prop · FX0339 · 1974-12-31 00:00:00 — En obhgatorisk auktorisationinnebär i och för sig elt ingrepp i näringsfriheten. Jag förordar därför allkravet på auktorisation tas in i en särskUd ny lag, benämnd lag ombevakningsförelag. För att bestämmelsen om obligatorisk auktorisation skall fåavsedd effekt bör den vara straffsanktionerad. Jag förordar, därför all i lagentas in en straffbestämmelse som anger att den som uppsåtligen eller av oaktsamhetbryter mot bestämmelsen om obligatorisk auktorisation kan straffas med bötereller fängelse . Arbetsgruppen harföreslagit alt RPS skall vara auklorisationsmyndighet. Som skäl för dettaställningstagande har bl. a. anförts att man därigenom kan nå en likformigbehandling av dessa ärenden och att RPS genom sina särskilda säkerhelsuppgiflerinom totalförsvaret har en central överblick över arbetet med säkerhetsskydd.Arbetsgruppen anser att länsstyrelserna, som är auktorisationsmyndigheter,inle var för sig kan samla sådana erfarenheter av alla hithörande frågor somtorde behövas för en över hela landet likformig tillämpning av bestämmelserna omauktorisation. Arbetsgruppens förslag hari denna del avstyrkts av bl. a. samtliga länsstyrelser som har yttrat sig iärendet samt av länspolischefsföreningen och polismästarföreningen. Dessainstanser anser inte att arbetsgruppen anfört tillräckligt bärande skäl föralt auklorisationsfrågorna skall överflyttas från länsstyrelserna till RPS.Polisstyrelsen i har likaledes avstyrkt förslaget. Föregen del anser jag det väsentligt all auklorisationsfrågorna kommer att blibehandlade på ett så enhetligt och likartal sätt som möjligt. Del är vidarebetydelsefullt att den myndighet som skall göra de bedömningar som bliraktuella i dessa ärenden har tUlräcklig erfarenhet och kompetens på området.Det torde inte finnas något belägg för att länsstyrelserna, som hittillshandlagt ärenden om frivillig auktorisation, inte fullgjort dessa uppgifter på elttillfredsställande sätt. Av arbetsgruppens promemoria framgår emellertid alldet i 18 län f. n. bara finns högst tre auktoriserade förelag. Dessaomständigheter i förening med vad arbetsgruppen i övrigt har anfört talar ioch för sig för att en central myndighet bör handlägga frågorna om auktorisation.För en sådan lösning kan även åberopas det förhållandet att i varje fall destörre bevakningsföretagen numera har en verksamhet som ingalunda är snävtlokall begränsad. Jag är emellertid å andra sidan medveten om all starka skäläven talar mol den i promemorian förordade lösningen. I 1972 årsstatsverks-proposition (bilaga 4 s. 24) har jag sålunda i samband med behandlingenav frågan om handläggning av passärenden bl. a. konstaterat, all 1974: 39 39 RPSinle handlägger ärenden i vilka enskild rällssökande är part. Ärenden av sådanart inom polisväsendet handläggs genomgående av de lokala polismyndigheterna.Jag redovisade därför den uppfattningen alt i fall RPS skulle bli passmyndighetskulle detta innebära all man ålade styrelsen en uppgift som är främmande fördess egentliga verksamhels-område. Dessa synpunkter gör sig även gällande i dennu aktuella frågan. Med beaktande härav och vid en samlad bedömning av allaföreliggande omständigheter förordar jag att länsstyrelserna även i fortsättningenskall handlägga frågor om auktorisation av bevakningsförelag. För all igörligaste mån ändå undvika de olägenheter som en decentraliserad prövning kanmedföra samt för alt säkerstäUa alt den erfarenhet och sakkunskap på områdetsom otvivelaktigt finns representerad hos RPS kan tillgodogöras förordar jagemellertid alt bör åläggas skyldighet att inhämta RPS:s yttrandei ärenden om auktorisation. För den händelse det i sådant fall visar sig altlänsstyrelsen och RPS har olika uppfattningar i auktorisationsfrågan börärendet lämphgen underställas Kungl. Maj :t för avgörande. Meddeladauktorisation bör gälla för hela riket. Den bör hksom f. n. bevUjas avlänsstyrelsen i det län där bevakningsförelagets ledning har sitt säte. Arbetsgruppen harföreslagit att en närmare