prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Man kan därvid tänka sig två konstruktioner, endera att ADär första och enda instans eller också att tingsrätt handlägger målet i förstainstans och AD i andra instans. Organisationens erfarenhet är nämligen, att mälav denna karaktär har sädan likhet med arbetsrättsliga tvister av annan art attAD är bäst skickad att i vart fall som sista .instans handlägga dessa mål. Flertalet remissinstanserlämnar utan erinran förslaget i 1 kap. 4 i) att lagen skall omfatta även s.k.beroende uppdragstagare. Några remissinstanser anser att begreppet beroendeuppdragstagare är oklart och kan vålla svårigheter vid tillämpningen av denföreslagna lagen. S/IF anser det onödigt att lagen omfattar beroendeuppdragstagare, eftersom förhållandena skiljer sig från vad som gälldedå begreppet infördes i arbetsfredslagstiflningen.Arbetsrättskommittén och vid ärinne på en begränsning av tillämpningsområdet av arbetstvistlagen i fräga omberoende uppdragstagare. Kommittén säger att det är svårt att säga inom vilkayrkeskategorier beroende uppdragstagare kan finnas . Med tämligen storsäkerhet lär dock som exempel kunna väljas merkantila mellanhänder av olikaslag, såsom vissa handelsresande, agenter, distributörer m.fl. Tvister rörandeförhållandel mellan dessa och deras uppdragsgivare måste uppenbarligen kunnainnefatta rättsfrågor av utpräglat handelsrätlslig natur, vilka genom bestämmelseni förslaget skulle komma att handläggas som arbetstvister. Kommittén framhålleratt tvist mellan uppdragsgivare och beroende uppdragstagare f n, kan prövas avAD endast i den mån tvisten rör kollektivavtal, föreningsrätt ellerförhandlingsrätt. Mot bakgrund av det anförda bör enligt kommittén möjligenövervägas någon form av begränsning av de frågor i förhållandet mellanuppdragsgivare ochberoende uppdragstagare som skall prövas enligt den föreslagna lagen.Fakulteten anmärker alt den föreslagna bestämmelsen fär bl, a, den konsekvensenatt lingsrält varje gäng den meddelar fullföljdshänvisning i mäl rörandeuppdragstagares förhållanden måste ta ställning till om uppdragstagaren är enberoende sådan eller inte. Därvid skall tingsrätten tillämpa ett diffustbegrepp som är hämtat från den kollektiva arbetsrätten. Fakulteten avstyrkerförslaget om all lagen om rättegången i arbetstvister görs generellt tillämpligpå tvister rörande beroende uppdragstagare. Däremot bör givetvis AD ävenframgent vara forum för tvister rörande kollektivavtalsreglerade förhållandenmellan beroende uppdragstagare och deras uppdragsgivare liksom för tvister iövrigt rörande arbetsfredslagstiftningens tillämpning i sädana uppdragstagarförhållanden.Juridiska fakulteten vid univeristet delar de anförda synpunkternapå svårigheterna för tingsrätterna. Kritiska synpunkter päförslaget i stort anförs av JK, hovrätten över och , Stockholmstingsrätt och AD:s ordförande. Äv dessa anmärker tingsrätten att avgränsningeni vissa hänseenden ler sig inkonsekvent. JK, hovrätten och AD:s ordförandeanser att tillämpningsområdet gjorts för vidsträckt. JK godtar inte att till arbetstvisterhänförs i princip varje mål där parternas talan avser till någon del delarbetsrättsliga kontraktsförhållandet i vilket de står till varandra ellertvisten eljest rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, oavsettom den ifrågavarande tvisten typiskt sett innefattar sådana specifikaarbetsrättsliga moment som kan påkalla en särbehandling. Med dennautomordentligt vida bestämning av begreppet arbetstvist kan under AD:sprövning komma en mångfald mål vilka inte sällan torde röra väsentligen andrafrågor än egentligen arbetsrättsliga, t.ex. konkursrättsliga eller skadeslåndsrättsliga,dvs, frågor som i övrigt helt handläggs inom det allmänna domstolsväsendet, JKhar svårt att förstå varför tvister om återkrav av felaktigt utbetald lön (s,k, conditio indebiti-mäl) skall behandlas som arbetstvister. ÄD:s ordförandeanser att till arbetstvister skall hänföras, utöver tvister omkollektivavtalet, tvister