prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — Med anledning av ett påpekande av interneringsnämnden ianslutning till 27 § får jag erinra om att det tillkommer interneringsnämndenoch ungdomsfängelsenämnden att verkställa erforderliga tidsberäkningar i frågaom internerade resp. till ungdomsfängelse dömda. Dessa paragrafer motsvarar 77 och 78 §§ behandlingslagen,såvitt rör de frågor som regleras i denna lag. 6.2 Förslaget tiU lag om krimmalvård i anstalt 1 kap. Allmänna bestämmelser Denna paragraf innehåller bestämmelser om lagenstillämpningsområde. Den motsvarar 1 § behandlingslagen och 1 § promemorieförslaget. 1 överensstämmelse med promemorieförslaget, som i dennadel lämnats utan erinran av remissinstanserna, bör den nya lagen ges sammatillämpningsområde som behandlingslagen. Som föreslagits i promemorian bör iterminologiskt hänseende göras den ändringen att uttrycket "behandling ifängvärdsanstalt" ändras till "kriminalvård i anstalt". 1 enlighet med det anförda föreskrivs i denna paragraf,att lagen avser kriminalvård i anstalt efter dom på fängelse, ungdomsfängelseeller internering eller förordnande enligt 28 kap. 3 § BrB om behandling ianstalt. Vidare anges att vad som föreskrivs i lagen om den som dömts tillfängelse gäller även den som ålagts fängelse som förvandlingsstraff för böter. Paragrafen innehåller en bestämmelse som anger vilkenmyndighet som är centralmyndighet för kriminalvården i anstalt. behandlingslagen och 2 § promemorieförslaget. 1 likhet med gällande ordning och promemorieförslagetföreskrivs i denna paragraf att leder och har inseendeöver kriminalvården i anstalt. Denna paragraf, som motsvarar 3 § promemorieförslaget,innehåller bestämmelser om olika typer av anstalter. Gällande bestämmelser iämnet finns i 3 § behandlingslagen. Som jag har anfört i den allmänna motiveringen kommer detnya anstaltssystemet att bestå av riksanstalter och lokalanstalter. Inom dettaanstaltssystem bör hksom fallet är med det nuvarande anstaltssystemet finnas enhuvudsaklig indelning i öppna och slutna anstalter och anstaltsavdelningar. Som föreslagits i promemorian bör termen fångvårdsanstaltersättas av beteckningen kriminalvårdsanstalt. Frågan omvilka anstalter som skall vara lokalanstalter eller riksanstalter och vilkaanstalter eller avdelningar av anstalt som skall vara öppna resp. slutna måsteav naturUga skäl kunna omprövas när skäl därtUl föreligger och bör därföravgöras i administrativ ordning. En bestämmelse härom bör tas upp i förevarandeparagraf. I enlighet med det anförda föreskrivs i förevarandeparagraf dels att kriminalvårdsanstalt är riksanstalt eller lokalanstalt, delsatt riksanstalt, lokalanstalt eller avdelning av anstalt är öppen eller sluten.Vidare anges i paragrafen att Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:tbestämmer, förordnar vilka anstalter som är riksanstalter eller lokalanstalteroch vilka anstalter eller anstaltsavdelningar som är öppna eller slutna. Förevarande paragraf, som motsvarar 4 §promemorieförslaget, upptar grundläggande bestämmelser om målsättning ochprinciper för kriminalvård i anstalt. Bestämmelserna har delvis sinmotsvarighet i 23 § första stycket och 40 § behandlingslagen. Som föreslagits i promemorian och i stort sett godtagits isak av remissinstanserna finns det inte anledning att frångå de redan igällande behandlingslag uttalade grundsatserna att anstaltsvården skallutformas så, att den intagnes anpassning i samhället främjas och att skadligaföljder av frihetsberövandet såvitt möjligt förebyggs. Enligt de av statsmakterna antagna riktlinjerna förkriminalvärdens fortsatta utformning kan den angivna målsättningen bästförverkligas om verksamheten vid anstalterna redan från början inriktas påolika slag av konkreta åtgärder som förbereder den intagne för tillvaronutanför anstalten. Vid inriktningen av anstaltsvården måste emellertid hänsynäven tas till kravet att påföljderna verkställs på ett sådant sätt attsamhället i möjligaste mån skyddas mot brott. 