prop · FX03159 · 1974-12-31 00:00:00 — attränta beräknas vid återbetalning av kvarskatteränta och kvarskatteavgift,liksora vid återbetalning av den respittänta som utredningen föreslår, I frågaom belopp, som inte erlagts som preliminär skatt, föreslås att räntetidensbörjan inte skall bestämmas enligt schablon utan beräknas från utgången av denmånad då skattebeloppet erlagts. Ränta bör utgå t. o. m. den månad dååterbetalning sker. Räntesatsen bör vara densamma förkvarskatteräntan under . Flera remissinstanser anser att restitutionsräntanbör oförändrat utgå efter en fast procentsats. Förslaget om varieranderäntesats anses komplicera ränteberäkningen. Det anses också att den nuvarandeschablonmässigt bestämda tidpunkten för räntetidens början bör bibehållas. Utredningens förslag innebär i vissa hänseendenförenklingar medan det i andra hänseenden komplicerar systeraet. Jag anser emellertidatt det på det hela taget skulle medföra förbättringar, bl. a. från rättvisesynpunkt.Detta gäller förslaget i de punkter som kritiserats enligt vad angetts.Jag förordar alltså att förslaget genomförs med vissa smärre justeringar somjag avser att behandla närmare i specialmotiveruigen. a. bör enligt minmening restitutionsräntan utgå efter den högre av de räntesatser, som skallgälla för ö-skatteräntan, och restitutionsränta inte utgå om beloppet skulleunderstiga . Vid återbetalning äv eriagd skatt gäUer f. n. inågra fall att restitutionsränta inte beräknas. Ett faU avser återbetalningenligt förordningen (1951:763) angående beräkning av statlig inkomstskatt förackumulerad inkomst, ett annat fall återbetalning av skatt som dödsbo befriatsfrån att erlägga och ett tredje faU återbetalning vid avräkning av utländskskatt. Frågan om ränta på skatt sora återbetalts vidtillärapning av bestämmelserna om ackumulerad inkomst har behandlats avbevillningsutskottet (BeU 1967: 53). Utskottet fömtsatte därvid attfrågan om ändrade principer för ränteberäkning i fall då tiUämpningen av en speciellförfattningsbestämmelse är beroende av särskild ansökan, skulle tas upp tillprövning av dåvarande centrala folkbokförings- och uppbördsnämnden (CFU).Riksdagen godkände utskottets betänkande. Nämnden har i en promemoria upprättadi föreslagit att restitutionsränta skall utgå även i detta fall.Justitieombudsman har i skrivelse till finansministern berört dennafråga, I sitt remissyttrande över utredningens betänkande uttalar RSV, attrestitutionsränta av praktiska skäl bör utgå även vid befrielse av skatt fördödsbo. Att restitutionsränta inte beräknas vidåterbetalning av skatt i nu nämnda fall sammanhänger med det förhållandet attåterbetalning är beroende av ansökan från den skattskyldiges sida. Det haraUtså ansetts att skattskyldig inte skaU gottgöras med ränta när han i vissutsträckning själv förfogar över tidpunkten för återbetalningen. Dessaskäl för de specieUa reglema får emellertid mindre tyngd om renakreditsynpunkter läggs tiU gnmd för rätt tUl eller skyldighet att erläggaränta. Bl, a, av detta skäl föreslår jag den ändringen av gällande ordning attränta skall utgå vid återbetalning av skatt i detta fall. Mitt förslag innebärändring av 5 § förordningen (1951: 763) angående beräkning av statliginkomstskatt för ackumulerad inkomst samt 69 § 2 mom, UF och 28 § förordningen(1947: 576) om statlig inkomstskatt. Utredningen föreslår sora framgått attbestäramelser skall införas i UF beträffande ränta på tUlkommande skatt, dvs,skatt som skall betalas på grund av taxeringshöjnmg eUer efter rättelse avdebitering eller tUlgodoräknande av preliminär skatt. Räntan skall beräknasenligt samma gmnder som restitutionsräntan och i princip börja löpa den 1 aprUåret efter taxeringsåret. Räntetiden anses konsumerad genompåföring av kvarskatteränta. Emellertid föreslås en maximal räntetid om två årför respiträntan, motiverat av att taxeringsprocessen ofta drar ut ochmånga gånger på gmnd av förhållanden sora den skattskyldige inte har kunnatpåverka. Förslaget har tiUstyrkts