prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Efterremiss har yttranden över belänkandet avgetls av justitiekanslern (), Sveahovrätt, hovrätten över och , kammarrätten i ,, , , domstolsväsendetsorganisationsnämnd (), postverket, (), statensavtalsverk (SAV), (), Juridiska fakulteterna vid , ADrs ordförande, domarutredning, arbetsrältskommittén.Svenska kommunförbundet, , (), , Sveriges redareförening.Kooperationens förhandlingsorganisation (KFO), (), i (LO),Tjänstemännens centralorganisationen (TCO), akademikerscentralorganisation (), (), Sverigesarbetares centralorganisation (SAC), , och arbetsdomstolens f d. ordförande justitierådet , såvitt gäller avsnittet 4.5,3 Ämbetsmannaledamöterna, av högstadomstolens och regeringsrättens ledamöter. Yttrande över betänkandet hardessutom inkommit från . Skogs-och lantarbetsgivareföreningensaml instämmer i SAF:s yttrande. Hullåberopar utom beträffande avsnittet 4.5.3 i allt väsentligt vad ÄD:s ordförandehar anfört. 1Allmänna synpunkter på utredningsrörslaget Utredningensförslag till lagstiftning om rättegången i arbetstvister har i allt väsentligtfäll ett positivt mottagande vid remissbehandlingen. Samtliga remissinstanseransluter sig till vad utredningen har anfört om behovet av alt få en enhetligrättstillämpning i arbetstvister. Utredningens uppfattning att detta behovtillgodoses bäst genom att den slutliga prövningen görs hos AD delas avremissinstanserna, dock med ett undantag. Flera remissinstanser, bl, a. Sveahovrätt, AD.s ordförande, ärbetsrättskommittén. och LO,stryker under utredningens uppfattning att tyngdpunkten i AD:s verksamhet ävenefler en reform med angiven inriktning bör ligga pä de mäl för vilka domstolenskapats, nämligen på mål som organisationerna på arbetsmarknaden har ettintresse av att fl prövade i domstolen. Medutgångspunkt i de angivna riktlinjerna finner . Luleåtingsrätt, arbetsrättskommittén, , Landstingsförbundet.KFO. SFO och utredningens förslag väl avvägda,Äv övriga remissinstanser ställer sig flertalet, däribland LO, TCO, ochSR, i huvudsak positiva till utredningens förslag. Bland dessa remissinstanserfinns det flera som på vissa punkter även huvudpunkter anmäler avvikandemening eller ställer sig tveksamma till föreslagna lösningar. Huvudintrycketär dock att flertalet invändningar, frånsett de som gäller tillämpningsområdetför den föreslagna lagen om rättegången i arbetstvister, företrädesvis är avprocessteknisk natur eller gäller detalj- och specialfrägor. Sålunda ställersig bl. a. SAF i huvudsak positiv till den föreslagna processreformen menframhåller som en huvudsynpunkt att förslaget kräver åtskilligt merabearbetning än som är möjlig om förslaget skulle forceras till lagstiftningunder innevarande vårriksdag. LOframhåller att det ärav största betydelse att en enhetlig rättstillämpning i arbetstvisteräsladkommes. Den nuvarande situationen är inle tillfredsställande, och behovföreligger av en vidgad behörighet för AD i arbetstvister. De bedömningar somligger till grund för utredningens förslag delas av LO och det är ocksäorganisationens mening att AD:s karaktär av domstol för i huvudsak ivisler avintresse för organisationerna inte förändras. AD bör som första instansfortsättningsvis handlägga i stort samma mål som men för rättlikhetensskull som andra och sista instans vissa andra arbetstvister, LO päpekar alldomstolens ställning som prejudikalsbildande instans inle har belysts närmareoch gjorts föremål för överväganden i betänkandet. Enligt LO finner man hos ADen större bundenhet vid tidigare avgöranden än hos högsta domstolen, LO utgäremellertid från att ärbetsrättskommittén i enlighet med sina direktiv kommeratlbehandla de frågor som har samband med AD i denna dess funktion.Sammanfattningsvis anför LO att utredningens förslag med beaktande av dereservationer och påpekanden som LO gjort motsvarar enligt LO:s mening kravenpä en lagsliftning som skall medverka till en mer enhetlig rättstillämpning i arbetstvister. synes utredningens