prop · FX034 · 1974-12-31 00:00:00 — Det är inte nödvändigt att var och en som tUlhör omsättningskretsenkänner till kännetecknet för att detta skall anses vara allmänt känt. Det kaninte heller anges en viss procentuell andel som skall ha vetskap omkännetecknet. Vid bedömningen får i stället hänsyn tas till alla föreliggandeomständigheter. Det måste emellertid förutsättas att en så pass stor del avomsättningskretsen känner till kännetecknet att detta i anledning därav harfått en särskild goodwUl. Utanuttrycklig föreskrift får det anses klart att kännetecknet skall ha inarbetatsi . Kännetecknet behöver för den skull inte vara känt över hela landet.Det är inte i och för sig nödvändigt att verksamheten Prop.1974: 4 203 bedrivsi eller ens att kännetecknet används i någon på inriktadmarknadsföring eUer liknande. Undantagsvis kan inarbetning ske även i andrafall, t. ex. genom att kännetecknet används vid annonsering i utländsk presssom är spridd i . Inarbetning kan ske avvarje slag av näringskännetecken. För att ge skydd måste inarbetningen hafullbordats, dvs. den måste ha pågått under den längre eUer somkrävs för att kännetecknet skall ha blivit allmänt känt. Innan inarbetningen ärfullbordad åtnjuter kännetecknet i princip inte något rättsskydd. Under vissavillkor kan dock en ibruktagen men ännu inte inarbetad firma utgöraregistreringshinder enligt 10 § första stycket 7. Inarbetning kan förstärkaeller komplettera det primärskydd som på gmnd av registrering tillkommer firmaeller bifirma t. ex. genom att utsträcka skyddet utanför registreringsområdet.Om firma har särskUt dålig individualiseringsförmåga kan inarbetning t. o. m.utgöra ett villkor för registrering, vilket framgår av 9 § tredje stycket. Paragrafen,som har sin motsvarighet i 4 § utredningens förslag, behandlar firmarättensnärmare innebörd och omfattning. I första stycket redovisasinnebörden av den ensamrätt som förvärvas genom registrering. Bestämmelseninnebär att annan än rättshavaren är förhindrad att använda näringskänneteckensom är förväxlingsbart med registrerat kännetecken. Paragrafen reglerar denrätt till registrerad firma och bifirma som tillkommer innehavaren iförhållande tiU arman. Möjlighetema att använda visst kännetecken kan dessutomvara begränsade med hänsyn till att användningen kan förbjudas enligt 15 §första stycket, om allmänna intressen skulle kräva det. För firma som är skyddadgenom registrering gäller vidare att skyddet kan upphöra, om registreringenhävs enligt 16 §. Förbudet att användaregistrerat kärmetecken tar sikte på användning som näringskännetecken.Beträffande användning som vamkännetecken blir likartade bestämmelser ivarumärkeslagen tillämpliga. Eftersom ett kännetecken stundom kan beteckna bådeen näringsidkare och hans produkter, dvs. ha såväl firma- somvammärkesfunktioner, kan lagreglerna om firma och varumärke bli tillämpUgasamtidigt. Användningsförbudetgäller kännetecken som är förväxlingsbart med registrerat kännetecken. Enligt 6§ kommer förväxlmgsbarhet i regel i fråga bara om kännetecknen används i sammaeller liknande verksamhet. Dessutom gäller förbudet bara inom det i varje falltillämpliga skyddsområdet. Densom trots förbudet använder förväxlingsbart näringskännetecken gör sig skyldigtill firmaintrång, vilket kan medföra ansvar och/eller ersättningsskyldighetenligt 18 resp. 19 §. Påföljd för firmaintrång kom- mergivetvis inte i fråga annat än om användningen är obehörig. Om firmahavarenhar lämnat samtycke till användning av förväxlingsbart kännetecken kan hanalltså inte påtala saken. Däremot är det möjligt att användningen i sådantfall kan förbjudas med stöd av 15 § första stycket, exempelvis därför att denär vilseledande. Ifråga om registrerad firma är huvudregeln att skyddsområdet sammanfaller medregistreringsområdel. Ensamrätten gäller nämligen inom område för vilket firmanregistrerats. Detta innebär att skyddsområdets storlek varierar aUtefter artenav näringsidkare. För dem som registreras i handelsregister, huvudsakligenenskUda