prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — Men det kan betvivlas att ett dyliktkomplement till lagstiftningen kan bli myndigheterna till någon nämnvärdhjälp, eftersom anvisningarna i huvudsak endast torde kunna ges formen av enredogörelse för vissa motivuttalanden i förarbetena till tjänstemannalagarnaoch ett återgivande av departementschefsuttalanden och utskottsmotiveringar isamband med förhandlingsrättsreform, kompletterat med vissa uttalandenfrån JO:s sida. Detta material är i sina huvuddrag redan känt för myndigheterna.Av denna anledning kan inte heller ett sådant alternativ förordas frånutredningens sida. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 14 Utredningen fåri detta sammanhang erinra om att av trycket utgivitskommentarer till bl. a. tjänstemannalagarna. Detta berättigar till antagandetatt myndigheternas informationsbehov på denna väg blivit i inte ringa måntillgodosett. Vidare bör inte förglömmas de informella kontakter som underkonflikterna på den offentliga arbetsmarknaden brukat etableras mellan statensavtalsverk och företrädare för konfliktdrabbade myndigheter i form av"frågepaneler" av informativ karaktär. Jämsides med denna rentservicebetonade verksamhet har avtalsverket utfärdat konfliktcirkulär atttjäna som vägledning vid tillämpningen och tolkningen av tjänstemannalagarna ihär aktuella delar samt vid lösandet av en del praktiska problem i samband medkonflikterna. Vad härefterangår skyddsarbetsbegreppet börframhållas att detta i huvudsak utformats efter mönster av Saltsjöbadsavtaletsmotsvarande bestämmelser. 1965: 60 (s. 175) har det betecknats som enuppenbar fördel att på detta område kunna röra sig med en i stort sett gemensamdefinition för hela arbetsmarknaden. Tillskyddsarbete har brukat hänföras avvecklingsarbeten av skadeförebyggande ellerteknisk natur, med beaktande av förhållandena på varje arbetsplats för sig. Viss osäkerhet rörande omfattningen avskyddsarbetsbegreppet förekom i början av skolkonflikten 1966. Underkonflikterna vid domstolsväsendet förekompå sina håll den tolkningen av skyddsarbetsbegreppet, att verksamhetsyftande till att undvika vissa allvarliga rättsförluster för den enskildemedborgaren klassificerades som skyddsarbete. Utvecklingen har emellertid gåtti riktning mot en stabilisering. Så skärptes tolkningen inom domstolarna vidden senaste konflikten väsentligt till att avse ett fåtal påtagliga fall av iallmänhet orepa-rabel karaktär. Ett område där gränsdragningsproblem kan uppkommagäller verksamhet bestående i utanordning av pengar, exempelvis socialbidrag.En verksamhet i sådant syfte synes även med en restriktiv inställning inte kategoriskt kunna betecknas som oförenlig medregeln om skyddsarbete när det gäller särskilt trängande fall. Mera tveksamtkan vara om till skyddsarbete kan räknas t. ex. återbetalning av skatt. Medtanke på att det i hithörande fall ofta gäller att förebygga svåra ekonomiskaskadeverkningar för tredje man i form av betalningsinställelse eller konkurs eller nedläggande av en rörelse synes dockinte heller här möjligheten att tillämpa regeln om skyddsarbetegenerellt böra avvisas. Såvitt utredningen kan bedöma har det under de konfliktersom inträffat efter förhandlingsrättsreformens genomförande inte förekommitnågra fall där det framstått som omotiverat att skyddsarbete blivit beordrat. Något behov avförtydligande av lagstiftningen på förevarande punkt kan enligtutredningens mening knappast sägas föreligga i dagens läge. Fråntiänstemannahåll har kritik riktats mot att den offentlige arbetsgivaren ensidigt bestämmer omfattningen avskyddsarbetet. har sålunda yrkat att skyddsarbetsinstitutetutmönstras ur tjänstemannalagarna och att den närmare innebörden därav liksom på den enskilda marknaden fastställs i avtal. Härigenom skulle AD gesbehörighet att pröva även tvister angåendeneutralitetsskyddets omfattning. I anledning härav får utredningenerinra om den inom arbetsrättskommittén pågående översynen avarbetsfredslagstiftningen. Kommitténs uppdrag