prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Beträffandedet föreslagna undantaget i I kap, 2 ii 4 angående mäl om ersättning på grundav yrkesskada, när tvisten inte rör kollektivavtal, anför AD:s ordförande alt mälom ersättning för yrkesskada över huvud taget inte bör falla in under den arbelsrättsligaprocessen. FörStockltotms tingsrätt terdet sig vid en ytlig granskning vararationellt att sädana mål prövas av AD. Utredningensförslag i I kap. 3ii att bl.a. tvister rörande föreningsrätt inte fär hänskjutastill avgörande av skiljemän lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser.TCO anser att detsamma bör gälla mål om trakasserier av skyddsombud och mål somrör facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, eftersom dessa mäl är sålika föreningsrältsmålen. Vidare kan i många fall föreligga både enföreningsrättskränkning och ett mål av nyssnämnda art. Dessa mål bör dåhandläggas vid samma forum, AD:sordförande och 5".4Fanseratt regeln i överensstämmelse med gällande rättbör begränsas till att gälla avtal rörande framtida tvist, 4Gränsdragningen mellan arbetsdomstolens och tingsrätternas behörighet I frägaom gränsdragningen mellan ÄD:s och tingsrätternas behörighet godtar huvuddelenav remissinstanserna i allt väsentligt de av utredningen angivna principernaoch föreslagna forumregler. Flera remissinstanser, bl. AD:s ordförande.Stockholms Ungsrätt. och , framhållerdock att reglerna är komplicerade och svära att tolka, äD:s ordförande anser det dock inte troligt att de praktiskaolägenheterna härav blir framträdande. JK delar utredningens bedömning att målsom kan antas ha ett särskilt intresse frän organisationsmässig synpunkt börhandläggas av AD som exklusiv instans. Att reglerna i övrigt bör utgå från ettmål om kollektivavtal skall - liksom f n, - avgöras av AD som exklusiv instansär givet. Detsamma gäller tvistefrågor som härflyter ur ett kollektivavtal.Utredningen har emellertid föreslagit att alla tvistefrågor som uppkommer i kollektivavtalsregleradeförhållanden skall handläggas isamma ordning, alltså även om tvisten inte rör någon fräga som är reglerad ikollektivavtal. JK ställer sig tveksam till den föreslagna avgränsningen mot bakgrundav den principiella motiveringen för AD:s exklusiva kompetens. Det innebär attså fort någon, om än aldrig så liten delfråga, t, ex. om sjukvårdsförmåner iett anställningsförhållande är kollektivavtalsreglerad är AD enda behörigainstans. Enligt JK:s mening bör som krav uppställas attkollektivavtalsregleringen gäller någon väsentlig fräga i anställningsförhållandet.Eftersom ett generellt väsentlighetsrekvisit i och för sig ej bör användas i enforumregel bör i stället krävas att nägot väsentligt moment, exempelvis lönen,är kollektivavtalsreglerat, Sveahovrätt anmärker att utredningen inte lyckats förverkliga önskemålet attupphäva den nuvarande dualismen som medför att olika tvistefrågor om ett ochsamma anställningsförhållande kan vara hänvisade till olika domstolar.Hovrätten anser att ett krav på att fullständigt upphäva den processuelladualismen knappast kan tillgodoses utan en alltför kraftig brytning medhittills gällande principer för regleringen av kompetensfördelningen mellan ADoch tingsrätt. Det skulle bl.a, förutsätta, att tingsrätt gavs behörighet attbedöma tvister rörande föreningsrättskränkning, vilket är vare sig lämpligteller påkallat. Olägenheterna av den processuella dualismen synes inte heller,kvantitativt sett, böra överdrivas, I vissa fall är ölägenheterna emellertidav en sädan art, att de enligt hovrättens mening knappast kan godtas. Hovrättenåsyftar det fall, att en arbetsgivare gentemot en arbetstagare som tillhörorganisation som varken slutit eller brukar sluta kollektivavtal medarbetsgivaren eller dennes organisation, har åsidosatt bestämmelserna i lagenom anställningsskydd, de särskilda lagarna om uppsägningsförbud i vissa fall samllagen om rätt till ledighet och lön vid dellagande i svenskundervisning förinvandrare. Har