prop · FX03151 · 1974-12-31 00:00:00 — Det är naturligt att hyresnämnds beslut i sådana ärenden fåröverklagas till bostadsdomstolen. Det i prop. 1974: 150 framlagda förslaget tUlövergångslag har utarbetats med utgångspunkt i att bostadsdomstolen trätt iverksamhet, när lagen träder i kraft. majoritet och fastighetsägareförbundethar föreslagit att det nuvarande förbudet mot fullföljd av hyresnämnds beslutangående lägenhetsbyte (35 § hyreslagen) och ärende om upplåtelse i andra handav lägenhet (40 § hyreslagen) upphävs. Det viktigaste motivet att ta bortfullföljdsbegränsningen är enligt fastighetsägareförbundet de komplikationersom den nuvarande ordningen ger upphov tUl när bytes- eller upplåtelsefråga ärsammankopplad med förlängningsfråga. Enligt min mening är rättsläget på dennapunkt alldeles klart. Om hyresnämnden dels bifaller hyresgästens förlängningstalan,dels lämnar raedgivande tUl överlåtelse av hyresrätten, övertar den nyehyresgästen hyresrätten som den är i förste hyresgästens hand, dvs. i denangivna situationen med risk för att överinstansen ändrar nämndens beslut iförlängningsdelen och ogillar förlängningstalan. Också i processuellt hänseendeträder den nye hyresgästen i den förres ställe. I rättegången i överinstansenblir han således hyresvärdens motpart. Enligt min mening finns det inte något skäl attfrångå den vid reform intagna ståndpunkten (se prop. 1973: 23 s. 136)att hyresnämnds avgörande i de nu behandlade fallen inte får överklagas. Jagåterkommer till frågan i specialmotiveringcn under 13 § nämndlagen. Jag delar kommitténs och ett par avrem.issinstansernas synpunkt att mycket talar för att motsvarande instans- ochfullföljdsordning som föreslås för hyresärenden också genomförs beträffandearrendeärenden. Frågan behöver emellertid utredas närmare. Jag är därför f. n.inte beredd att ta ställning till frågan om instans- och fullföljdsordningen iarrendetvister. Kommittén har i sitt betänkande vidare berörtfrågan om ytterligare målkategorier än som hittUls behandlats bör prövas iförsta instans av hyresnämnd. De överväganden som kommittén har ägnat fråganhar mynnat ut i slutsatsen att så inte bör ske. Vad som kommittén har anfört idenna del har i allmänhet godtagits under remissbehandlingen. Enligt SHIO ochSveriges köpmannaförbund bör dock övervägas att på hyresnämndema ochbostadsdomstolen lägga prövningen av frågor om skadestånd till lokalhyresgästför obefogad uppsägning. Ett skäl för den ordningsom sålunda förordas är att hyresnämnd har att medla i tvist mellan hyresvärdoch lokalhyresgäst om förlängning och att förlängnings- ochskadeständsfrågorna förhandlingsmässigt ofta hör samman. I vissa mål, t. ex. tvist om bestämmande av hyraenligt 19 a §, ersättning till lokalhyresgäst enligl 57 § och jämkning avhyresvUlkoren enligt 64 §, allt hyreslagen, samt tvist om förverkande avhyresrätt i vissa fall, när förverkandeanledningen är annan än dröjsmål medhyresbetalning, skulle det otvivelaktigt vara värdefullt, ompartsorganisationernas företrädare kunde medverka i prövningen. Det finnsockså vissa andra skäl som talar för den ifrågasatta ordningen. A andra sidanföreter de allmänna hyresmålen stora likheter med andra tvister mellanenskilda som det ankommer på allmän domstol att pröva. Enligt min mening är dettveksamt om det finns tillräckliga skäl att föra de allmänna hyresmålen tillhyresnämndernas och bostadsdomstolens prövning. Jag är åtminstone inte f. n.beredd att föreslå någon förskjutning mellan fastighetsdomstolarnas ochhyresnämndernas kompetensområden. De under remissbehandlingen framfördaförslagen att förlägga prövningen av tvist om ersättning enligt 19 a § eller omskadestånd till lokalhyresgäst enligt 57 § hyreslagen till hyresnämnd kan jagdärför inte biträda. Den av berörda frågan om formerna för prövning av målom lagsökning eller betalningsföreläggande avseende hyra får övervägas i annatsammanhang. Kommittéförslaget upptar inte bestämmelser ombegränsning av möjligheten för part att fuUfölja talan