förslag till lag om rättegången i arbetstvister även om det i vissa delar främst på grund av ämnets natur är ganska svårtillgängligt i huvudsak vara väl ägnat att läggas till grund för lagstiftning. Kommitténerinrar om alt den enligt sina direktiv har alt se över sädana frågor rörande AD:sverksamhet som inte omfattas av det reformarbete som återspeglas i det nuframlagda betänkandet. Härvid kommer i blickfältet frågor som rör deteventuella behovet av att förbättra förutsättningarna för en levanderättsbildning i AD:s dömande verksamhet och andra med denna verksamhetsammanhängande frågor. Om detta utredningsarbete inom kommittén kan komma attaktualisera nägra organisatoriska frågor rörande AD låter sig inle nu bedömas. Blandde remissinstanser som ansluter sig till huvudprinciperna för den föreslagnareformen anser JK alt när del gäller att närmare avgränsa lagens tillämpningsområdeär utredningens förslag inte tillfredsställande. JK anser att utredningen hargått för långt i sin strävan alt sammanföra tvister mellan arbetsgivareoch arbetstagare, vilket innebär risk för att domstolen utvecklas till nägotannat än ett forum för tvister av specifik arbetsrättslig natur. AD.sordförande anser att det skulle vara olyckligt om den föreslagna reformenskulle föra med sig att domstolen förlorade sin nuvarande karaktär, I elt parväsentliga avseenden har utredningen valt lösningar som visseriigen sedda försig kan ha goda skäl för sig men som inte är ofrånkomliga för att uppnå deuppställda målen för omorganisation. Däremot bidrar de till en sädan ökadbelastning av domstolen som det enligt AD:s ordförandes mening finns anledningatt undvika. AD:s ordförande syftar pä dels inslansordningen beträffande de arbelsrättsligamäl som hänförs till tingsrätten i första hand, dels gränsdragningen mellan ADoch tingsrätt när organisationsmedlem för lalan i arbetsrättslig tvist utanstöd av sin organisation. 1 detta sammanhang bör även beaktas hur dearbetsrättsliga tvisterna bör avgränsas från andra måltyper. Sveahovrätt kan biträda utredningens förslagatt i princip alla arbetstvister skallinordnas i en rättegångsordning med AD som enda eller sista instans för attåstadkomma enhetlig rättstillämpning i arbetstvister. Utredningens kritik avgällande ordning förefaller dock något överdriven. Påståendet au en riktigbedömning av de rättsfrågor som kan uppkomma i en arbetstvist kräver särskildförtrogenhet med rättsuppfattningarna hos arbetsmarknadens organisationer och AD:spraxis synes ocksä för kategoriskt formulerat mol bakgrund av att tingsrättändå föresläs vara första instans i åtskilliga grupper av arbetstvister.Motsvarande synpunkter gör sig gällande i fräga om utredningens uppfattningatt dess förslag om inrättandet av AD som gemensam överinstans för alla arbetstvisterkommer att medföra fullständiga garantier för en enhetlig rättstillämpning. Hovrätten över ochBlekinge anför att det utan ett närmare klarläggande och en exemplifiering ärsvårt att bedöma om uttalade farhågor för rättsosäkerhet på grund av dennuvarande ordningen har besannats. Risken för oenhetlighet finns inbyggd ivarje system som rymmer specialdomstolar, vilkas avgöranden inte kan föras upptill högsta domstolen. I brist pä besked huruvida högsta domstolen och ADavgjort principfrågor på olika sätt fär man begränsa sig till den fräga somutredningen har behandlat, nämligen hur man genom avgränsningen av AD:sbehörighet skall kunna tillse att risken för oenhetlig rättstillämpning blir såliten som möjligt, I detta hänseende har hovrätten inle något att invända motönskemålet att principfrågor i typiska arbetstvister skall kunna i sista handavgöras av AD, oavsett om de hänför sig till kollektivavtalsregleradeförhållanden eller till enskilda anställningsförhållanden. Hovrätten är tveksamom utredningen har lyckats tillgodose detta önskemål pä ett sätt som inteäventyrar AD:s karaktär, Hovriitien anser att förslaget i sina detaljer intetillräckligt beaktar denna synpunkt. Sålunda