arbetsgivaren exempelvis sagt upp arbetstagaren samt såväldenne som hans organisation vill utkräva skadestånd av arbetsgivaren underåberopande av att uppsägningen står i strid mot någon av nämnda lagar, innebärutredningens förslag att arbetstagaren skall vända sig till tingsrätt medanorganisationen skall vända sig till AD. Utredningen har tänkt sig att den nuberörda situationen skall kunna undvikas genom kumulationsregeln i 2 kap. I Stredje stycket. För att kumulation av arbetstvister skall få ske med stöd avdetta stadgande krävs dock, all parterna är ense härom. Skälen för gemensamhandläggning kan emellertid vara sä starka, att kravet pä parternas samtyckeinte synes böra upprätthållas. Alternativa lösningar synes vara att antingenlåta behörigheten alt handlägga mäl enligt nämnda lagar bero av omarbetstagaren är organiserad eller inte, eller att hänvisa även organisationenatt väcka sin lalan vid tingsrätt såsom första domstol. ifrågasätter om regeln i 2 kap I ii tredje stycket ärtillräcklig för att undanröja olägenheter av de föreslagna forumreglerna. Utredningensförslag att t a 1 a n av organiserad arbetstagare som inte stöds av sinorganisation skall liksom f n. få väckas i AD godtas av så gott som allaremissinstanser. avbl, a, hovrätten över och , AD:s ordförande. SAF och Göteborgstingsrätt. Hovrätten anför att som skäl för förslaget anges bl, a, värdet avatt de kollektivavtalsslutande organisationernas medlemmar i dessa fall intelikställs med oorganiserade. Hovrätten finner uttalandel svårbegripligt. Värdeti alt vara organiserad framför att inte vara det lorde till stor del ligga iatt man i förekommande fall kan få hjälp av sin organisation. Om denna, såsomförutsätts i de avsedda fallen, undandrar sig alt tala på medlemmens vägnar,är det svårt att förstå att han skulle ha någon fördel framför denoorganiserade av att kunna föra sin talan direkt i AD. Del kan dä snarare antasalt han inle anser del tilltalande alt finna "Organisations--Sverigestoppar" vid domarbordet utan kan ha större förtroende för hemortenstingsrätt. Frän kostnadssynpunkt är det i varje fall en fördel att kunna föra talani hemorten. Utredningens synpunkt att det särskilt i kollektivavtalstvisterinte är lämpligt att den rättsliga prövningen utförs av nägon annan än AD kaninte tillmätas någon avgörande vikt, 1 stor ulslräckning måste också andradomstolar kunna tolka och pröva kollektivavtal och det kan inte vara avgörandeom tvisten gäller kollektivavtalet eller om delta endast indirekt har betydelsei målet. 1 båda fallen måsle rättskipningen vara tillfredsställande. ADrsuppgift är inte att samla på sig alla mål av ett visst slag utan att göravägledande principuttalanden. Del finns ingen anledning att räkna med attorganisationen kommeratl undandra sig att föra medlemmens talan annat än då denfinner denna vara riskfri från prejudikatsynpunkt. Genom den i 5 kap. 1 iiangivna underrättelseskyldigheten säkerställs organisationens möjligheter attingripa, AD:s ordförande päpekar all ifrågavarande målkalegori ärförhållandevis stor och den kommer, såsom utredningen anför, sannolikt altväxa. Dessa mål är sällan sådana att en behandling vid AD i forsla instans tersig motiverad. Tillåts medlemmen alt föra sin talan vid tingsrätt och hovrättsamt i förekommande fall vid AD som prejudikatinstans, erbjuds han onekligenett tvisteförfarande som fyller högt ställda krav pä rättssäkerhet. I förstahand föreslår AD:s ordförande därför att talan vid AD skall fä föras endast av kolleklivavtalspart.Skulle detta alternativ inte godtas, bör frågan, om mål-tillströmningen till ADblir alltför kraftig, kunna tas upp till prövning på nytt, SAF anser att fråganinte är tillräckligt utredd och att något bärande skäl för den föreslagnaordningen inte har framförts, delar inte uppfattningen attmedlemskap i en organisation bör påverka forumfrågan. Om en sådan gräns börfinnas bör det klart framgå av lagtexten, något som knappast är fallet. Utredningensförslag i 2 kap. I ii