prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — Mot bakgrund av vad jag nu har anfört bör i lagenföreskrivas att för det fall att den som skall undergå fängelse,ungdomsfängelse eller internering är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstaltför att undergå påföljd som har ådömts honom i annat mäl, när domen fårverkställas, så skall styresmannen eller häktesföreståndaren eller klinikchefenomedelbart befordra domen till verkställighet. Den som är häktad i målet börförpassas till kriminalvårdsanstalt, om han inle redan som häktad förvaras isädan anstalt. 1 fråga om den som är häktad i annat mål och som inte är intageni kriminalvårdsanstalt bör verkställigheten fä påbörjas där han förvaras. Hanbehöver således inte förflyttas till kriminalvårdsanstalt enbart av denanledningen att straffverkställighet skall äga rum. Beträffande spörsmålet om vilka regler som skall gälla förbehandlingen av den som undergår straff med häktning torde det utanvidare vara klart att bestämmelserna för häktade skall tillämpas, omvederbörande förvaras annorstädes än i kriminalvårdsanstalt. Bestämmelserna iden föreslagna lagen om kriminalvård i anstalt är över huvud taget intetillämpliga annat än i kriminalvårdsanstalt. För det fall att den samtidigaverkställigheten äger rum i kriminalvårdsanstalt gäller redan enligt nuvarandeordning att bestämmelserna för häktade skall tillämpas. Jag vill i dettasammanhang hänvisa till vad min företrädare yttrade i denna fråga vidtillkomsten av behandlingslagen (prop. 1964:76 s. 24). Gällande bestämmelser om befordran av dom tillverkställighet i de fall då den dömde befinner sig pä fri fot finns intagna i11 § andra stycket behandhngslagen. Enligt dessa bestämmelser skall polismyndigheteni den ort där den dömde vistas förpassa honom till den fängvärdsanstalt, därhan enligt föreskrifter skall tas in. Avger den dömdenöjdförklaring, skall myndighet som mottar förklaringen låta verkstäUaförpassningen. Om det bedöms kunna ske utan fara för att den dömde avviker kanpolismyndigheten förelägga den dömde att själv inställa sig vidfängvärdsanstalt i stället för att förpassa honom dit. Avger den dömdenöjdförklaring på den anstalt där han skall tas in skall styresmannenomedelbart befordra domen till verkställighet. 1 praktiken handläggs ett verkställighetsärende normalt påföljande sätt. Sä snart en dom blir verkställbar sänder kriminalvårdsstyrelsendomen och andra verkställighetshandlingar samt personakt till vederbörandekriminalvårdsdirektör, som beslutar om anstaltsplacering. Personakten skickasdärefter till den anvisade anstalten och verkställighetshandlingarna tillaktueUt polisdistrikt för verkställighet. kallar därefter dendömde, om risk inte anses föreligga att han avviker, att infinna sig hospolismyndigheten för delgivning i ärende angående verkställighet avbrottspåföljd. När den dömde inställer sig hos polisen får han, om han inteansöker om uppskov med verkställigheten, skriva på ett föreläggande i vilketstår angivet var och när han senast skall inställa sig, 1 förekommande fallutfärdar polisen biljettrekvisition om den dömde inte själv har medel attbetala resan till anstalten. 1 departementspromemorian uttalas att det nuvarandesystemet i vissa hänseenden är tämligen tungrott och tidskrävande. Det harvidare visat sig vara svårt att effektivt bevaka att domar i här avsedda fallblir verkställda i rätt tid. Promemorieförslaget tar först upp det fallet atten dom blir verkställbar genom att fullföljdstiden går ut. 1 detta fall börenligt förslaget den dömde i första hand åläggas att själv inställa sig vid denkriminalvårdsanstalt där straffet skall verkställas. Om han i sådant fall inteinställer sig på utsatt dag eller om det redan frän början kan befaras att dendömde inte kommer att rätta sig efter ett föreläggande, skallkriminalvårdsstyrelsen hos polismyndigheten kunna begära förpassning tillanstalten. Förslaget att föreläggande skall vara den åtgärd som iförsta hand skall tillgripas för att fä en dom verkställd