omfattar i princip allaarbetstagare, även de offentligt anställda. Enligt direktiven börutredningsarbetet främst inriktas på att skapa förutsätt- 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 15 ningar för ett verkligtarbetstagarinflytande på områden som berör den enskilde arbetstagaren nära ochdagligen. Därvid bör bl. a. prövas om och iså fall i vad mån det med hänsyn till de politiska organens beslutsbefogenheteroch därpå grundad myndighetsutövning kan vara erforderligt med särskilda inskränkningar i medinflytandet för de offentligt anställda.När det gäller denna kategori arbetstagare har samråd förutsatts äga rum bl. Med hänsyn härtill är utredningen inte beredd attnu ta ställning till den av väckta frågan. Det har vidarefrån personalhåll hävdats att arbete syftande till att undvika rättsförlusterför den enskilde över huvud taget inte kan hänföras till verksamhet somerfordras till förebyggande av fara för människori samband med "avveckling av verksamheten" eller för att verksamhetenskall avvecklas på ett tekniskt försvarbart sätt. Såtillvida förtjänardenna uppfattning beaktande att det får anses diskutabelt om arbete som syftartill att förebygga rättsförluster för tredje man kan hänföras till skyddsarbetesådant detta begrepp varit avsett att tolkas. Emellertid framstår det sombetänkligt ur rättssäkerhetssynpunkt att en arbetskonfliktskall få medföra sådana konsekvenser som att exempelvis gällandepreklusionstider löper till ända utan möjlighet för den enskilde samhällsmedlemmenatt värna sin rätt. Detta är en fråga, som har samband med den av JO aktualiserade tanken på en särskild "beredskapslagstiftning"för svårare arbetskonflikter. Sammanfattningsvisuttalar utredningen att enligt dess mening tillräckligt starka skäl inteförekommit för ändring av tjänstemannalagarna i de delar som berörs av JO:sframställningar i fråga om neutralitetsrätten och skyddsarbetsbegreppet. Somnämnts har utredningen också varit inne på tanken att tjänstemannalagarna i denämnda hänseendena skulle kunnakompletteras med något slag av anvisningar till vägledning för myndigheterna.Med hänsyn till det begränsade värde dylika anvisningar enligt utredningensmening måste få har utredningen emellertid inte funnit anledning att framlägganågot förslag i detta avseende. Utredningenanför vidare att den har kommit till den uppfattningen att redan vid de senasteårens konflikter många frågor löstes på ett smidigt och för parternaacceptabelt sätt, främst av dem som hade möjlighet att tillgodogöra sigerfarenheter av tidigare inträffade konflikter. Under nu angivna förhållandenkonstaterar utredningen att det bör Överlåtas åt myndigheterna att utbilda enpraxis på förevarande områden med utgångspunkt i vunna erfarenheter och medledning av de uttalanden och undersökningar av arbetsrättsligt intresse som iolika sammanhang gjorts efter förhandlingsrättsreformens genomförande. Vad beträffarden av JO väckta tanken, att frågor om neutralitetsrätt borde kunnaprövas och avgöras av AD, erinrar utredningen om att enligtämbetsansvarskommitténs förslag som innebär att anställningsförhållandet idess helhet skall ses som avtalsgrundat tvister om tolkning av 17 § StjLskall kunna föras till AD. Prop.1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 16 Utredningens synpunkter på frågorna om neutralitet ochskyddsarbete biträds eller lämnas utan erinran av , ,, , , , SÖ, AD:s ordförande, statensvattenfallsverk, länsstyrelserna i och , , , , och . AD:s ordförande finner det inte anmärkningsvärtatt neutralitetsrätten och skyddsarbetsbegreppet har medfört vissa problem, närförhandlingsrätten för de offentliga tjänstemännen har förts ut i praktisktillämpning. Motsatsen hade varit mer förvånande. I viss utsträckning torde detha varit fråga om inkörningssvårigheter som kan undvikas vid en närmareförtrogenhet med det nya regelsystemet och dess verkningar, framhåller han.Till ökad klarhet härvidlag har inte minst justitieombudsmännen bidragit genomsina utlåtanden. AD;s ordförande anför vidare