näringsidkare och handelsbolag, utgör i pruicip länet skyddsområde.Detsamma gäller ekonomiska föreningar. Aktiebolag registreras, i likhet medexempelvis banker och försäkringsbolag, centralt och får därigenom hela landettill skyddsområde. Detskyddsområde som gäller enligt huvudregeln kan inskränkas om det inteföreligger behov av skydd inom ett så vidsträckt område. Regeln härom ärkonstmerad som en presumtionsregel. Skyddsbehovet anses omfatta helaregistreringsområdel, om det inte visas att firmahavaren inte kan lida skadagenom att annan använder förväxlingsbart kännetecken inom området.Bevisskyldigheten för att firmahavaren inte kan tUlfogas skada åvUar aUtså densom vill använda konkurrerande kännetecken. Skada anses föreligga så snartnågon ekonomisk olägenhet uppstår, även om den är av övergående natur. Ipraktiken torde den föreslagna bevisbörderegeln utgöra ett starkt avhållandemoment när det gäller att anta och använda kännetecken som är skyddat för annangenom registrering. Å andra sidan undviks genom den föreslagna regeln attfirman för exempelvis ett aktiebolag som bedriver rent lokal verksamhet utannågra expansionstendenser blir ett absolut hinder mot registrering av enförväxlingsbar firma för ett företag med lokal verksamhet i en annan del avlandet. Vad som menas med förväxlingsbarhet framgår av 6 §. Enligl dennaparagraf förutsätts i regel att kännetecknen avser samma bransch. Ensamrätttill inarbetat näringskännetecken innebär enligt andra stycket att annan än innehavarenär förhindrad att använda näringskänne-lecken som är förväxlingsbart medinarbetat kännetecken. Vad som anförts om innebörden av ensamrätten tillregistrerad firma har i huvudsak sin motsvarighet även i fråga om inarbetatnäringskännetecken. Inarbetatkännetecken åtnjuter skydd inom det område där inarbetningen består, vUket ipraktiken innebär att skyddet vidmakthålls genom att kännetecknet används.Inarbetning kan föreligga i fråga om både registrerade och oregistteradekännetecken. Om den som innehar en registrerad firma utvidgar sin verksamhetutanför registreringsområdet kan han genom inarbetning förvärva skydd förfirman i det utvidgade 1974: 4 205 verksamhetsområdet.Hinder föreligger inte att olika näringsidkare inarbetar förväxlingsbarakännetecken i skilda delar av landet. Om koUision inttäffar mellan sådanakännetecken på grund av att någon av näringsidkama eller båda utvidgar sinverksamhet, får konflikten lösas med hjälp av reglema i 7 och 8 §§. Dennaparagraf, som har sin motsvarighet i 3 § första stycket och 4 § första stycketutredningens förslag, reglerar näringsidkares rätt att använda sitt släktnamnsom kännetecken för verksamheten. Varje näringsidkare harenligt första stycket i princip rätt att använda sitt släktnamn somnäringskännetecken. Det förutsätts här\'id att rätt till namnet består enhgtreglerna i namnlagen. Går denna rätt förlorad, upphör även känneteckensrätten,om den inte skyddas på annan grund, dvs. genom registrering eller inarbetning.Så länge den bakomliggande namnrätten är intakt behöver innehavaren emellertidvarken registrera eller inarbeta kännetecken som består av släktnamn för attåtnjuta skydd, utan skydd föreligger så snart namnet används som näringskännetecken. Rätten att braka släktnamnsom näringskännetecken utgör inte en ensamrätt. Även annan bärare av sammasläktnamn har i princip möjlighet att utnyttja nananel i sin verksamhet. Somallmänt förbehåll för användningen föreskrivs dock att släktnamnet inte fårvara ägnat att fram-kaUa förväxling med annans skyddade kännetecken.Förbehållet gäller i första hand lUl förmån för skyddat närmgskännetecken, varesig detta består av ett i deima egenskap redan ibraktaget släktnamn eller av annatkännetecken som registterats eller inarbetats. Men dessutom omfattarförbehållet varukännetecken som på motsvarande sätt åtnjuter skydd enhgtvarumärkeslagen. Uttrycket "ägnat att framkalla förväxling" innebärinte någon begränsning till viss bransch, vilket är innebörden av ordet"förväxlingsbart" i