hos bostadsdomstolen.Det ger mig anledning framhålla följande. Vid inrättandet av de nuvarande hyresnämndernautgick man från atl tyngdpunkten i prövningsförfarandet skulle ligga hos dem.Uppenbarligen har parterna fått förtroende för hyresnämnderna och utvecklingenhar blivit den som förutsattes. Sålunda har fullföljd genom tillfastighetsdomstol skett i något mindre Un av hyresnämndsärendena under år1972 för landet i dess helhet. Den reform av instans- och fullföljdsordningensom inrättandet av bostadsdomstolen innebär är inte avsedd att medföra någonförändring härvidlag. Avsikten med den förordade reformen är i första hand attskapa förutsättningar för enhetlig rättstillämpning på hithörande rättsområden.Häri ligger att bostadsdomstolens huvudsakliga uppgift bör vara att fungera somprejudikatinstans och genom rättsskapande verksamhet leda rättsutvecklingen påområdet. Skulle det framledes visa sig att överklagandefrekvensen ökar iförhållande till vad som gäller f. n., får det övervägas om inle någon form avfullföljdsbegränsning måste införas, t. ex. dispensprövning. 8.2Bostadsdomstolens sammansättning m. m. I fråga om den nya överinstansens sammansättninginnebär kommittéförslaget sammanfattaingsvis följande. I avgörandena skall i princip alltid delta lagfarnaledamöter utan anknytning tUl partsorganisationerna, juristledamöter ochledamöter som utsetts efter förslag av de berörda partsorganisationema,intresseledamöter. I mål med inslag av tekniska frågor skall en avjuristledamötema kunna ersättas av s. k. teknisk ledamot. Enligt huvudregelnskall domstolen bestå av tre juristledamöter eller i förekommande fall av tvåjuristiedamöter och teknisk ledamot och fyra intresseledamöter, av vilka tvåutsetts efter förslag av den ena sidans intresseorganisation och två efterförslag av intresseorganisation på den andra sidan. Enligt förslaget skall enklare besvärsmål kunnaavgöras i en mindre sammansättning. I denna skall domstolen bestå av tvåjuristledamöter och två intresseledamöter, en från vardera sidan. I den mindresammansättningen skall juristiedamot inte kunna ersättas av teknisk ledamot.Domstolen får enligt förslaget pröva och avgöra mål i den mindresaramansättningen bara när muntlig förhandling inte finnes påkallad och minsttre av de fyra ledamöterna är ense om beslutet. Var och en av ledamöterna i denmindre saramansättningen skall kunna begära att målet prövas i den slörresammansättningen. Slutiigen föreslås att jurist-ledamot skall på domstolensvägnar få vidta förberedande åtgärd och pröva fråga om avskrivning. 1 likhet med flertalet remissinstanser kan jag istort sett ansluta mig till kommitténs förslag om bostadsdomstolenssammansättning. Med hänsyn lill att domstolen kommer att få pröva delslämplighets- eller skälighetsfrågor som föratsätter hyres- och bostadspolitisköverblick, dels frågor av rent rättslig natur får förslaget i denna del ansesvara i huvudsak väl avvägt. Enligt min raening de föreslagnasamman-sättningsreglema för att frågoma blir allsidigt belysta inom domstolen.Jag vill emellertid något beröra elt par invändningar som under remissbehandlingenriktats mot förslaget i denna del. har uttalat att det är onödigt ocholämpligt att ha en så stor domstol som kommittén föreslagit. För egen del villjag framhålla att en av huvuduppgifterna för domstolen är att tillskapavägledande avgöranden på ifrågavarande rättsområde. Mot bakgrunden härav kandet inte anses opåkallat att två intresseledamöter från vardera sidan deltar iavgörandet av mål som har principiell betydelse. Jag vill erinra om att dettamotsvarar vad som gäller för arbetsdomstolen. Under remissbehandlingen har ochadvokatsamfundet kritiserat förslaget att juristiedamöterna skall kunnaöverröstas av intresseledamötema, när domstolen sammanträder i den störresamman- sättningen.