av de flesta remissinstanser. Att respitränta skall utgå är en konsekvens av dekreditsynpunkter sora utredningen har anlagt och som jag i princip hargodtagit. Det kan med skäl uppfattas som en brist i det nuvarande systemet attdet allmänna utger ränta vid återbetalning av skatt medan däremot de skattskyldigainte behöver kompensera den nackdel som drabbar det allmänna genom attskattebetalningen senareläggs. Förslaget raedför också ökad rättvisa för deskattskyldiga sinsemellan. Jag föreslår att utredningens förslag genomförs medsmärre modifieringar, motsvarande dem som jag föreslår beträffanderestitutionsräntan. En beloppsgräns om , bör sålunda gälla. I samband med att utvidgad raöjlighet infördes år1967 att erhåUa anstånd med skattebetalning vid besvär över taxeringbestämdes, att ränta skall utgå om den skattskyldige efter prövning av besvärenhar att betala skatt som anståndet avser. Räntan utgår efter , Räntanberäknas från utgången av det uppbördsår då beloppet skulle ha erlagts t, o. m,den dag då betalning sker. Räntebelopp , behöver inte betalas. Förslaget, som innebär att reglema för denna ränta(anståndsränta) skall utformas i analogi med de föreslagna reglema förrespiträntan, har reraissinstansema i allmänhet tUlstyrkt eller lämnat utanerinran. Även jag föreslår att bestämmelsema om anståndsräntan utformas enligtsamma principer som bör gäUa för respiträntan. Reslavgiftenligt uppbördskungörelsen, m. m. Enligt 61 § uppbördskungörelsen (1967: 626), UK,gäller att avgifter och liknande medel, som får tas ut genora utmätning utanföregående dom, drivs in enligt föreskrifterna om indrivning av skatt i UF ochUK samt att därvid reslavgift skall utgå enligt UF, dock med högst 60 kr.Bestämraelsen avser åtskUliga avgifter sora gmndas på taxor, såsomlantmäteriavgifter och lantbruksnämndsavgifter men även studiemedelsavgifterm. Utredningen har noterat att i vissa fall räntaskall beräknas för en del av dessa avgifter vid bristande betalning, såledesäven sedan fordringen lämnats till utmätningsman för indrivning. Utredningenanser emellertid att ränta inte skall beräknas sedan reslavgift påförts ochföreslår därför ändring i 61 § UK, Förslaget har inte mött någon invändningfrån remissinstansema. Jag föreslår att förslaget genomförs. Detöverensstämmer med vad jag i det följande kommer att föreslå beträffande andraräntor som f, n. löper på skattefordringar även sedan de lämnats tiUutmätningsman för indrivning. Mina förslag i detta avseende avser att medföraförenkling av rutinen vid indrivning, vilket är särskilt angeläget med hänsyntUl den förestående ADB-reformen inora exekutionsväsendet. Utredningen har även tagit upp en annan fråga somavser bestämmelserna i 61 § UK. Dessa avser inte bara statens fordringar utanvissa andra fordringslyper. Hit hör riddarhuskapitationsavgifter och premierhos vissa försäkringsanstalter. Bestämmelse härom finns i 4 § kungörelsen(1953:685) angående inbetalning av vissa avgifter som tidigare uppburits isamband med den allmänna uppbörden. De förstnämnda avgifterna kan utmätas utanföregående dom enligt 51 § mom. 1 riddarhusordningen. För attförsäkringspremier skall få tas ut utan beslut av domstol fordras medgivandeenligt kungörelsen (1886: 80 s, 11) angående uppbörd av avgifter till vissa påömsesidighet grandade försäkringsanstalter. I vilken utsttäckning 61 § UKgäller för andra fordringar som kan tas ut genom utmätning utan föregående domär oklart. Paragrafen torde dock gälla några sådana, t. ex, flygplatsavgifterenligt 6 kap. 13 § luftfartslagen (1957: 297). Indrivning av riddarhuskapitationsavgifter har inteförekommit . Indrivnmg av försäkringspremier i den ordningsora gäller beträffande skatt är mycket sällsynt. Rättigheten därtilltUlkommer numera sannolUct endast ett försäkringsbolag. Även i övrigt synes 61§ UK endast sällan tUlämpas i fråga om fordringar av enskUd karaktär. Utredningen föreslår att 61 § UK ändras så att Indrivningenligt dess bestämmelser skall avse endast statens