första stycket I att AD skall vara exklusiv instans ocksåi tvister mellan arbetsgivare och arbetstagare vilkas anställningsförhållandebrukar regleras av kollektivavtal accepteras av flertalet remissinstanser, Nägraremissinstanser finner att regeln är alltför vagt formulerad och alt denbehöver förtydligas för att inte leda till missförstånd. SAFpäpekar att den t. ex, täcker det fall att en dittills avtalsbunden arbetstagareövergått till anställning hos en icke kollektivavlalsbunden arbetsgivare. Sveahovrätt anför att man har anledning att fråga sig, om det för AD:s behörighetär tillräckligt att parterna exempelvis sedan ett kollektivavtal om löne-och andra anställningsvillkor utlöpt är sinsemellan bundna av elt huvudavtal,ett kollektivavtal angående företagshälsovård eller liknande. JKframhåller att svårtolkade forumregler medför osäkerhet för parter ochdomstolar och kan också betyda avsevärd lid innan mäl kan börja handläggas isak. En forumregel av den innebörd som här föreslås kan fordra särskildprövning av behörighetsfrågan eventuellt vid särskilt sammanträde som sägs i RB42:13 eller vid sådan huvudförhandling som avses i RB 42:20 första stycket.Avvisas efler en sådan prövning den instämda lalan, är del naturligtvis inteuteslutet att en lika tidsödande handläggning av forumfrågan kan behövas i deninstans till vilken målet överlämnats. Enligt JKrs mening måsle regeln i 2 kap.I ii ses över. Därvid lorde man, för att kunna tillgodose del i och för sigrimliga önskemålet att även tvister vid vissa avtalslösa tillstånd kan prövasexklusivt av AD, behöva införa nägon kompletteringsregel av innebörd attorganisationerna kan eller ett är sedanföregående avtal löpt ut anhängiggöra talan i AD i vissa bestämda frågor, t,ex. de frågor i vilka tidigare förelegat avtal. Genom en sådan reglering klargörsockså att exempelvis fall där förhållandet mellan parterna aldrig varit kollektivavtalsreglerat trots att detta är brukligt i branschen inte omfattas av paragrafen. Juridiskafakulteterna vid och anser att arbetstvistersom nu sagts skall prövas av tingsrätt som första instans. Stockholmstingsrätt, Ungsrätt, SAF och päpekar att denföreslagna regeln 12 kap. I ii första stycket 2 av lagförslaget leder till attlikställigheten mellan organiserade och oorganiserade arbetstagare endastgäller turordningsfrågan. De anser att del är naturiigt att AD lår som endainstans pröva också frågan om arbetstagaren har företrädesrätt till nyanställning. Arbetsrättskommitténanför att såsom utredningen har framhållit (s, 105) kan behov uppkomma av ensärskild regel om gemensamt forum för alla tvister rörande stridsåtgärder.Kommittén delar emellertid uppfattningen, att lösningen av denna fräga böranstå till dess kommittén slutfört sitt arbete. Denav utredningen föreslagna regeln i 2 kap. I ii andra stycket om kumulation i ADgodlas i allmänhet av remissinstanserna. AD.s ordförande, arbetsrättskommitténoch SAF anser dock att regeln att parterna skall vara ense skall utgå, SA Vanser att AD fritt skall pröva frågan om mål skall särskiljas. Någraremissinstanser anför synpunkter på eller förslag till ändringar av deföreslagna reglerna i 2 kap, 5 och 6 iiii. , tingsrättoch anser au regeln i 2 kap. 5 ii bör förtydligaseller överarbetas, förordaratt tingsrätt fattar formelltbeslut i forumfrågan och förelägger pari att yrka all målet skallöveriämnas till AD, vid anför att 2kap. 5 ii behandlar bl. a. den situationen, att tingsrätt funnit sig behöriguppta arbetstvist och alt part fullföljt talan särskilt mot delta beslut samtall AD funnit tingsrätten obehörig och sig själv behörig. Då skall enligtlagtexten målet pä yrkande av part "företagas till handläggning" iAD. Uttryckssättet förefaller något missvisande. Man kan föriedas att tro, attdet rör sig om handläggning i sak. Men först måste konstaleras, om de särskildaprocessfömtsätlningarna för rättegång i AD är uppfyllda. Del borde gå all hittaett bättre uttryck, t.ex. "anses anhängigt". Beträffande2 kap. 6 § tredje stycket anför juridiska fakulteten vid universitetatt i RB finns en motsvarighet i I0r20 andra stycket. I och för sig kan manifrågasätta, om rättsmedlet är all jämställa med resning eller besvär överdomvilla. Det senare ligger nära till hands, eftersom nägon domstol tydligenbrutit mot en regel i RB. 1 sä fall synes lagförslagels ståndpunkt ha godaskäl för sig. Men den omständigheten, att ansökan enligl RB skall göras hos HDoch inle är beroende av frist, talar för att rättsmedlet är att jämställa medresning. Vid sådant förhållande synes avgörandet även i arbetstvister böraförbehållas HD. Något nämnvärt infiytande pä praxis i arbetstvister kan dettainte fä, då frågan inle rör ADrs egen kompetens. Fakulteten föreslår därför,att ifrågavarande stycke utgär. SFO förordar följande förtydligande avinledningen till detta slycke: "Har skilda domstolar genom beslut somvunnit laga kraft funnit sig (alternativt förklarat sig) obehöriga, etc." 5Arbetsdomstolens organisation och sammansättning Förslagetatt AD skall byggas ut och att antalet ledamöter skall fördubblas men att ADinte skall indelas i två avdelningar accepteras av så gott som samtligaremissinstanser. LO anser det förvånansvärt att utredningen intar en sä blygsamattityd till frågan om AD:s arbetsbörda. Det är organisationens uppfattning,att AD är starkt överansträngd. Målanhopningen är stor ochresurserna små. Den budget som AD har all röra sig med måste betrakiassom kraftigt understigande domstolens behov. Det är ingen ovanlig företeelse,att handläggningen av ett mäl från talans väckande till dess dom är avkunnaduppgår till , ett förhällande som måste betraktas som ytterstotillfredsställande. LO anser att man har all anledning förvänta sig enbetydande ökning av det antal mål som i framliden kommer att handläggas av AD,dels genom den av utredningen nu föreslagna utökningen av AD:s behörighet, delsgenom den lagstiftning som är att förvänta frän arbetsrättskommittén, dels ockde tvister som genom lagändringen av den kommer att tillförasfrän den offentliga sektorn, LO förutsätter därför att de resurser som sålunda kommeratlkrävas föratt domstolen skall kunna fungera rationellt ställs till dess förfogande. LOoch AD:s ordförande stryker under att AD inte bör indelas i två avdelningar, Sveahovrätt anför att frågan om AD:s framtida organisation och dess sammansättningäger samband med bl, a, den av hovrätten i det föregående berörda frågan om AD:splats i instansordningen. 1 vad mån det totala antalet ledamöter och ersättarei AD behöver utökas torde därför fä prövas i del större sammanhanget. 1 fråga om ämbetsmannaledamöternagodtar remissinstanserna förslaget att antalet ordförande i utökas till tvåoch att antalet vice ordförande utökas till tvä, varav den ene skall haheltidstjänst. Avvikande uppfattning härifrån anmäls av AD:s ordförande somanför, alt antalet ordförande och vice ordförande bör anpassas medutgångspunkt i att domstolen häller huvudförhandling under tvä dagar i veckan.Vidare bör beaktas all domstolens ordförande kommer att belastas mera äntidigare med sädan handläggning som inte äger rum inför fullsutten domstol, t.ex, förhandling i mål där interimistiskt beslut begärts och pä mäl därtillståndsprövning skall äga rum. Med nu angiven utgångspunkt torde detknappast vara tillräckligt att två ledamöter tjänstgör som ordförande.Utredningen gör samma bedömning men föreslår att ordförandena bereds lättnad iarbetsbördan genom att vice ordförande inträder i ordförandes ställe. En sädanordning kan ifrågasättas av fiera skäl. Uppgiften att mera regelbundet somordförande leda förberedelsesammanlräden och huvudförhandlingar vid AD samt attmed bistånd av domstolens rättsbildade sekreterare utarbeta domar i målen börenligt AD:s ordförandes mening vila pä befattningshavare som inneharordförandeställning vid domstolen. För domstolens auktoritet i det enskildamålet är sådan ordning att föredra. Det är riktigt som utredningen anför attdomstolens vice ordförande