Även på denna punkt ansluter eraellertid förslaget tUl vad som sedan lång tidgäller beträffande arbetsdomstolen. Den föreslagna ordningen ligger dessutomenligt min mening i linje raed den ställning på bostads- och hyresmarknaden sompartsorganisationerna, inte minst genom hyreslagstiftningen, har kommit attinta. Den har också gällt för det hyresreglerade området. sju ledamöter representerar nämligen fyra partsorganisationer påhyresmarknaden. Man måsle vidare hålla i minnet att intresseledamötema inte äroch inte skall uppfattas sora intresserepresentanter i egentiig mening, dvs.som företrädare för endera partens intressen. De är meddomare som har attföreta en objektiv bedöraning av samtliga fakta i målet utifrån sina särskildakunskaper och erfarenheter. Eventuella farhågor för att sammansättningsreglernaskall kunna leda till att enskilda parter inte kan få sin sakförutsättningslöst prövad anser jag vara ogrundade. Det kan tilläggas attliknande invändningar inte har, såvitt är bekant, framförts mot hyresrådet. I enlighet med det anförda ansluter jag mig tiU kommittéförslageti den nu berörda delen. En av remissinstanserna, hyresnämnden förStockholms län, ifrågasätter om det är påkaUat att tiUföra bostadsdomstolenteknisk ledamot i vissa fall. Också mot förslaget att teknikern skall kunnaersätta en av juristdomama framför hyresnämnden erinringar. Otvivelaktigt innehåller raånga mål som domstolenkommer att få handlägga tekniska frågor. Enligt min mening är det ofrånkomligtalt domstolen i någon form tillförs sådana allmänna tekniska insikter sombehövs för att domstolen skall kunna rätt bedöma argumentation och utredning avteknisk art. Som exempel på sådana mål nämner kommittén särskiltbostadssaneringsmål och vissa tvångsförvaltningsmål. En annan målkategori därmedverkan av tekniker i domstolen ofta måste vara av värde är enligt rainmening braksvärdemålen. Den utbildning och erfarenhet som teknikern är avseddalt ha kan antas i hög grad underlätta jämförelseprövningen. Jag vill isammanhanget erinra om att fastighetsdomstolarna i ökande utsträckning handläggerhyressättnings-mål under medverkan av teknisk ledamot. harfunnit får det anses att den lämpligaste formen för teknikerns medverkan ibostadsdomstolen är att han ges ställning av ledamot. För att inte denönskvärda balansen mellan intresseledamöterna och övriga ledamöter i den störresamraansättningen skall förryckas i raål, i vilka teknisk ledamot ingår, börsom kommittén föreslår en av de tre juristledamötema utgå i teknikermål. Mot förslaget i denna del har hyresnämnden vidareinvänt att det ter sig mindre tUlfredsställande att, som kommittén fömtsatt,ordföranden ensam skall kunna avgöra om tekniker skall delta eller inte. Motden föreslagna ordningen har jag för egen del inte någon erinran. Prop.1974: 151 90 emellertidfrån att även om ordföranden varmed avses den ledamot som vid måletshandläggning och avgörande fungerar som ordförande ges den formellabeslutanderätten han i tveksamma fall samråder med de andra juristledamötemaoch med intresseledamöter. Jag vill erinra om att motsvarande ordning som denjag föreslår gäller enligt lagen om fastighetsdomstol. Såvitt jag har migbekant har inte någon erinran framföris mot lagen på den punkten. Enligt kommitténs förslag skaU teknisk ledamot hateknisk utbildning och erfarenhet av värderings- och byggnadsteknik. Förslagethar inte mött någon erinran under remissbehandlingen och även jag biträder det.Enligt min mening bör det dock vara tillräckligt att teknisk ledamot harerfarenhet antingen av värderingsteknik eller byggnadsteknik. I likhet medkommittén anser jag inte att några formella krav bör uppställas beträffandeutbildningens nivå eller innehåll. Med hänsyn till arten av de tekniska frågorsom kan komma upp i domstolen ligger det dock nära till hands att välja någonsom har genomgått högre byggnadsteknisk utbildning. I enlighet med vad som har anförts biträder jagkommitténs förslag i vad det rör medverkan av tekniker i bostadsdomstolen. Tillfrågan om vad som bör gälla i detta hänseende när domstolen handlägger mål iden mindre sammansättningen återkommer jag i det följande. Enligt kommitténs förslag skall