om det enskilda anställningsavtalet men däremot intetvister som inte till någon del är eller kan anses grundade pä sådant avtal.Den mest betydelsefulla målgruppen som härigenom utesluts från den föreslagnalagens tillämpningsområde är tvister om skadestånd av rent utomobligatorisknatur antingen det är arbetsgivaren eller arbetstagaren som är den påstått skade-ständsskyldige. Nägraremissinstanser behandlar begreppet arbetstvister sådant detta begreppdefinieras i 1 kap. 1 ii första stycket i utredningens lagförslag, Sveahovrätt och arbetsrättskommittén framhåller att till arbetstvist synes börahänföras ocksä mäl där själva tvisten gäller, om elt anställningsförhållandeföreligger eller inte. Hovrätten anför vidare att frågan om en tvist skallhandläggas enligt den föreslagna lagen om rättegången i arbetstvister eller iannan ordning har betydelse i fiera processuella hänseenden. Att tvisten är en arbetstvistär emellertid ett förhällande som kan ha undgått parterna.Enligt hovrättens mening kan därför övervägas att införa en bestämmelse somförpliktar tingsrätten att sedan den väl funnit förevarande lag tillämplig -pä lämpligt sätt fästa parternas uppmärksamhet på att tvisten skall handläggasi en från RB avvikande ordning. Eftersom enligtutredningens motiv till 1 kap, I ii första stycket med arbetstvister skallavses tvister som rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare "idenna deras egenskap" bör enligl bl.a. , juridiskafakulteten vid och detta anges pä ett tydligare sätti lagtexten genom tillägg av orden "i denna deras egenskap" ellergenom utbyte av "förhållandet" mol "anställningsförhållandel"e.d, SAF tilläggeratt utredningen i uttrycket "tvister" inlägger enannan innebörd än som f n, gäller enligt lagen om arbetsdomstol (LAD), Förslagelinnefattar sålunda även rättsanspråk som är ostridiga. Organisationenifrågasätter om denna omläggning är befogad med hänsyn till den terminologi somär vedertagen på arbetsrättens område. Det bör inte komma i fråga att undertvistebegreppet innefatta sådana anspråk i anställningsförhållandet som är attrubricera såsom intressetvister om kollektivavtalsförhällandet eller detenskilda anställningsavtalet. En annan ordning skulle innebära att tingsrättoch AD skulle uppträda såsom skönsmässiga skiljedomare i frågor som varkengrundas pä lag eller avtal. AD:sordförande tillägger att under den föreslagna lagens tillämpningsområde tordefalla ocksä tvister som grundas på ett tidigare anställnings-förhällande, t.ex,tvist om avgångsvederiag eller rätt till pension. Hovrättenöver och anför att den bestämning av begreppet arbetstvister somutredningen gjort medför att även tvister som, även om de uppkommit ianställningsförhållande, saknar intresse från arbetsrättslig synpunkt kommeralt handläggas som arbetstvister, t, ex, tvist i anledning av ettborgensåtagande som arbetsgivare gjort till förmän för arbetstagare, i vartfall dä åtagandet av parterna betraktats som en anställningsförmån, en köprätlsligtvist som avser en vara som arbetstagaren som anställningsförmän fält köpa avarbetsgivaren på särskilda villkor och tvisl av ska-deständsrättslig natur iden mån den inte avser yrkesskada eller handläggs gemensamt med brottmål, 1sådana fall då arbetstagaren tillhör arbetsgivarens familj eller däarbetstagaren eller någon honom närstående har eller har haft .ett bestämmande infiytandehos arbetsgivare, som är Juridisk person, kan del antas att uppkomna tvister i anställningsförhållandelsärskilt ofta saknararbetsrättsligt intresse. Till de tolkningsproblem sombegreppsbestämningen medför vid tillämpningen av forumreglerna kommer deproblem som uppstår när del gäller au avgöra om det alls föreligger ellanställningsförhållande. Domstolen är enligt förslagel skyldig att pröva omtvisten uppkommit i ett anställningstlirhållande, oavsett om detta påstås imålet eller inte. Tingsrätten måste alltså ständigt vara på sin vakt i varjetvistemål, där möjligheten av ett anställningsförhållande inte kan anses heltutesluten. Tingsrätten