prop · FX03168 · 1974-12-31 00:00:00 — Lån eller garantiförbindelser för vissa ändamål kan t. ex.helt undantas från maxiraeringen. Det kan också tänkas att utlåningstakets höjdbestäras olika för utiånmg till olika sektorer eUer ändaraål. fåravgöra sådana frågor med hänsyn tUl den prioritering sora anses böra ske av deaktuella kreditbehoven. Det kan näranas att bankemas bostadsbyggnadskrediterundantogs från raaxiraeringen vid tiUärapningen av utlåningstak under åren 1969och 1970. Paragraferna upptar bestämraelser oraeraissionskontroll. 17 § har en motsvarighet i 6 § ränteregleringslagen och 11§ i utredningens förslag. Syftet raed eraissionskontroll kan variera beroendepå förhållandena på kapitalraarknaden och anges inte i lagtexten. Ett syfte kanvara att kontrollera räntesättningen för obligationer, som skaU utbjudas påmarknaden. En sådan kontroU kan ha central betydelse för den aUmännaräntepolitiken, särskUt i tider då det råder brist på långfristigt kapital. Eltannat syfte kan vara att styra kapitalraarknadens resurser till prioriteradeoraråden, t. ex, statens och bostadsbyggandets finansiermg, Sora jagfrarahåUit i den allmänna motiveringen kan kontrollen avse såväl emissionernasvolym som räntesatser och andra villkor. Eraissionskontroll innebär att obligationer,förlagsbevis och vissa andra skuldebrev inte får utges av annan änriksgäldskontoret utan tiUstånd av . Eraissioner avstatsobligationer, som utges av , omfattas aUtså inte avkonttollen. enligt17 § orafatta obligationer, förlagsbevis eller andra för den aUraänna rörelsenavsedda skuldebrev särat andra skuldebrev sora utges av kreditinstitut och sorainte avser inlåning på räkning från allraänheten. Genora den föreslagnalydelsen av paragrafen utvidgas tillämpningsområdet i fråga ora andraskuldebrev från att f. n, avse endast skuldebrev utgivna av kreditaktiebolagtill att omfatta skuldebrev av samtliga kreditinstitut, I enlighet meddefinitionen av kreditinstitut i 2 § 3 kan sålunda emissionskontroll omfattaskuldebrev sora utges, förutora av kreditaktiebolag, även av bankinstitut,jordbmkskassa, försäkringsinstitut, lands- och stadshypoteksinstitutionernasärat och Skeppsfartens sekundärlänekassa, frarahåUit är avsikten härmed att kunna reglera kreditinstitutensupplåning på kreditraarknaden, t, ex, bankemas och hypoteksinstitutenslångfristiga upplåning i AP-fonden och hos försäkringsbolagen särat derasupplåning från allraänheten sora inte anses sora inlåning på räkning frånallraänheten, Sistnäranda begränsning har angetts i lagtexten enligtdeparteraentsförslaget för att göra det klart att kontroUen givetvis inte skaUorafatta t, ex, av banker utfärdade raotböcker tUl allraänheten. Enligt 18 §skall ange bl. a. vilka slag av värdepapper som ej får utges utanriksbankens tillstånd. Med anledning av oUka påpekanden underreraissbehandlingen i fråga ora vUka lån sora kan orafattas averaissionskontroll vill jag frarahålla att kontrollen frärast syftar till attpåverka förhållandena beträffande långfristig upplåning på kapitalraarknaden.Kontrollen skall därför i princip inte orafatta sådan upplåning sora t, ex,kortfristiga reverslån sora norraalt tas upp i vissa kreditinstituts löpanderörelse. Däremot bör sådana långfristiga reverslån som kan anses ersättaobligationslån inräknas. De nya formema av skuldebrev såsora konvertiblaobligationer, vinstandelsbevis och obligationer raed warrants faller också ioch för sig inora tillämpningsområdet, I paragrafen anges helt allmänt syftet raedförordnande ora allraän placeringsplikt och dess tillämpningsoraråde.Motsvarande bestäraraelser finns i 1 § första stycket och 2 § första stycketplaceringskvotslagen och i 12 § utredningsförslaget. Syftet raed föreskrift ora allraän placeringspliktär lUcsora nu att tillgodose behovet av långfristig kredit åt staten eller förbostadsbyggandet. Detta slås fast i paragrafen. Förordnande ora allmänplaceringsplikt får enligt 3 § andra stycket meddelas endast om synnerliga skälföreligger. Sådant förordnande gäUer enligt 