1 promemorian har föreslagits attlagen skall ge uttryck för den avvägning som sålunda måste göras mellan intresset att i förhållandevis fria formerrehabilitera den intagne och samhällets säkerhetsintresse. 1 likhet medremissinstanserna delar jag denna uppfattning. Den i promemorieförslagetföreslagna utformningen av bestämmelsen finner jag ändamålsenlig. Jag har i den allmänna motiveringen framhållit vikten avatt frigivning och övergång till vård utom anstalt förbereds . På sättföreslagits i promemorian bör ifrågavarande grundsats lämpligen lagfästas iförevarande paragraf. Med hänsyn till det anförda föreskrivs i förevarandeparagraf, att kriminalvården i anstalt skall utformas sä att den intagnesanpassning i samhället främjas och skadliga följder av frihetsberövandetmotverkas. Vidare anges att i den utsträckning det kan ske utan att kravet påsamhällsskydd eftersattes, verksamheten frän början bör inriktas på åtgärdersom förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten. Slutligenföreskrivs att frigivning och överförande till vård utom anstalt skallförberedas . Det ligger i sakens natur att bestämmelserna i förevarandeparagraf har sin huvudsakliga betydelse för intagna som undergår sådanapåföljder vid vilka anstaltsvistelsen normalt skall övergå i villkorligfrigivning eller värd utom anstalt. 1 vissa hänseenden bör emellertidparagrafen ha praktisk betydelse även för sädana intagna som dömts till kortafrihetsstraff. Jag avser härvid närmast de bestämmelser som anger att skadligaföljder av frihetsberövandet skall motverkas och att frigivningen skallförberedas . Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser omsamverkan dels mellan kriminalvärdens olika organ och dels mellankriminalvården och andra samhälleliga organ. Bestämmelserna, som motsvarar 5 §första stycket promemorieförslaget, saknar motsvarighet i behandlingslagen. 1paragrafens andra stycke, som motsvarar 5 § andra stycket promemorieförslaget,har tagits in bestämmelser om samverkan med den intagne och hans närstående vidplanläggningen av hans behandling. Av vad jag anfört i den allmänna motiveringen framgår attdet framtida kriminalvårdsarbetet bör inriktas pä en ökad integrering mellananstaltsvärd och frivård, på så sätt att de organ, befattningshavare ellerandra personer som har eller skall ha hand om frivården skall medverka irehabiliteringsarbetet redan under den intagnes anstaltsvistelse i så storutsträckning som är möjligt med hänsyn till hans anstaltsplacering m, m. Denlagbestämmelse som skall ge uttryck för denna målsättning bör ha en meraförpliktande utformning än vad promemorieförslaget innehåller, 1 överensstämmelsemed vad jag tidigare anfört bör det sålunda anges att samverkan mellankriminalvårdens organ inte endast "bör" utan "skall" ägarum. Av den allmänna motiveringen framgår vidare att ettförverkligande av anstaltsvårdens syfte ofta kan förväntas påkalla stödåtgärderoch vårdinsatser av andra myndigheter och organ än kriminalvårdens, t. ex. ifråga om bostads- och arbetsanskaffning samt fysisk och psykiskhälsovård. Jag har också understrukit att de organ som har att svara för sådanverksamhet som regel har ett allmänt ansvar även för kriminalvårdens klienteloch att det därför är angeläget att kriminalvårdsarbetet i förekommande fallkommer att bedrivas i nära samverkan med det eller de organ som det i detenskilda fallet kan vara fråga om. Den i promemorian föreslagna bestämmelsenanger att i den män ett förverk-hgande av värdens syfte påkallar insatser avandra samhälleliga organ dessa bör, vart och ett inom sitt ansvarsområde, verkaför ändamålsenliga och i övrigt lämpliga åtgärder. Som jag uttalat i denaUmänna motiveringen torde emellertid ifrågavarande synpunkter bättre än ipromemorieförslaget kunna sammanfattas i en regel som utan direkt hänvisningtill ifrågavarande samhällsorgans ansvar föreskriver att i nu avsedda fallerforderlig samverkan skall ske mellan kriminalvärden och företrädare förberörda organ. 