har lämnats utanerinran under remissbehandlingen. Däremot går meningarna isär i frågan omvilken myndighet som skall utfärda sådana förelägganden. Statskontoret understrykervikten av att dessa uppgifter i enlighet med promemorians förslag förs över påkriminalvårdsstyrelsen medan motsätter sigförslaget därför att det kan ses som ett första steg mot en centralisering avfrågorna om anstaltsplacering. Kriminalvårdsstyrelsenframhåller i sitt yttrande att det nuvarande systemet har fungerat väl, främstdärigenom att den dömde genom att. han kallas att inställa sig hos polisen harfått möjlighet till en personlig service som kan vara väsentlig i dettasammanhang. sålunda kunnat resonera med polisen om olika problem somuppstår i samband med inställelsen vid anstalt. Han har vidare kunnat få rådoch upplysningar angående möjligheterna att ansöka om uppskov och nåd. Pä såsätt har polisen även kunnat fä direkt kännedom om en uppskovsansökan och hardä brukat underlåta att utfärda föreläggande om inställelse. Inom mångapolisdistrikt har man också ofta sådan personkännedom om de dömda att man medledning därav kan bedöma i vilka fall det föreligger någon fiyktfara. Om mangår över till det föreslagna systemet är det enligt kriminalvårdsstyrelsensmening angeläget att man bevarar så mycket som möjligt av de fördelar som detnuvarande systemet innebär. Enligt styrelsen har nämligen även det föreslagna systemetfördelar för kriminalvården och de dömda. Det möjliggör bl. a. att man kanupprätta eti fullständigt register över dömda som är på fri fot. Uppgifter omförelägganden kan på ett enkelt sätt databehandlas. 1 kombination medbeläggningsstatistiken kan ett sådant register medföra ett effektivareutnyttjande av anstalternas kapacitet. Vidare leder förslaget till en vissavlastning för polisen. Det tordeinte kunna bestridas att nu gällande ordning på detta område har fått tillföljd att man saknar en fortlöpande, aktuell överblick över dömda som är på frifot. Jag delar slalskontorels uppfattning alt promemorieförslaget i denna delskapar förutsättningar för en ökad kunskap om denna stora klientelgrupp och fören rationell handläggning av förelägganderutinen. Genom en överföring av dessaarbetsuppgifter till underlättas sålunda övergången tillett ADB-orienterat register med uppgifter om dessa klienter. Ett sådantregister planeras bli upprättat till /76. Genomförs promemorieförslagetkan uppgifter om förelägganden pä ett rationellt sätt insamlas ochdatabehandlas. Som statskontoret har framhållit skulle det med nuvarandeordning bli nödvändigt att för samma ändamål ålägga samtliga polisdistrikt attkontinuerligt avge rapporter till om alla förelägganden.Genom de ökade kunskaper som ett fungerande register med nu avsett innehållkommer att ge, skapas förutsättningar för ett bättre utnyttjande avanstaltsbeståndet samt en bättre behandlingsplanering och en jämnaredimensionering av anstaltspersonalen. Jag ansluter mig därför tillpromemorieförslaget i denna del. Det bör framhållas att förslaget inte syftartill att centralisera beslut om anstaltsplacering. Sädana frågor bör även ifortsättningen handläggas pä regional nivå i största möjliga utsträckning. Jagåterkommer till detta ämne i anslutning till förslaget till ny lag omkriminalvård i anstalt. Enligt gällande lag räknas strafftiden, utom när detgäller häktade, tidigast från den dag den dömde tas in i fångvårdsanstalt. Föratt den dömde inte skall gå miste om verkställighetstid måste på grund häravalla förpassningsresor företas med största skyndsamhet. Detta leder till ettdåligt utnyttjande av transportresurserna, eftersom möjligheter tillsamtiansporter inte kan utnyttjas i tillräcklig omfattning. Härtill kommer atttransporterna ofta måste utföras pä övertid eller obekväm arbetstid, vilketmedför kraftigt ökade kostnader. Enligt ett förslag som jag strax återkommer till börstrafftiden kunna räknas från det att den dömde omhändertas för förpassning.Den dömde behöver därför inte gä miste om verkställighetstid på grund