prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — 1 propositionen anges sålundade riktlinjer som bör föhas vid den fortsatta reformeringen av kriminalvården.1 samband därmed anförs att en stor del av de frågor som rör anstaltsvår- ' Statssekreteraren , ordförande,riksdagsledamöterna samt departementsrådet ochgeneraldirektören . dens framtida inriktning förutsätter lagändringar samt attavsikten är att senare under innevarande år förelägga förslag till enny behandlingslag och därav föranledda ändringar i . Vidare uttalasatt förslag också kommer att lämnas fram om lagändringar som betingas av de föreslagnaändringarna i frivårdens arbetsformer (s. 149). Riksdagenhar i allt väsentligt godtagit de i propositionen angivna riktlinjerna förkriminalvårdens fortsatta utformning (JuU 1973:15, rskr 1973:152). På grund avkriminalvårdsberedningens betänkande och beslut har redan i prop.1973:131 framlagts förslag till ändringar i bestämmelser omkriminalvård i frihet, m. m. Inomjustitiedepartementet har upprättats en promemoria (Ds Ju 1973:9)med förslag till ändrad lagstiftning när det gäller anstaltsvården. Till grundför promemorian ligger de av beredningen framlagda förslagen på detta områdeoch de riktlinjer för det fortsatta reformarbetet som sålunda godtagits avriksdagen. Till en del har i promemorian även beaktats de lagförslag som KAIKlagt fram i sitt betänkande. Promemorian innehåller förslag till lag omberäkning av strafftid m. m., till lag om kriminalvård i anstalt samt till lagom ändring i . Förslagen torde få fogas till statsrådsprotokollet idetta ärende som bilaga 1. Efterremiss har yttranden över promemorian avgetts av riksåklagaren (), hovrättenöver och , , ,, , statens invandrarverk, ,kriminalvårdsnämnden efter hörande av ett antal övervakningsnämnder,interneringsnämnden, ungdomsfängelsenämnden, statskontoret, länsstyrelserna iStockholms, och , socialutredningen,tillsynsutredningen, förpassningsut-redningen. ,, i (LO), (), , Sverigesakademikers centralorganisation (), ,. Föreningen (tingsrättsdomareföreningen). Föreningen , FöreningenSveriges åklagare, . Svenska fångvårdssällskapet.Svenska skyddsförbundet. Skyddsvärnet i , Svenska psykiatriska föreningen,, (), åt läkemedelsmissbrukare (RFHL) och Föreningenstyresmän och assistenter m. fl. vid krimlnalvärdsanstalterna (SAK). RA harbifogat yttranden av överåklagarna i och samt avlänsäklagaren I län. har överlämnat yttranden avövervakningsnämnden i , femte och sjätte avdelningarna, avövervakningsnämnderna i och samt av övervakningsnämnden iÖrebro, första avdelningen. Till i yttrande harfogats yttranden av länsläkaren och socialvårdskonsulenten i län.LO har bifogat yttrande av . TCO har bifogat yttrandeav . Enligt (BrB) kan kriminalvård i anstaltförekomma pä grund av dom på fängelse (26 kap. 5 §), ungdomsfängelse (29 kap. 2och 3 §§)eller internering (30 kap. 2-4 §§) eller pä grund av förordnande i dom på skyddstillsyn om behandling i anstalt (28 kap. 3 §). Vården i anstalt av den som undergår någon av nämndapåföljder skall äga rum i fångvårdsanstalt. För den som har dömts till ungdomsfängelseeller internering skall anstaltsvistelsen ske i sädan fängvärdsanstalt som ärungdomsanstalt resp. interneringsanstalt, om inte särskilda skäl föranlederannat. För den som undergår ungdomsfängelse eller internering kanvården i anstalt övergå till värd utom anstalt. Bestämmelser om verkställigheten i anstalt av denyssnämnda påföljderna finns i lagen (1964:541) om behandling ifångvårdsanstalt (behandlingslagen). har meddelats ikungörelsen (1964:630) med vissa föreskrifter rörande tillämpningen av lagen ombehandling i fångvårdsanstalt (behandlingskungörelsen). Ytterligare anvisningarför tillämpningen av dessa författningar har meddelats avkriminalvårdsstyrelsen i ett cirkulär (2/1973) om värd i anstalt (värdcirkuläret). Behandlingslagen är indelad i elva kapitel. I 1 kap. gesvissa inledande bestämmelser. Kap. 2 och 3 innehåller bestämmelser om befordranav dom till verkställighet resp. beräkning av strafftid m.m. Kap. 4-9 innehållerbestämmelser om de intagnas behandling. 