att han finner det vanskligt attnå resultat genom ändring av tjänstemannalagarna i förevarande delar ellergenom utfärdande av något slag av anvisningar tUl vägledning förmyndigheterna. Han uttalar därför sin fulla förståelse för utredningensställningstagande. När det gäller att bedöma behovet av lagändring är f. ö. detnya huvudavtalet av inte utan betydelse, påpekar han. Ensvaghet i det nuvarande regelsystemet är enligt AD:s ordförande att det intetillhandahåller någon hanterlig ordning i vilken tvister om neutralitetsrättensoch skyddsar-betsbegreppets tillämpning i enskilda fall snabbt kan bliauktoritativt prövade. Detta måste anses vara en betydande brist främst kanskeför tjänstemännen, som åtminstone i vissa lägen måste på eget ansvar taställning till hur de skall handla. Utredningen har erinrat om att enligtämbetsansvarskommitténs förslag tvister om tolkning av 17 § StjL skall kunnaföras till AD. Det torde också vara riktigt att möjlighet härtill öppnas under vissa förutsättningar om detta förslag genomförs. En alternativ lösningskulle vara att AD genom uttrycklig föreskrift i StjL och KtjL ges behörighetatt pröva tvister om neutralitetsrätt och skyddsarbete, varvidpersonalorganisation skulle ges rätt att föra medlems talan (jfr 16 § StjL).Grundval skulle då skapas för en fortlöpande rättsbildning på området. Ett antal remissinstanser, som i princip biträderutredningens synpunkter på de föreliggande problemen, framhåller som önskvärtatt någon sorts anvisningar e. d. meddelas till ledning för myndigheternashandlande under arbetskonflikt. Hit hör hovrätten för Nedre ,, försvarets civilförvaltning, postverket, iStockholms län, och statens vägverk. Kritik mot utredningens synpunkter på frågorna omneutralitet och skyddsarbete framkommer i yttrandena från kammarrätten iStockholm och från lO . En väsentlig fråga är enligt kammarrätten hur 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 17 långt en myndighet kan sträcka sigvad gäller att omdisponera tillgänglig arbetskraft i syfte att motverkasärskilt stötande effekter av en konflikt. Begreppet "vanligatjänsteåligganden" lämnar därvidlag inte tillräcklig ledning för detpraktiska handlandet. I fråga om begreppet skyddsarbete delar kammarrättenutredningens tvekan huruvida dettas innebörd kan utan stöd av lagstiftning,auktoritativa uttalanden från statsmakternas sida eller utbildad sedvänjatänjas i ett inträffat konfliktläge därhän att rättsförluster för tredje mankan förebyggas genom myndigheternas handlande. Men kammarrätten vänder sig motutredningens uppfattning att man skall lita till att myndigheterna utbildarpraxis. JO finner det otillfredsställande att utredningen gett uppförsöken att lösa problemen kring reglerna om neutralitet och skyddsarbete bl.a. med tanke på att frågorna endast undantagsvis kan tänkas bli föremål fördomstols prövning. Även om det inte är lätt att i en rättsregel definierabegreppet "vanliga tjänsteåligganden" borde det vara möjligt att inågon mån bringa Ökad klarhet härvidlag. Stadgandet i 17 § StjL skulle enligtJO bli tydligare om ordalagen ändrades till "vanliga göromål".Humvida det skulle vara lämpligt med en sådan omfor-mulering lämnar JO docköppet. a. kan det enligt JO ifrågasättas om inte därmed verkschefens ansvarför att myndighetens uppgifter såvitt möjligt fullföljs och hans därav följandeskyldighet att själv ingripa skulle komma att alltför mycket begränsas. Det harframhållits att den nuvarande regeln om skyddsarbete hämtats från den privataarbetsmarknaden, närmare bestämt från , och att det är fördel att kunna röra sig med en gemensam definition för hela arbetsmarknaden.Det bör emellertid observeras att åtskilliga av de problem som uppkommit inomden offentliga sektorn inte har någon motsvarighet inom den privata,framhåller JO. SR och anseratt bestämmelserna om neutralitet och skyddsarbete bör utmönstras urtjänstemannalagarna och överföras till avtalsreglering i likhet med vad som ärfallet på den privata arbetsmarknaden. Den närmare innebörden av begreppenneutralitet och skyddsarbete skulle då kunna fastställas genom förhandUngar ochi sista hand av AD. Jag kommer tillmitt eget ställningstagande till frågan i ett senare avsnitt (6.4). 