kontroll av de enskilda bevakningsföretagen börföretas med inte alltför långa tidsintervaller. En lämplig period är därvid enliglarbelsgrappens mening ungefär . Någraremissinstanser anser all den av arbetsgmppen angivna tidsintervallen äralltför kort. finner liksom polisstyrelsen i attdel bör vara tillräckligt med en kontroll medan Industrinsförsvarsbyrå och anser att en intervall på treår kan vara lämplig i delta sammanhang. Jag vUl för egen delbetona alt det av samma skäl som jag tidigare anfört för förslaget om enobligatorisk auktorisation av bevakningsförelag finns behov av tillsyn överdessa företags verksamhet. En närmare kontroll bör i och för sig företas såsnart det inträffat något som ger anledning ifrågasätta humvida ett visstföretag längre uppfyller de krav som utgör en förutsättning för auktorisation.Del synes emellertid välbetänkt att även utan att särskild anledning föreliggerdärlUl kontroll sker av att den aktuella verksamheten alltjämt bedrivs på ettgodtagbart sätt. I motsats till arbetsgruppen är jag emellertid inle bereddatt göra någol generellt uttalande angående den lämpliga tidsintervallenmellan sådana kontrollåtgärder. Jag förutsätter nämligen alt behovet avövervakning kan vara tämligen varierande från fall till fall beroende bl. a. påförelagets storlek, verksamhetens art och inriktning, ägareförhållanden, erfa- 1974: 39 40 renhelerfrån tidigare inspektioner m. m. Det kan med hänsyn härtill bli fråga omintervaller som både understiger , exempelvis när det gäller ettrelativt nybildat företag, eller som omfattar elt flertal år. Tillsynenskall som tidigare nämnts avse frågan om företaget alltjämt uppfyller auktorisalionskraven.Skulle det därvid visa sig alt så inle längre är fallet och kan det inte skäligenantas att rättelse kommer aft vinnas på annat sätt skall auktorisationenåterkallas. Arbetsgruppen föreslår altden myndighet som beviljar auktorisation för bevakningsföretag även skall få iuppdrag att utöva tillsynen över dessa företag. Eftersom arbetsgruppenföreslagit att RPS skall vara auktorisalionsmyndighet innebär förslaget idenna del alt ifrågavarande tillsyn skall utövas av RPS. Deremissinstanser som avstyrkt alt RPS skall vara auktorsalionsmyn-dighet haräven avstyrkt att RPS skall vara tUlsynsmyndighet. Jagdelar arbetsgruppens uppfattning alt samma myndighet som bevUjar auktorisationenäven skall vara tUlsynsmyndighet. I konsekvens med mitt tidigareställningstagande bör således länsstyrelserna utöva erforderlig tillsyn överde auktoriserade bevakningsföretagen. Eftersom ett bevakningsförelag intesällan driver verksamhet även utanför del län där förelagels ledning har sillsäte är del emellertid nödvändigt alt den länsstyrelse som beviljat auktorisationenoch som sålunda har huvudansvaret för tillsynen får det biträde av andralänsstyrelser och myndigheter som är erforderligt för alt tillsynen skallkunna utövas på elt betryggande och effektivt sätt. Den sakkunskap som finnsrepresenterad inom RPS bör självfallet också utnyttjas i dessa sammanhang. Arbetsgruppenhar föreslagit att föreståndare, väktare och övrig personal hos auktoriseratbevakningsförelag skall vara godkänd vid prövning avseende laglydnad,medborgerlig pålitlighet och lämplighet i övrigt för anställning i sådantförelag. För tillfälliga uppdrag av visst angivet slag skall bevakningsförelagdock kunna medges tillstånd att anlita annan personal än den som godkänts vidsådan prövning. Vidare föreslås all företag som i sin verksamhet inle harbefattning med förhållande av betydelse för rikets säkerhet skall få anlitapersonal som inte har godkänts med avseende på medborgerlig påhtlighel. Underremissbehandlingen har RPS påpekat alt det åtminstone i fråga om de störrevaktbolagen, där ledningen som regel handhas av en styrelse och enverkställande direktör, får anses vara motiverat all kräva att ävenstyrelsemedlemmarna skall kontrolleras i samma utsträckning som övrig personal.SAF:s aUmänna grupp anser i likhet med bl. a. de bevakningsföretag som yttratsig under remissbehandlingen alt någon kategoriklyvning inle kan ske mellanolika grupper av anställda utan att samma höga krav bör ställas på samtligaanställda i elt bevakningsföretag. ABAB anser i likhet med bl. a. KF ochSveriges att laglydnadsprövningen bör vara obligatorisk. 