1 kap. 10 och 11 finns regler ombeslut, fullföljd av talan m. m. samt ansvarsbestämmelser. 2.2.1 Befordran av dom till verkställighet ochberäkning av strafftid m. m. (2 och 3 kap. behandlingslagen). 2.2.1.1 Befordran av dom till verkställighet Dom, varigenom någon har dömts till fängelse,ungdomsfängelse eller internering, verkställs sedan domen har vunnit lagakraft. Domen behöver emellertid inte ha vunnit laga kraft mot alla parter. Omden dömde inte inom föreskriven tid har fullföljt talan i målet såvitt angården ådömda påföljden, får domen sålunda verkställas även om åklagare eller målsägandehar fullföljt talan. 1 vissa fall skall dom verkställas utan hinderav att den inte har vunnit laga kraft mot någon part, antingen på grund avdomstols förordnande, t. ex. i fråga om dom på ungdomsfängelse enligt 29 kap. I§ BrB, eller direkt på grund av föreskrift i lag, t. ex. vidförändring av påföljd på verkställighetsstadiet enligt 38 kap. 9 § BrB jämfördmed 34 kap. 10, 12 eUer 13 § BrB. Verkställighet av fängelse, ungdomsfängelse ellerinternering får också ske, om den dömde före fullföljdstidens utgång avgernöjdförklaring (5 § behandlingslagen). Den som ärhäktad i det mäl i vilket domen har meddelats får avge nöjdförklaring införstyresmannen vid den fångvårdsanstalt eller föreståndaren för det häkte, därhan förvaras, eller, om han hålles i militärhäkte, inför den befattningshavaresom har uppsikt över häktet. För att nöjdförklaringen skall gälla fordras attden som tar emot förklaringen har tillgäng till dom eller domsbevis i målet ochatt den dömde har haft betänketid till efter den då domenavkunnades för honom eller pä annat sätt delgavs honom (6 §). Dessabestämmelser tillämpas på motsvarande sätt beträffande den som undergårfängelse eller eljest är intagen i fångvårdsanstalt (7 §). Till denna kategorihör deJs personer som redan undergår påföljd i fångvårdsanstalt, dels personersom förvaras på häktesavdelning i fängvärdsanstalt pä grund av häktningsbesluti annat mäl än det i vilket domen har meddelats. Den som inte är häktad eller intagen i fängvärdsanstaltfär avge nöjdförklaring inför styresman för fångvårdsanstalt, polismästareeller annan polischef. Den som fullgör militärtjänstgöring kan också avge sådanförklaring inför befattningshavare som har bestraffningsrätt över honom idisciplinmål (8 §). Äv dessa bestämmelser framgår att den som är häktad imålet kan avge nöjdförklaring där han finns. Detsamma gäller den som är häktadi annat mål, om han förvaras i fängvärdsanstalt, men däremot inte om hanförvaras i allmänt häkte eller i mUitärhäkte. Är den dömde häktad i målet, när domen får verkställas,skall styresmannen vid den fångvårdsanstalt eller föreståndaren för det häktedär han förvaras eller, om han hålles i militärhäkte, den som har uppsikt överhäktet befordra domen till verkställighet. Den som inte hålleshäktad i fängvärdsanstalt skall förpassas till lämplig sädan anstalt enligtkriminalvårdsstyrelsens bestämmelser. Är den dömde på fri fot, skallpolismyndigheten i den ort där han vistas föipassa honom till denfångvårdsanstalt där han skall tas in eller förelägga honom att själv inställasig där. Mottas nöjdförklaring på den anstalt, där den dömde skall tas in ellerär han intagen i fångvårdsanstalt, när domen eljest förekommer tillverkställighet, skall styresmannen befordra domen tillverkställighet (11 §). 1 12§ finns bestämmelser om anstånd med verkställighet avdom. Paragrafen avser endast fängelse, ådömt eller ålagt somförvandlingsstraff för böter. Visar den dömde före verkställighetens början attansökan har ingivits om att han av nåd måtte bli befriad från straffet eller fädetta utbytt mot lindrigare påföljd, skall, om den dömde inte är häktad och nådinte har sökts i målet, verkställigheten anstå i avvaktan på beslut i nådeärendet. Enligt andra stycket kan på ansökan av den som inte är häktad beviljauppskov med verkställigheten , om synnerliga skälföreligger med hänsyn till hans hälsotUlstånd eller yrkesutövning eller övrigaförhållanden. För kvinna som är havande eller ammar barn gäller en förmånligareregel. 