6.3 Frågan om en lagstiftning om myndighets verksamhet under arbetskonflikt I sitt yttrandeöver förslaget tUl förhandlingsrättslagstiftning tog lagrådet (majoriteten)upp bl. a. frågan om behovet av en beredskapslag- 2 1974.1 saml. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 18 stiftning vari skulle angesformerna och de allmänna principerna för eventuella tvångsingripanden på detoffentliga tjänstemannaområdet i händelseav arbetskonflikt (prop. 1965: 60 s. 266). En sådan lagstiftning skulleenligt majoritetens mening ha utgjort ett värdefullt komplement till deföreslagna tjänstemannalagarna. I anledning häravframhöll föredragande departementschefen (s. 298) att det enligt hans meninghade skapats avsevärda garantier mot samhällsfarliga konflikter genom depreliminära huvudavtal som hade träffats mellan staten och kommunförbunden samtde offentliga tjänstemännens huvudorganisationer. Han anförde vidare att detuppenbarligen inte hade förelegat samma förutsättningar att i dessa frågoruppnå samförstånd med organisationerna, om förslag hade lagts fram om enberedskapslag av det slag lagrådets majoritet efterlyst. I själva verket kundeett sådant lagförslag försvaga organisationernas vilja och förmåga att tahänsyn till andra intressen än medlemmarnas och det kunde därigenom komma attmotverka sitt syfte. Med hänsyn därtill kunde departementschefen inte biträdaden mening som lagrådet företrätt. I motioner ianledning av prop. 1965: 60 yrkades att de föreslagna tjänstemannalagarnaskulle kompletteras med en beredskapslag angivande formerna och de allmännaprinciperna för sådana tvångsingripanden på det offentliga tjänstemannaområdetsom i undantagsfall kunde bli nödvändiga. En sådan lagstiftning skulle enligtmotionärerna vara att föredra framför en tjänstepliktslag som för ett särskiltfall stiftades under trycket av en tillfällig, svår situation och måhändaunder påverkan av en mer eller mindre affektladdad opinion. I utlåtande (1965:1) avstyrkte sammansatta konstitutions- och andra lagutskottet motionsförslagetoch anförde i huvudsak följande. Vid bedömningen avdenna fråga är de huvudavtal som staten och kommuniörbunden efter mönster avSaltsjöbadsavtalet träffat med de offentliga tjänstemännens huvudorganisationerav betydelse. Att tjänstemännens organisationer ingått dessa avtal synesutskottet vara ett bevis för organisationernas vilja att handlägga frågan omvidtagande av stridsåtgärder under ansvar. Enligt utskottets uppfattningskulle en bered-skapsiagstiftning av det slag motionärerna förespråkar ur vissasynpunkter kunna vara till nackdel. Det är således inte otänkbart att en sådanlagstiftning skulle motverka det syfte motionärerna eftersträvar, nämligen attunderlätta ställningstagandet till planerade stridsåtgärder och förhindrauppkomsten av samhällsfarliga konflikter. Ej heller synes det tilltalande atttillskapa en beredskapslagstiftning enbart för det offentliga området. Enlagstiftning som täcker även den privata arbetsmarknaden skulle å andra sidansäkerligen stöta på betydande svårigheter. Därtill kommer att de nämndahuvudavtalen synbarligen ingåtts i syfte attdärigenom elim.inera behovet av en beredskapslagstiftning, ty Saltsjöbadsavtaletstillkomst har denna bakgrund. Ett bifall till motionärernas förslag skulledärför kunna rubba grunden för de, enligt utskottets mening, för arbetsfredenså betydelsefulla huvudavtalen. Riksdagenavslog motionerna (rskr 1965: 267). 