bör det bl. a. finnas bättremöjligheter att strängare avgränsa vad .som genom fullföljd får föras fram tillAD. Utredningens förslag häver visseriigen den nuvarande processuella dualismför arbetstvister meninför en ny sorts dualism för civilrättsliga tvister av annat slaggenom sin bestämning av begreppet arbetstvister. Enligt hovrättens mening harutredningen inte pä ett sätt som kan anses i huvudsak invändningsfritt löstproblemet hur nuvarande processuella dualism i behandlingen av arbetstvisterskall kunna hävas. Hovrätten avstyrker därför att lagförslaget i sill nuvarandeskick läggs till grund för lagstiftning. Enkritisk attityd till förslagel intas av SAC. SAC delar inte utredningensuppfattning att AD efter hand vunnit allmänt förtroende hos organisationernapå arbetsmarknaden. Utredningens påstående torde äga giltighet endast i frågaom den krets organisationer som är representerade i domstolen. SAC ifrågasiitlerlämpligheten av att AD är och föresläs förbli högsta rättsorgan för behandlingav arbetstvister. SAC anser att AD:s ställningstaganden måste kunna överklagastill högre rätt. Fleraremissinstanser, bl, a, JK, , juridiska fakulteten vidStockholms universitet, SAF, LO. och , anmärker att remisstiden varit för kort för att medge en meraingående detaljgranskning av utredningsförslaget. Detta gäller främst deprocesstekniska delarna av lagförslaget. Någraremissinstanser kritiserar lagförslaget frän processteknisk synpunkt. Sålundaanför att av en lagstiftning av processuell natur måstekrävas alt den är utformad med klarhet och stringens. I detta hänseende bristerutredningens förslag i betänklig mån och detta även i Jämförelse med gällanderätt. Vad som sagts nu har enligt tingsrätten särskilt avseende på forumbeslämmelserna. Hovrättenöver och , . vid Uppsalauniversitet och SAF anser att lagförslaget inle utan en grundlig bearbetningkan läggas till grund för lagstiftning. SAF hävdar med skärpa att det ärnödvändigt med en lagrädsgranskning innan proposition läggs fram för ,även om detta medför att lagstiftningens ikraftträdande skjutes till den 1Januari 1975, Liknande synpunkter anförs av . förutsätter att lagrädsgranskning kommer att äga rum, TCOoch AD:s ordförande stryker under vikten av att den nu föreslagna lagen träderi kraft den , dvs, med lagen om anställningsskydd ochlagen om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen. De av utredningen itre betänkanden föreslagna lagarna måste enligt TCO ses som ett lagkomplex därdet inte är möjligt att utan avsevärda nackdelar bryta ut lagen om rättegångeni arbetstvister. JKhävdar all även om de föreslagna lagreglerna i avseende på svär-lillgänglighetinte riktigt kan mäta sig med de nuvarande när det gäller avgränsning av AD:sbehörighet är de ändå mycket komplicerade och delvis även otydliga. Ett rätt handhavandeav de nya forumreglerna kommer i synnerhet om utredningens förslag genomförs att kräva en ingående författningskännedom hos de tjänstemän som skall avgörafrågorna. utgårfrän att sörjer för alt berörda domare och annanpersonal i tingsrätterna före den nya lagens ikraftträdande på lämpliglsätt ges behövlig information eller undervisning rörande den nya lagenstillämpning. Liknande synpunkter anförs av DOA som tillägger att för att manskall kunna undvika en olikartad rättstillämpning i arbetstvister är detangeläget alt tingsrätlerna har tillgäng till fortlöpande och aktuellinformation om AD:s praxis, KFO stryker under behovet av information tillarbetsmarknadens parter, organisationer m. fl. 2Riktlinjer för en ny domstolsorganisation i arbetstvister Utredningensförslag till riktlinjer för en ny domstolsorganisation har i huvudsak godtagitsav flertalet remissinstanser, bl. a. av arbetstagarorganisationerna LO. TCO,och SR men också av arbetsgivarorganisationen . Bland deremissinstanser som i stort godtar huvudlinjerna i utredningens förslag till nydomslolsorganisalion återfinns JK, , Ungsrätt, ,juridiska fakulteten vid , SA V, arbetsrättskommittén. ,KFO