av attförpassningen till kriminalvärdsanstalten blir fördröjd. Detta ger möjlighettill en mer rationell planering av förpassningsresorna än som är möjlig ochdärmed även till inte obetydliga kostnadsbesparingar. Den sålunda förordadelösningen kommer vidare att medföra den fördelen att det i fortsättningen intekommer att finnas samma starka betänkligheter mot att vänta med en förpassningav en person av det skälet att han är i dålig fysisk eller psykisk konditionoch helst skulle behöva ges för att återhämta sig. Som en komplettering till nu berörda nya bestämmelserangående utgångspunkten för strafftidsberäkningen behövs enligt promemorian enregel som möjliggör att den som skall förpassas till kriminalvårdsanstalt förundergående av påföljd tillfälligt kan få förvaras i allmänt häkte ellerpolisarrest. Jag delar den uppfattningen. För sådan förvaring bör uppställasdet villkoret att den skall vara erforderlig med hänsyn tilltransportförhållandena. En sädan tillfällig förvaring i häkte eller polisarrestbör inte få pågå längre än någon eller . Bestämmelsen torde ävenkunna tillämpas när en Intagen som rymt från kriminalvårdsanstalt skall förastillbaka till verkställighet. Enligt gällande rätt får pä ansökan av den som inte ärhäktad uppskov med verkställigheten beviljas räknatfrån den dag då domen får verkställas, om med hänsyn till den dömdeshälsotillstånd eller yrkesutövning eller övriga förhållanden synnerliga skälför uppskov föreligger. Kvinna som är havande eller ammar barn får beviljasuppskov under tid som prövas skälig. 1 detta fall gäller således inte någonbegränsning . Av förarbetena till detta stadgande framgår att hänsyninte kan tas till en arbetsgivares intresse i saken. JO har i en framställningden till Kungl. Maj:t, vilken framställning överlämnats tillKAIK, anfört att starka skäl talar för att det i ett uppskovsärende bör varamöjligt att ta hänsyn även till sädana arbetsgivarintressen som frånsamhällssynpunkt eller eljest är av synnerlig styrka. KAIK har i och för siganslutit sig till JO:s synpunkter men har påpekat att det finns ävenandra situationer i vilka ett intresse som inte är den dömdes eget kan vara såtungt vägande, att det inte kan vara rimligt att offra det för ettkriminalpolitiskt intresse, som i det enskilda fallet kan vara ganskabegränsat. Kommittén föreslog därför att motsvarigheten till den aktuellabestämmelsen endast skulle ange att uppskov skall kunna beviljas, närsynnerliga skäl föreligger. Promemorieförslaget överensstämmer i denna del medKAlK:s förslag. Några remissinstanser tillstyrker förslaget.Kriminalvärdsnämnden vitsordar att nuvarande bestämmelser om uppskov behöveromarbetas men anser att promemorieförslaget därvidlag inte går tillräckligtlångt. Enligt nämnden.s mening har samhällsutvecklingen fått till följd att deuttalanden som gjordes vid tillkomsten av bestämmelserna i 12 § behandlings- lagen är giltiga. Nämndens praxis har därförgradvis ändrats i förhållande till de ramar som drogs upp i förarbetena och gårnu i vissa faU även längre än vad departementspromemorian har förutsatt.Nämnden framhåller att uppskovsreglerna vinner tillämpning pä människor somofta lever under relativt välordnade förhållanden, som inte undandrar siglagföring och straff och som inte heller kan befaras begå nya brott. De flestasom ansöker om uppskov är dömda till ett kortvarigt straff av allmänpreventivaskäl. För den dömde är det i sådant fall som regel angeläget att avtjänandetkan ske dä han inte tillfogas alltför kännbara avbräck iutbildningshänseende, familjeinässigt, socialt eller ekonomiskt. Nämnden kandärför inte ansluta sig till den i promemorian uttalade uppfattningen attuppskov med verkställighet bör kunna medges endast när skäl av synnerlig styrkakan åberopas. Enligt nämndens mening skulle en huvudregel som anger att uppskovkan beviljas när skäl föreligger stå i bättre överensstämmelse med nuvarandepraxis. Från kriminalpolitisk synpunkt är det i princip angelägetatt domstolens prövning och verkställigheten