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 19 Som jag inledningsvis har nämnt, har JO Bexeliusjämsides med den föreslagna översynen av lagreglerna om neutralitet ochskyddsarbete pekat på behovet av ensärskild lagstiftning som i förväg skulle reglera myndigheternasverksamhet under arbetskonflikter. har även fört fram tanken att inomeller utom ramen för diskussionen om en beredskapslag Kungl. borde kunna ange om och i vilken utsträckning ensamhällsverksamhet temporärt skulle få upphöra under en strejk. Utredningenanför i fråga om behovet av en särskild lagstiftning förarbetskonfliktförhållanden i huvudsak följande. Vad JOefterlyser är inte en permanent fullmaktslag om tjänsteplikt av den typ somlagrådet och motionärerna vid riksdag tänkte sig. Vid jämförelse med en sådan lagstiftning framstår JO:s förslag sommindre genomgripande. En lagstiftning sådan som den av JO åsyftade måstenämligen förknippas med villkoret att den inte inkräktar på tjänstemännensrätt till neutralitet vid arbetskonflikt. Detta begränsar självfalletlagstiftningens räckvidd. I princip får en sådan lagstiftning förutsättassyfta till att förebygga varken avsedda eller önskvärda biverkningar vid enarbetskonflikt. Utredningen har undersökt hur en lag av här antydd karaktär en "arbetskonfliktlag" skulle kunna tänkas konstruerad i storadrag. Härvid har det legat nära till hands att söka en förebild i någon redanbefintlig fullmaktslag, i första hand lagen (1942:87) med särskilda bestämmelser angående stats- och kommunalmyndigheterna ochderas verksamhet vid krig eller krigsfara m. m. ("administrativafullmaktslagen") och lagen (1957: 132) om domstolarna och rättegången vidkrig eller krigsfara m. m. I dessa lagar ges åtskilliga regler omförenklad handläggning och om förlängning av tidsfrister m. m. Av dessa reglerskulle ett flertal, om de överfördes till det här ifrågavarande området, kommaatt skära sig mot tjänstemännens rätt till neutralitet vid arbetskonflikt.Stor försiktighet måste därför iakttagas med avseendepå en analog tillämpning av dessa lagföreskrifter på konfliktförhållanden. I fortsättningendiskuterar utredningen ingående hur en lag av den typ JO efterlyser kanutformas med förutsättningen att den inte får inkräkta på tjänstemännens rätttill neutralitet under arbetskonflikt. Från denna utgångspunkt kommerutredningen fram till att regler till skydd mot vissa allvarliga rättsförlusterför tredje man måste ges en förhållandevis framskjuten plats i en sådanlagstiftning. Utredningen tar vidare upp det av JO likaledes aktualiseradespörsmålet om lagstiftningsinitiativ för det fall att en samhällsfunktion helteller delvis förlamas på grund av en arbetskonflikt. I exempelvis ettstrejkläge, där det inte längre framstår som meningsfullt att söka hållaverksamheten uppe, kan det enligt sakens natur bli aktuellt att temporärt, helteller delvis, befria 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 20 den ansvariga myndigheten från dessförfattningsstadgade åligganden, framhåller utredningen. En lagregel som gerKungl. Maj:t denna möjlighet kan såsom JO framhåller tillskapas inom ellerutom ramen fÖr en arbetskonfliktlagstiftning. Därvid förutsätter utredningenatt fråga är om verksamhet vars nedläggande inte hotar vitalasamhällsintressen. Sammanfattningsvisframhåller utredningen att den inte står främmande för lagstiftningsinitiativi de av JO berörda hänseendena, men att den tar avstånd från tanken på engenerell lagstiftning som i förväg skulle reglera myndigheternas verksamhetunder arbetskonflikt. Att på förhand fastlägga regler för den offentligaverksamhetens anpassning till vissa tänkta eller motsedda konfliktsituationerkan nämligen enligt utredningens mening vara ägnat att inge föreställningenatt den ena parten lagstiftningsvägen söker skaffa sig ett försteg iförhandlingshänseende. Utredningen anser därför att det bör få bli beroende aven intresseavvägning inför varje särskild konfliktsituation vilka åtgärder ilagstiftningsväg eller t. ex. genom instmktionsändringar i administrativordning som kan anses påkallade för att mildra eller undanröja sådana biverkningarav konflikten som har berörts i det föregående. För att emellertid närmareåskådliggöra hur en arbetskonfliktlag av den ovan skisserade typen skullekomma att se ut har utredningen gjort upp ett utkast till lag med särskildabestämmelser om statliga och kommunala myndigheters verksamhet