bostadsdomstolenhandlägga och avgöra mål med olika uppsättning av intresseledamöler allt eftermålets beskaffenhet. För det fall att domstolen skall avgöra mål i den störresammansättningen skaU enligt förslaget på fastighetsägaresidan deltaföreträdare för allmännyttiga bostadsföretag, enskilda fastighetsägare ellerbostadskooperativa företag beroende på vad slags fastighet tvisten rör. Påhyresgästsidan skall delta intresseledamöter som är förtrogna medbostadshyresgäslers förhållanden eller, vid prövning av fråga om överlåtelse avhyresrätt tiU lokal, näringsidkande hyresgästers förhållanden. I bostadsrättstvisterersätts dessa intresseledamöter av sådana intresseledamöter som är förtrognamed bostadsrättshavares förhållanden. Kommitténs förslag i denna del har i allmänhetgodtagits under remissbehandlingen. Under denna har dock framhållits att denföreslagna ordningen med flera kombinationer av intresseledamöter kan skapasvårigheter av praktisk natur. En remissinstans, , anser att inteflera grupper av intresseledamöter än som verkligen behövs bör gesrepresentation i domstolen. Enligt hovrätten kan det inte anses påkallat medsärskild representation för lokalhyresgäster, bostadsrättshavare ochförvaltare av bostadsrättsfastighet. För egen del vUl jag tUl en början ansluta mig tillförslaget såvitt rör bostadsdomstolens sammansättning i hyresmål som rörbostadshyresgäster. Det kan däremot vara tveksamt om det är lämpligt att ibostads- domstolenha särskUd representation för de intressegrupper som har nämnt.Olägenheterna av att ha många grupperingar inom domstolen är framför allt avtvå slag. TUI att börja med skapar, som också framhållits av andrarem.issinstanser än hovrätten, differentierade sammansättningsregler vissapraktiska svårigheter. Däratöver medför en sådan ordning risk för att vissa avledamöterna får tjänstgöra så sällan i domstolen att de inte får erforderligerfarenhet av domstolens verksarahet. De målkategorier i vilka enligt förslagetlokalhyresgäster, bostadsrättshavare och förvaltare av bostadsrättsfastighetbör ges särskild representation torde nämligen förekomma i domstolen ijämförelsevis liten utsträckning. Emellertid förhåller det sig otvivelaktigtså att def i de mål om bostadsrätt, för vilka särskild representation föreslagits,kan uppkomma speciella frågor som kräver förtrogenhet med förvaltning avbostadsrättsfastighet respektive med bostadsrättshavares förhållanden.Motsvarande gäller i fråga om de mål om överlåtelse av hyresrätt tiU lokal somdomstolen kan komma att fä pröva. I dessa fall står dessutom ofta betydandeekonomiska värden på spel. Enligt min mening får övervägande skäl anses talaför att ha särskild representation i bostadsdomstolen för de intressegruppersom har diskuterats . Härtill kommer alt de förut angivna olägenheterna börkunna undanröjas till slor del. För det första bör det vara möjligt att tillledamöter i domstolen förordna personer med dubbel kompetens, t. ex. sådanasom är väl förtrogna med såväl bostadshyresgästers som bostadsrättshavaresförhållanden. Eventuellt kvarstående nackdelar av praktisk natur med denföreslagna ordningen bör rimligen kunna bemästras genom en om-sorgsfuU och godplanering av domstolens arbete. Jag biträder därför kommitténs förslag i dennadel. 1överensstämmelse med vad kommittén, utan erinran från remissinstansemas sida,har föreslagit bör riksorganisation för den berörda intressegruppen beredastillfälle avge förslag, innan intresseledamot förordnas. Förslagetatt bostadsdomstolen skall kunna pröva vissa mål i en mindre sammansättning hari allmänhet gillats under remissbehandlingen. Även jag biträder förslaget iprincip. Som har anförts förat bör det emellertid övervägas om inte domstolenbör ges befogenhet att pröva mål i den mindre sammansättningen i störreutsträckning än komraittén har föreslagit. En sådan jämkning av förslagetbedömer jag vara ofrånkomlig, om domstolen skall kunna fungera väl. Den jämkning som enligt min mening bör göras är till en början tar bort