1 enlighetmed dessa överväganden anges i första stycket av förevarande paragraf attkriminalvården i anstalt skall planläggas och genomföras i nära samverkan mellankriminalvårdens ohka organ. Vidare föreskrivs att i den mån ett förverkhgandeav vårdens syfte kräver insatser av andra samhälleliga organ, erforderligsamverkan skaU ske med företrädare för sådant organ. 1 5 § andra stycket promemorieförslaget har tagits inbestämmelser som anger bl. a. att planläggningen av den intagnes behandling böräga mm i samråd med denne och i den utsträckning det lämpligen kan ske, medhans närstående. Bestämmelserna har i stort sett lämnats utan erinran avremissinstanserna. har framhållit att förslaget geruttryck för en i jämförelse med nuvarande förhållanden höjd ambitionsnivå ochatt dess genomförande kommer att medföra en ökad arbetsbörda för personalen.Vissa särskilda reservationer har därtill gjorts när det gäller kontakter medden intagnes närstående. För egen del vill jag framhålla att en ledande grundsatsför kriminalvården i anstalt bör vara att den intagne skall stimuleras att iså stor utsträckning som möjligt själv medverka aktivt vid planläggningen avanstaltsvistelsen och den därefter följande värden i frihet. Med hänsyn härtillbör, som interneringsnämnden förordat i sitt remissyttrande, i bestämmelsernaanges att samråd skall och alltså inte bara bör äga rum med den intagne vidplanläggningen av hans behandling. Som promemorieförslaget också anger skallden intagne vidare beredas tillfälle att yttra sig om tillämnade åtgärder somrör honom särskilt, om inte synnerliga skäl talar däremot. Sådana skäl kanibland föreligga om det är nödvändigt att genomföra exempelvis en förflyttningomgående och det är svårt att bereda den intagne rådrum för yttrande. Någongång kan också speciella säkerhetsskäl böra föranleda att den intagneundanhålls information om planerade åtgärder. Det kan vidare ibland vara av väsentlig betydelse förrehabiliteringsarbetets framgång att den intagnes behandling planläggs isamråd med hans närstående. Sådant samråd bör därför ske i lämpligutsträckning. Därvid bör som anfört i sittremissyttrande naturligtvis beaktas att det vid vissa anstalter kan bli svårtpä grund av bristande personalresurser att i avsedd utsträckning upprätthållaen i och för sig önskvärd kontakt med de intagnas närstående. Jag delar ocksåstyrelsens uppfattning att kontakt med närstående i princip bör tas endastefter medgivande av den intagne, I enlighetmed det anförda föreskrivs i paragrafens andra stycke, att planläggningen avden intagnes behandling skall äga rum i samråd med denne, att i denutsträckning det lämpligen kan ske samråd bör ske även med hans närstående samtatt den intagne skall beredas tillfälle yttra sig om tillämnade åtgärder somrör honom särskilt, om inte synnerliga skäl talar däremot. 1 denna paragraf, som motsvarar 6 § promemorieförslaget,har tagits in bestämmelser om de intagnas fördelning mellan lokalanstalter ochriksanstalter, 1 behandlingslagen saknas direkt motsvarighet till paragrafen.Allmänna regler om grunderna för de intagnas fördelning finns i 25 § nämnda lag. 1 denallmänna motiveringen har jag konstaterat att det nya anstaltssystemet, sombygger på en indelning i lokalanstalter och riksanstalter, påkallar ändraderiktlinjer för anstaltsplaceringen av de intagna. Jag har därvid anslutit mig isak till de riktlinjer för fördelningen mellan lokal-och riksanstalter somdragits upp i de i promemorian föreslagna lagreglerna och vars innehåll jagnärmare behandlat. Dock bör den ändringen göras i förhållande tillpromemorieförslaget att det klarare markeras att ifrågavarande lagbestämmelserenbart har karaktären av vägledande anvisningar som det i många fall kanfinnas anledning att göra undantag ifrån, 1 enlighetmed det anförda föreskrivs i förevarande paragraf att vid fördelningen av deintagna mellan lokalanstalter och riksanstalter följande allmänna riktlinjerskall vara vägledande, nämligen att den som undergår fängelse i mer än fyramånader men högst företrädesvis skall vara placerad i