5 § andra stycket tills vidare, omannat ej anges, dock högst . Förordnande om allmän placeringspUkt kan avse bank-och försäkringsinstitut. Till skillnad från vad sora gäUer enligtplaceringskvotslagen kan ett förordnande alltså orafatta även affärsbanker ochcentralkassor för jordbrukskredit. De frågor som aktualiseras i detta sararaanhanghar närraare behandlats i den aUraänna raotiveringen (avsnitt 6.6), Paragrafen har viss raolsvarighet i 3 och 6 §§första styckena placeringskvotslagen och överensstäraraer i sak raed 13 §första stycket i ul redningsförslaget, I paragrafen anges två altemativ i fråga orakonstmklionen av allraän placeringsplikt. Enligt det första alternativet skallen viss andel av ökningen av bank- eller försäkringsinstituts totalaplaceringar redovisas sora en ökning av prioriteradeplaceringar. Denna konstruktion, baserad på tUlväxtökningen, s. k, raargineUplaceringskvot, raotsvarar vad sora f, n, gäUer enligt placeringskvotslagen,SärskUt för affärsbankema gäller eraeUertid att deras inlåningsökning under enperiod kan vara raycket obetydlig eller negativ och svår att uppskatta iförväg, Saratidigt kan deras brattoutiåning för bostadsfinansiering visa enhelt annan stabUitet. Med tanke härpå öppnas i fråga ora bankinstitut det andraalternativet, näraligen att den allraänna placeringsplikten bestäras raedutgångspunkt i tUlgångarnas totala storlek, s. k. totalkvot. Enligt placeringskvotslagen gäller att detprocenttal, vartUl kvoten skall uppgå, inte får sättas högre än till åttio. Dethar inte ansetts nödvändigt att i den nya lagen sätta något tak för andelensstorlek. Någon ändrrag i praktiken är dock inte avsedd. När raan har tvåraetoder för kvotberäknuigen att välja raellan margineUa kvoter ochtotalkvoter är det svårt att i förväg ange en maximiregel för de bådasystemen. I detta sammanhang vill jag framhålla att det börvara möjligt för att inom den av banken föreskrivna kvoten för deprioriterade placeringarna också föreskriva att viss andel därav skall utgörasav t. ex. bostadsobligationer resp. statsobligationer. Om t. ex. av försäkringsbolagenstotala placeringsökning skall avse prioriterade placeringar, bör alltsåkunna föreskrivas att skall avse bostadsobligationer och 15 %statsobUgationer, Denna paragraf, som överensstämmer med 13 § andrastycket i utrednmgens förslag, ersätter de raera detaljerade bestäraraelsemaom prioriterade placeringar och deras beräknande som finns i 4 och 5 §§ placeringskvotslagen, I enlighet med vad jag förordat i den allraännaraotiveringen (avsnitt 6,6) har avgränsningen av de prioriterade placeringarnainte specifice- råtsi lagtexten, Sora fraragår av förevarande paragraf har att angevilka placeringar sora skall anses sora prioriterade och hur underlaget förberäkningen av placeringsplikten skall bestäraraas. Detta skall ske mom raraenför det mål som anges i 19 §, dvs, att tUlgodose behovet av långfristig kreditåt staten eUer för bostadsbyggandet, Avgränsningen av de prioriteradeplaceringama har delvis behandlats i den aUmänna motiveringen (avsnitt 6,6),Utöver vad jag där anfört kan bl. a, framhållas att försäkringsbolagen ochsparbankema anser det önskvärt att som prioriterade placeringar även kan räknasvissa durekta bostadslån. Detta bör normalt vara möjligt i den raån derepresenterar en utiåning av sarama typ som den sora finansieras genombostadsobligationer. Den gäUande överenskoraraelsen raeUan försäkringsbolagenoch tillåter t, ex, att sora prioriterade placeringar räknas lån avsamma typ som dera i vilka de obligationsfinansierande instituten placerar dendorainerande delen av sraa raedel. Detta bör kunna tjäna som ett mönster även iframtiden. Försäkruigsbolagen har också pekat på vissa problera, orakassatUlgångar ej räknas sora prioriterade. I detta fall ger överenskoraraelsenen lösning genora att kassa- och banktillgodohavanden utesluts i såvältäljaren sora näranaren vid beräkning av placeringskvot. Detta bör kunnatUlärapas under fömtsättning att kassatillgångarna hålls sora en