måste veta besked på denna punkt för att kunna ge denrätta fullföljdshänvisningen,när målet avgörs. Och dä saken ingalunda kan anses likgiltig från parternassynpunkt, lär domstolen vara skyldig alt ta upp frågan vid förberedelsen imålet och eventuellt även senare, för alt parterna skall fä tillfälle attuttala sig. Med den föreslagna regleringen kan fullföljdsfrågan komma att vällasvårigheter. Hovrätten ger exempel härpå och påpekar vidare att svårigheterockså kan uppstå därför alt parlen åberopar alternativa grunder för sittyrkande eller att han ändrar sin talan. Härtill kommer att lagen om rättegångeni tvistemål om mindre värden skall tillämpas, om målet tas upp av lingsrätl somförsta domstol. Handläggningen i de former denna lag anvisar kommer inte attgöra det lättare för tingsrätten att klara ut om det föreligger en arbetstvisteller inte. De angivna svårigheterna för tingsrätt synes i stort sett försvinnaom fullföljden från tingsrätt i första hand går till hovrätt och först däreftertill AD. päpekar all enligl utredningen (s. 154) måste tingsrätten isamband med målets avgörande la ställning till om målet skall överklagas tillAD eller fullföljas till hovrätt, varvid utslagsgivande för om tvisten skallanses ha uppkommit i anslällningsförhällande i regel är tingsrättens bedömningav den fråga målet gäller. Utgången i domen och ej parternas ståndpunkter skallalltså bestämma fullföljden. Del är dock inte säkert att domstolen haranledning alt under den materiella prövningen av målet ta ståndpunkt till denfråga som sålunda skall bestämma fullföljden, t. ex, fall när käromål ogillasav skäl som inte berör anställningsförhållandet. Del kan förekomma attingendera parten vill göra gällande anställningsförhållande. Frågan om sä ärfallet skall likväl prövas självmant av rätten, vilket kan störa iakttagandelav disposilionsprincipen. Gränsdragningen i tingsrätterna mellan vanliga disposilivatvistemål som skall fullföljas i hovrätt och arbetstvister som skallfullföljas i AD kan även i övrigt komma alt vålla åtskilliga besvärligheter. Ärdel en arbetstvist, måste forumregeln i förslagets 2 kap. 2 ii andra styckebeaktas och senare t. ex. bestämmelsen i 5 kap. I S. Under målets gång kan ettvanligt dispositivt tvistemål med växande styrka från ogrundade till styrktainvändningar från svarandesidan att anställningsförhållande förelegat övergåtill arbetstvist. Genom den i I kap. I ii andra stycket föreslagna kumulationenkan ett vanligt dis-positivt tvistemål komma att handläggas gemensamt med en arbetstvistoch då blir reglerna om arbetstvist gällande, 1 samband med att tingsrättenavgör ett mäl måste tingsrätten för att kunna meddela korrekt fullföljdshänvisningbedöma om målet rör arbetstvist eller ej. hävdar medutgångspunkt i del anförda att reglerna om gränsdragning i tingsrätt mellan arbetstvistoch vanlig dispositiv tvist bör göras mera lättillgängliga. Utredningensförslag till regel i 1 kap, I ii andra stycket om ge mensam handläggning av arbetstvistmellan arbetsgivare och arbetstagare och annan tvist mellan dem, s, k. kumulationav mäl, samt om särskiljande av sädana möter i allmänhet ingen gensaga hosflertalet remissinstanser. Nägra av dem,Juridiska AD:s ordförande och SAFm. fl,, är tveksamma tillregeln att parterna skall vara ense om kumulation eller anser att den bör utgå.De anser att det bör ankomma på domstolen att avgöra frågan om kumulation.Juridiska fakulteten vid anför vidare att särskilt böruppmärksammas läget i arbetstvist vid tingsrätt när det mål, med vilket kumulationövervägs, är en tvist som följer RB:s ordinära regler. Enligt utredningenskall, vad man förslår, dä inle äga tillämpning,eftersom "samma rättegångsform" inte skall användas i båda målen (RB14:7). Så länge tvisterna handläggs vid lingsrält är dock skillnaderna irättegångsregler helt oväsentliga, och vad som hindrar kumulation enligt RB:sbestämmelser synes inte kunna vara annat än att man måste beakta möjligheten avatt överklagande till AD kan komma att