prop · FX0332 · 1974-12-31 00:00:00 — 1 § är del emellertid enligt förslagel avsett att inmutaren skall kunnabegära utmål beträffande en begränsad del av del inmutade området för atteventuellt senare begära ytterligare utmålsläggning. Förevarande bestämmelsefår förstås så, att inmutaren i sådant fall behåller inmutningsrätlen till denåterstående delen som "inmutningsrest" och förlorar denna först omundersökningstiden eller den förlängning därav som kan ha beviljats utgår utanatt han begärt att få ytterligare utmål. Dehär upptagna bestämmelserna om vad ansökan om utmål skaU innehåUa finnerlagrådet i likhet med vad som anmärkts beträffande motsvarande regler i 2 kap.5 § alltför summariska. Lagrådet hemställer att det i paragrafen anges, attansökningen skaU innehålla beskrivning av det område som inmutaren önskar fåsig anvisat som utmål och den mark inom och utom utmålet som han önskar la ianspråk, uppgift om fastighet som berörs av ansökningen jämte namn och adresspå fastighetsägaren och övriga sakägare samt den utredning som inmutaren villåberopa för att visa att de i 1 kap. 4 § angivna föralsätlningarna förerhållande av utmål är uppfyllda. Såsom departementschefen angivit i motiventill 4 kap. 15 § bör ansökningen också innehålla uppgift huruvida tvist somenligt 3 kap. 11 § skall prövas vid förrättningen föreligger.Departementschefen har förutsatt att bestämmelse härom skall utfärdas iadministrativ ordning. Bestämmelse i ämnet synes dock böra ingå i själva lagen. Sommotsvarighet till vad lagrådet förordat i fråga om 2 kap. 5 § bör vidare lUlförevarande paragraf fogas bestämmelse att, om medgivande till utmålsläggningenav myndighet eller rättsägare fordras, vid ansökningen skall fogas handlingutvisande all medgivande erhållits av myndigheten eller rättsägaren ellerbegärts hos myndigheten. Deltorde vara avsett, att förskott som avses i andra stycket i det remitterade förslagelalltid skall inbetalas lUl bergmästaren, alltså även såvitt fråga är om ersättningtiU sakkunnig. Vadsom föreskrivs i dessa båda paragrafer överensstämmer nära med reglerna i 2kap. 6 och 8 §§ och bör med fördel kunna ersättas med hänvisning tUl nämndaregler. Prop, 1974: 32 307 Förutsättningför all ulmålsansökan skall företas tUl prövning vid utmålsförrättning är attden ej skall avvisas eller vila enligt de föregående bestämmelserna. Det syneslämpligt att detta får komma till ullryck vid utformningen av 10 §. Underrättelse omsammanträde skall enligl förslagel ske i den formen, all bergmästaren utfärdaren kungörelse, som dels införs i vissa tidningar och dels delges kändasakägare. Lagrådet förordar alt bestämmelserna i stället utformas så, all deti första hand anges alt kända sakägare skaU få kallelse genom delgivning ochdärutöver föreskrivs all kungörande i tidningar skall ske. De uppgifter som enligl11 § första stycket andra punkten och Iredje stycket andra punkten samt 12 § Iredjepunkten skall ingå i kungörelsen bör även ingå i de personliga kallelserna.Givetvis är det ej nödvändigt att uppgifterna tas upp i själva kallelsen, ulandel kan tillgå så alt kallelsen får formen av ett kort meddelande med bifogandeav kungörelsen. Bestämmelsernai 12 § tredje punkten och 13 § bör med erforderlig redaktionell omarbetninginfogas bland bestämmelserna i 11 §, som lämpligen kan delas i två paragrafer.Även innehållet i 26 § tredje stycket första punkten torde böra överföras tilldessa bestämmelser. Enligtdenna paragraf gäller mol bergmästare och god man samma jäv som mol domare. Avparagrafens placering i lagen får anses följa, att reglerna om domarjäv blirtillämpliga endast vid själva utmålsförrättningen, medan del i övrigt ärförvaltningslagens i jämförelse med reglerna om domarjäv mindre strängajävsbestämmelser som gäller. Enligt15 § skall gode män biträda vid utmålsförrättning, om där uppkommer fråga omersättning för markanvisning eller för skada vid undersökningsarbetet samt äveneljest när bergmästaren finner att det behövs eller när sakägare begär det