1974: 39 41 Någraremissinstanser, bl. a. RPS, i , polisstyrelsen iMalmö och i tar även upp frågan angåendelämplighetsprövningen och anser all denna i första hand bör ankomma på delföretag som anställer en person men att resultatet av undersökningen sedan börställas till prövningsmyndighetens förfogande. Avden tidigare lämnade redogörelsen för gällande ordning framgår att huvudregeln f.n. är att all anställd personal i ett auktoriserat bevakningsföretag skallvara prövad med avseende på både laglydnad och medborgerlig pålitiighet.Oprövad personal får användas endast efter särskilt tillstånd av länsstyrelseoch i så fall bara för tillfäUiga uppdrag av visst slag. Arbetsgruppen har i sinpromemoria redovisat åtskiUiga praktiska och säkerhetsmässiga skäl som talarmot att man inom ett bevakningsföretag som i sin verksamhet kommer i beröringmed förhållande av betydelse för rikets säkerhet även skall kunna anställapersonal som inte har blivit prövad med avseende på medborgerlig pålitiighet. Molbakgrund härav har arbetsgruppen förordat en ordning som innebär att manundviker en personalmässig kategoriklyvning inom samma företag men i ställetfår en uppdelning av bevakningsförelagen i två olika grapper. Enligt den föreslagnaordningen skulle gruppindelningen formellt ske efter verksamhetens karaktär medutgångspunkt enbart i dess betydelse för rikets säkerhet. I praktiken skulle ensådan skUjelinje emellertid lätt komma att uppfattas som en aUmänkvalitetsgräns. Bortsett från de rent praktiska svårigheter som kan tänkasuppslå när det gäller att avgöra i vad mån ett visst uppdrag berör någotförhållande som är av betydelse för rikets säkerhet ger en sådan ordning enligtmin mening anledning tUl principiella betänkligheter, eftersom den i varje faUindirekt även kan väntas få betydande ålei"verkningar för personalen ochpå sikt kan leda till skillnader med avseende på löne- och arbetsförhåUanden m.m. Jag hyser i och för sig förståelse för den strävan som ligger bakom arbetsgruppensförslag på denna punkt, nämligen att söka nedbringa det administrativa merarbetesom en personalkontroll onekligen innebär till de fall då den är oundgängligennödvändig. Om man av skäl som tidigare nämnts avvisar tanken på skilda personalkategorierinom samma företag lär konsekvensen emellertid bli den att i varje fall allastörre företag i branschen av konkurrenshänsyn regelmässigt kommer att finnadet förenligt med sina intressen, t. ex. med tanke på kommande uppdrag, all fåsin personal prövad även med avseende på medborgerlig pålitiighet. Vid sådantförhållande torde den önskade effekten från arbelsbesparingssyn-punkt blitämligen begränsad. I den mån nuvarande utveckling på detta område mot enkoncentration av verksamheten till ett förhållandevis begränsat antal störreförelag fortsätter torde dessutom effekten av en sådan reform bli än mindre.Vid en samlad bedömning av hithörande 1974: 39 42 frågorfinner jag därför inle tillräckliga skäl föreligga all nu frångå denhuvudprincip som redan gäller på detta område, nämligen att all personal i ettauktoriserat bevakningsförelag skall vara godkänd med avseende på såvällaglydnad som medborgerlig pålitlighet. Jag delar RPS:s uppfattning all intebara personalen ulan även styrelseledamöter i bevakningsförelag bör bli föremålför särskilt godkännande. Delhar tidigare påpekats all del i praktiken inle sällan kan vara svårt att avgöravilken personal inom elt företag som under sin verksamhet kan få tillgång tillnycklar, planritningar eller andra handlingar som är av betydelse för riketssäkerhet. Med hänsyn härtill och för att motverka att syftet med denföreslagna prövningen av personalen i bevakningsföretagen skall kunna kringgåsvill jag inte heller ansluta mig till arbetsgruppens