särskilt har haft en tung arbetsbörda.Detta problem kan lösas på annat sätl. Det kan vara anledning att överväga atttillskapa ytterligare en vice ordförandetjänst utöver vad utredningen tänktsig. Tjänstgöringsskyldigheten för varje vice ordförande skulle därigenom kunnabegränsas nägot. Om det nuvarande systemet behålls med vice ordförande somupprätthåller uppdraget i AD vid sidan av andra arbetsuppgifter bevaras enordning som har varit betydelsefull för domstolen. Genom juristerfarenhet frånandra verksamhetsområden har vice ordföranden ofta kunnat tillföra domstolenbetydelsefulla synpunkter. I stället för den av utredningen föreslagnaordningen med heltidsanställd vice ordförande bör enligt AD:s ordför"andesmening följande ordning övervägas. Antalet ordförande i domstolen bestäms tillhögst tre och antalet vice ordförande till likaledes högst tre. Viceordförandena har uppdraget i domstolen som uppgift vid sidan om annan syssla.Någon av vice ordförandena utses med beaktande av att han skall kunnatillfälligtvis under högst en eller annan månad per är tjänstgöra somordförande, I inledningsskedet är det med säkerhet inte nödvändigt atttillsätta mer än tvä ordförande. ordförandetillstyrker i övrigt den föreslagna arbetsfördelningen mellan ordförandena idomstolen. LOförordar med utgångspunkt i sitt ställningstagande all båda vice ord-förandetjänslernainrättas som heltidstjänster. Förslaget att innehavarnaav tjänsterna som ordförande skall ha ordinarie domartjänst i annan domstolbehandlas av högsta domstolens och regeringsrättens ledamöter, . ,, , domarutredning. och SR, vilka medundantag av och SR avstyrker förslaget. Högsta domstolens ledamöterkonstaterar att förslaget bl. a, förutsätter att i anslutning till dennareglering vidtas sädana ändringar i författningarna om högsta domstolens ochregeringsrättens organisation och verksamhet att det blir möjligt även förledamöter i dessa domstolar alt, utan att entledigas från sitt ämbete, mottagaförordnande som ordförande i , Förslaget att ordförande i skall innehaannat ordinarie domarämbele syftar till att ordföranden erhåller en fast ochoberoende ställning. Trygghet i själva befallningen som ordförande i emellertid inte genom en sådan regel. Härför fordras attordföranden görs till ordinarie innehavare av Just denna sin befattning.Förslaget i denna del är därför av endast begränsat värde. Mot dess genomförandemöter å andra sidan i vad frågan angår högsta domstolens ledamöter betänkligheterav såväl principiell som praktisk art. Såsom påpekas i betänkandet föreligger fn, hinder mot att ledamöter i högsta domstolen eller regeringsrätten förordnastill ordförande i i 34 ii regeringsformen, enligt vilken sädan ledamot intefår inneha eller utöva annat ämbete. Någon motsvarighet till denna beslämmelseupptas visserligen inte i det såsom vilande antagna förslaget till nyregeringsform, men därmed är inte avsett annat än att bestämmelse med angiveninnebörd i vart fall inle behöver åtnjuta grundlagsskydd. 1 propositionen medförslag till bl, a. ny regeringsform uttalade sålunda föredragande statsrådetpä tal om bestämmelsen i 34 ii nuvarande regeringsform endast, att en sådanbestämmelse enligt hans mening inte var av beskaffenhet att böra tas upp igrundlag (prop. s, 380). Avstånd togs alltså inle från den tanke som uppbär detav ålder gällande förbudet i 34 ii eller att ledamöter i de högsta dömandeinstanserna skall uppehålla den tjänst till vilken de utsetts och att som följdhärav vikarier ej skall kunna förordnas, I anslutning härtill må nämnas, att 11kap, I ii förslaget till regeringsform upptar föreskriften att i högstadomstolen och regerings-rätlen endast den fir tjänstgöra såsom ledamot som harutsetts till ordinarie domare i domstolen. Enligt högsta domstolensledamöters mening äger skälen för det nyssnämnda förbudet alltjämt giltighet.Det är inte en önskvärd utveckling, om justitieråd och regeringsråd skullekomma att tjänstgöra i annan befattning och alt som följd härav antalet