verkligtransaktionskassa och ej sora ett alternativ till andra placeringar. har liksora hittUls att fastställa värderingsgmndernaför beräkning av placeringsplikten. Detta ligger i sakens natur, och någonsärskild besläraraelse i denna del har inte ansetts erforderlig, I dessa paragrafer behandlas särskUdplaceringsplikt, som saknar motsvarighet i nuvarande lagstiftning, 22 och 23§§ motsvarar 14 § i utredningens förslag. Särskild placeringsplikt är liksora allraänplaceringsplikt ett extraordinärt kreditpolitiskt raedel och förordnande häromfår enligt 3 § andra stycket meddelas endast om synnerliga skäl föreligger.Förordnande kan enligt 22 § meddelas för att tillgodose behovet avbyggnadskrediter, dvs. krediter i awaktan på att deslutiiga lånen för byggnadsprojektet i fråga är tiUgängliga. Enligt 23 § avses med särskild placeringspliktskyldighet för bankinstitut att lämna byggnadskredit för särskUt angivetbyggnadsföretag. En föratsättning är att det för byggnadsprojektet i frågautgår eUer kommer att utgå statligt bostadslån, dvs. f. n. lån enligtbostadslånekungörelsen (1967: 552, ändrad : 253). Att statiigtbostadslån kommer att utgå kan mhämtas genom beslut av länsbostadsnämnden enligt41 § och, i fråga om småhus sora skall bebos av sökanden, 44 §bostadslånekungörelsen. En annan föratsättning för att särskild placeringspliktskall föreligga enligt lagen är att det finns koraraunal borgen för det angivnabyggnadsprojektet. Vissa frågor i saraband härraed har närmare behandlats i denallmänna raotiveringen (avsnitt 6.7). Av 24 § framgår att skall ange hurfördelningen av bygg-nadskreditema till olika byggnadsprojekt skall göras meUanskUda bankinstitut. Som jag framhållit i den aUmänna motiveringen bör detta sålångt möjligt ske i samråd raed bankema och deras organisationer. I paragrafen anges vilka sora kan orafattas avförordnande ora räntereglering. Paragrafen har viss raolsvarighet i 4 och 5 §§första styckena första punkterna ränteregleringslagen och överensstämmer med 16§ i utredningsförslaget. för räntereglerrag harutvidgats något järafört raed vad som gäller enligt ränteregleringslagen.Förordnande om räntereglering kan enligt den nya lagen avse samtUgakreditinstitut och, såvitt gäller inlåning, även annan som bedriver inlåning påräkning sora bank allmänt begagnar. I förhåUande till vad sora f. n. gäller kansåledes även hypoteksinstitut och kreditaktiebolag omfattas av räntereglering.Skälen för denna utvidgning har redovisats i den allraänna motiveringen(avsnitt 6.8). Genom formuleringen görs det klart att all inlåning hos bankfaller under bestäraraelsen, även om den inte sker på vanlig bankräkning, utant. ex. genom inlåning på särskUda viUkor, s. k. specialinlåning. Med uttrycket"inlåning på räkning som bank alhnänneligen begagnar" avses liksomhittills den inlåningsrörelse sora drivs av KF och HSB eller i liknandeforraer. Förordnande om räntereglering får enligt 3 § andrastycket meddelas endast om synnerliga skäl föreligger och skall enligt 5 §andra stycket begränsas till , högst . Paragrafen innehåUer bestämmelser ora vadräntereglering innebär och vad som omfattas av begreppet ränta enligt lagen.Motsvarande bestämmelser finns i 2 och 3 §§ samt 5 § första stycket förstapunkten ränteregleringslagen och i 17 § utredningens förslag. Enligt första stycket kan liksom hittUls vidinlåning fastställas såväl raaxirairänta som rainirairänta och vid utlåningenbart raaxirairänta. Till följd av att raånga skilda räntesatser tillärapaspå olUca slag av utlåning kan en räntereglerrag för bankernas utlåning bli svåratt till-lämpa på ett praktiskt sätt. Vid utlåning beror räntans storlek bl. artenav lämnad säkerhet. Även för sararaa slags säkerhet kan olika räntesatsertiUämpas. Inora raraen för 26 § finns möjligheter för att utformaföreskrift om räntereglering så, att av bank redovisad genorasnittiigräntesats för visst slag av utlåning inte får ligga högre än vad riksbankenbestämraer. Denna raaxirairänta kan bestämmas i förhållande till räntelägetvid en