förslag om allbevakningsförelag genom dispens skall få möjlighet att tillfälligt och förvisst slag av arbete anlita personer som inte varit och inle heller avses skolabli föremål för någon som helsl prövning från myndigheternas sida. Detär givet att förelagens behov av arbetskraft kan växla från lid till annan ochatt det i vissa fall kan bli aktuellt med brådskande personalökningar. Dettorde i sådant fall emellertid inte föra för långt att kräva alt förelaget ivarje fall skall ha avslutat sin egen prövning av vederbörandes lämplighet föranställning i förelaget saml med stöd därav ansökt om myndighetens godkännande.När dessa förutsättningar är infriade bör hinder inte föreligga all företaget iavvaktan på myndighetens prövning utnyttjar meUanliden för en provljänstgöring.Del bör kunna förutsättas all förelaget i sådant fall självmant kommer att setill att det inte blir fråga om några arbetsuppgifter av känslig natur. Underinga omständigheter bör vederbörande få la befattning med förhållanden som harbetydelse för rikets säkerhet. Enliglnuvarande praxis anses det i allmänhet nödvändigt med en ny prövning så snarten person skall tjänstgöra utanför det län vars länsstyrelse godkänt honom föranställning i auktoriserat bevakningsförelag. På många håU krävs t. o. m. attsådan förnyad prövning skall ske så snart del blir fråga om ett byte avanställning även inom länet. Arbetsgruppenhar förordat att ett godkännande för anställning i bevakningsföretag i principbör gälla för hela landet. Det konstaleras i detta sammanhang att underlagetför ifrågavarande prövning av naturliga skäl bör vara detsamma oberoende avvilken myndighet som i praktiken svarar för prövningen. Arbetsgruppen påpekarvidare alt prövningen inle heller har någol samband medvederbörande myndighets egen verksamhet. Jag har på denna punkt ingen avvikandemening utan finner övervägande praktiska skäl tala för den sålunda förordade lösningen.I motsats lUl arbetsgruppen anser jag inle att del finns behov av möjlighet allför särskilt fall göra något undanlag från denna princip. En ändring avgällande praxis när del gäller behovet av ny prövningtorde inte bara bli till fördel för bevakningsförelagen och dess personal utanbör också innebära en vinst i administrativt hänseende. Någraremissinstanser har som jag tidigare nämnt tagit upp frågan om den prövning somgäller vederbörandes allmänna lämplighet för anställning i bevakningsföretag.Därvid förordades från flera håll en ordning som innebär all förelagen självaskall ombesörja erforderlig lämplighetsprövning av personer som är aktueUa föranställning men att resultatet av sådana undersökningar sedan skaU ställas tillprövningsmyndighetens förfogande. Detkan enligl min mening inle råda någon tvekan om all del i princip måste varaföretagels egen angelägenhet att se tiU all dess personal är lämpad för sinaarbetsuppgifter. Detta utesluter emellertid inte en lösning som innebär all denmyndighet som prövar frågan om laglydnad och medborgerlig pålitlighet även fårmöjlighet att vid behov la hänsyn till förhållanden som hänger samman med vederbörandesallmänna lämplighet för den verksamhet som del här är fråga om. Jag förutsättersålunda att del ibland kan visa sig att ett företags egen undersökning på dennapunkt varit bristfällig eUer skett utan hänsynslagande till faktorer vilka kanvara av betydelse för frågan om lämpligheten och som kommer till myndighetenskännedom i samband med dess utredning i ärendet. Eftersom väktare och annanpersonal i ett bevakningsföretag inte sällan ställs inför myckel svåra och grannlagauppgifter i sin verksamhet synes det inte heller kunna göras gäUande att fråganom denna personals lämplighet saknar allmänl intresse. I likhet medarbetsgruppen förordar jag därför att del i fortsättningen skall särskilt angesalt myndighetens godkännande för anställning i auktoriserat bevakningsföretaginte bara skall baseras på en prövning med avseende på laglydnad och medborgerligpålitlighet utan även skall omfatta vederbörandes