sådanadomare skulle öka, och en eftergift i fråga om ordförandeposterna i AD skullekunna tas till intäkt för en motsvarande reglering även i andra sammanhang. stolensvidkommande kan del tilltänkta ordningen medföra nackdelar även av praktiskart. Ordningen innebär ju, alt när tiden för förordnande som ordförande i utgärför ledamot av högsta domstolen, denne automatiskt återgår till den dömandeverksamheten i domstolen. Tas inte samtidigi annan ledamot i anspråk för sådantförordnande, kan antalet ledamöter bli större än som fordrasför arbetet i domstolen och lagrådet. Om mana andra sidan, föratt undvika ensådan följd, vid vakans i domstolen på grund av ledamots avgång ellertillträde av post som ordförande i underiäler alt utse ny ledamot iavvaktan pä all ledamot med placering i AD återgår till högsta domstolen, blirkonsekvensen ändå allvarligare i det att domstolens arbetskapacitet minskar.Den föreslagna ordningen kan allLså komma att motverka en jämn rekrytering avhögsta domstolen. Ordförandenai AD har i många fall hämtats bland ledamöterna i högsta domstolenoch, helt naturiigt, då ofta bland dem som tidigare tjänstgjort i annabefattning i AD. 1 den mån så blir fallet även i fortsättningen, kan det, medtvå ordförandeposter och korta förordnandetider, bli ett flertal ledamöter ihögsta domstolen som tas i anspråk för tjänstgöring i AD under längre ellerkortare tid. Med en sådan utveckling är det risk för att vid utnämning av nyaledamöter alltför stoihänsyn tas till vederbörandes lämplighet och villighet för uppdrag som ordförande i . Detta kan leda till att högsta domstoleninte får den allsidiga sammansättning som det är angeläget att den har. Regeringsrättensledamöter anför gentemot utredningen att anledningen till att ordinarie domarbefattningari AD inte inrättades vid domstolens tillkomst var, såvitt förarbetena vid handen, inte att ge arbetsmarknadsparterna inflytande i fräga omvaraktigheten av de enskilda ämbetsmannaledamöternas tjänstgöringstid idomstolen. Tvärtom betonades angelägenheten av att ordföranden fick en fastoch oberoende ställning. Regeringsrättens ledamöter hänvisar till vad somanfördes i prop, 1928:39 (s. 152 och 24l)och2LU 1928:36 (s. 26) samt slårdärefter fast att anledningen till att ordföranden inte fick ordinarieställning synes närmast ha varit att domstolen i viss män hade försökskaraktär.Numera och inte minst med den utökade behörighet för domstolen som förslagetinnefattar borde hinder inte möta att göra befattningarna som ordförande tillordinarie domartjänster. Utredningen har ocksä ansett att anställningstrygghetoch självständig ställning för dessa befattningshavare bör tillgodoses påmotsvarande sätt som i andra domstolar. Det är överraskande att detta anseskunna ske genom att dessa befattningshavare får ställning som ordinarie domarei annan domstol än den i vilken de tjänstgör. Regeringsrättensledamöter anför vidare att till stöd för förslaget att ordförande i skallförordnas åberopas som nämnt ett uttalande i prop. 1973:90, enligtvilket AD arbetar under sä speciella förhållanden all en sådan ordning ärmotiverad. Vilka dessa speciella förhållanden är antyds inte. Möjligen avsesdet tidigare behandlade motivet att ämbetsman- naledamöternaunder sin tjänstgöring måste har arbetsmarknadsorganisationernas förtroende.Vid tillsättningen av ordförande kan, bland annat, beaktas att befattningentillsätts med sädan innehavare. Det synes däremot betänkligt att fortsatttjänstgöring i AD för ledamoten av domstolen, som utses utan förslag avarbetsmarknadsorganisation, skall bli beroende av inställningen till honom hosdessa organisationer, 1 fräga om ledamötema i högsta domstolen ochregeringsrätten har förelegat formell möjlighet för altgenom den s. k. opinionsnämnden skilja dem frän tjänsten. Denna möjlighet haruteslutits i den nya grundlagen enär den, såsom saken uttrycktes av författningsulredningen,ansetts inte stå i överensstämmelse med domstolarnas självständighet (prop,1973:90 s. 437).