andra stycket. Däremot torde det få krävas enstöne grad av olikhet för att inte förväxlingsbarhet skall anses föreligga änvad som förutsätts för att namnet inte skall anses ägnal att framkallaförväxling. Användernäringsidkare sitt släktnanan som näringskännetecken är enhgt andra stycketannan förhindrad att använda näringskännetecken som är förväxlingsbart mednarrmet. Vadsom i anslutning till 3 § första stycket anförts om användningsförbud ochöverträdelse därav har sin motsvarighet i fråga om släktnamn medfumaanvändning. En geografisk begränsnmg av släktnamnsskyddet hgger i att detinle kan åberopas utanför det område inom vilket verksamhet bedrivs undernamnet. Däremot kan det föreligga ett utsträckt potentieUt skydd, vilketframgår av 5 §. Paragrafen,som motsvarar 3 § andra stycket utredningsförslaget, anger att firmarätten ividsträckt mening omfattar även potentiell rätt för firmahavare att användasitt släktnamn och skyddade vammärke som näringskännetecken. Näringsidkarefår i två avseenden ett potentiellt skydd för kännetecken som han faktisktinte använder som närmgskännetecken. Skyddet gäller inom det skyddsområde somär hänförligt till närmgskännetecken för vUket han åtnjuter skydd. Inom dettaområde får sålunda annan i princip inte använda näringskännetecken som ärförväxlingsbart med näringsidkarens släktnamn eller skyddade vammärke. Om enenskild näringsidkare driver verksamhet under en inregistterad firma som intein- nehåller hans släktnamn får alltså trots detta annan i princip inte användadetta namn som kännetecken för en verksamhet i samma bransch inom det områdedär firmaskyddet gäller. Förbudet avser bara sådan användning som är att ansesom obehörig. Detta iimebär exempelvis att i nyssnämnda faU släktnamnet fåranvändas av den som själv har rätt till namnet enhgt namnlagen. Dennaparagraf, som motsvarar 5 § i utredningens förslag, anger när kännetecken skaUanses förväxlingsbara. Förväxlingsbarhetkan enligt första stycket normalt föreligga bara om kännetecknen avserverksamhet av samma eller hknande slag. I uttrycket förväxlingsbar ligger attdet skall vara fråga om en mer eller mindre långtgående likhet mellankännetecknen. Likheten i förening med verksamhetens art bUdar utgångspunkt förprövning av förväxlingsbarheten. I paragrafens andra slycke anges tvåundantagsfall, i vUka förväxlingsbarhet kan åberopas utan att verksamheten ärav liknande slag. Även i ett tredje fall blir likheten i praktiken ensamavgörande. Av registreringstekniska skäl kan nämligen registrering avidentiskt lika kännetecken i samma register mte tillåtas. Föreskrifter somskall förhindra sådan registrering finns i de författningar som behandlar desärskilda firmasubjekten eller deras registrering. Fråganom likhet förehgger meUan två kännetecken skall bedömas på grundval av allaförekommande omständigheter. Om kännetecknen, bortsett från allmännaverksamhetsbenämningar eUer kalegoribeteck-ningar, utgörs av enstaka ord kan dekollidera genom ordlikhet i skilda former. Främst uppstår konflikt om orden ärhelt identiska, men även likhet i fråga om utseendet på orddel, uttalet av ordeller ords betydelse kan fyUa rekvisitet. Motsvarande gäller vid sådanöverensstämmelse meUan kännetecken som vart för sig består av flera ord.Jämförelsen bör i sådana fall i princip inriktas på om kännetecknen använda isin helhet är svåra att skUJa ål. Man måste emellertid ta hänsyn till att vissa 1974: 4 207 beståndsdelari flerordiga firmor ofta tenderar att falla bort i den praktiska användningen.Detta sammanhänger bl. a. med att firmor ofta innehåller ord som genom sininnebörd eller särprägel är mera framträdande än de övriga och därför fårkaraktären av firmadominanler. Om en sådan firmadominant utnyttjas i annanfirma kan firmalikhet tänkas föreligga trots att firmoma i övrigt tydligtskiljer sig åt. Typiska exempel på firmadominanter utgör särprägladefantasiord och egenartade släktnamn. Även ord utan egentlig originalitet kanemellertid genom inarbetning komma att förvärva sådan särprägel