lokalanstalt, attden som undergår fängelse , ungdomsfängelse eller interneringföreträdesvis placeras i riksanstalt men får föras över till lokalanstalt närsä behövs för en ändamålsenlig förberedelse av frigivning eller övergång tillvärd utom anstalt samt att den som undergår fängelse i högst fyra månaderföreträdesvis bör vara placerad i riksanstalt. Denna paragraf, som motsvaras av 7 § promemorieförslaget,ger regler om fördelningen av de intagna mellan öppna och slutna anstalter.Behandlingslagens bestämmelser i samma ämne finns i 42, 53 och 57 §§, Utöverindelningen i lokalanstalter och riksanstalter kommer, enligt vad jag tidigareanfört, det nya anstaltssystemet att liksom ha en indelning i öppna och slutna anstalter eller anstaltsavdelningar. anstalterna skall bestå av såväl öppna som slutnaanstalter och detsamma skaU gäUa lokalanstalterna. Med hänsyn härtUl finns detbehov av särskilda bestämmelser som reglerar grunderna för de intagnasfördelning mellan öppna och slutna anstalter. Vid utformningen av dessa bestämmelsermåste bl, a, beaktas att såväl de öppna som de slutna anstalterna kan havarierande grader av öppenhet resp, slutenhet. Jag har i den allmänna motiveringen tagit ställning tillvilket principiellt innehåll som reglerna i förevarande ämne bör ha. Däravframgår att utgångspunkten bör vara att vården i anstalt skall vara sä öppensom möjligt, 1 särskilda fall, som jag närmare har berört, måste emellertidsluten vård ifrågakomma, 1 enlighet med vad jag har sagt föreskrivs iförevarande paragraf som huvudregel att intagen bör placeras i öppen anstalt ominte placering i sluten anstalt är påkallad för att hindra att han avvikereller eljest av säkerhetsskäl eller med hänsyn till att möjlighet bör beredashonom till sådant arbete eller sådan undervisning, utbildning eller särskildbehandling som inte lämpligen kan anordnas i öppen anstalt. Vidare föreskrivsatt den som dömts till fängelse i lägst tvä är eller till internering med enminsta tid av skall placeras i sluten anstalt, om det medhänsyn till att han saknar fast anknytning till riket eller eljest kan befarasatt han är särskilt benägen att avvika och fortsätta en brottslig verksamhet,vilken på grund av omfattning och inriktning är av särskilt allvarlig karaktär.Undantag görs för det fallet att annan placering krävs för en ändamålsenligförberedelse av förestående frigivning eller överföring till vård utom anstalteller när det eljest föreligger synnerliga skäl för placering i öppen anstalt. 1 denna paragraf som motsvarar 8 § promemorieförslaget,ges en bestämmelse om vad som särskilt skall beaktas vid placering av intagensom inte fyllt . Paragrafen saknar direkt motsvarighet i behandlingslagen.Bestämmelser i samma ämne finns dock i 25 § första stycket och 42 § förstastycket nämnda lag. Vidare kan erinras om bestämmelsen i 52 § samma lag. Som jag anfört i den allmänna motiveringen är det av viktatt unga lagöverträdare placeras på sådant sätt att de inte utsätts förolämplig påverkan av andra, mera gravt kriminellt belastade intagna. 1 överensstämmelsemed promemorieförslaget föreskrivs därför i förevarande paragraf att vidplacering av intagen som inte fyllt skall särskilt beaktas att han såvittmöjligt hålls åtskild frän sädana intagna som kan inverka menligt på hansanpassning i samhället. 2 kap. Närmare bestämmelser om kriminalvården i anstalt 9§ Denna paragraf, som motsvarar 9 § promemorieförslaget,innehåller bestämmelser om hur intagen skall bemötas samt om intagensupp- trädande m, m. Paragrafen har delvis sin motsvarighet ivissa bestämmelser i 23 § behandlingslagen. 