1 sådant fall får uppskov beviljas under tid som prövas skälig. Församtliga fall gäller att anstånd inte får beviljas, om det finns särskildanledning antaga att den dömde avviker. Uppkommer sådan anledning efter det attuppskov har beviljats skall beslutet återkallas. Enligt paragrafens sistastycke fär Kungl. Maj:t meddela bestämmelser angående anstånd under högst sexmånader beträffande den som inte är häktad eller eljest intagen ifångvårdsanstalt. Sådana bestämmelser har meddelats i 14 § behandlingskungörelsen(1964:630, ändr. Av dessa bestämmelser följer attkriminalvärdsdirektör, för att vinna en jämnare beläggning påfångvårdsanstalterna, får medge den som är dömd till fängelse i högst åttamånader anstånd med verkställigheten från den dag domenvann laga kraft mot den dömde. Sådant anstånd får emellertid inte ges, om domenavser brott enligt 21 eller 22 kap. BrB eller våldsbrott av allvarligare slageller om snar verkställighet finnes påkallad på grund av alkohol- ellernarkotikamissbruk. Även om anstånd har givits på grund av dessa bestämmelserhar den dömde alltid rätt att själv påkalla verkställighet. Bestämmelserna om befordran av dom till verkställighetgäller, med undantag för anständsreglerna, även när domstol förordnar om återintagningi anstalt av den som har dömts till ungdomsfängelse eller internering. Detsammagäller i huvudsak även för det fall att domstol i samband med dom påskyddstillsyn förordnar om behandling i anstalt enligt 28 kap. 3 § BrB. 1 frågaom nöjdförklaring gäller dock i sådant fall vad därom är särskilt föreskrivet i38 kap. 1 § BrB. 2.2.1.2 Samtidig verkställighet av påföljd och häktning iannat mål Av 7 och 11 §§ behandlingslagen föher att den som ärhäktad I vissa fall kan påbörja verkställighet av dom i annat mål underhäktningstiden. Förutsättningen är att den häktade förvaras i fängvärdsanstalt.Förvaras han i allmänt häkte kan sädan samtidig verkställighet inte ske. Föratt häktad inte skall gå miste om möjligheten till samtidig verkställighet hardock styresman för fångvårdsanstalt och häktesföreståndare ålagts att vidintagning av häktad söka ta reda på om det finns någon verkställbardom mot honom i annat mål. Enligt 37 § behandlingslagen skall verkställighet avstraff avbrytas om den dömde häktas. Blir den dömde frikänd för det brott förvilket han har häktats, skall tiden för avbrottet dock räknas in iverkställighetstiden. Av ordalagen framgår att avbrott i verkställigheten intesker, om häktningen har föranletts av annat skäl än misstanke om brott. återgivna bestämmelser innebär att möjligheterna tillsamtidig verkställighet av häktning och frihetsstraff beror dels på var denhäktade förvaras, dels pä den ordning i vilken häktning och frihetsstraffförekommer till verkställighet. 2.2.1.3 Beräkning av strafftid Bestämmelserna om beräkning av strafftid har undergåttvissa ändringar i samband med att nya regler om tillgodoräknande avhäktningstid m. m. trätt i kraft den (prop. 1972:146, SFS1973:44). Om den som har dömts till fängelse hålles häktad i målet,räknas strafftiden enligt 16 § behandlingslagen från den dag då domen fårverkställas. För den som redan är intagen i fångvårdsanstalt räknas strafftidenfrän den dag då domen föreligger till verkställighet hos styresmannen. För densom är på fri fot räknas tiden från den dag då han tas in i fångvårdsanstaJtför att undergå fängelsestraffet. 