fordringar. Jag instämmer Idetta förslag. Det finns vidare inte skäl att vissa försäkringspremier ifortsättningen skall kunna utmätas utan att dora föreligger på betalningsskyl- digheten.Förordningen (1886: 80 s. 11) bör därför upphävas. Detta kan ske genom beslutav Kungl. Även ett par andra administrativa bestämmelser berörs av denföreslagna ändringen. Med hänsyn till den nya regeringsformen börbestämmelserna i 61 § UK överflyttas till UF och förslagsvis placeras i en ny64 §, Avdragför preliminär A-skatt i visst fall Jag ämnar nu gå in på en fråga som inte har sambandmed det föregående. Den avser vilken typ av preliminär skatt A-skatt ellerB-skatt som skall erläggas av skattskyldig som uppger sig driva rörelse trotsatt hans arbetsförhåUanden är sådana att anställning i själva verket föreligger. Enligt 3 § 2 mom. UF skall skattskyldig som harinkomst av tjänst i allmänhet erlägga prelirainär A-skatt, som uppbärs genoraskatteavdrag vid löneutbetalning. Om den skattskyldige vid sidan avtjänstemkomsten har en mer betydande inkomst kan den lokala skattemyndighetenföreskriva att preliminär B-skatt skall erläggas i, stäUet för Ä-skatt, PreliminärB-skatt utgår enligt särskild debitering och betalas in av den skattskyldigesjälv. I ökande utsträckning har under de senaste årenförekommit att skattskyldiga begärt att få övergå till B-skatt med hänvisningtUl att de driver rörelse. De åberopar som bevis för detta att de harinregistrerad firma. Omständigheterna är emellertid ofta sådana, att denskattskyldige kan anses anställd även om han t. ex. tillhandahåller materialoch använder egna arbetsverktyg. Verksamhetslokal för rörelse, lager och dylikaförhållanden som anses konstituera en rörelse saknas ofta i sådana fall. Genomatt den skattskyldige debiteras B-skatt försvåras taxeringskontrollen.Uppbörden av prelirainärskatt blir ofta otUlfredsställande i här avsedda faU. Vad jag nu anfört motiverar att UF kompletteras meden bestämmelse som ger de lokala skattemyndigheterna anledning att särskiltnoga granska vUlkoren för övergång från A-skattebetalning till debitering avB-skatt för skattskyldiga som här avses. Beslämmelsen, som lämpligen bör få sinplats i anvisningarna tUl 3 § UF, bör innehålla, att preluninär A-skatt skalltas ut även om den skattskyldige uppger sig driva rörelse, om det av utredningi ärendet framgår att hans verksamhet bedrivs under sådana förhållanden soramotsvarar arbelsanställning. Avskrivningav skail i visst fall I 66 § UF anges vUlkoren för avskrivning av skattenligt förordningen. a. föreskrivs att vissa tidsfrister skall ha löpt utinnan avskrivning får ske. Frånsett det fall att skattefordran bortfallit pågmnd av ackord får preliminär skatt avskrivas först efter utgången av andrauppbördsåret efter det då skatten förfallit till betalning, medan kvar- ståendeoch tillkommande skatt får avskrivas först efter utgången av det uppbördsår dåskatten förfaUit tUl betalning. I skrivelse tUl den 3 september1974 har RSV meddelat, att två länsstyrelser skriftiigen har medgettkronofogdemyn-dighetema i länet rätt att tiUs vidare i vissa fall föreslårestförda skatter och allmänna avgifter till avskrivning utan att iaktta denyss angivna tidsfristerna. Länsstyrelsernas skrivelser är av samma innehålloch avser de fall då aktiebolag upphört att existera på grund av konkurs ellerdå tiUgångarna i aktiebolag som försatts i konkurs enligt vad utredning visarmed all sannolikhet inte kommer att räcka till utdelning på bevakade skatte-och avgiftsfordringar. Det uttalas i skrivelserna att ora bevakad skatte- elleravgiftspost skulle inflyta, sådan post skall åtemppdebiteras och redovisas iföreskriven ordning. Avskrivning på de grunder som anges ilänsstyrelsernas skrivelser saknar uttryckligt stöd i lag. RSV framhålleremeUertid, att det allmänna syftet med avskrivning är att fordran inte skallkvarstå i räkenskaperna när alla medel som kan anses verksamma förindrivningen har visat sig resullatlösa och att länsstyrelsernas medgivande