och SFO. EnligtJK:s mening är de allmänna riktlinjer för domslolsorganisationen i arbetstvistersom utredningen har ställt upp väl avvägda. Delta gäller såväl avgränsningsfrågornasom frågorna om vilka tingsrätter som bör handlägga mäl om arbetstvister ochvilken sammansättning de därvid bör ha, JK delar ocksä uppfattningen att AD börvara andra och sista instans i de arbetstvister som jämlikt den föreslagnalagen tas upp av tingsrätt som första instans. Den lösning som utredningen föreslagitsom en ersättning för ett system med tillståndsprövning vid fullföljd till ADanser JK vara väl funnen och klart överlägsen. Medett undantag godtar remissinstanserna förslagel att a 11 a tingsrätter skallvara behöriga alt handlägga arbetstvister. har enavvikande mening och anför att, även om utredningens bedömning att detövervägande antalet arbetstvister som tingsrätterna har alt avgöra lorde varaav förhållandesvis enkel beskaffenhet är riktig, bör man dock räkna med attantalet arbetstvister och kanske främst antalet komplicerade arbetstvister kommer att öka. Den omfattande nya lagstiftningen pä del arbelsrättsligaområdet kommer att medföra särskilda problem för domstolarna. Fördelarna med enkoncentration till vissa tingsrätter är uppenbara. Utöver vad utredningen haranfört härom (s. 122) kan enligt samfundet framhållas, att man genom enkoncentration i avsevärd grad kan minska ölägenheterna av att ett större antallikartade tvister mellan en arbetsgivare och dennes anställda handläggs vid ettflertal olika tingsrätter i ett storstadsområde. Ölägenheterna för parterna avatt mål hänförs till vissa domstolar lär anses vara måttliga och inte större änför parter i mäl om t, ex. hyra och expropriation. Samfundet föreslår därföratt handläggningen i första instans av arbetstvister som inte skall tas upp avAD koncentreras till vissa underrätter, t. ex. en i varje län. Nästansamtliga remissinstanser anser i likhet med utredningen att talan mottingsrätts avgörande i arbetstvist skall ske hos AD. Några remissinstanserifrågasätter dock om inte hovrätt bör vara meUaninstans. SAF anser att ytteriigareöverväganden bör ägnas spörsmålet huruvida mål, som anhängiggjorts itingsrätt, skall kunna överklagas direkt till AD eller om hovrätt bör vara meUaninstans.Även här gäller alt praktiskt bedöma konsekvenserna för AD av den ena ellerandra lösningen. Elt för: hastat steg kan skapa svårigheter alt behålla denkaraktär hos AD som alla parter synes angelägna att bevara, Sveahovrätt, som delar utredningens uppfattning all del är angeläget alt AD:svidgade behörighet inle leder till att dess karaktär av prövningsinstans förprincipiellt viktiga arbetstvister går förlorad, anser att det finns särskildanledning att beakta risken för att AD i alltför stor utsträckning las ianspråk för överprövning av från tingsrätt fullföljda mäl. Ett sätt att kommatill rätta med della problem är alt införa hovrätt som meUaninstans, nägot som ocksäskulle medföra mindre kostnader och ölägenheter för parterna, när de skallinställa sig vid överprövningsinslansen. De skäl som utredningen anfört försitt ställningstagande tidsutdräkt och de stora kostnaderna i ell ireinslansförfarande är emellertid av sädan allmän natur all de skulle kunna åberopas i fräga omåtskilliga andra målgrupper som är inlemmade i den ordinära instansgängen.Härtill kommer att de typer av arbetstvister som kräver ett snabbt avgörandeskulle kunna handläggas med förtur eller om de rör ny arbetsrättsliglagstiftning, för vilken en klargörande prejudikatbildning är angelägen rentav åtminstone i ett inledningsskede föras direkt till AD. Hovrätten anser detdärför böra övervägas all låta ifrågavarande arbetstvister fullföljas tillhovrätt som meUaninstans. Härigenom skulle även beträffande dessa mäl kunnavidmakthållas den allmänna principen att elt mål utan inskränkning skall kunnaprövas i två instanser. För hovrätt som meUaninstans talar ocksä att utredningensä starkt betonat att handläggningen av andra arbetstvister