tidigare tidpunkt. Med ränta likställs enligt andra stycket varjeannan gottgörelse som utgör ersättning vid lån av pengar. Härmed avsesaviseringskostnader, porto och kreditavgifter som regelbundet brukar debiteraslåntagaren. Med anledning av påpekande från hypoteksbanken vill jag frarahållaatt med ränta enligt den föreslagna lagen inte bör likställas sådanaförvaltnings- och fondbidrag sora bl. a. hypoteksförening-amas medlemmar haratt erlägga till föreningen. Enligt tredje stycket skall räntereglering integälla i fråga om ränta som fastställts i särskild ordning eller som beräknasenUgt särskUda bestämmelser. Liksora hittUls skall alltså bl. a. ränta sorabestäras genom lag eller av regeringen lämnas utanför ränteregleringslagen, t.ex. vissa lån med statiig garanti. Denna paragraf överensstäraraer raed 5 § förstastycket andra punkten ränteregleringslagen och 18 § första punkten iutredningens förslag. Bestäraraelsen innebär att föreskrifter oraraaxirai- eller rainirairänta vid räntereglering kan differentieras för olikaslag av in- eller utlåning. Så har också i praktiken skett vid deöverenskoraraelser ora räntesättningen sora träffats raellan ochkreditinrättningama. I denna paragraf regleras den uppgiftsskyldighetsora kan åläggas kreditinstitut eller annan sora kan orafattas av förordnandeenligt 25 §, dvs. den sora kan bli föreraål för räntereglering. Motsvarandebestäraraelser finns i 9 § första stycket likviditets- och kassakvotslagen, 7§ första stycket placeringskvotslagen, 4 § ränteregleringslagen och 19 § iutredningens förslag. Bestäraraelsema i förevarande paragraf är utformadeså att de kan tillämpas utan att övriga stadganden i lagen utnyttjas.Riksbanken behöver alltså inte, när något förordnande enligt lagen inte är ikraft, inhämta regeringens tillstånd för att anmoda kreditinstituten attlärana upplysningar till . Detta innebär i fråga ora uppgiftsskyldighetora ränta en nyhet i förhållande till vad sora f. n. gäller. Enligt första stycket föreligger skyldighet förkreditinstitut eller annan som kan omfattas av förordnande enligt 25 §, dvs.förord- nandeora räntereglering, att efter anmodan av lämna de uppgifter somriksbanken anser nödvändiga. Syftet med uppgiftslämnandet är att riksbankenskall kunna bedöraa, ora kreditpoUtiskt raedel behöver användas eller hur ettförordnande skall tillärapas, t. ex. hur kvoten vid likviditets- ellerkassakråv skall fastställas och beräknas. Uppgiftsskyldighelen avser allasådana uppgifter sora anser nödvändiga för detta ändaraål. Somfraragår av den allraänna raotiveringen (avsnitt 6.9) har någon befogenhet förriksbanken att förelägga vite i fall av försumraad uppgiftsskyldighet inteupptagits i lagen. Uppgiftsskyldighet kan liksom hittiUs enligtränteregleringslagen avse bl. a. räntesatser och övriga vUlkor, sora tUlärapasvid in- eller utiåning, särat ränteändringar. Beträffande uppgift oraränteändring innehåller andra stycket den nyheten att den tid inora vUkenanraälan om ränteändring senast skall lämnas kan bestämraas av tillfemton dagar raot f. n. före ränteändring. Frågan om sekretesskydd har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 6.9). Det sekretesskydd som har ansettserforderligt i fråga ora sådana uppgifter som kan infordras av riksbankenenligt förevarande paragraf tillgodoses genora de föreslagna ändringarna i 35 §riksbankslagen och 31 § sekretesslagen samt genom 36 § förstnämnda lag. Itredje stycket har därför endast upptagits en erinran ora bestäraraelsema idetta hänseende i riksbankslagen. Beträffande omfattningen av sekretesskyddetåterkommer jag i ett följande avsnitt (8.2). En allmän översyn avsekretessreglema pågår f. n. De nu föreslagna ändringarna kan därför komraa attses över i samband med en reform på sekretesslagstiftningens område. Paragrafen, som motsvarar 21 § iutredningsförslaget, innehåller de allraänna bestäraraelsema om den sanktionsom i form av särskUd avgift kan följa enligt den nya lagen vid underlåtenhetatt fullgöra av föreskriven skyldighet i fråga ora kreditpolitisktraedel. Regler om motsvarande ekonomiska sanktioner finns i 10 § likviditets-och kassakvotslagen, 8 § placeringskvotslagen samt 8 och 9 §§räntereglerings-lagen. Enligt första stycket skall särskild avgifterläggas av kreditinstitut eller annan, som inte fuUgör skyldighet somföreskrivits med stöd av förordnande enligt lagen, dvs. förordnande orakreditpolitiskt medel. Vad underlåtenheten består i framgår av 30 §. Det kan t.ex. vara fråga om underlåtenhet att iaktta föreskrivet likviditets- ellerkassakrav eller överskridande av maxiraibelopp vid utlåningsreglering. 