ske. Det stora flertalet av de tvistersom anhängiggörs vid tingsrätt avgörs dock slutligt av den domstolen, och detär med hänsyn härtill och med hänsyn till de ändamål som uppbär RB:s kumulalionsreglerenligt fakultetens mening önskvärt att möjligheterna till förening av mål vidtingsrätt i här avsedda fall inte inskränks sä starkt som enligt förslaget, Sveahovrätt päpekar att enligt RB 14:7 kan mäl inte förenas till gemensamhandläggning, om inte målen väcks vid samma, behöriga domstol samt samma rätlegångsformär tillämplig för målen, Äv motiven till den i I kap. I ii andra stycketupptagna kumulationsregeln framgår alt man avser att undanröja endastsistnämnda hinder föratt förena arbetstvister och annan tvist, medan kumulationsvillkoretalt målen skall ha väckts vid samma behöriga domstol kvarstår. Det kan sättas ifråga om detta klart framgår av lagtexten. Lagtexten har nämligen sammainnehåll som i den föreslagna kumulationsregeln i 2 kap. I ii tredje stycket,där avsikten är en annan, nämligen alt möjliggöra kumulation av tvister som visseriigenomfattas av samma rätlegångsform men som skall anhängiggöras i olika instanser.Enligt tingsrätts mening är förevarande bestämmelse utformad så attden, vid jämförelse med vad som sägs i 5 kap. 3 § första punkten i förslaget,synes exklusivt reglera frågan om kumulation av tvister i aktuellt fall. Avmotiven (s. 231) framgår att kumulation också kan ske med stöd av RB 14:6 trotsatt villkoren enligt I kap, I § andra stycket i förslaget ej är uppfyllda. Enhänvisning till den aktuella bestämmelsen i RB synes därför påkallad. JKanmärker att kumulationsregeln i 1 kap, 1 ii andra stycket öppnar möjlighet atti en arbetstvistprocess förena mäl av vitt skilda slag. Det kan därför länkasatt AD som fullföljdsinstans efter återkallelse av del arbetsrättsliga målethar till prövning enbart en tvist som saknar all beröring med arbetsrätt. Föratt detta skall kunna undvikas är det angeläget att tingsrätterna vid sin lämplighelsbedömningenligl I kap, I ii andra stycket iakttar restriktivitet. Eljest öppnar sig härmöjligheter för parterna att själva råda över processordningen. 1 dettasammanhang päpekar JK att målen enligt undantagskatalogen i 2 ii inte ärmöjliga att kumulera med arbetstvister. Däremotkan alla andra tvister även om de har väsentligt mindre arbetsrättsliganknytning eller helt saknar sådan kumuleras med den aktuella arbetstvisten. Enmera kritisk inställning till den föreslagna möjligheten alt kumulera arbetstvistermed andra mäl än just arbetstvister har juridiska fakulteten vid Uppsalauniversitet. Regeln medför enligl fakulteten att AD kan se sig ställd införprövning av t. ex, skadestånd till följd av att en arbetstagare pä fritid krockatmed en av arbetsgivarens bilar, AD skulle väl själv inle förena sädanl mäl meden arbeistvisi, om detta undanlagsvis skulle ifrågasättas. Men underrätten ochparterna kan finna det för sitt vidkommande lämpligt med hänsyn tillprocessekonomiska vinster. Själva arbetstvisten kan ju vara av enkelbeskaffenhet och inte fordra nämnvärd utredning, vilkel kan medföra att denbetraktas mera som ett tillägg till den andra tvisten. Att i sådant fall bryta kumulationen,om målen fullföljs, och hänvisa det "ar-belsfrämmande" mälel tillhovrätt är omständligt, och det sistnämnda målet försenas i onödan. Vidare starkt ifrågasättas, om ADrs sammansättning är särskilt lämpad att prövaandra sorters mäl, där flertalet ledamöter måhända saknar erfarenhet och erforderiigkännedom om gällande rätt. Äv belänkandet framgår också, alt det ansettsolyckligt, att åtminstone vissa arbetstvister skulle få prövas både vid deordinära domstolarna och vid AD, eftersom motstridig praxis då kan uppkomma.Men samma risk för motstridig praxis uppkommer dä ju även beträffande andratvister än arbetstvister, om AD görs behörig även för dem. Fakultetenavstyrker, att andra mäl än arbetstvister mä förenas enligt den föreslagnalagen. Vidareanför fakulteten att, om den nya lagen omfattar även tingsrättsförfarandet