1 16 § andra stycket behandlingslagen föreskrivs numeraatt tid, under vilken den som har dömts till fängelse har hållits i häkte imålet efter det att slutlig dom däri meddelades, skall räknas som tid undervilken straffet har verkställts. Härigenom kommer, oberoende av nöjdförklaring,all häktningstid som infaller efter slutlig dom i målet att tillgodoräknas somverkställighetstid. När någon har börjat undergå fängelse skallkriminalvårdsstyrelsen sä snart det kan ske fastställa dagen för strafftidensslut. Kan villkorlig frigivning komma i fråga, skall styrelsen i resolutionenange de dagar som är av betydelse för tillämpning av bestämmelserna omvillkorlig frigivning. Ändring i strafftidsresolutionen skall göras näromständigheterna påkallar det. 18 § behandlingslagen innehåller bestämmelser omberäkningen av slutdag när strafftiden är bestämd i månader eller år. Enligthuvudregeln skall som slutdag anses den dag som genom sitt tal i månadenmotsvarar den från vilken strafftiden räknas. Har domstol med stöd av bestämmelserna om tillgodoräknandeav häktningstid m. m. förordnat att fängelse skall anses till visst antal dagarverkställt, skall först slutdag bestämmas utan hänsyn härtill och avdragetsedan räknas från slutdagen. Har avbrott skett i verkställigheten skall tidenför avbrottet i allmänhet läggas till slutdagen. Vid strafftidsberäkning skall villkorligt medgiven frihet,vilken har förklarats förverkad, anses som nytt straff. 21 § behandlingslagen innehåller vissa bestämmelseromsammanläggning av olika påföljder på verkställighetsstadiet. Enligt 22 § behandlingslagen skall bestämmelserna omberäkning av tid för fängelse i tillämpliga delar gälla i fråga om tid förbehandling i anstalt enligt 28 kap. 3 § BrB samt för ungdomsfängelse ochinternering. 1 kap. 4-7 behandlingslagen finns vissa bestämmelserenligt vilka tid varunder den intagne vistats utom anstalten skall anses somverkställighetstid (27, 36, 37, 50 och 55 §§). 2.2.2 Kriminalvård i anstalt är central förvaltningsmyndighetför ärenden om kriminalvård och chefsmyndighet för kriminalvårdsdirektörerna,fångvårdsanstalterna och skyddskonsulentorganisationen. Fångvårdsanstalternaingår i kriminalvårdsräjonger, var och en under ledning av enkriminalvärdsdirektör. Antalet räjonger är åtta. Fem räjonger är geografisktindelade. De övriga tre är specialräjonger för ungdoms-, internerings- resp.kvinnoklientel. 1 varje räjong finns en centralanstalt. Övriga anstalter iräjongen är sidoanstalter. Fångvårdsanstaltkan vara öppen eller sluten. 1 realiteten finns olika grader av slutna ochöppna anstalter, frän slutna specialavdelningar, specialanstalter försvårbehandlade och vanliga slutna anstalter till öppna anstalter ochfrigångshem. Skillnaden mellan slutna och öppna anstalter ligger bl. a. ibyggnadernas utformning, personaltilldelningen och i fråga om gällandedagsrutiner. Den slutna anstalten är vanligen omgiven av murar och försedd medolika säkerhetsanordningar för att hindra rymningar och OtUlåtna kontakter medyttervärlden. De öppna anstalterna saknar murar och i många fall även stängsel.Skillnaden mellan anstaltskategorierna visar sig även därigenom att det ivissa avseenden gäller olika regler för behandlingens utformning i slutna ochöppna anstalter. Av behandlingslagens elva kapitel innehåller det förstavissa inledande bestämmelser. 1 4 kap. finns sedan allmänna bestämmelser om deintagnas behandling. Närmare bestämmelser ges sedan i 5 kap. om fängelse ochbehandling i anstalt enligt 28 kap. 3 § BrB, i 6 kap. om ungdomsfängelse och i7 kap. om internering. 8 kap. behandlar arbetspremier m. m., 9 kap.disciplinära åtgärder m. m., 10 kap. beslut m. m. och 11 kap.ansvarsbestämmelser m. m. Kap. 4 i behandlingslagen inleds med bestämmelser somanger, att intagen skall behandlas med fasthet och allvar och med aktning förhans människovärde, att han skall sysselsättas med lämpligt arbete och i övrigterhålla sådan behandling att hans anpassning i samhället främjas samt attskadliga verkningar av frihetsförlusten skall såvitt möjligt förebyggas (23 §första stycket). Därefter följer bestämmelser om bl. a. behandlingsundersökning,arbetsplikt och skyldighet för intagen att rätta sig efter ordningsregler m. (23 § andra och tredje styckena). Vidare ges bestämmelser om efter vilkagrunder de intagna skaU fördelas och behandlas (25 §). Dessutom finnsbestämmelser