ochoskäligt dröjsmål inle föranleds därav. I nu förevarande paragraf föreskrivs,att i fall då gode män biträder vid förrättningen bergmästaren och gode männengemensamt skall avgöra frågor om jäv, sådana frågor om ersättning som nämndessamt frågor om förrältningskoslnader. Del torde ej vara ovanligt att utmålsförrättningäger rum utan att frågor om ersättning för markanvisning eller för skada vidundersökningsarbetet aktualiseras. De båda bestämmelserna sammanställda kansålunda medföra den mindre tillfredsställande konsekvensen, att gode mänkommer att närvara vid förrättningssammanlräde utan att få deltaga i beslut omannat än förrättningskostnaderna. Enligt lagrådets mening saknas skäl alt i defall då gode män enligl 15 § skall medverka begränsa deras beslutanderätt tillvissa frågor. Förevarande paragraf i förslaget bör därför få utgå. 1974: 32 308 Detfår anses ligga i sakens natur att utförandet av tekniska göromål underförrättningen ankommer på bergmästaren. Vidbeaktande av vad lagrådet hemställt vid 21 § skall orden "i fråga som dehar att avgöra gemensamt" utgå. Vadsom stadgas i första stycket synes så självklart, att bestämmelsen bör få utgå. Enligtandra stycket skall i beslut anges de skäl på vilka avgörandet grandas, om detinte framstår som obehövligt att upplysa om dem. Bestämmelsen avser enligtremissprotokollet även beslut under förrättningen. I den mån sådant beslutinnefattar avgörande i sak av en med utmålsläggningen sammanhängande fråga ärbeslutet, oavsett att del meddelas under förrättningen, att anse som slutligtbeslut och skyldighet att motivera detsamma följer redan av 17 §förvaltningslagen. Den ifrågavarande bestämmelsen får därför sin betydelse främstsåvitt gäller annat beslut än sagts, t. ex. beslut i jävsfråga. Lydelsenbör emellertid ändras tUl närmare överensstämmelse med vad som föreskrivs i 17§ första stycket 1 förvaltningslagen. I Iredjestycket stadgas att beslut som meddelas vid sammanträde skall uppläsas för denärvarande. Denna bestämmelse synes onödig. Det är tämligen självklart att ettvid sammanträde fattat beslut delges de närvarande genom uppläsning. I dettasammanhang må erinras om bestämmelsen i 18 § förvaUningslagen, som stadgarskyldighet för myndighet att tillse att part underr'ätlas om innehållet ibeslut varigenom myndigheten avgör ärende. Vadsom föreskrivs i första stycket beträffande påföljd av inmutarens utevaro frånsammanträde bör enligt lagrådets mening begränsas till alt gälla utevaro frånförsta sammanträde. Vidare bör tillfogas bestämmelse att ärendet skallavskrivas, om inmutaren ej begär ålerapplagande av förrättningen enligl andrapunkten i stycket. För det fallet att inmutaren ej infinner sig till senaresammanträde, när sådant utsatts, kan någon regel ej anses behövlig. Del får dåankomma på förrättnings-männen att bedöma om ärendet kan slutföras påföreliggande utredning eller om nytt sammanträde skall utsättas. Bestämmelsen itredje stycket andra punkten kan alltså utgå. Tredjestycket första punkten bör flyttas enligt vad lagrådet förordat vid 1014 §§. 1974: 32 309 Beträffandeförsta punkten i första stycket hänvisas till vad lagrådet anfört vid 1 §. Vadangår bestämmelserna i övrigt i paragrafen torde den avsedda innebörden kommatill tydligare uttryck med förslagsvis den lydelsen, alt gränserna för ulmåletoch för mark som anvisats enligl 2 § skall utstakas och utmärkas i behövligomfattning samt att över utmålet och marken skall upprättas karta i den mån delej är obehövligt. Videxpropriation förekommer tre slag av ersättning, nämligen löseskilling, intrångsersätlningoch ersättning för personlig skada (4 kap. 1 § expropriationslagen). När detgäller mark som anvisats enligl 2 § i förevarande kapitel blir löseskillingaldrig aktuell, eftersom marken ej las i anspråk med äganderätt. Endast intrångsersätlningoch ersättning för personlig skada kommer i fråga. Detta synes böra markeras ilagtexten, jfr 55 § väglagen (1971: 948). Iandra stycket av 30 § kan med fördel införas de hänvisningar