lämplighet i övrigt. Medhänsyn till vad jag tidigare anfört om det principiella ansvaret förpersonalens lämplighet förutsätter jag dock att prövningsmyndigheten inte avdetta skäl skall vara skyldig att på egen hand införskaffa annan utredning änsom varit aktuellt i dessa sammanhang. RPShar i sitt yttrande framhållit alt det framlagda förslagel till personalprövninghar en inte önskvärd följd nämligen att olika bestämmelser kommer alt gällaför ABAB och de auktoriserade bevakningsföretagen såvitt avser underlaget förbedömningen av de anställdas lämplighet. ABAB som har behörighet all företapersonalkontroll har sålunda f. n. tillgång till uppgifter angående endastvissa i personalkontrollkungörelsen (1969: 446) upptagna brott medanlänsstyrelserna som handhar prövningen före anställning i enskiltbevakningsförelag får tillgång till fullständiga polisregisterutdrag. Dennaskillnad, som inle är tillfredsställande, kommer all försvinna genom att denföreslagna regleringen enligt vad jag tidigare förordat bör göras tillämplig påalla självständiga förelag i branschen oavsett ägar- 1974: 39 44 förhållanden.Detta innebär bl. a. att godkännande för anställning i ABAB i fortsättningenskall prövas av samma myndighet som skall verkställa motsvarande prövning iandra fall. Ettgodkännande för anstäUning i auktoriserat bevakningsföretag är f. n. intetidsbegränsat. Arbetsgruppen har för sin del emeUertid funnit skäl som talarför att det ibland kan vara ändamålsenligt med en annan ordning. Mol bakgrundhärav föreslår arbetsgruppen all det i författningstexten bör anges all ettgodkännande skall kunna meddelas . Vidare föreslås att det ges enuttrycklig bestämmelse om att godkännande får återkaUas. Någraremissinstanser har förordat att godkännande alltid skall vara tidsbegränsadeoch har därvid angivit en lid som en lämplig period. Jagvill för egen del inte utesluta att det som arbetsgruppen anfört i vissaenskilda fall kan vara motiverat all begränsa elt godkännandes giltighet , exempelvis om det redan från början står klart att det är frågaendast om en rent tillfällig anstäUning eller då viss tveksamhet kan föreliggabeträffande en persons lämplighet för den aktuella anställningen. Av hänsynsåväl till vederbörande själv, bevakningsföretaget som myndigheternasarbetsbelastning bör emellertid en möjlighet till en sådan tidsmässigbegränsning i princip utnyttjas myckel restriktivt. En sådan ordning syneskunna åstadkommas genom en bestämmelse som anger all ett godkännande föranställning i bevakningsföretag får begränsas till , när särskilda skälföreligger. Ilikhet med arbetsgmppen anser jag del självfaUet all elt godkännande skallkunna återkallas när någon fömtsättning för godkännandet brister. Ett godkännandebör även kunna återkallas om vederbörande är anställd hos ettbevakningsföretag och det finns grundad anledning räkna med att han i varjefall inte inom överskådlig tid kommer alt söka ny anställning i ett sådantförelag. Del torde i sistnämnda fall i praktiken inte uppstå några svårigheterför vederbörande att om han senare åter får anställning i ettbevakningsföretag bli godkänd på nytt, om inle förutsättningarna förgodkännande har ändrats. RPShar i sitt yttrande över arbetsgruppens förslag framhållit, alt del från kontrollsynpunktfår anses önskvärt att vaktbolagen författningsenligt åläggs att till godkännandemyndighelenmeddela när en väktare avgår eller på annat sätt skiljs från sin tjänst ellernär det i övrigt kommer fram omständigheter som kan ha betydelse vid enbedömning av frågan, om meddelat godkännande skall återkallas. Jag harförståelse för dessa synpunkter. Med en sådan ordning bör man enligt min meningbl. a. kunna komma till rätta med de eventuella olägenheter som den tidigare förordadehuvudregeln om att godkännanden inte skall vara tidsbegränsade annars skullekunna innebära. Närmare föreskrifter om en sådan uppgiftsskyldighet synesemellertid lämpligen böra utfärdas i admini- Prop.1974: 39 45 RPS har föreslagit all den prövning avpersonal som det här är