äri linje härmed, RSV föreslår att en bestämmelse införs i 66 § UF om att RSV fårföreskriva att avskrivning i särskilda faU får äga rum före de tidpunkter somanges i paragrafens andra och tredje stycken, dvs. tidpunkterna föravskrivningar av preliminär resp. kvarstående och tillkommande skatt. För egen del kan jag biträda RSV:s principieUauttalande i fråga om syftet med avskrivning, men vUl hänvisa tUl attbestämmelserna om tidsfristema självfallet införts som en garanti för attavskrivning inte sker för tidigt, t. ex. på grand av en mer tillfällig svårighetför den skattskyldige att betala sin skatt. I sådana fall som avses ilänsstyrelsernas skrivelser finns det väl oftast inte något rimligt skäl antaatt statens fodran skall kunna las ut. Avskrivning i sådana fall bör dockförutsätta, att alla överväganden gjorts beträffande sådana åtgärder som kanförbättra konkursboets ekonomiska situation, t. ex, i fråga om möjligheten tUlåtervinning eller att ställa styrelseledamöter till ekonomiskt ansvar förbrister i förvaltningen av bolaget. Med denna reservation ansluter jag mig tUl RSV:sförslag om ett tUl-lägg tUl 66 § UF. Fullmakten att utfärda föreskrifter bördock avse endast skattefordran hos juridisk person. Den bör ges regeringeneller den myndighet regeringen bestämmer. Jag vUl framhålla att avskrivning avskatt är en förvaltningsåtgärd, som inte medför att skattefordringenbortfaller. Bestämmelse om avskrivning torde även enligt den nya regeringsformeni och för sig kunna utfärdas av regeringen. Avskrivningsbestämmelserna haremellertid av ålder haft sin plats i UF, där det också i 66 § redan finns enfullmakt för Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. bestämmer att geföreskrifter om avskrivning i vissa fall. I AGF finns bestämmelser ora ränta vid anstånd medfastställande av skatt eller med betalning av skatt samt om ränta vid betalningav arvsskatt med skuldebrev eller aktie. Även restitutionsränta utgår enligtAGF i vissa fall. Utredningen har föreslagit att räntebestämmelsernai AGF skall så långt möjligt anpassas tUl de principer som förordats i fråga omräntor enligt UF, Dessutom har föreslagits att respitränta bör utgå näröverrätt har fastställt skatt till högre belopp än beskattningsmyndighetenberäknat och när skattskyldig godkänt anmärkning av granskningsmyndighet ivisst fall. Endast ett fåtal remissinstanser har uttalat sig omförslagen. En remissinstans anser att den föreslagna respiträntan är otjänligsom medel att effektivisera uppbörden av arvsskatt och gåvoskatt, men att behovföreligger av en respitränta när skattskyldig inte lämnar beskattnings-handlingi rätt tid. En annan remissinstans anser att respitränta bör utgå även videfterbeskattning.' Respiträntans funktion skall inte i första handvara att effektivisera skatteuppbörden utan att kompensera det aUmänna för enränteförlust, som motsvaras av en räntevinst för den skattskyldige genom attdenne erlägger skatt än normalt, Uttedningens förslag ifråga om arvsskatt och gåvoskatt har utformats efter den principen. Förslagetbör därför godtas med de modifikationer som jag ämnar föreslå i enspecialmotivering till ett inom upprättatförfattningsförslag. Vid efterbeskattaing enligt AGF föreligger integenerellt sett den situationen, att den skattskyldige har haft det kapitaltill sitt förfogande som sedermera tas till beskattning. Att ta ut respiträntai sådana fall kan inte anses helt skäligt. Liksom utredningen anser jag därföratt respitränta inte bör utgå vid efterbeskattning enUgt AGF. Däremot finnerjag att starka skäl anförts för en särskilt utformad ränta som syftar till attminska benägenheten att aUtför länge dröja raed att lämna in beskattningshandlingoch därigenom få anstånd med skattebetalningen. Ränta bör i sådana fallberäknas sedan förslagsvis förflutit från det handlingen borde halämnats tUl beskattningsmyndtgheten. Räntan kommer då i regel att börja löpaett år efter det skattskyldigheten har inträtt. Denna ränta bör även avsedröjsmål med