än kollektivavtalslvisterär en sekundär arbetsuppgift för AD. ÄvenAD:s ordförande har en avvikande uppfattning i fräga om instansordningen, AD:sordförande ifrågasätter om utredningen vid utarbetandet av sitt förslag itillräcklig grad har beaktat att domstolens kapacitet är mycket begränsad ävenmed utgångspunkt i alt domstolens organisation byggs ut. Taket för domstolenskapacitet bestäms enligt AD:s ordförandes mening av den utsträckning i vilkenorganisationsledamöter kan tas i anspråk. Dessa tas ur en begränsad krets avpersoner som naluriigen kan avsätta endast en mindre del av sin arbetstid fördomstolens räkning. Det är ur samma krets som det ytteriigare antal ledamötersom fördubblingen skulle kräva måste tas. Eftersom organisationema själva harbedömt att en fördubbling av ledamotsantalet är möjlig, torde förslaget dock idenna del fl godtas. Det föreligger emellertid enligl AD:s ordförandes meningmyckel små möj- ligheterall öka ledamotsanlalel därutöver. AD:sordförande gör vidare den beräkningen all mälavverkningen med fördubblingen av ledamotsanlaleloch ell nägot effektivare utnyttjande av förhandlingstiden kan ökas från 40 ä50 mål till 120 mäl . Härefter söker AD:s ordförande bedöma domstolensframlida arbetsbörda med hänsyn till bl. a. de nya målgrupper som kan väntaskomma till AD genom t. ex. lagstiftningen om anställningsskydd, ökad kollektivavialsregleringpå den offentliga sektorn och ell genomförande av ämbetsansvarskommitténsförslag angående mäl om disciplinär påföljd och om skiljande från tjänsten. AD:sordförande pekar även på alt resultatet av arbetsrätlskommitténs arbete kankomma all påverka ADrs verksamhet. Slutsatsen blir all även om någon förändringav ADrs behörighet inle görs, det med säkerhet kommer all krävas en väsentligutbyggnad av organisationen. Del är troligt all del allra mesta av den ökadekapacitet som utredningen vill tillföra domstolen behöver las i anspråk redanför de nämnda nytillkommande målkalegorierna. Vidare kommer lagen omanställningsskydd otvivelaktigt att ge upphov till ett inte obetydligt antal mälangående oorganiserade arbetstagare. Införandet av AD som överinstans kommersannolikt dessutom alt öka full-följdsbenägenheten. Ett målantal på mellan 40och 50 mål kan enligt ADrs ordförandes mening utgöra en realistisk bedömning.Del ligger i öppen dag att AD kommer all 11 myckel stora svårigheter attbemästra ett sä betydande nytillskott av mäl. Medutgångspunkt idet nu anförda är det enligt AD:s ordförandes mening ofrånkomligtall ta till vara alla möjligheter att begränsa flödet av mäl till AD i den måndetta kan ske utan all uppge målsättningen för den föreslagna reformen. AD:sordförande är tveksam om utredningens förslag, all de överklagade målen skallkunna avgöras av AD i en mindre sammansättning pä handlingarna i den mänmuntlig bevisning ej åberopas och målet inle har ett allmänt intresse ellerannars är av principiell betydelse frän arbetsrättslig synpunkt, är en lämpligväg all begränsa AD:s arbetsbörda. Erfarenheten visar att den muntligahandläggningen i allmänhet är överlägsen den skriftliga. Visseriigen talar inleminst kostnadsskäl för att den nuvarande rättegångsordningen i allmännatvistemål är alltför vidlyftig men det är svårt att se alt del kan vara lämpliglatt för en enda typ av tvistemål införa en rättegångsordning som i varje fall idagens läge kommer att uppfattas som från rättssäkerhetssynpunkt underlägsendet förfarande som gäller i andra tvister. Ävenfrån en annan synpunkt kan enligt AD:s ordförande kritik riktas mol den avutredningen föreslagna inslansordningen. Inom svenskt rättegångsväsende är deten ledande princip all ett mäl skall kunna prövas i hela dess vidd i tvåinstanser. I varje mål av större betydelse bör bevisning kunna åberopas ochomprövas även i andra instans. Instansordningen inom det allmännarättegångsväsendet erbjuder en sådan ordning. Den av utredningen föreslagnaprocessordningen leder till att mål där bevisningen förebringaspå nytt skulle