av ådömd påföljd sker i så näraanslutning till brottet som möjligt. Det är därför nödvändigt att iakttaåterhållsamhet när det gäller att bevilja uppskov med verkställighet. Jag ansermig sålunda inte kunna biträda kriminalvårdsnämndens förslag att uppskov skallkunna beviljas så snart skäl föreligger därtill. Å andra sidan anser jag attpromemorieförslaget inte i tillräcklig grad tar hänsyn till de intressen avskilda slag som i vissa enskilda fall kan vara betydligt starkare än intressetav en omedelbar straffverkställighet. Uppskov med verkställighet av fängelsestraff bör enligtmin mening kunna beviljas om det föreligger särskilda skäl med hänsyn till dendömdes hälsotillstånd, arbets- eller utbildningsförhållanden eller övriga omständigheter.1 fråga om styrkan hos de skäl som måste föreligga innebär detta en uppmjukningi förhällande till gällande rätts krav på synnerliga skäl. Uppskov på grund av den dömdes arbetsförhållanden börliksom komma i fråga främst i de fall då den dömde har ett arbete avsäsongkaraktär eller då verkställighet av annat skäl skullemedföra ett särskilt svårt avbräck från försörjningssynpunkt. Enligt gällanderätt får hänsyn inte tas till arbetsgivares intresse i saken. En sådan skiljelinjeär svär att upprätthålla i praktiken eftersom utredningen i uppskovsärenden,där yrkesutövningen åberopas som skäl, huvudsakligen består avarbetsgivarintyg. Utgången i ett visst uppskovsärende kan därmed bli beroendepä nyanser i formuleringen av arbetsgivarintyg och andra handlingar. Detta äruppenbarligen inte tillfredsställande. Enligt min mening bör det inte hellermöta något hinder att beakta åtminstone sådana arbetsgivarintressen som fränsamhällssynpunkt ter sig betydelsefulla. Sålunda bör en lärare kunna fåuppskov för att hans elever skall slippa byta lärare i ett viktigt skede avundervisningen, t. ex. strax före en examen. Det kan givetvis förekomma andra situationer inomarbetslivet då ett starkt intresse från tredje mans sida bör beaktas. kunna beviljas om den dömde ingår i ett arbetslag medsäsongbetonade eller på annat sätt tidsbundna arbetsuppgifter och enstraffverkställighet skulle drabba övriga i arbetslaget oskäligt hårt. En annansituation där det frän både allmänna och enskilda synpunkter kan föreligga ettstarkt behov av uppskov är dä en dömd kan erhålla en anställning eller fåbehålla en anställning han redan har till dess domen skall verkställas, dockunder förutsättning att viss hänsyn kan tas till arbetsgivarens önskemål ifråga om tiden för verkställigheten. När det gäller utbildningsförhållanden kan uppskov varamotiverat t. ex. om den dömde deltar i en starkt schemabunden undervisningeller då en jämförelsevis återstår till utbildningens eller kursensslut. 1 övrigt bör uppskov kunna ges för att bereda den dömde tillfälle attgenomgå en sällan återkommande utbildning. Ändra situationer då bärande skäl för uppskov kan ansesföreligga är t. ex. att en nära anförvant behöver värd eller hjälp. Jag vUl understryka att vad jag nu har anfört böruppfattas endast som exempel på omständigheter som enligt min mening kan utgöraskäl för uppskov. Ett par remissinstanser har tagit upp frågan om behovet avuppskov än . Enligt kriminalvårdsnämnden bör längstatid för uppskov utan olägenheter kunna sättas till ett är. Något missbruk av ensådan bestämmelse torde enligt nämnden inte behöva befaras. En tillräckligtrestriktiv tiUämpning torde kunna åstadkommas genom en bestämmelse som angeratt för längre anstånd än fordras särskilda skäl. En längsta tid för anstånd torde i de allraflesta fall vara tillräcklig. Det kan emellertid undantagsvis förekomma fall dåuppskov kan vara starkt motiverat. En sådan förlängning kan f.n. endast uppnäs genom anlitande av nådevägen. För anser jag övervägande skäl tala för att uppskov skall kunna beviljas förytterligare högst . Denna möjlighet bör dock användas restriktivt,och jag anser därför att det bör krävas att det i sådant fall finns synnerligaskäl som talar för ett längre uppskov. 