den begränsning som ligger i den föreslagnaföreskriften att domstolen i den mindre sammansättningen inte får avgöra mål,om muntlig förhandling behövs. Tanken bakom de av kommittén föreslagnasamraansättningsreglema har uppenbarligen varit att avgöranden av meraprincipell natur skall träffas av domstolen i den större samman- sättningen,medan enklare mål, i vUka avgörandet kan antas sakna mera allmänt intresse,skall kvmna prövas i den mindre sammansättningen. Mot denna princip ärsjälvfallet ingenting att erinra, men jag är inte övertygad om att denföreslagna avgränsningen mellan de båda huvudgrupperna av mål på alla punkterär den mest ändamålsenliga. Likaväl som det kan finnas mål, inrymmandeprincipfrågor, som kan avgöras utan muntlig förhandling, kan det finnas målutan sådana frågor som kräver muntlig handläggning. Enligt min mening bör dendiskuterade förutsättningen för att domstolen skaU få pröva mål i den mindresammansättningen slopas. Om man, som jag förordar, inför den av kommitténföreslagna rätten för ledamot i den mindre sammansättningen att få måletavgjort i en större sammansättning, bör några invändningar frånrättssäkerhetssynpunkt eller annars principiell natur inte kunna göras mot attmöjlighetema för domstolen att pröva mål i den mindre sammansättningen vidgaspå sätt som angetts i det föregående. Jag föreslår därför att bostadsdomstolenskall kunna avgöra mål i den mindre sammansättningen även om muntligförhandling finnes vara påkallad. Mot kommittéförslaget har under remissbehandlingenfrån något håll vidare invänts att föreskriften att bostadsdomstolen skall fåavgöra mål i den mindre sammansättningen bara om tre av ledamötema är ense omsåväl skälen som slutet torde förutsätta en fullständig föredragning ocheventuell omröstning för att frågan huruvida domstolen i den mindresaramansättningen över huvud ar behörig att avgöra målet skall kunna besvaras.Vad som har anförts äger obestridligen sin riktighet. Vidgas möjlighetema förbostadsdomstolen att avgöra mål i den mindre sammansättningen på sätt jag harföreslagit i det föregående kan en föreskrift om på visst sätt kvalificeradmajoritet i domstolen ibland leda till raindre tillfredsställande resultat. Jagtänker på det fallet att domstolen i den mindre sammansättningen har hållitförhandling kanske utanför kansliorten med ett inte obetydligt antalpersoner närvarande, varefter vid omröstning det befinnes att erforderligenighet inte kan nås inom domstolen med följd att målet måste prövas i denstörre samraansättningen. Det kan då på grand av sammansättningsreglerna blinödvändigt att hålla ny förhandling men i annan sammansättning. Delta är intetillfredsställande. Någon regel motsvarande den av kommittén föreslagna gällerinte heller för arbetsdomstolens del. Jag föreslår att förslaget omkvalificerad majoritet inte genomförs. Någon risk för att intresseledamöternasståndpunkter i frågor av principiell betydelse skulle få mindre vikt finnsinte, eftersom mitt förslag innebär att ledamot i den mindresammansättningen aUtid kan få målet avgjort i den större sammansättningen. En utvidgning av möjligheterna fÖr bostadsdomstolenatt avgöra mål i den mindre samraansättningen aktualiserar också frågan om dentekniske ledamotens tjänstgöring i domstolen. skaU,som nämnts, teknisk ledamot inte kunna ingå i domstolen i den mindresammansättningen. Med de sammansättningsregler sora jag har förordat i detföregående kommer det totala antalet mål som domstolen blir behörig att pröva iden mindre saramansättningen att bli avsevärt större än om kommittéförslagetskulle ha genomförts oförändrat i förevarande delar. Dessutom torde teknikerkunna användas i något större utsträckning än vad kommittén har föratsatt, t.ex. i åtskilliga braksvärdemål. Kan av formeUa skäl den tekniska ledamoteninte användas i den mindre sammansättningen, måste många mål som annars skulleha kunnat avgöras i denna sammansättning tas upp av domstolen i den störresammansättningen. En sådan ordning kan allvarligt