bli vanliga även i AD. Denna domstol med dess speciellasammansättning lämpar sig emellertid föga för mål där utredningen äromfattande. En ordning, som innebär att ett mål behandlas i två instanser inom detallmänna domstolsväsendet och alt därefter överklagande fär ske till AD samlatt för domstolens prövning tillståndsregler tillämpas av den typ som numeragäller i högsta domstolen, skulle otvivelaktigt mycket starkt kunna begränsa AD:sarbetsbörda. Härigenom skulle den särskilda tillståndsprövningen enligt lagenom rättegängen i tvistemål om mindre värden komma aU äga rum inom det allmännadomstolsväsendet. Vidare skulle det inte möta något hinder att låta arbelsrättsligamål i jävsprocess under konkurs följa samma fullföljdsregler som andra arbelsrättsligamål. Med hänvisning till det anförda avstyrker AD:s ordförande den avutredningen föreslagna inslansordningen och förordar i stället att hovrättenskjuts in som mel-laninstans saml all regler om tillståndsprövning vidfullföljd till AD införs. Ävenhovrätten över och B/ekinge anser att arbetstvister som handlagts itingsrätt bör kunna pä vanligt sätt och, såvitt angår mäl om mindre värden, ivanlig omfattning fullföljas till hovrätt. Först därefter bör målen, om de äravprincipiell betydelse, kunna efter tillståndsprövning föras vidare till AD. Ettsäu att åstadkomma detta som ter sig mer ändamålsenligt och följdriktiglänutredningens uppbyggnad av fullföljden till AD är att avskaffa AD:s karaktär avspecialdomstol och infoga denna som en del i högsta domstolen. Del ärsjälvklart att detta kräver en omarbetning av lagförslaget och att därvidproblem kan framkomma som inle kan överblickas. Hovrätten anser dock atttanken på att infoga AD i högsta domstolen rymmer sädana fördelar att hovrättenhar velat framföra den såsom ett altemativ till utredningens i flera hänseendenotillfredsställande förslag. OcksåSvea hovrätt, arbetsrättskommittén, juridiska fakulteten vid Stockholmsuniversitet. och anför invändningarmot eller synpunkter på förslaget att AD skall kunna avgöra överklagade mål imindre sammansättning ulan huvudförhandling. Hovrätten förordar att ettenhetligt tillståndsprövningssystem införs för alla mäl som överklagas tillAD. En sådan lösning ter sig särskilt naturlig om hovrätt införs som meUaninstans.Detta skulle också göra det möjligt all strama ät dispensgrunderna iöverensstämmelse med vad som gäller för högsta domstolen och därmed på etttillfredsställande sätl tillgodose önskemålet alt AD i huvudsak skall befattasig med principiellt viktiga arbetstvister. anser altfrågan har ett samband med de grundläggande spörsmålen omdomstolsorganisationen i arbetstvister över huvud taget och om AD:s framtidautformning och att den därför torde få prövas i detta större sammanhang underdet fortsatta lagstiftningsarbetet. vid Stockholmsuniversitet och anser att nämnda mål med några undantagskall avgöras i större sammansättning, ifrågasätter ominte AD i fullföljda ivisler som finnes inle kunna avgöras pä handlingarna mensom saknar större intresse frän allmän synpunkt bör, när AD i mindresammansättning konstaterar att målet skall avgöras efler huvudförhandling, hamöjlighet antingen att hänskjuta handläggningen till en blott något vidgad sammansäUningeller hälla huvudförhandling i den mindre sammansättningen eller i en särskildmindre sammansättning med enbart ämbetsmannaledamöter. Juridiskafakulteten vid anser all man bör överväga om inte särskildtalan mot vissa beslut enligt RB skall föras genom besvär till hovrätt, SACanser att AD:s avgöranden skall kunna överklagas till högre rätt, Remissinstansernadelar i huvudsak utredningens förslag i fråga om till-lämpningsomrädet för denföreslagna lagen om rättegängen i arbetstvister. LO vill gå något längre änutredningen och ifrågasätter om inte de mål som gäller mellan en förening avarbetsgivare eller arbetstagare ä ena sidan och medlemmar eller förutvarandemedlemmar av förening ä andra sidan ocksä borde falla under lagenstillämpningsområde.