1 allmänhet torde man inte frän börjanböra medge uppskov än . Den av mig föreslagnalagtexten lägger dock inte hinder i vägen för att redan i det första beslutetmedge uppskov under tid som överstiger , om det frän början stårklart att förutsättningarna för ett längre uppskov föreligger. Enligtbehandlingslagen beslutar i uppskovsärenden. Ansökan inges tillpolismyndigheten, som med eget yttrande sedan sänder den till länsstyrelsen.Den dömde kan överklaga beslut hos kriminalvårdsnämnden, som ärsista instans i dessa ärenden. KAIK föreslog att prövningen av uppskovsärenden skulleförläggas helt till kriminalvårdsnämnden. Härigenom skulle man enligtkommitténs mening nä en ökad likformighet i bedömningen av dessa ärenden.Kommittén konstaterade i detta sammanhang att länsstyrelserna numera, bortsettfrån uppskovsärendena, inte har något att göra med verkställig- het av frihetsstraff. Enligtdepartementspromemorian talar flera skäl för att frågor om uppskov medverkställighet av fängelse bör föras över frän till annat organ.Olika organ skulle därvid kunna komma i fråga. Enligt promemorian bör dock enändring av handläggningsordningen beträffande uppskovsärenden anstå till dessden av mig tillkallade utredningen om de centrala nämndernas uppgifteroch organisation har slutfört sitt uppdrag. Deremissinstanser som har yttrat sig i denna fråga är överens om attlänsstyrelserna inte längre bör vara beslutsorgan i uppskovsärenden. Någraremissinstanser godtar departementspromemorians ståndpunkt att ettställningstagande i frågan bör anstå till dess den pågående utredningen om decentrala nämndernas uppgifter och organisation är avslutad. Flertaletremissinstanser anser emellertid att frågan bör avgöras utan att man avvaktarutredningens resultat. När delgäller frågan om vilken myndighet som bör besluta i uppskov,särenden gårmeningarna starkt isär. , statskontoret och anseratt handläggningen bör föras över till . Statskontoreterinrar därvid om att man genom en sådan reform skapar organisatoriskaförutsättningar för att införa ett fullständigt register över dömda som är påfri fot. TCO ansluter sig till KAlK:s förslag om kriminalvårdsnämnden somprövningsmyndighet men kan även tänka sig att dessa uppgifter anförtros åtkriminalvårdsstyrelsen. och i länanser att prövningen bör ligga hos ett regionalt organ inomkriminalvårdsverket. Nämnden anser vidare att den enskilde bör bevaras vidrätlen alt få uppskovsfrågan prövad av en besvärsinstans. Enligt nämndensmening lämpar sig ärenden av detta slag emellertid inte för handläggning i denordning som föreskrivs för allmännna förvaltningsbesvär. Prövningen av ärendenahar ringa formella eller juridiska inslag utan angår väsentligen den enskildespersonliga och sociala förhållanden. förordar därför attöverprövningen anförtros nämnden eller annan nämnd med motsvarandesammansättning och parlamentariska förankring. Länsstyrelsernasbefattning med uppskovsärenden är det enda som återstår av derastidigare uppgifter i fråga om verkställighet av frihetsstraff. Med hänsyn tilluppskovsärendenas nära sakliga samband med andra kriminalvårdande åtgärder terdet sig mest naturligt att handläggningen av dessa frågor förs över till kriminalvärdsmyndighet.Bland remissinstanserna råder enighet om att så bör ske. Till förmån för tankenatt därvid välja ett centralt organ talar den omständigheten att man pä sä sättlättare kan fä en enhetlig praxis. Med hänsyn till att lagförslaget, i jämförelsemed vad som har gällt, innebär att det i varje fall formellt men ävenreellt blir vidgade möjligheter alt få uppskov med straftVerkställigheten vägerdenna synpunkt tungt. Som har framhållits i fiera remissyttranden ligger detnärmast till hands att ärenden av denna art handläggs av kriminalvårdsstyrelsensom ju har det övergripande ansvaret för behandlingen av dem som döms tillfängelse. därför att uppskovsärendena förs över frän länsstyrelsernatUl . Den dömde bör emellertid ha möjlighet till attbesvära sig över styrelsens beslut. Anledning saknas enligt min mening attdärvid