menkumulation inskränks till att avse enbart arbetstvister, behövs ingen särskildkumulationsregel för förfarandet i tingsrätt. Där är RBrs regler tillräckliga,bortsett från all enligt RB ingen forumregel underiättar kumulation enligt RB14:6, Inte heller synes en sädan erfordras för AD:s del i annan mån än att manmåste göra undanlag från forumreglerna. Likaså kan för båda domstolarna kommaatt erfordras, att undantag görs frän bestämmelserna i 10:17 iredjestycket. Detta är dock i viss män avhängigt av forum reglernas utformning. Medanledning av utredningens påpekande (s. 214), att kumulationsregeln i I kap. Iii tillika innefattar en forumregel, anför nyssnämnda fakultet att beträffandetingsrätt synes därvid en irrationell skillnad uppkomma mellan å ena sidan kumulationav enbart arbetstvister, där skall gälla, och å andra sidan kumulationav arbeistvisi med annan tvist. Som nämnts finns nämligen i RB ingenforumregel, som underiättar kumulation enligt RB 14:6. Här skulle stadgandet i1 ii andra slyckel innefatta en sådan forumregel, vilket alltså innebär, att kumulationmed annan tvist skulle underlättas i större utsträckning än kumulation mellan arbetstvister.Beträffande tingsrätt synes dessutom uttalandet överfiödigt, förutsatt alt denav utredningen föreslagna ordningen gäller. Är domstolen redan behörig enligt reglernai 10 kap, RB eller 2 kap. 2 ii andra stycket i den föreslagna lagen, behövsingen särskild forumregel. Är domstolen inte behörig enligt dessa regler, kantre fall uppkomma. För det första kan målen givetvis inte kumuleras, omtingsrätten enligl en exklusiv forumregel saknar behörighet alt uppta något avmålen. Det andra fallet är, att domstolens behörighet beror pä en dispositivforumregel. Då är emellertid RB 10:18 tillämplig. Och eftersom kumulationenligt förslaget kräver svarandens samtycke, fär det förutsättas, att denneinte gör foruminvändning. Det tredje fallet utgörs av den teoretiskamöjligheten, att den tänkta forumregeln väl inte skulle vara exklusiv menindispositiv. Något skäl till en sädan konstruktion föreligger inte, dä kumulationförutsätter svarandens samtycke. 1fråga om särskiljande av mål anser att det är tveksamt om del börske mol parts bestridande. Part kan ju vid uppläggningen och utförandel av sintalan ha utgått från att de särskilda processuella regler t. ex, i fräga omrättegångskostnader som den föreslagna lagen innehåller, skall gälla förprocessen i dess helhet, SA V förutsätter alt särskiljande inte ovillkorligenmåste ske om någon part begär del. Några remissinstanser tarupp den föreslagna regeln i I kap, I ii tredje stycket om kvittning enligtlagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt. JK anser att bestämmelsenbör ses över och hänvisar därvid till vad han anfört beträffande 2 kap. I iiförsta stycket 1. vid anser medutgångspunkt i de ändamål som uppbär kvitlningsinslitutet, att i arbetstvistinvändning bör få göras även om kvittning med fordran som inte härrör urarbetsförhållande i samma ulslräckning som kvittning är möjligt enligtcivilrätten. Liknande synpunkter anförs av juridiska fakulteten vid Stockholmsuniversitet som hävdar att förslaget tycks innebära ocksä att möjligheterna attfä kviltningsinvändningar avseende någol som ligger utanför kollektivavtaleller anställningsförhållanden beaktade blir mer inskränkta för arbetstagareoch oYganisationer än för arbetsgivare. Fakulteten anför vidare, att enligtbetänkandet skall också ostridiga anspråk i princip handläggas enligt reglernaom arbetstvist (s. 104). Under del fortsatta lagstiftningsarbetet torde börauppmärksammas också de särskilda processuella problem som kan uppkomma vidkvittning med ostridig fordran, t. ex. om olvistig arbetsrättslig fordran firåberopas till kvittning vid ordinär process enligt RB. Flertaletremissinstanser godtar i stort de avgränsningar av tillämpningsområdet förlagstiftningen som utredningen föreslår il kap. 2 ii. På skilda punkter hardock en del remissinstanser invändningar eller gör påpekanden. juridiska