1 promemorieförslaget har angetts vissa grundsatser sombör gälla i fråga om behandlingen av den intagne. En sådan grundsats är den igällande behandlingslag uttalade, i och för sig självklara bestämmelsen, attintagen skall behandlas med aktning för hans människovärde, 1 likhet medremissinstanserna anser jag att en sädan bestämmelse lämpligen bör tas in ocksåi den nya lagen. En annan grundsats som i detta sammanhang bör komma tilluttryck i lagen är enligt promemorieförslaget att den intagne skall bemötas medförståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelsen ianstalt. Jag anser att detta förslag, som lämnats utan erinran av remissinstanserna,har goda skäl för sig. Ett frihetsberövande innebär ofta betydandepåfrestningar av skilda slag för den som är föremål för ett sådant ingripande.Många av de friktioner som lätt uppstår i anstaltsmiljön torde direkt kunnahänföras till den särskilda situation i vilken de intagna befinner sig tillföljd av frihetsberövandet. Dessa i och för sig självklara förhållanden böranstaltspersonalen ständigt söka hälla i minnet i sin dagliga kontakt med deintagna, 1 enlighet med dessa överväganden föreskrivs i första,stycket av förevarande paragraf att intagen skall behandlas med aktning förhans människovärde och att han skall bemötas med förståelse för de särskildasvårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. När det gäller den intagnes skyldigheter innehållerpromemorieförslaget till en början en bestämmelse som saknar motsvarighet igällande lag och som anger att Intagen skall visa hänsyn mot medintagna. Underremissbehandlingen har , tillsynsutredningen ochStatsanställdas förbund med instämmande av LO föreslagit att bestämmelsenändras så att den anger att intagen skall visa hänsyn mot både personal ochmedintagna. För egen del vill iag anföra att det är väsentligt att deintagna iakttar vissa samlevnadsregler för att livet i anstalten skall kunnafungera sä friktionsfritt som möjligt. Detta gäller inte minst i förhållandetde intagna sinsemellan. Det förekommer sålunda ibland att vissa intagnatrakasserar sina medintagna eller i övrigt utsätter dem för ett hänsynslöstbeteende. Som invandrarverket framhållit är det inte sällan utlänningar somdrabbas pä detta sätt. I viss utsträckning bör man kunna komma till rätta meddessa problem genom en lämplig differentiering av klientelet och genom åtgärderav andra slag. Men det synes ändå vara befogat att genom en uttryckligbestämmelse markera de intagnas skyldigheter när det gäller deras inbördessamvaro. Även anstaltspersonalen utsätts emellertid inte sällan av vissaintagna för otillbörliga och hänsynslösa beteenden av olika slag som försvårarden dagliga kontakten med de intagna och motverkar personalens strävanden attfå till stånd och upprätthålla en så god anstaltsmiljö som möjligt. Det ärdärför i lika mån befogat att genom en uttrycklig bestämmelse markera att de intagnaär skyldiga att visa hänsyn även gentemot personalen. Som anförts i promemorian måste de intagna också åläggasskyldighet Prop, 1974:20 122 att rätta sig efter de ordningsregler som gäller föranstalten och de anvisningar som anstaltspersonalen lämnar dem. Den ipromemorian föreslagna bestämmelsen härom överensstämmer i sak med vad somgäller enligt behandlingslagen, 1 likhet med remissinstanserna har jag intenägot att erinra mot förslaget i denna del, 1 överensstämmelse med vad jag sålunda anfört föreskrivs iandra stycket av förevarande paragraf att intagen skall visa hänsyn motanstaltspersonal och medintagna samt att han skall rätta sig efter deordningsregler som gäller för anstalten och de anvisningar som anstaltspersonalenlämnar honom, 1 förevarande paragraf, som motsvarar 10 §promemorieförslaget, ges bestämmelser om arbete och annan verksamhet inomanstalt. gällande bestämmelser i dessa ämnen finns i 23, 48, 54 och 59 §§behandlingslagen. Jag vill här förutskicka att enligt en i 12 § föreslagenbestämmelse de intagnas arbetsplikt kommer att bibehållas. De bestämmelser i promemorieförslaget som reglerar deintagnas arbete och verksamhet i övrigt inom anstalten avses i likhet medgällande bestämmelser ge utrymme för ett flertal behandlingsalternativ. Sålundaföreskrivs att intagen skall beredas lämpligt arbete som såvitt möjligt främjarutsikterna för honom att efter frigivningen inordna sig i arbetslivet, att omintagen har behov av undervisning eller yrkesutbildning eller av psykoterapeutiskeller annan