lUl vissabestämmelser i 5 kap. expropriationslagen som i förslaget upptagits i31§. IIredje stycket av 30 § har såsom komplement till den hänvisning till 4 kap.expropriationslagen som gjorts i föregående slycke upptagits bestämmelseinnehållande all faslighet, som på grund av upplåtelse enligt 2 § lidersynnerligt men, skall vid tillämpningen av 4 kap. expropriationslagen anses hablivit i sin helhet exproprierad. Tydligtvis har den föreslagna regeln knappastnågon funktion att fylla då en fastighets hela ägovälde las i anspråk. I sådantfall torde tillämpningen av expropriationslagens ersättningsregler i allmänhetleda lUl alt intrångsersättning motsvarande den anvisade markens fulla värdeskall utgå. Regeln har alltså betydelse väsentligen för det fall dåmarkanvisningen omfattar del av fastighet. Synnerligt men för fasligheten kananses uppkomma så snart en icke obetydlig del, t. ex. hälften, frångår den.Att inmutaren då får gälda ersättning såsom om hela fasligheten tagits ianspråk skulle väl kunna godtagas föratsatt att han får disponera även denåterstående delen. Så är dock ej fallet enligt förslaget. Enligt lagrådetsmening finns ej anledning att ha någon särregel utöver vad som föreskrivs i 4kap. 1 § expropriationslagen, nämligen all intrångsersättning skall betalasmed belopp som motsvarar den minskning som uppkommer genom alt den anvisademarken las i anspråk. Tredje stycket i 30 § bör sålunda utgå. Lagrådethar beträffande ersättning enligt 3 kap. 11 § förordat all en bestämmelse omatt överenskommelse om sådan ersättning skall kunna fastställas vid utmålsförrättningeninförs efter 29 § i förevarande kapitel. Denna bestämmelse bör inbegripa ävenersättning som är i fråga. 1974: 32 310 Bestämmelseni första punkten av andra stycket torde kunna ersättas med föreskrift attersättning lUl sakkunnig bestämmes av förrättnings-männen (jfr 4 kap. 34 § fastighelsbUdningslagen).I andra punkten av samma stycke bör lämpligen nämnas även det fallet attmyndighet anlitas som sakkunnig. Såsombestämmelsen i första stycket är avfattad synes 18 kap. 6 § ejkunna tillämpas på annat sätt än att sakägaren får finna sig i att honom eljesttiUkommande ersättning reduceras genom avräkning. Del torde emellertid varaavsett alt han även i förekommande fall skall kunna åläggas att till inmutarenutge kostnadsersättning. Lagtexten bör förtydligas i detta avseende. Iandra stycket anvisas ett särskilt förfarande för bestämmande avkostnadsersättning i fall då ansökan om utmål återkallas innan ärendetföretagits till förrättning. Med den innebörd som enligt vad lagrådet tidigareanfört bör inläggas i begreppet förrättning får företagandet till förrättninganses ske när bergmästaren utfärdar kallelser lUl och kungörelse omsammanträde. Det torde vara ytterst sällsynt att ansökningen föranleder kostnadför sakägare innan så skett. Lagrådet vill därför ifrågasätta behovet avbestämmelsen. Om ansökningen återkallas efter del att sammanträde utsatts, börförrättningen få ha sin gång för prövning av eventuella kostnadsanspråk. Normaltskall utmålsförrättningen slutföras vid ett sammanträde. Om förrättningsmännenskulle behöva rådrum för avgörandet av viss fråga, bör nytt sammanträdeutsättas för avkunnande av avslutningsbeslutet. Detta bör sålunda alltidmeddelas vid sammanträde. TUl förebyggande av tvekan härom torde en uttryckligbestämmelse att avslutningsbeslul skall meddelas vid sammanträde böra upptagasi förevarande paragraf. Om ej annat än avkunnande av avslutningsbesluletberäknas förekomma vid sammanträdel, är del givetvis ej erforderligt allsakägare infinner sig. Förslagelinnehåller ej någon bestämmelse angående tiden för tillträde av mark somanvisats enligl 2 § i förevarande kapitel. Av 37 § kan utläsas, att avsikten äratt inmutaren skall få tillträda marken så snart avslutningsbeslulet meddelats,oberoende av om lalan mol mark-anvisningsbeslulet fullföljs eller ej (ang.motsvarande spörsmål beträffande den gäUande gruvlagen, se NJA II 1939s. 392 och 1952 s. 