1 frågaom emissionskontroll bör liksora f. n. gälla att det är utgivaren avskuldebrevet, dvs. låntagaren och inte eraissionsbanken, sora är skyldig atterlägga särskild avgift, ora tiUstånd av inte inhäratats. En annansak är att eraissionsbanken i sådant fall kan bli ersättningsskyldig genteraotlåntagaren. Av bestäraraelsen fraragår indirekt att särskild avgift inte skallutgå vid underlåtenhet att fullgöra uppgiftsskyldighet enligt 28 §, eftersorauppgiftsskyldigheten gäller durekt enligt lagen och alltså inte föreskrivs raedstöd av förordnande ora kreditpolitiskt medel. Enligt andra stycket prövar fråga omsärskUd avgift. har alltså att avgöra, om det föreligger sådanunderlåtenhet sora bör raedföra att särskild avgift skaU utgå, och attbestäraraa hur stor avgift sora skall erläggas. Särskild avgift tillfaller statsverket. I dettasararaanhang vill jag raed anledning av påpekande under reraissbehandlingenuttala att denna särskilda avgift inte är att betrakta sora sådan avgift soraavses i 29 § 1 raora.komraunalskattelagen (1928: 370). Avgiften skall alltså inte utgöra vid taxering avdragsgiU kostnad. Någon uttrycklig besläraraelse härom anser jag inte erforderlig. I paragrafen anges hur särskild avgift skallberäknas i olika fall. Motsvarande bestämraelser i tiUärapUga delar frans i 10§ lUcviditets- och kassakvotslagen, 8 § placeringskvotslagen samt 8 och 9 §§ränteregleringslagen. I utredningens förslag har motsvarande bestäraraelser upptagitsi 2227 §§. Grunderna för beräkningen av den särskUda avgiftenär desararaa som gällt i motsvarande fall. Sora fraragår av denallraänna raotiveringen (avsnitt 6.9) innebär de nya reglerna eraellertid attavgiftsnivån höjts jämfört med tidigare. Vid åsidosättande av föreskrift ifråga ora likviditets- och kassakrav skall avgiften liksora svara raotränta på underskottet för viss beräkningsperiod. Räntesatsens raaxiraalastorlek har ändrats, i fråga ora likviditetskrav från högst för är tillhögst över diskonto för år räknat och i fråga ora kassakravfrån högst över diskonto till högst två gångerdiskontot. Den särskilda avgiften vid åsidosättande av föreskrift i fråga orautlåningsreglering skall beräknas på den del av bankinstituts kreditgivningsora går utöver fastställt lånetak. Avgiften skall utgå efter en räntesats avhögst över diskonto för år räknat. I fråga oraeraissionskontroll har nuvarande avgift ora 1/av hela lånesuraraan förvarje år av den för lånet bestärada längsta löptiden höjts tiU högst . Den särskUda avgiftens räntesats vid allraänplaceringsplikt får utgöra högst över diskonto för år räknatraot f. n. högst 2 %för år. Beräkningsunderlaget utgörs av ett belopp raotsvarande den delav ålagd placeringsplikt sora inte uppfyUts. Med hänsyn till den allmännaplaceringspliktens konstmktion är det inte alltid tillräckligt att låta densärskUda avgiften beräknas endast som ränta på underskottet under senasteberäkningsperiod. Alternativt bör därför beräkningen kunna avse underskotteträknat från början av den period för vilken place ringsplikten först infördes.Det blu- då fråga om en sammanläggnrag av under- och överskott under hela tidenfrån denna tidpunkt. påpekat bör alltså liksoraf. n. kunna göra en utjämning mellan överskott och underskott under denna tidvid avgiftsberäkningen. Sådan sararaanläggning eller utjämning kan givetvisgenoraföras även om beräkningsreglerna och kravets storlek ändrats. Vid åsidosättande av särskUd