välja annan besvärsinstans än den vanliga när det gällerkriminalvårdsstyrelsens beslut, nämligen kammarrätten. Det är angeläget attuppskovsärenden avgörs med så hten tidsutdräkt som möjligt. Mot kammarrättensbeslut bör talan därför inte få föras. Enligt 16 § behandlingslagen räknas strafftiden, när dendömde håUs häktad i målet, från den dag då domen får verkställas och i annatfall från den dag då han för straffets undergående tas in i fångvårdsanstalteller, om han redan är intagen i sådan anstalt, frän den dag då domenföreligger till verstäUighet hos styresmannen. Som en konsekvens av vad som föreslagits beträffandenöjdförklaring av den som är häktad eller Intagen i kriminalvårdsanstalt samtbeträffande befordran av dom till verkställighet bör enligtdepartementspromemorian följa, att strafftiden skall räknas från den dag dådomen får verkställas. Detta bör enligt promemorian gälla oavsett om domen harmeddelats i häktingsmålet eller i annat mål och oavsett var den dömde förvaras.Om det visar sig att den som häktas har en dom i annat mål som är verkställbar,skall strafftiden kunna räknas för intagningen i häktet ellerkriminalvårdsanstalten, även om domen först senare blir tillgänglig förhäktesföreståndaren eller styresmannen. Den som utan att vara häktad avgernöjdförklaring inför häktesföreståndare eller styresman eller den som eljest tasin i allmänt häkte eller kriminalvårdsanstalt torde enligt promemorian få ansesha påbörjat verkställigheten den dag han tas in i häktet eller anstalten.Enligt promemorian bör hinder inte heller möta mot att låta strafftidsberäkningenbörja när polismyndigheten omhändertar någon för förpassning tillkriminalvårdsanstalt. Hovrättenöver och godtar promemorians lösning för nöjdförklaringsfallenmen anser de föreslagna reglerna i övrigt olämpliga. 1 stället bör nuvarandebestämmelser bibehållas. Om den dömde är' häktad i annat mål än domsmålet kandet, påpekar hovrätten, inträffa att häktningen hävs sedan domen i det andramålet har vunnit laga kraft mot honom men innan meddelande härom har kommitstyresmannen eller häktesföreständaren tillhanda. Enligt promemorieförslagethar I ett sådant fall strafftiden börjat löpa. En motsvarande situation kaninträffa vid villkorlig frigivning, som äger rum innan styresmannen har fåttveta att en ny dom kan verkställas. 1 denna situation skall enligt förslagetsammanläggning av straffen ske. För att förhindra dessa olägenheter måstestyresmannen eller häktesföreståndaren alltid forska efter om det finns någonverkställbar dom. Beslutar domstol att häktning skall hävas kan frigivning inteske förrän ny kontroll har företagits. Den av hovrätten åsyftade kontrollen sker redan nuregelmässigt eftersom häktesföreståndare är skyldig att så snart någon harhäktats göra en aktrekvisition hos . Han får härigenomreda på om det finns någon verkställbar dom mot den häktade. Sedan enrekvisition har gjorts är den häktades namn spärrat hos kriminalvårdssty-6Riksdagen 1974. 1 saml Nr 20 relsen, vilket Innebär att häktesföreståndarenregelmässigt underrättas om domar som därefter kommer in till styrelsen. Mednutida kommunikationsmedel kan styresmän och häktesföreståndare i sådant fallmycket snabbt få tillgång till erforderliga handlingar. Möjlighet finns ocksåatt i brådskande fall lämna meddelande genom telegram. På grund av vad här har anförts torde.det Inte behövabefaras att det i promemorian föreslagna systemet skall leda till någranämnvärda olägenheter. Med hänsyn härtill och dä systemet i de flesta fall ärtill klar fördel för den dömde anser jag att promemorieförslaget i fråga omutgångspunkten för strafftidsberäkningen bör genomföras. Kriminalvårdsberedningen har framhållit att desäsongmässiga variationerna i beläggningen på fångvårdsanstalterna gör detsvårt att rationellt utnyttja anstaltsbeståndet. Det har enligt beredningen.ifrågasatts om inte en av orsakerna till en ökad beläggning under förstakvartalet är en strävan från de intagna med korta frihetsstraff att få verkstäUastraffet .