att användningav samma ord i annan firma konstituerar förväxlingsbarhet. Som utredningenframhåller bör likhetsbedömningen, om den avser ett särpräglat kännetecken,vara förhållandevis strikt hksom inom varumärkesrätten. Är kännetecken däremotsammansatt av ord utan större särprägel eller består det av vanliga förnamn ochsläktnamn bör en mUdare bedömning tillämpas. I sådana fall bör det alltså varatiUräckligt med ganska obetydliga variationer. För att kännetecken skallanses förväxlingsbara skall de i regel avse samma eller likartad verksamhet.Det skall med andra ord föreligga branschlikhet. Branschbegreppen inomnäringslivet kan inte alltid ges ett entydigt innehåU och växlar från tid tUlannan. Som jag har antytt i den aUmänna motiveringen får bransch därför intefattas så snävt att tillräcklig hänsyn inte tas till expanderande företagsnaturliga utvecklingsbehov. Ä andra sidan får bransch inte definieras såallmänt att verksamhetens inriktning bara anges som t. ex. "handel"eller "reparationsverksamhet". Som uttedningen har förordat börbranschbegreppet vara elastiskt. Det får överlänmas åt rättspraxis alt närmarebestämma vilken verksamhetsgren eller kombination av verksamhetsgrenar som frånfirmasynpunkt bör rymmas i en viss bransch. Från senare rättstill-lämpning kananföras exemplet att hoteUrörelse och restaurangrörelse har ansetts utgöra sålikartade verksamheter att kravet på branschlikhet därigenom var uppfyllt. Iandra stycket anges ett par fall då förväxlingsbarhet kan åberopas utan att detföreligger branschlikhet. Reglema har förebUder i varamärkesrätten. De ärutformade på ett sätt som markerar att de är avsedda att tUlämpas restriktivt. Punkt1 ger uttryck för den s. k. Kodakdoktrinen och avser kärmetecken som ärsynnerligen starkt inarbetade och dessutom kända inom vida kretsar avallmänheten. En föratsättning för att ett kännetecken skaU kunna nå sådanställning torde vara att det besitter en hög grad av särprägel och används ien typ av verksamhet som riktar sig till den stora allmänheten eller av annatskäl viimer stor uppmärksamhet. Dessa kännetecken har fått ett utvidgat skyddför den goodwill som har uppkommit genom inarbetningen. Sålunda skallförväxlingsbarhet kunna anses föreligga i förhållande tUl ett kännetecken avdetta slag oavsett bransch- 1974: 4 208 tUlhörighet,om med hänsyn tUl den starka inarbetningen användningen av ett annat liknandekännetecken skulle innebära ett otillbörligt utnyttjande av det förrasgoodwill. Det vidgade skyddet behöver inte omfatta alla verksamheter av annatslag än firmahavarens. I regel torde det räcka om skyddet utsträcks tUlverksamhetsområden som är jämförelsevis näraliggande. Bara för de allra mestinarbetade och särpräglade kännetecknen finns det anledning att ge ett skyddsom omfattar alla branscher. Undantagsregeln gäller redan om det konkurrerandekännetecknets användande objektivt sett framstår som ett otillbörligt utnyttjandeav det skyddade kännetecknets renommé. Något avsiktligt sådant utnyttjandebehöver alltså inte föreligga. Undantagfrån huvudregeln om branschlikhet som förutsättning för förväxlingsbarhetgäller vidare enligt punkt 2 i fråga om kännetecken som är inarbetat, om medhänsyn till verksamhetens särskilda art användningen av ett annat liknandekännetecken uppenbarligen skulle minska det förras goodwill. Regeln tar siktesärsldlt på kännetecken som kan anses specieUt ömtåliga från goodwillsynpunkt,exempelvis sådana som avser verksamhet för tillverkning eller försäljning av livsmedel,njutningsmedel eller hygieniska artiklar. Om ett kännetecken för sådanverksamhet sammanblandas med näringskännetecken som begagnas vid marknadsföringav t. ex. råttgift, kloakrör eller laxermedel kan dess renommé bli allvarligtskadat. Föratsättning för tUlämpning av regeln är givetvis att de konkurrerandekännetecknen i hög grad stämmer överens. Restriktiviteten i tillämpningenbetonas dessutom genom kravel på att det inarbetade kännetecknets goodwUluppenbarligen skulle förringas, om den konkunerande