placeringsplikl fårriksbanken ta ut en särskild avgift om högst av ett belopp motsvarande dendel av ålagd placeringsplikt som inte uppfyllts. I fråga om räntereglering ärden särskilda avgiftens maximum detsamraa sora enligt ränteregleringslagen,dvs. två gånger det belopp, med vilket räntan avvikit från den fastställdaräntan. Paragrafen överensstämmer med 28 § i utredningensförslag. Motsvarande bestämmelse ora nedsättoing eller eftergift av särskildavgift finns i 10 § fjärde stycket likviditets- och kassakvotslagen, 8 § fjärdestycket placeringskvotslagen särat 8 § tredje stycket och 9 § andra stycketränteregleringslagen. Enligt förevarande paragraf får särskild avgiftnedsättas eller efterges, om särskilda skäl föreligger. Det tiUkommerriksbanken att bestämma om nedsättning eller eftergift av sådan avgift.Paragrafens ordalydelse medger även att domstol nedsätter eller eftergerskyldighet att utge särskild avgift, nämligen i det fall att dorastolen har attpröva frågan om sanktion vid vägran att betala faststäUd avgift. Se härom prop.1962: 143 s. 33 och 35. Paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 29 §i utredningsförslaget, saknar motsvarighet i gäUande lagstiftning. DeninnehåUer bestämmelse om påföljd i vissa fall när oriktig uppgift lämnas tiUriksbanken i saraband raed fullgörande av uppgiftsskyldighet enligt 28 § förstastycket. Förutsättning för ansvar är bl. a. att den oriktiga uppgiften lämnatsuppsåtiigen eller av grov oaktsarahet och att gärningen inte är belagd medsttaff enligt . Påföljden är böter, I ringa fall skall ansvar intekomma i fråga. Enligt denna paragraf, som överensstämmer med 30 §i utredningens förslag, får talan inte föras mot beslut enligtlagen. Motsvarande bestämraelser fmns i 11 § likviditets- och kassakvotslagen,9 § placeringskvotslagen och 11 § ränteregleringslagen. Frågan ora besvärsrätthar närraare behandlats i den allraänna raotiveringen (avsnitt 6.9), Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 januari1975 och då ersätta nuvarande kreditpolitiska lagar, vilka förlängts fr, o, ra,tills vidare, dock längst tiU utgången av . Deupphävda lagama skall dock gälla i fråga ora förhåUande, som hänför sig tUl tidenföre den nya lagens ikraftttädande. Den nya lagen bör, som utredningenföreslagit, gälla redan före ikraftträdandet raed avseende på åtgärder, sorabehövs för tUlärapningen därefter. Detta innebär bl. a. att harmöjlighet att redan före ikraftträdandet utverka regeringens förordnande omkreditpolitiskt medel, t. ex. i stället för de förordnanden om likviditets-och kassakvoter som f. n. gäUer. Sådant nytt förordnande kan dock givetvisinte gälla förrän fr. o. m. den nya lagens ikraftträdande. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen för riksbank I enlighet raed vad sora anförts i den allmännamotivermgen (avsnitt 6.9) ora handlingssekretess och tystaadsplikt har i ettnytt andra stycke till 35 § tagits upp en besläraraelse som innebär att, utövervad som följer av paragrafens första stycke, ärende enligt den föreslagna lagenom kreditpolitiska medel skall hållas hemUgt, såvitt avser uppgifter omkreditinstituts eller annan uppgiftsskyldigs affärs- eller drift-förhållanden.Sådant ärende får dock heralighållas endast i den raån uppgifternasoffentliggörande kan vara till skada för den uppgiftsskyl-dige. Genorahänvisningen till paragrafens första stycke har raarkerats alt ärende enligtden föreslagna lagen ora kreditpolitiska medel kan vara av den arten att detskall hållas hemligt på någon av de gmnder som nämns där. Vissa följdändringarhar vidtagits i paragrafens tredje stycke (nuvarande andra stycket). Den valda lösningen innebär att ett ärende avförevarande slag kan komma att bedömas sora endast delvis hemligt. För attendast handlingar, som ingår i sådan del av ärende som skaU hållas hemligt,skaU komma att undandras allraän insyn har en följdändring vidtagits i 31 §sekretesslagen. 8.3Förslaget till lag om ändring i lagen om inskriinkningar i rätten att utbekommaaUmänna handlingar