om behandling vid sjukdom (27 §), utomhusvistelse (28 §),undervisning, fritidssysselsättning och religionsutövning (29 §), tillgångtill böcker och tidningar (30 §) samt innehav av personliga tillhörigheter ochrätt till personlig bekvämlighet (31 och 32 §§). Slutligen finns även reglerom brevkontroll (34 §), besök (35 §), s. k. korttidspermission (36 §) ochfrigivningsförberedelser (40 §). De särskilda bestämmelserna i 57 kap. angående fängelse,behandling i anstalt enhgt 28 kap. 3 § BrB, ungdomsfängelse ochinternering reglerar frågor om bl. a. fördelning mellan värd i öppen ellersluten anstalt, gemenskap och avskildhet mellan intagna under arbetstid ochfritid, beskaffenheten av arbete eller annan sysselsättning som anvisasintagen, s. k. frigångsarbete och långtidspermission. 1 det följande lämnas en kortfattad redogörelse för detmateriella innehållet i vissa särskilda bestämmelser i behandlingslagen m. m.som i förevarande sammanhang har mera principiell betydelse. Enligt 25 § behandlingslagen skall vid de intagnas fördelningoch behandling hänsyn tas till deras ålder, hälsotillstånd, sinnesbeskaffenhet,karaktärsegenskaper, tidigare vandel, arbetsförmåga, anlag och utbildning.Vidare anges i samma paragraf att menlig inverkan mellan de intagna skall sälängt möjligt förhindras samt att män och kvinnor skall hållas åtskilda, såvittmöjligt i särskilda anstalter. De närmare bestämmelserna om grunderna för de intagnasfördelning på vård i öppen eller sluten anstalt (42, 53 och 57 §§) har följandeinnebörd. 1 fråga om påföljden fängelse gäller att de intagnasplacering i öppen eller sluten anstalt skall ske med iakttagande av grunderna i25 §. Intagen som vid verkställighetens början inte fyllt och somvärdas i sluten anstalt bör, om inte annat följer av hänsyn till hansyrkesutbildning eller andra särskilda skäl, så snart det kan ske överförastill öppen anstalt. Den som undergår fängelse eller på kortaretid skall värdas i öppen anstalt, om det inte måste anses olämpligt med hänsyntill hans ålder, hälsotillstånd eller tidigare vandel, föreliggande möjlighetatt bereda honom arbete eller förhållandena i övrigt. Även när det gäller ungdomsfängelse skall fördelningenmellan öppen och sluten anstaltsvård ske med iakttagande av grunderna i 25 §behandlingslagen. Har den dömde intagits i sluten anstalt, skall han så snartdet kan ske överföras till öppen anstalt, om det inte måste anses olämpligt medhänsyn till hans sinnesbeskaffenhet eller av annan särskild anledning. Den som dömts till internering skall intagas i slutenanstalt. Kan det ske utan olägenhet får den som visat pålitlighet docköverföras till öppen anstalt. 1 fråga om vissa kategorier brottslingar som dömts tillfängelse i lägst eller till internering med en minsta tid av två äreller däröver har i anslutning till prop. 1972:67 ang. vissa åtgärder motnarkotikamissbruket, m. m. vidtagits en ändring (SFS 1972:259) ibehandlingskungörelsen som innebär att fråga om placering i öppen anstaltskall avgöras i särskUd ordning. Avsikten med denna ändring är att vård i öppenanstalt, med hänsyn till rymningsfaran och risken för fortsatt brottslighet avspeciellt samhällsfarlig natur, inte bör förekomma I samma omfattning som dittillsför ett starkt begränsat antal intagna som ådagalagt att de yrkesmässigt ägnarsig åt sädan kriminell verksamhet. Av bestämmelserna i 40 § behandlingslagen om frigivningsförberedelser framgår att intagens frigivning eller överförande till vård utom anstalt skall förberedas samt att mandärvid bör eftersträva att bereda honom lämplig arbetsanställning eller annanförsörjningsmöjlighet samt lämplig bostad. Även i övrigt bör enligt paragrafensådana åtgärder vidtas som kan hjälpa den intagne att föra ett ordentligt ochlaglydigt liv. Bestämmelserna i 34 § behandlingslagen om intagens rätttill brevväxling innebär att intagen Inte utan tillstånd fär avsända eller taemot brev eller annat skriftligt meddelande. Vissa särregler gäller dock.Sålunda får intagen inte förvägras att till svensk myndighet avsända skrift sominte är anstötlig till sin avfattning eller att annars avsända eller ta emotbrev som Inte är anstötligt oeh inte heller är olämpligt med hänsyn tillbehandlingens syfte eller av annan särskild anledning. Brev tilljustitiekanslern, justitieombudsman eller får intebrytas och skall alltid vidarebefordras utan dröjsmål. 