användningen tilläts. Paragrafen,som motsvarar 6 § i utredningsförslaget, upptar en materiell regel omföreträde vid tvist om rätt till förväxlingsbara kännetecken. Denföreslagna regeln innebär i överensstämmelse med gällande rätt att företrädetUlkommer den som kan åberopa tidigaste rättsgmnd. Om man bortser frånsläktnamn som näringskännetecken, gmndas firmarätten på registrering ellerinarbetning. Tidigaste registrering eller fullbordade inarbetning ger såledesrätt till företräde vid konflikt mellan förväxlingsbara kännetecken. Av 12 §framgår att rätt på grund av registrering gäUer när ansökan kom intill registreringsmyndigheten. Rätt på grand av inarbetning föreligger frånden tidpunkt då inarbetningen fullbordats. Näringsidkarehar enligt 5 § skydd mot att hans nanm obehörigen används somnäringskännetecken, även om han inte själv utnyttjar namnet på detta sätt. Föratt detta skydd skaU förehgga krävs att näringsidkaren åtnjuter skydd för annatnäringskännetecken. 1974: 4 209 räknasfrån det detta skydd uppstod eller från den senare tidpunkt då namnetförvärvades. Ensamrätttill näringskännetecken kan vara begränsad till visst geografiskt område. Vidkollision mellan kännetecken i sådana faU får företrädesfrågan bedömas medhänsyn till när ensamrätten uppkom i det aktuella området. Den som har rätt tillföreträde kan kräva att innehavare av yngre rätt inte begagnar kännetecknet,även om den yngre rätten bygger på gUtig registrering, fullbordad inarbetningeller bestående rätt tUl släktnamn. Rätten tiU företräde kan göras gällande viddomstol i samband med talan enligt 15 § om förbud mot användning avnäringskännetecken, enligt 16 § om hävande av registrering eUer enligt 18eller 19 § om firmaintrång. Dennaparagraf, som motsvarar 7 § i utredningens förslag, upptar en passivitetsregelsom utgör ett undantag från bestämmelserna om företräde samt en regel omföreskrifter beträffande användningen av kolliderande kännetecken. Rätt till inarbetatnäringskännetecken får enligt första stycket bestå parallellt med äldre rätttUl förväxlingsbart kännetecken, om den äldre rättens innehavare har förhållitsig passiv och inte inom rimlig tid inskridit mot användningen av det yngrekännetecknet. Regeln förutsätter att det yngre kännetecknet har blivitinarbetat. Däremot saknar det betydelse för passivitetsregiens tUlämpning omkännetecknet också har blivit registrerat för innehavaren av den yngre rätten.Utan betydelse är även om den äldre rätten grundas på registrering, inarbetningeller släkt-namnsinnehav. Avgörande blir om passiviteten har medfört att denyngre rätten kunnat inarbetas och därigenom fått en mera betydande goodwUl. Någon bestämd tidsgräns,inom vilken ett ingripande måste ske till undvikande av passivitetsverkan, kaninte generellt anges. Vid bedömande av hur Ihng tid som bör anses rimlig fårhänsyn tas till omständigheterna i varje särskUt fall och bägge partersintressen beaktas. En relativt kort tids underlåtenhet att ingripa bör kunnaleda tUl passivitetsverkan exempelvis om det yngre kännetecknet har använts istor omfattning och inom hela riket så att den äldre rättens innehavare ganskasäkert måste ha blivit medveten därom. Vid avvägningen får bedömas om den äldrerättshavaren objektivt sett haft möjlighet alt ingripa. Någon särskUd regelföreslås inte för det fallet att innehavaren av den yngre rätten varit i ondtro under inarbetningen. Mera graverande former av Ulo-jalt handlingssätt bördet emellertid vara möjligt att ta hänsyn till vid bedömningen av frågan om vadsom är rimlig tid. Denäldre rättens innehavare kan inskrida mot den konkunerande 14 1974.1 saml. användningenpå olika sätt. Till en början kan avgivande av skriftliga eller munthgainvändningar hos konkurrenten liksom hänvändelser till denne med begäran omförhandlingar vara tillfyllest. Medför dessa åtgärder inte resultat, måsteemellertid andra medel tillgripas inom rimlig tid för att passivitetsverkan inteskall uppstå. Härvid kommer närmast förbudstalan eller intrångstalan viddomstol