246). En uttrycklig bestämmelse i ämnet bör dock finnas ilagen. Huvudregeln bör vara, alt marken får las i anspråk, men förrättningsmännenbör ha möjlighet alt förordna annorlunda om det finns Prop, 1974:32 311 Om rätt för högre instans att förordnaom inhibition, se 13 § förvaltningslagen. Beaktas vad lagrådet anfört vid 36 §, bör i förevarande paragrafupptagas bestämmelse om ränleberäkning för det fall att förordnande meddelatsom att anvisad mark ej genast får tillträdas. Räntan bör i sådant fall beräknasfrån den dag då marken tidigast får tillträdas. I andra stycket bör uttrycket "innehavare av fordransom avses i första stycket" utbytas mol "borgenär som har panträtt ifaslighet" (jfr bl. 6 kap. 2 § expropriationslagen). Bestämmelserna i andra stycket andra punkten och tredjestycket sista punkten har betydelse enbart för äldre utmål och bör därförlämpligen föras över till 14 kap. Vad som föreskrivs i andra stycket Iredje punkten torde,ehuru del ej framgår av lagtexten, syfta på utvidgning av utmål inom detinmutade området. Sådan del av det inmutade området beträffande vUken utmålsläggningej begärts före undersökningstidens utgång omfattas emellertid ej längre av inmutningsrätlen(jfr lagrådets yttrande vid 6 §). Vid utvidgning av utmålet till sådan del avområdet är det alltså i själva verket fråga om utmålsläggning av område som ejär inmutat. Förevarande bestämmelse är vid sådant förhållande obehövlig och kanutgå. I andra punkten av tredje stycket har upptagilsbestämmelse om giltighetstiden för utmål som bUdats genom sammanläggning av utmål.Lagrådet vill förorda att denna bestämmelse flyttas till 6 kap. för attupplagas i anslutning till bestämmelserna där om gUtighetstiden för utmål. Vid sammanläggning eller delning av utmål bör det fåankomma på industriverket att meddela erforderliga föreskrifter angående ny ulstakningav gränserna och de övriga åtgärder som kan påkallas för genomförande avbeslutet. Lagrådet hemställer att bestämmelse härom förs in i paragrafen. Del Samhällsinflytande som följer av reglerna omkronoandel innebär för den enskilde en motsvarande begränsning i dennes rällmed avseende på förekommande fyndigheler. F. n. ges staten en rätt att efteranmälan inträda i gruvföretag. Förslaget innebär att staten utan vidare får deli varje utmål vartill beviljad inmutningsräll kan leda med möjlighet att avslådärifrån. Kronoandelsinstitulel utformas härigenom som 1974: 32 312 entydlig begränsning i inmutningsrätlen av väsentlig principiell betydelse.Detta talar för all en regel som fastslår rätt till kronoandel bör finnas redanbland bestämmelserna i lagens inledande kapitel. Regeln kan lämpligen ange allstaten i utmål som läggs för annan än staten har rätt till andel med hälften(kronoandel). Omen bestämmelse angående statens räll till kronoandel enligl del förut anfördalas in i första kapitiet, bör lydelsen av första stycket i denna paragrafjämkas till att enbart ange all staten får kronoandel, om inte staten senastvid utmålsförrättningen anmäler att den avstår därifrån. Medden utformning kronoandelsinstitutet nu föreslås få inträder statens rätt i utmålettydligen så snart utmålsförrättningen avslutats, oberoende av om förrättningenvinner laga kraft eller ej. Härav följer bl. a. all staten genast erhåller s.k. brytningsvilsord enligl de särskilda reglerna därom. Enligtlydelsen av första stycket i förevarande paragraf anknyter statens rätt tillkronoandel tUl att utmål "lägges" för annan än staten. Ändring därigörs ej genom den av lagrådet förordade lydelsen av stycket. Vid utvidgning av utmåletfår staten kronoandel i den nya delen av utmålet, om inte staten avstårdärifrån genom anmälan enligt vad som föreskrivs i paragrafen. Därvid blir vadsom sägs om utmålsförrättningen tillämpligt på förrättningen för utvidgning av utmålet.Del torde emellertid vara avsett att staten, om den avstår från kronoandel när utmålläggs, inte kan göra anspråk på kronoandel när utmålet därefter utvidgas. Sedanlång lid tillbaka har