motverka syftet med dejämkningar i kommittéförslaget som jag har förordat i det föregående. Jagföreslår därför att möjlighet öppnas för domstolen att avgöra mål undermedverkan av teknisk ledamot också i den mindre sammansättningen. Påmotsvarande sätt som föreslås gäUa när teknisk ledamot skall ingå i den störresamraansättningen bör en av juristledamötema ersättas av teknikera. Iteknikerraål kommer bostadsdomstolen i den mindre sammansättningen således attbestå av en juristledamot som ordförande, den tekniske ledaraoten och tvåintresseledaraöter. Skulle det förekomma mål med både rättsliga ochtekniska frågor av svårbedömbar natur, finns alltid möjligheten att ta uppmålet i den större sammansättningen. Till frågorna om domstolens närmare organisationåterkommer jag i ett följande avsnitt. Jag vUl här endast närana att jagbiträder kommitténs förslag att bestäraraelsema om domstolens grundläggande organisatoriskabestämmelser meddelas i en särskild lag, som lärapligen bör benämnas lagen ombostadsdomstol. Ett av målen för den reform av instans- ochfullföljdsordningen som jag föreslår är alt få till stånd ett relativt snabbt,enkelt och billigt förfarande för överprövning av hyresnämnds beslut. A andrasidan måste mot bakgrunden av bl. a. att den föreslagna överinstansen skallvara slutinstans vissa formella regler uppställas i fråga om förfarandet. har anfört är det av olika skäl önskvärt att man försöker finna ettregelsystem som åtminstone i sina konturer är enhetligt för de olikamålkategorierna. Till bUden hör vidare alt den nya överinstansen,bostadsdomstolen, koraraer att få handlägga mål och ärenden av mycketvarierande beskaffenhet. Förfarandereglerna bör därför utformas så att deerbjuder tillräckligt utrymme för domstolen att i viss utsträckning anpassahandläggningen allt efter målens olika beskaffenhet. Som kommittén anför, kan dessa synpunkter tillgodoses genom attförfarandet i bostadsdomstolen i stort sett utformas efter mönster av vad somgäller i fråga om förfarandet i besvärsmål i hovrätt. Att låta förfarandet blii princip muntiigt skulle innebära olägenheier framför allt frånkostnadssynpunkt. Jag föreslår därför att förfarandet görs i princip skriftligtmen med möjlighet för domstolen att hålla muntiig förhandling, ta upp muntligbevisning och hålla syn. Under remissbehandlingen har från ett par hålluttalats farhågor för att det föreslagna förfarandet vid bostadsdomstolenkommer att leda till att hyresnämndsförfarandet blir mer komplicerat. Skall bostadsdomstoleni överensstämmelse med kommitténs intentioner fungera främst som enprejudikatinslans, är det enligt några remissinstanser risk för attutredningsarbetet får alltför stor omfattning i hyresnämnderna. Det är enligt min menmg angeläget att det avformella beslämmelser tämligen obundna hyresnämndsförfarandet inte ändrasalltför mycket i tyngande riktning. Jag tror emellertid inte att man behöverbefara en sådan utveckling, om kommitténs förslag jämkas något. Enligt kommittéförslagetär bestämmelsema i 50 kap. 25 § tredje stycket RB om begränsning av partsmöjlighet att i överrätt åberopa ny omständighet eller nytt bevis tillämpligaför förfarandet i bostadsdomstolen. Om man vidgar bostadsdomstolens möjligheteratt ta upp ny bevisning i förhållande till vad som gäller i allmän överrätt,riskerar en part inte att i överinstansen förlora sin talan av formeUa skäldärför att han förebragt en ofullständig utredning vid hyresnämnden. Den risksom med kommittéförslagets uppläggning kan föreligga för att hyresnämndernabelastas med onödig utredning bör rimligtvis i så fall minska. A andra sidankan resultatet i stället bli att tyngdpunkten ligger ibostadsdomstolen i stället för i underinstansen. Detta är, som jag ser det, enolägenhet man får ta för att inte riskera en försämring av nämndförfarandet.För egen del tror jag emeUertid inte att ny utredning i nämnvärd omfattningkommer att anföras särskilt ofta i bostadsdomstolen i de målkategorier somdenna enligt förslaget får att pröva.