i fråga. Skulle det yngre kännetecknet vara registrerat, kan ävenväckas talan om hävande av registreringen. Att sådan talan inte får bifallasom passivitetsverkan har inträtt framgår av 16 § första stycket. Om prövningen i enkonfliktsituation ger till resultat att ett yngre inarbetat kännetecken fårbestå vid sidan av en äldre känneteckensrätt, ger andra stycket möjlighet attvidta åtgärder för att motverka risk för förväxling mellan kännetecknen. Påyrkande av någondera parten kan domstol sålunda meddela föreskrifter omanvändningen av det ena eller båda kännetecknen. skall meddelas baraom det är skäligt. En skälighetsprövning skall ske även när det gäller attbestämma föreskriftens innehåll. Föreskriften bör inle sträcka sig längre änatt den omedelbara risken för förväxling undanröjs. Den skall avsekännetecknets användning och innebär inte någon ändring av självakännetecknet. Den kan bestå exempelvis i ett åläggande att använda enfullständig firma i stället för en förkortad version. Den kan också innebäraatt firman får användas bara tUlsammans med geografisk benämning eller medförtydligande angivelse beträffande person eller verksamhet. Paragrafen,som motsvarar 9 § i utredningsförslaget, behandlar det gmndläggande kravet påsärskUjningsförmåga som villkor för att firma skall kunna registreras. Legaldefinitionen i 1 §antyder att firma skall individualisera näringsidkares verksamhet. Det innebäratt firman skall kunna uppfattas som benämning på en särsldld verksamhet ochatt den skall vara ägnad att markera en åtskillnad från verksamhet av sammaeller liknande slag som bedrivs av annan näringsidkare. Har firman dennaegenskap, upp-fyUer den kravet på särskUjningsförmåga (distinktivitet). I första stycket avförevarande paragraf har detta krav kommit till direkt uttryck som ett villkorför registrering. Där föreskrivs, att firma registreras endast om den är ägnadatt särskilja innehavarens verksamhet från andras. Villkoret tillgodoser iförsta hand firmahavarens eget intresse. Utan särskUjningsförmåga är firmannämligen inte ägnad att fyUa sin funktion som kännetecken för näringsidkarensverksamhet. Tillledning för bedömande av särskiljningsförmågan anges i andra stycket att hänsynskall tas lili den tid och omfattning fuman varit i brukeller med andra ord till den faktiska användning som har föregått ansökan omregistrering. Har firma som består av ord med förhållandevis litenoriginalitet utnyttjats under längre lid eller i större omfattning, kan dettage anledning anta att fimian har tUlräcklig särskUjningsförmåga för att kunnafungera som kännetecken. Det sagda innebär inte alt användningen måste ha sketti sådan omfattning att finnan är att betrakta som inarbetad. Ju mindresärpräglad firman är i och för sig desto större krav måste emellertid ställaspå den faktiska användningen. Det måste krävas stark bevisning för att ett ordsom är allmänt brukat och har deskriptiv karaktär skall kunna anses ha blivitså utmärkande för firmahavarens verksamhet att det har fått ensekundärbelydelse som kännetecken för denna verksamhet vid sidan av sinurspmngliga innebörd. I sådana fall torde inarbetning i regel behövaföreligga. Kravet påsärskUjningsförmåga motiveras inte bara av hänsyn till näringsidkarensintresse av att firman skall kunna fungera som kännetecken. Del grundas ocksåpå att vissa slag av ord inte bör få förbehållas en viss näringsidkare. Hit hördels allmänna benämningar på verksamhetens art eller däri utbjudna varor ochtjänster, dels allmänt brakade ortnamn o. 1. I paragrafen föreskrivs därför attfirma som enbart består av något uttryck av nu nämnt slag i och för sig inteskall anses ha särskUjningsförmåga. Som exempel på verksamhetsord av åsyftadtyp kan nämnas "livsmedelshandel", "tvättinrättning" och"resebyrå" samt på allmänna benämningar på vara eller tjänst"margarin", "kontorsmaskiner" och"skönhetsvård". TUl ortnamn räknas tUl en början benämning påsamhälle, jämvägs- eller poststation och namn på stöne ad-ministtativt områdesom kommun eller län.