särskild behandling sådan såvitt möjligt skall beredas honom medmotsvarande inskränkning i arbetstiden samt att intagen som har förutsättningarför att bedriva självständiga studier skall såvitt möjligt beredas tillfälledärtill med inskränkning i arbetstiden. Som framhållits i promemorian är det av primär betydelseför de intagnas anpassning i samhället att deras verksamhet anordnas på ettändamålsenligt sätt och anpassas till varje enskild intagens individuellaförutsättningar och behov. I likhet med gällande ordning kommer olika former avarbetsdrift därvid i första hand i fråga. Vägledande vid valet av arbete åt denintagne bör naturligen vara att detta såvitt möjligt främjar utsikterna förhonom att efter frigivningen inordna sig i arbetslivet. Den bestämmelse ipromemorieförslaget som ger uttryck för dessa synpunkter har i allt väsentligtlämnats utan erinran av remissinstanserna. Även jag biträder förslaget. De intagna har ofta en mycket bristfällig skolunderbyggnadoch utbildning. Med hänsyn härtill är det väsentligt att - som redan i vissutsträckning sker enligt gällande ordning anstaltsvistelsen i rimligomfattning inriktas på åtgärder som är ägnade att undanröja dessa brister. Iförsta hand torde frågan ha betydelse för det yngre klientelet. Men även mångaäldre torde vara i stort behov av undervisning eller utbildning. Somframhållits i remissyttrande kan den utbildning somkommer i fråga vara av såväl teoretisk som praktisk art. Det i promemorieförslagetanvända uttrycket "yrkesutbildning" har med hän- syn härtill en alltför snäv innebörd och bör därförersättas med uttrycket utbildning. Vad särskilt gäller teoretisk utbildning kandet i vissa fall finnas anledning att bereda intagen möjlighet till s. k,enskilda studier, vilka i så fall lämpligen bör bedrivas enligt en pä förhandfastställd plan. Sädana studier ingår i begreppet utbildning. Somkriminalvårdsstyrelsen har anfört kan med hänsyn till det anförda den ipromemorieförslaget upptagna bestämmelsen om möjlighet för intagen att bedrivas, k, självständiga studier utgå. Liksom f, n, bör möjlighet också i vissa fall beredasintagen till särskild behandling i olika former. Det kan därvid vara fråga ommedicinsk-psykologisk behandling, som i sig innesluter det i promemoriananvända, mer begränsade begreppet psykoterapeutisk behandling. Vidare kan förendel intagna ifrågakomma s, k. arbetsvårdande behandling. Förutsättningarna för att intagen skall beredasundervisning e, d, bör som föreslagits av preciseras bättre änsom skett i promemorieförslaget. Sålunda bör som förutsättning anges, förutomden intagnes behov av den aktuella undervisningen eller behandlingen, attverksamheten i fråga kan äga rum med hänsyn till anstaltstidens längd och denintagnes förutsättningar. För att markera att de olika verksamheter somsålunda kan ifrågakomma är likvärdiga med arbete bör som föreslagits av SAKanges att dessa verksamheter skall försiggå under arbetstid och inte, som föreslagitsi promemorian "med inskränkning i arbetstiden". 1 enlighet med vad sålunda anförts föreskrivs i dennaparagraf att intagen skall beredas lämpligt arbete som såvitt möjligt främjarutsikterna för honom att efter frigivningen inordna sig i arbetslivet samt attom intagen har behov av undervisning eller utbildning eller avmedicinsk-psykologisk eller annan särskild behandling sådan skall beredas honomunder arbetstiden, om det kan ske med hänsyn till anstaltstidens längd och denintagnes förutsättningar. Förevarande paragraf avser verksamhet under arbetstid.Någon bestämmelse om vad som utgör arbetstid för intagna finns infe ibehandlingslagen. Däremot är denna fråga f, n, reglerad i värdcirkuläret. Därföreskrivs bl, a, (129 §) att allmän arbetstidslag i tillämpliga delar skallgälla för kriminalvärdens arbetsdrift och ekonomiarbete. Jag anser att fråganom vad som utgör arbetstid för intagen i kriminalvårdsanstalt inte heller ifortsättningen behöver regleras i lag utan att det räcker att föreskrifter iämnet meddelas i administrativ ordning.