ingivande av handling för efterbeskattning. Förslaget skallnärmare behandlas i en specialmotivering tUl upprättat författningsförslag. I SjF finns bestämmelser om restitutionsränta vidåterbetalning av skatt i vissa fall. Minsta räntebelopp som återbetalas är 10kr. utgårefter och beräknas för tiden fr. o. ra. året undervilket skatten har erlagts t. o. m. den månad då beslut om återbetalningmeddelas. Utredningen föreslår inte respitränta i fråga orasjömansskatt av det skälet, att det praktiskt taget inte förekoraraer attsjöraansskatt påförs enligt beslut av kammarrätt eller regeringsrätten. Detföreslås att den nuvarande restitutionsräntans storlek skall anknytas tUl detallmänna ränteläget och i övrigt beräknas på samma sätt som räntorna enUgt UF.Utgångspunkten för ränteberäkningen föreslås vara, för skatt som erlagts underbeskattningsåret nästföljande år samt för annan skatt sominträffar närmast efter det att skatten har betalts. Remissinstansema har godtagit förslaget. Enremissinstans avstyrker dock förslaget om tidpunkten för ränteberäkningensbörjan, då detta skulle medföra en omfattande registrering avskatteinbetalningarna. Även jag kan I princip godta förslaget. De nyabestäraraelsema bör dock utformas i anslutning tUl vad jag föreslagit om räntaenligt UF. Sålunda bör en beloppsgräns om . gälla även förrestitutionsränta enligt SjF. För att den nya ordningen inte skall kräva ettutökat arbete med registrering av inbetalningen bör gälla att räntan för skattsom avser visst beskattningsår skall beräknas fr. o. m. året efterbeskattningsåret, om skatten erlagts . I andra fall bör räntanberäknas fr. o. ra. månaden efter den då skatten har erlagts. Jag föreslårockså att minimibeloppet för revisionskrav och återbetalning av skatt höjs frånnuvarande . Förslagen medför ändring av 17 § 2 mom. samt 36 §1 och 2 raom. RäntorenUgt vissa andra författningar Bestämmelser om ränta i fråga om punktskatter finnsi förordningen (1959: 92) om förfarandet vid viss konsumtionsbeskattning (FF).Som framgått avser jag inte att nu behandla utredningens förslag om ändringari FF. Denna förordning är emellertid inte tiUämplig på förordningen (1953:397) angående avgift för fettvaror som användas för framställning avfetlemulsion. Utredningen har föreslagit att sistnänmda förordning förs inunder tillämpningsorarådet för FF. Detta raedför att räntereglerna i FF skuUegälla i fråga om denna avgift. Förslaget, som inte har mött någon invändning,bör genomföras. Sker det kan kungörelsen (1942: 531) med vissa bestämmelserrörande uppbörd av accis eller skatt, som skall inbetalas tUlkontrollstyrelsen, ra. I kungörelsen föreskrivs f, n, att vissavgift skall ulgå vid indrivning av accis eller skatt. Ränta enligt FF ra. fl, författningar utgår ävensedan fordran överläranats till utmätningsraan för indrivning. I likhet raedvad jag föreslagit beträffande fordran enligt 61 § UK bör detta ändras så attutmät- ningsmaninte behöver beräkna sådan ränta. Jag föreslår också att bestämmelsema omreslavgift i ett par författningar ändras så att de får samma innehåU sommotsvarande regler i UF. Förslaget medför ändring 1 27 och 28 §§ FF, 37 § 2mom. stämpelskatteförordningen (1964: 308), 23 och 24 §§ förordningen (1967:340) med vissa bestämmelser om prisreglering på jordbrakets område och 15 §lagen (1974: 226) om prisreglering på fiskets område. Bestämmelser om ränta och indrivning av skattenligt förordningen (1928: 376) om särskUd skatt å vissa lotterivinster finns ikungörelsen (1964: 805) om uppbörd och redovisning av särskUd skatt på vissalotterivinster. I fråga om ränta hänvisas i kungörelsen tUl räntebestämmelsernai FF. Jag föreslår att hänvisning införs även tUl bestämmelserna I FF omIndrivning och reslavgift. Med hänsyn tUl den nya regeringsformen börbestänunelserna i nämnda kungörelse flyttas tiU förordning. Jagföreslår också ändring I 13 § 1 mom, förordningen (1908: 128) angåendebevillningsavgifter för särskUda förmåner och rättigheter. Denna ändringavser, fömtom