fakulteten vid och att punkten 1 i nämnda paragraf är oklar och bör ges en annan avfattning. Beträffandeundantaget för s. k. Jävsprocesser i I kap. 2 ii 2 ifrågasätter och SR ominte det tillsammans med undantaget i den närmast följande punktenvidmakthåller den dualism mel- lanolika fora som utredningen vill undvika. JK anser däremot att parallellprocesserför att fl ett rättskraftigt avgörande i jävsprocesser knappast torde förekommaoch tillstyrker förslaget. Lagtexten bör enligl JK tydligt ange att även fallav specialexekution enligt 76 och 77 a iiii uppbördsförordningen (1953:272)faller utanför arbetstvistlagen. Ärbetsrättskommitténifrågasätter om inte stadgandet i I kap. 2 ii I täcker också jävsprocesser. Tvåremissinstanser, AD:s ordförande och TCO. ifrågasätter om inte det börövervägas att föra arbelsrättsliga mäl som handläggs i jävsprocess till AD somslutinstans. ÄD:s ordförande påpekar att viktiga rättsbildandedomstolsavgöranden på arbetsrättens område har tillkommit i bevakningsprocessen.TCO motiverar sin ståndpunkt med att dessa mäl inle lorde innebära nägon störrearbetsbörda för AD och att de mäl som kommer att prövas lorde regelmässigt haprincipiell betydelse för arbetsmarknadens organisationer. Tillkomsten avlönegarantilagen och behovet av snabba avgöranden i tvistemål kan vidare varaav väsentlig social betydelse för berörda arbetstagare. Nägraremissinstanser anför synpunkter på undantagsregeln i I kap, 2 ii 3 angåendemål om skadestånd i anledning av brott, AD:s ordförande anser att mäl omskadestånd i anledning av brott, vilka ofta iir utredningsmässigtsvårbemästrade, över huvud taget inte bör falla in under den arbelsrättsligaprocessen. har liknande uppfattning, Göteborgstingsrätt ifrågasätter om det är påkallat att låta AD avgöra praktiskt tagetsamtliga skadeståndsmål mellan arbetsgivare och arbetstagare, konstateraratt av regeln i 1 kap, 2 § 3 följer att i den mån sädan skadeståndstalan förssärskilt skall mälel följa den särskilda ordning som anges i arbetstvistlagen.Andra skador utom yrkesskador som har samband med tjänsten och för vilkenarbetsgivaren kan vara ansvarig faller sålunda under arbetstvistlagen. Dettagäller även ansvar på grund av reglerna om arbetsgivares principalansvar. Dessaregler kan medföra ett ganska vidsträckt ansvar för arbetsgivaren. Som exempelkan nämnas att om en förman under utövning av arbetsledning förgriper sig på enunderordnad arbetare eller omvänt misshandlas av denne, lorde arbetsgivaren haatt svara för skadan. Även ej strafföara förfaranden av anställda kan naturiigtvisådraga arbetsgivaren principalansvar och detta även för vållande genomhandlingar som ligger utanför anställds egentliga tjänsteåligganden. Det synesJK uppenbart att en annan lösning än den som upptagils i punkt 3 måste sökas. SAF anför i anslutningtill sin behandling av begreppet arbetstvister att . den yttre gränsen förbegreppet är något oklar och anmärker att dä del exempelvis gällerskadeståndsanspråk på grund av brottslig handling innehåller lagtexten intenågon uttalad begränsning till anställningsförhållandet. Lagtexten bör enligtSAF ge uttryck för den förordade begränsningen pä säu som i och för sig kommittill uttryck pä s. 153 där det uttalas att lagenär tillämplig pä tvister om skadestånd i anledning av brott som begåtts itjänsten, Stockholmstingsrätt ifrågasätter om inte bestämmelsen i 1 kap, 2 ii 3 bör kompletterasmed föreskrift att lagen i visst fall blir tillämplig om ska-deståndanspräketavskiljs enligt RB 22:5, Enligt motiven (s. 217) skall det avskilda målet överiämnastill AD, om part yrkar det. Framställs inte sådant yrkande skall målet istället avvisas. Även della bör framgå direkt av lagtexten. Juridiskafakulteten vid anmärker att uttalandet (s. 217), atttingsrättens behörighet upphör om kumulation av arbetstvist med ansvarstalanbryts och arbetstvisten rör kollektivavtal, är inte förenligt medprocesslagberedningens motiv till RB 22:5. Därför bör ett undantag härifråninföras i lagtexten.