1 övrigt får intagen somvisat pålitlighet medges att avsända och ta emot brev utan att detta granskats. har utfärdattillämpningsföreskrifter till nyssnämnda lagbestämmelser. Enligt en ikriminalvårdsberedningens betänkande (SOU 1972:64 s. 96) lämnad redogörelsehar dessa tillämpningsföreskrifter bl. a. följande innebörd. För brevväxling med privatpersoner gäller olika regler påsluten och öppen anstalt. På sluten anstalt skall i princip brev mellan denintagne och de personer som han får träffa under obevakade besök ej läsas.Detta gäller i första hand familjemedlemmar och andra närstående. Beträffandeandra brevkontakter skall det ske en individualiserad prövning av den intagnespålitlighet. Restriktionerna bör dock vara sä små som möjligt och prövningenskall göras på ett tidigt stadium av verkställighetstiden. Anstaltsledningenhar dock rätt att'ta stickprov om så skulle anses vara befogat. Ankommande postskall i regel öppnas utan att läsas eller genomlysas för kontroll av att den ejinnehåller otillåtna föremål. Pä öppen anstalt kan undantagsvis förekommastickprovsgranskning. Vid misstanke om narkotikasmuggling kan kontroll avkuverten förekomma. 1 36 § behandlingslagen, som handlar om korttidspermission,föreskrivs att om fara för missbruk inte kan anses föreligga, intagen kan fåtillstånd att besöka närstående som är svårt sjuk eller att bevista närståendesbegravning. Han kan också i annat fall, dä det med hänsyn till anstaltstidenslängd eller eljest finns starka skäl för det, fä lämna korttid. Tiden för vistelsen utom anstalt skall inräknas i verkställighetstiden, omInte särskilda skäl är däremot. Enligt vårdcirkuläret kan korttidspermissionvara av två slag, nämligen dels regelbunden permission som kan komma i fråga med vissa tidsmellanrum som ett led ibehandlingen, och dels särskild permission, som oavsett anstaltstidens längdkan förekomma när det finns starka skäl för en sädan permission. För regelbunden permission gäller enligt vårdcirkuläretvissa kvalifikationstider. Om det föreligger särskilt starka skäl förkorttidspermission men det står klart att den intagne i sä fall behöver ståunder noggrann tillsyn, kan enligt samma cirkulär föreskrivas att den intagneunder permissionen skall vara åtföljd av bevakning. Den författningstext som reglerar möjligheterna tillkorttidspermission har varit i sak oförändrad sedan är 1945. Trots detta harantalet korttidspermissioner ökat avsevärt. Denna utveckling har sin grund idet förhållandet att praxis fortlöpande ändrats när detgäller att bedöma vad som skall anses vara "starka skäl" för att enintagen skall få lämna . 1 den tidigare nämnda prop. 1972:67 om vissa åtgärder motnarkotikamissbruket, m. m. har uttalats, att korttidspermission inte börförekomma i samma omfattning som dittills för vissa kategorier brottslingarsom dömts till fängelse i lägst två är eller tUl internering med en minsta tidav . Om långtidspermission finns bestämmelser i 50, 55 och 60§§ behandlingslagen. Den som undergår fängelse kan erhålla tillstånd att lämnaanstalten för av , om det behövs för att ordna deförhållanden i vilka han kommer att försättas vid frigivningen. För att sädanpermission skall kunna beviljas krävs att minst 2/3 av strafftiden, dock , har avtjänats. 1 fråga om ungdomsfängelse och interneringföreskrivs att den intagne kan erhålla tillstånd att lämna och under andra omständigheter än som gäller för korttidspermission. Vidinternering kan sådant tillstånd beviljas endast sedan den för anstaltsvärdenbestämda minsta tiden har avtjänats. Bestämmelserom disciplinära åtgärder finns i 68-74 §§behandlingslagen.