naturligtvis störst i falldä den häktade blir frikänd i häktningsmålet. Men även andra faktorer kan spelain vid bedömningen, t. ex. det förhällandet att den dömde inte behöver underkastasig nägot utöver vad som föher av häktningen. VerkstäUigheten innebär ju iangivna situation i stort sett inte något annat än att häktningstiden räknassom strafftid. Äv vad jag nu har sagt framgår att det fortfarande finnstillräckliga skäl att behälla möjligheterna till samtidig verkställighet avhäktning och påföljd i annat mäl. Den enda påtagliga nackdelen med en sådanordning torde vara att den del av verkställigheten som sammanfaller medhäktningen inte annat än i ringa grad kan användas för rehabiliterandebehandling. Som KAIK har framhållit väger emellertid dessa nackdelar intesärskilt tungt i jämförelse med de fördelar som man kan nå med detta system. För att komma till rätta med de olägenheter som ärförknippade med nuvarande ordning bör sålunda den ändringen vidtas att samtidigverkställighet av häktning och påföljd i annat mål skall kunna äga rum oavsettvar den häktade förvaras och oavsett i vilken ordning de olika åtgärdernaförekommer till verkställighet. Som KAIK har framhållit kan en sådan ordning teknisktåstadkommas på olika sätt. En metod är att man, sedan det visat sig att en domär verkställbar som häktning pågår i annat mål, vid strafftidsberäkningentillgodoräknar häktningsliden som verkställighelstid. En fördel med denna metodär att man kommer ifrån problemet med att avgöra vilka regler som skall gällaför behandlingen av den som är häktad och som undergår påföljd.Metoden har emellertid även nackdelar. Dessa visar sig framför allt omhäktningen skulle hävas, 1 sådant fall avbryts strafftidsberäkningen. Detta ärpraktiskt sett detsamma som ett avbrott i verkställigheten. För att denna skallfullföljas krävs att den dömde föreläggs att inställa sig vidkriminalvårdsanstalt eller att ett förpassningsförfarande inleds. Denna effektinträder dock inte när den häktade förvaras i kriminalvårdsanstalt, eftersomden påbörjade verkställigheten i så fall fortsätter även om häktningen hävs.Den nuvarande skillnaden mellan häktade som förvaras i allmänt häkte och häktadesom förvaras i kriminalvårdsanstalt skulle därmed bestå. En annan metod är att tillåta verkställighet av påföljdunder pågående häktning, oavsett om den häktade förvaras i kriminalvårdsanstalteller inte. Enligt min mening har denna metod så betydande fördelar att den börläggas till grund för lagstiftningen. Den överensstämmer med vad som gällerför det fall att den häktade förvaras i kriminalvårdsanstalt. Den är också välförenlig med de ändrade reglerna om tillgodoräknande avstraffprocessuella frihetsberövanden. Sedan en dom befordrats tillverkställighet under pågående häktning, kan verkställigheten av domen fortsättaäven om häktningen skulle upphöra. Man kan därigenom undvika de olägenheter somavbrott i verkställigheten ofta innebär. Den här förordade ordningen föranleder ändring iåtskilliga bestämmelser angående nöjdförklaring, befordran av dom tillverkställighet och beräkning av strafftid. 1departementspromemorian har föreslagits att den som är häktad, antingen i måleteller i annat mål, skall få avge nöjdförklaring inför styresmannen för denkriminalvårdsanstalt där han är intagen eller inför föreståndaren för det häkteeller chefen för den rättspsykiatriska klinik, där han förvaras eller, om hanhålles i militärhäkte, inför den befattningshavare, som har uppsikt överhäktet. Promemorieförslaget har i denna del godtagits av remissinstanserna.Även jag anser att den föreslagna utvidgningen av möjligheterna för häktade attavge nöjdförklaring bör genomföras. 1 11 § behandlingslagen finns bestämmelser om åtgärder somskall vidtagas för att verkställigheten av fängelse, ungdomsfängelse ellerinternering skall börja. De ökade möjligheterna till samtidig verkställighet avhäktning och påföljd i annat mål samt därav följande ändringar med avseende pämöjligheterna att avge nöjdförklaring föranleder vissa ändringar även i dessabestämmelser. Vad först angår verkställighet av dom mot någon som ärhäktad, vare sig häktningen har skett i domsmälet eller i annat mål, samt dommot någon som redan är intagen i undergä påföljd iannat mäl, har i departementspromemorian föreslagits en bestämmelse som innebäratt domen skall befordras till verkställighet så snart den har blivitverkställbar på något av de tidigare i lagförslaget angivna sätten, dvs,antingen på grund av att fullföljdstiden har gått ut eller pä grund av domstolsförordnande om omedelbar verkställighet eller därför att den dömde har avgivitnöjdförklaring, 1 förhållande till gällande rätt innebär förslaget den nyhetenatt dom som avser häktad i annat mål än domsmälet skall befordras tillverkställighet oavsett var den häktade förvaras. Med att en dom har befordratstill verkställighet förstås enligt promemorieförslaget, att verkställighetenanses ha börjat. Strafftid eller motsvarande skall räknas från den dagen.Däremot har det inte varit avsett att det sålunda valda uttryckssättet ävenskall ges den betydelsen att en dömd som i sådant fall inte befinner sig i enkriminalvårdsanstalt måste förpassas till en sådan anstalt. 1förslaget förutsätts i stället att den som är häktad i annat mål inte skallbehöva förpassas. 1 detta fall inskränker sig verkan av att en dom befordrastill verkställighet till att strafftiden börjar löpa. De bestämmelser somgäller för behandlingen av häktade skall fortfarande tillämpas. Som jagnyss har anfört gäller enligt 26 kap. 5 § BrB att fängelse skall verkställas ifängvärdsanstalt. Enligt 29 kap. 3 § andra stycket BrB skall ungdomsfängelseverkställas i ungdomsanstalt och enligt 30 kap. 4 § BrB skall interneringverkställas i interneringsanstalt. Ungdomsfängelse och internering får dock, omsärskilda skäl föreligger, verkställas i annan fängvärdsanstalt. Av dessabestämmelser följer bl. a. att fängelse inte får verkställas i häkte som inteutgör del av fängvärdsanstalt. Verkställighet kan därför inte ske i defristående aUmänna häkten som har inrättats pä ett antalplatser i landet och i vilka det övervägande antalet häktade förvaras. Av sammaskäl kan verkställighet givetvis inte heller äga rum på rättspsykiatrisk klinikeller i militärhäkte. För attutvidgningen av möjligheterna till samtidig verkställighet av häktning ochpåföljd i annat mål skall kunna genomföras på det av mig föreslagna sättetfordras att fängelse, ungdomsfängelse och internering, utan hinder av itidigare nämnda bestämmelser angivna huvudprinciper, tillfälligt skall kunnaverkställas även i allmänt häkte, militärhäkte och pä rättspsykiatrisk klinik.En i sak motsvarande situation föreligger i de fall dä straffprocessuellafrihetsberövanden får tillgodoräknas som verkställighetstid. Bestämmelser mednyss angiven innebörd bör därför införas I anslutning till reglerna ombefordran av dom till verkställighet. Genom dessa bestämmelser bör tydligare änsom har skett i departementspromemorian klargöras i vilka fall en verkställbardom på fängelse, ungdomsfängelse eller internering skall leda till intagning ikriminalvårdsanstalt och i vilka fall sådan intagning skall anstå pä grund avsamtidig verkställighet av häktningsbeslut.