fråga om skall åligga länspolischef eller i vissa fallpolischef. Vid remissbehandlingen av RPS:s skrivelse framhöU bl. a.länsstyrelsen i all del torde vara lämpligare altprövningen anförtros viss myndighet än åt angiven befattningshavare vidmyndigheten. Arbetsgruppen, som på denna punkt anslutit sig liUlänsstyrelsens uppfattning, har inte funnit skäl alt föreslå någon ändring inuvarande ordning som innebär all personalprövningen i princip handläggs inomlänsstyrelse. Detta ställningstagande har inle mött några invändningarfrån remissinstansernas sida och för egen del kan jag inte heller se all delfinns några bärande skäl som talar för en annan lösning. Jag förordar sålundaatt personalprövningen i aUmänhet verkställs av . Inom ,, och polisdistrikt bör den dock verkställas av polisstyrelsen. I sin promemoria konstaterar arbetsgruppen alt anställningsom väktare i auktoriserat enskUt bevakningsföretag inte i och för sig medförnågra utökade befogenheter i fråga om rätt tUl ingripande mol andra eller ifråga om möjligheten att använda våld för alt genomföra åtgärder som hängersamman med bevakningstjänsten. Del är emellertid inle ovanligt att väktareerhåller förordnande som ordningsvakt. Med ett sådant förordnande följer vissabefogenheter och även det skydd som hgger i att våld mol ordningsvakter kankomma att bedömas enligl de strängare regler i som gäller för våldmot tjänsteman. I vissa fall kan det enligl arbetsgruppens mening vara befogalall en väktare ges såväl de befogenheter som del starkare skydd som sålundaföljer med ett ordningsvaktsförordnande. I många fall kan emellertid detfaktiska behovet av ett sådant förordnande framstå som mera tvivelaktigt. Medhänsyn till att en väktare i sitt arbete inte sällan kan komma i ett utsatteller osäkert läge hyser emellertid arbetsgruppen förståelse för att väktareofta känner behov av del särskilda skydd som en ordningsvakt åtnjuter tUlföljd av sitt förordnande. För att tUlgodose detta behov föreslår arbetsgruppenatt väktare i auktoriserade bevakningsföretag genom en särskild föreskrift gessamma skydd som följer av 17 kap. 1 § för den som inneharbefattning varmed ämbetsansvar är förenad. De remissinstanser som yttrat sig över förslaget har iallmänhet tillstyrkt att del genomförs. som hälsar förslagelmed stor tillfredsställelse betonar dock att del även i fortsättningen måstefinnas möjlighet att förordna väktare till ordningsvakt. I likhet med arbetsgruppen är jag medveten om att enväktare vid fullgörande av sina bevakningsuppgifter i vissa situationer kanbehöva samma skydd som det en ordningsvakt åtnjuter. Något egentiigt behov avde befogenheter som följer med ett ordningsvaktsförordnande föreligger Prop.1974: 39 46 däremotbara i vissa fall. Jag ansluter mig därför till förslagel att hithörandeproblem lämpligen skall lösas på det sättet att väktare i auktoriseratbevakningsföretag genom en särskild bestämmelse tillförsäkras samma skydd somavses i 17 kap. 1 § . Vid sådant förhållande bör det kunnaförväntas att det i fortsättningen kommer att bli mindre vanligt än f. n. attväktare förordnas tUl ordningsvakt. Sådant förordnande bör således komma ifråga endast när det finns elt klart dokumenterat behov för en väktare altäven få de befogenheter som följer därav. Detfinns f. n. inga särskilda föreskrifter angående väktares utrustning undertjänstgöring. Del har emellertid varit elt önskemål från polishållatt frågorna om väktares uniformering, beväpning m.m. skall regleras. Man hardärvid speciellt understmkit det angelägna i att få bestämmelser om väktaresuniformering eftersom det nu förekommer att såväl väktare som ordningsvakterär klädda på ett sätt som gör det mycket svårt för allmänheten all skilja demfrån polismän. Arbetsgruppenhar kommit lUl den slutsatsen all del i princip är viktigt att väktare underfullgörande av sina bevakningsuppgifler bär klädsel som i görligaste mån klartutvisar arten av deras tjänstgöring. Klädseln bör vidare vara sådan all en förväxUngmed en polisuniform är utesluten.