vidarbetskonflikt. Lagutkastet omfattar åtta paragrafer. I 1 § definieras statligoch myndighet. I 2 § ges Kungl. Maj:t möjlighet att förordna omtillämpning av lagen i händelse av lovligarbetskonflikt. Bestämmelserna i 37 §§ innefattar dels vad som kan betecknassom ordningsföreskrifter för ärendens behandling, dels åtgärder för attförebygga rättsförluster för den enskilde. Enligt 8 § slutligen får Kungl.Maj:t möjlighet att förordna om temporärt nedläggande av myndighets verksamhetunder konflikt. Det övervägandeantalet remissinstanser tar i likhet med förhandlingsutredningen avstånd fråntanken på en i förväg stiftad lag om myndighets verksamhet underarbetskonflikt eller anser i vart fall inte att det f. n. finns något behov av en sådan lag. Några instanser ställer sigtveksamma till lämpligheten eller nödvändigheten av föreskrifter av detinnehåll som framgår av utredningenslagutkast. Två instanser ställer sig positiva till tanken på enlagstiftning om myndighets verksamhet under arbetskonflikt. De instansersom delar förhandlingsutredningens inställning är hovrätten för NedreNorrland, , , postverket, ,, , , , , , ,länsstyrelserna i , och , SF, SR och ,, , 1974:1 Bilaga 2 Gemensammafrågor 21 sätter i fråga, ominte det syfte som en konfliktlag skullefylla bättre kan nås genom en utvidgning av skyddsarbetsbegreppet.Flera av de nämnda remissinstanserna, däribland SF, SR och , hänvisar till1973 års huvudavtal. De instansersom anser att en konfliktlagstiftning inte bör komma till stånd f. n. ärförsvarets civilförvaltning och AD:s ordförande. Civilförvaltningenunderstryker svårigheterna att utforma en konfliktlagstiftning. tillägger att den av JOBexelius föreslagna modifikationen, att Kungl. Maj:t författningsvägenanger om och i vilken utsträckning en samhällsverksamhet temporärt får upphöramed anledning av strejk, bör ytterligare övervägas. AD:s ordförande uttalar attom AD ges behörighet att pröva tvister om neutralitet och skyddsarbete skulle detta minska behovet av en lagstiftning somreglerar myndighets verksamhet under arbetskonflikt. En generell sådanlagstiftning synes honom i varje fall inte böra genomföras, innan ytterligareerfarenheter har vunnits av de offentliga tjänstemäimens förhandlingsrätt ochrätt att tillgripa stridsåtgärder. Tvekan omlämpligheten eller behovet av en konfliktlagstiftning uttalas av kammarrätteni och . Kammarrätten anser sålunda att enberedskapslag av det i utredningens promemoria skisserade innehållet knappastkan sägas fylla en sådan självständig funktion att den vid sidan av huvudavtalenpå arbetsmarknaden är motiverad som skyddför viktiga samhällsintressen. En beredskapslagstiftning av det slag somlagrådet tänkte sig skulle enligt kammarrätten möjligen vara enlösning. ifrågasätter starkt behovet eller lämpligheten av enbestämmelse som skulle ge Kimgl. Maj:t möjlighet att förordna om temporärtnedläggande av myndighets verksamhet under konflikt. Den verksamhet somkommunerna har att driva och ansvara för är på många områden av den art att deför verksamheten ansvariga beslutsfattarna som är valda förtroendemän inte kanunderlåta att hålla verksamheten uppe. På grund härav anser förbundetåtminstone f. n. att den i 8 § lagutkastet skisserade ordningen inte börgenomföras, i varje fall inte såvitt rör den kommunala förvaltningen. De två instansersom till skillnad från förhandlingsutredningen förordar enkonfliktlagstiftning om myndighets verksamhet under arbetskonflikt är statensvägverk och JO . finner det önskvärt att en lag av den beskaffenhetutredningen skisserat kommer till stånd för att i görlig mån mildrabiverkningarna av svårare konflikt. Som komplement därtill bör enligt vägverketinför varje konfliktsituation övervägasändringar i administrativ ordning i de berörda myndigheternasinstruktioner. JO finner att det kan diskuteras om det nya huvudavtaletmedfört att en beredskapslag är behövlig. 1974:1 Bilaga 2 Gemensamma frågor 22 För egen del har han svårt att inseatt behovet av en sådan lag skulle ha minskat på ett avgörande sätt.