Kungl. Maj:l ej ansetts äga med nyttjanderätt upplåta statensgruvegendom ulan bemyndigande av . Efter tillkomsten av kronoandelsinstitutethar detta gällt även vid upplåtelse av kronoandel. finns avriksdagen lämnade generella bemyndiganden. Som tidigare anförts innebärförslaget, att kronoandelsinstitutet får ändrad principiell utformning, i detatt staten utan vidare får andel i varje utmål som läggs. Ett avstående avdenna andel till förmån for inmutaren synes i rättsligt hänseende bli attjämställa med en överlåtelse. Ett avgörande av innebörd att kronoandelen avståstorde i likhet med vad som gäUer upplåtelse av kronoandel ej få träffas av Kungl.Maj:l utan bemyndigande av . Visserligenger de föreslagna lagreglerna vid handen all beslut att avstå från kronoandelavses kunna fattas från statens sida i varje förekommande utmålsärende. Ävenutformningen i övrigt av dessa regler synes förutsätta att prövningen skalltilläggas någon statlig myndighet. Maj:l lämnas erforderliga bemyndigandenatt avstå eller låta viss myndighet avstå från kronoandel kommer emellertid ej till uttryck genom lagförslaget. Del är därför anledningframhålla att ett bifall från till förslaget också torde kräva attsådana bemyndiganden lämnas. Lagtexten bör klart ange all kronoandel kan överlåtaseller upplåtas även till viss del. Denna paragraf synes obehövlig och kan utgå. Lagrådet förordar en omdisponering av kapitlet, så alt debestämmelser som reglerar själva gruvbrytningen får bilda ett avsnitt för sigoch de bestämmelser som reglerar gUtighetstiden och förlängning därav förssamman tUl ett avsnitt för sig, båda avsnitten med särskUda underrubriker.Enligt lagrådels mening innehåller det remitterade förslaget också vissabestämmelser i 7 och 11 kap. som lämpligen bör ha sin plats i förevarandekapitel. Enligt bestämmelser i 7 kap. skall innehavare av utmål för att varabevarad vid sin räll erlägga en årlig avgift till staten, benämndförsvarsavgift. Den betydelse försvarsavgiflen sålunda har för den fortsattagiltigheten av rätten till utmål synes motivera, att bestämmelserna om försvarsavgifl i 7 kap. 1 och 2 §§ flyttas till 6 kap. De bör där bilda ett särskUtavsnitt med egen underrubrik. I 11 kap. ingår vissa bestämmelser som innefattarskyldigheter för gruvinnehavaren. Dessa besfämmelser bör lämpligen inlagasredan i 6 kap. i direkt anslutning till bestämmelserna om självagruvbrytningen. På grund av det anförda förordar lagrådet, att 6 kap. fåromfatta tre avsnitt med särskilda underrubriker, det första med rubriken"Brytning m. och omfattande 17 §§, det andra med rubrikenoch omfattande 8 och 9 §§ samt det tredje medrubriken och omfattande 1013 §§. Med hänsyn tillsålunda föreslagna ändringar bör även själva kapitelrubriken jämkas,förslagsvis till "Rätt att använda utmål". I detta kapitel möter uttrycket gruvinnehavare, varmedavses den som innehar utmål. För all antyda denna innebörd föreslås en redaktionelljämkning av första stycket, som den däri intagna bestämmelsen om gUtighetstidenligt del förut sagda flyttas till ett följande avsnitt. Det kan anmärkas, altde föreslagna nya bestämmelserna om kronoandel i 5 kap. får lUl följd attstaten i regel kommer att jämte den som fått sig anvisat utmål bli gruvinnehavare. Andra punkten i andra stycket kan i överensstämmelse medvad lagrådet anfört vid 3 kap. 4 § utgå. Prop, 1974: 32 314 IIredje stycket förordar lagrådet den förenklingen att staten utan vidare fårandel med hälften i d'är avsett , när staten ej avstått från sinkronoandel. En sådan ordning synes bättre än det remitterade förslagetöverensstämma med den nya ställning som tillerkänts staten i 5 kap. Att statenomedelbart erhåller sin andel torde framgå tillräckligt tydligt om ordet "inmutaren"i första punkten ersätts med "gruvinnehavaren". Innebördenav första och andra styckena torde kunna uppfattas lättare, om bestämmelsemaflyttas om så, att första stycket behandlar utmål och andra stycket utmåletunder jord. Iförsta stycket förekommer ullrycket "gravarbele och