en modernisering av lagtexten, att undanröja viss tveksamhet ifrågan huravida reslavgift skall tas ut vid indrivning av avgift enligtförordningen. De ändrrågar sora jag har föreslagit avser med ettundantag förordningar. Av den nya regeringsformen följer att sådanaförfattningar som dessa efter skall betecknas lag.Beträffande vissa av dessa förordningar har omrubricering till lag tidigareföreslagits (prop, 1974: 132 och 156). Rubrikerna till de övriga förordningarnabör ändras i överensstämmelse härmed och ordet "förordning", där detavser någon av dessa författningar, bytas ut mot "lag" och orden"Kungl. Maj:t" mot "regeringen". Motsvarande ändringar harföreslagits i de nämnda propositionerna. Av författningstekniska skäl börliknande ändringar företas beträffande förordningen (1947: 577) om statiigförmögenhetsskatt, som i övrigt inte berörs av något ändringsförslag i dettasammanhang. Debiteringav kommunalskatt vid eftertaxering, m. m. Efiertaxering skall enligt 114 § TF åsättasskattskyldig som genom att lämna felaktiga uppgifter i sin självdeklarationförorsakat att hans skatt blivit för låg. Skatt som skall betalas på grand aveftertaxering tas ut som tiUkomraande skatt enligt UF. Debitering av skatt pågmnd av eftertaxering skall enUgt 31 § UF ske efter samma gmnder som gällt fördebitering av motsvarande slutiiga skatt. Det erinras dock i paragrafen ombestämmelsen i 63 § kommunalskattelagen (1928: 370), KL, enligt vilkenskattskyldig vid eftertaxering skall påföras allmän kommunalskatt efter denutdebiteringsprocent, som fastställts då eftertaxe-ringen sker,alltså inte efter utdebiteringen som eftertaxe-ringen avser. Debitering av skatt på grand av eftertaxeringskUjer sig från omräkning av skatt vid höjning av taxering visst år endastbeträffande uträkning av den aUmänna kommunalskatten. Att debitering avkommunalskatt vid eftertaxering sker enligt den utdebitering som gällde det årdå eftertaxerlngen beslutas har motiverats raed praktiska synpunkter. För avräkningen av kommunalskatt mellan stat ochkommun finns bestämmelser i bl. 72 § kommunallagen (1953: 753). Vid dennaavräkning beaktas taxeringsändringar. Däreraot påverkas inteskatteutjära-ningsbidrag, som enligt lagen (1973: 433) omskatteutjämningsbidrag beräknas på gmndval av taxeringsnämnds beslut, avsenare ändringar i taxeringen eller av eftertaxeringar. Vid beräkningen avbidrag enligt kungörelsen (1972:140) ora skattebortfallsbidrag bortses från deändringar av taxeringarna som har skett i högre instans. Således påverkas inteheller detta bidrag av eftertaxeringar. Däremot skall bidrag enligt kungörelsen(1962: 69) om övergångsbidrag vid vissa ändringar i den kommunala indelningenbestämmas med beaktande av taxeringsändringar. RSV framhåller i en promeraoria attpraktiska skäl inte längre utgör motiv för att särbehandla allmän kommunalskattvid debitering av tillkommande skatt på grund av eftertaxering. En sådansärbehandling medför att debiteringar på grund av eftertaxering inte kan skeADB-mässigt utan raåste göras manueUt även sedan maskmell omräkning Införts.Det sägs i promemorian att inkomst från rättvisesynpunkt bordebeskattas på samma sätt oavsett om inkomsten taxeras på vanligt sätt ellerbeskattas genom eftertaxering. RSV föreslår att allmän kommunalskatt på grund aveftertaxering skall uträknas efter den utdebiteringssats som fastställts fördet år efter-taxeringen avser, således då taxeringen rätteligenskulle ha verkställts I första instans. För kommunernas del innebär detta attden skatt som till följd av eftertaxering skall tillgodoföras kommun, landstingskommunoch församling uträknas med ledning av antalet skattekronor och denutdebitering som gällt vid debitering av slutiig skatt för det åreftertaxerlngen avser. Däremot påverkas inte skatteutjämningsbidrag ochskattebortfallsbidrag av förslaget. Jag delar RSV:s uppfattning och föreslår därför enbestämmelse om att 63 § KL skall upphöra att gälla samt att 31 § UF ändras.Förslagen bör träda i kraft .