därmed sammanhängandeverksamhet för produkternas tillgodogörande". Ett liknande uttryckförekommer i 4 kap. 2 §, nämligen "gruvdriften eller därmed sammanhängandeverksamhet". I båda lagrummen åsyftar dessa uttryck verksamhet sedan utmållagts, och de torde ha samma innebörd. I övrigt synes ordet "gravarbele"användas även i en något vidare bemärkelse än "gravdrift" (jfr vadlagrådet anför vid 11 kap. 1 §). Att i fråga om ulmålsstadiet använda skildauttryck för samma sak kan verka förvillande. Lagrådet förordar därför, liksombeträffande 4 kap. 2 §, att i förevarande paragraf används ullrycket"gruvdriften och därmed sammanhängande verksamhet". Bestämmelsernai första stycket andra punkten och andra stycket torde såsom överflödiga kunnautgå. Är ansökan om förlängning ofullständig, synes tillfyllest att användadet förfarande som anges i 8 § förvaltningslagen. Dennaparagraf torde böra jämkas, så alt den framträder mera som en regel om rätt förgruvinnehavaren att få förhandsbesked än som en handlingsregel för statensindustriverk. Delär uppenbarligen avsett att, om utmål tillhör flera, anm'älan som avses iparagrafen skall göras av samtiiga gemensamt. Till utmärkande härav bör ordet "gruvinnehavare"ändras till "gruvinnehavaren". Bestämmelsenkan utgå, särskilt om 7 kap. får det innehåll och den rubrik som lagrådetförordar. Prop,1974: 32 315 anfört under rubriken tUl 6 kap. bör de två första paragraferna i 7kap. om försvarsavgift och om föreläggande att utge sådan avgift flyttas till 6kap. Rubriken lUl 7 kap. kan då lämpligen ges lydelsen "Verkan av atträtten tUI utmål upphör". Bestämmelseni första stycket andra punkten, att i föreläggande skall anges del belopp somskall betalas, kan undvaras, om i första punkten anges all föreläggandel skallavse "ett belopp motsvarande" dubbla beloppet av vad som intebetalts. Med hänsyn lUl denallvarliga påföljd som inträder om föreläggandet ej efterkommes, börföreläggandel riktas lUl den verklige gruvinnehavaren vare sig han antecknatsi gravregislrel eller ej. Bestämmelse om delgivningmed gravföreslåndare får anses överflödig, eftersom i 10 § andra stycketdelgivningslagen föreskrivs all delgivning med delägarna får ske genom allhandlingen överbringas till gruvföreslåndaren. Vad i övrigt föreskrivs omdelgivning av föreläggande bör i enlighet med vad lagrådet inledningsvisanfört flyttas till 13 kap. Idessa paragrafer behandlas verkningarna med avseende på gruvegendomen av allrätten till utmål upphör. Bestämmelserna skulle vinna i överskådlighet, om dedelas upp på tre paragrafer som var för sig behandlar brutet inmutningsbartmineral, anläggning som hört till gruvan och mark som varit anvisad förgruvdriften. I förslagel ingåruttrycklig föreskrift om att gruvinnehavaren ej behöver erlägga avgift för denhonom medgivna rätten att ha kvar viss egendom på platsen . finns i den gällande lagen, där den infördes (se NJA II 1952s. 272 ff). Att avgift ej skall utgå är dock tämligen självklart med tanke påatt gruvinnehavaren en gång betalat ersättning för rätten att disponeramarken. Del behöver därför enligl lagrådels mening inte särskilt anges i lagtexten.Inte heller torde behövas någon bestämmelse om att fastighetsägaren, sedan gruvinnehavarenförlorat rätten tUl mark som varit upplåten för gruvdriften, återfårförfoganderätten till marken. Förekomsten av en motsvarande regel i dengällande gruvlagen torde sammanhänga med att enligt den lagen marken"löses" av gruvinnehavaren. Del synes vidare överflödigt att ange allny gruvinnehavare ej behöver betala ersättning för egendom som han övertarsedan tidigare gruvinnehavares rätt till egendomen gått förlorad. I fråga omegendom som här avses, dvs. byggnad för gruvans styrka och bestånd samtstängsel som gruvinnehavaren varit skyldig alt hålla, torde vara avsett attden skall läm- nas kvar på platsen. Lagrådet förordar att en uttryckligregel härom införs. Bestämmelserna i detta kapitel i förslaget överensstämmeri sak med gällande rätt frånsett några smärre ändringar.