prop · FX0379 · 1974-12-31 00:00:00 — Det har hävdats, sägs det i slutrapporten, att detta kriterium syftartill större restriktivitet än bestämningen "beslut över besvär sombiträtts av motpart" i 87 § TF. Departementschefens uttalande i prop.1971:14 (s. 65) om begreppet "saken är uppenbar" att fråga är om enrestriktiv bestämning är enligt arbetsgruppen inte att fatta som en jämförelsemed vad som gällde enligt TF. Departementschefen lorde ha utgått från, anförsdet i slutrapporten, att det i normalfallet är riktigt att fattabeslut i enlighet med båda parters mening. Det nya synes framför allt vara,anförs det vidare, att även tvistiga mål skall kunna behandlas som enmansmål.Med hänsyn till att begreppet "saken är uppenbar" kan föranledatolkningssvårigheter anser arbetsgruppen att 6 § bör ändras på denna punkt.Enligt arbetsgruppen bör det tydligt framgå att ett mål kan behandlas som enmansmål, om utgången är given enligtgällande bestämmelser eller fast rättstiUämpning. Som exempel på mål som med en sådan bestämning skullekunna behandlas som enmansmål nämns mål där den skattskyldige inte har visatatt nägot av de i praxis uppstäUda kraven för medgivande av avdrag förkostnader för arbetsrum har uppfyllts samt mål där den skattskyldige påstår atthans verkliga resekostnader har överstigit det belopp som han har erhållit frånarbetsgivaren men inte gör sannolikt att hans uppgifter är riktiga. Ytterligareexempel är enligt arbetsgruppen mål där en skattskyldig, som inte har fåttersättning för flyttningskostnader och som inte är skyldig underkasta sigflyttning i tjänsten, yrkar avdrag för sådana kostnader samt underförutsättning att det inte finns anledning att anta att underlaget förtaxeringsintendentens yrkande är bristfälligt -mål där den skattskyldige bevisligenhar fått del av yrkandet men inte har låtit sig avhöra. Vidare förordar arbetsgruppen att mål där parterna äröverens fär behandlas som enmansmål. Någon olägenhet av den tidigare bestämmelseni 87 § TF, enligt vilken mål kunde upptas som enmansmål om besvären biträddesav motparten, har enligt arbetsgruppen inte förmärkts. Anledning attifrågasätta den materiella riktigheten av parternas "överenskommelse"torde oftast inte föreligga. Arbetsgruppen framhåller att den omständighetenatt parterna är överens inte behöver innebära att utgången är given enligtgällande bestämmelser eller fast rättstillämpning. Som exempel anförarbetsgruppen det fallet, att den skattskyldige yrkar avdrag för ökadelevnadskostnader med . per dag och taxeringsintendenten tUlstyrker avdragmed . per dag, varpå den skattskyldige godtar intendentens ståndpunkt.Det är inte givet enligt gällande bestämmelser eller fast rättstillämpning attavdraget skall vara , men anledning att frångå parternas "överenskommelse"torde i normalfallet saknas. Den föreslagna regeln kan enligt arbetsgruppentillämpas också om intendenten finner sig kunna tillstyrka bifall till denskattskyldiges yrkande om avdrag därför att avdraget kan anses skäligt ellerinte är så högt, att utredning för att visa att det bör sänkas bedöms varalönande. Slutligen föreslår arbetsgruppen att mål enligt skatte-och taxeringsförfattningarna som avser ändring av taxering med högst 500 kr.hänförs till enmansmål. ÄrbeLsgruppen medger att vägande invändningar kan resasmot detta förslag. Det kan sålunda synas ur rättvise- och likformighetssynpunktotillfredsställande att valet av handläggningsform inte görs beroende av måletsskatterättsliga natur utan av en beloppsgräns. Arbetsgruppen beräknar attstatsverkets kostnader för handläggningen av ett mål vid länsskatterätt igenomsnitt uppgår tUl . Arbetsgruppens undersökningar visar att imålgruppen skattskyldigbesvär utgjorde mål avseende belopp . i treav de undersökta länen en fjärdedel eller mera och i ett fjärde län omkring enåttondel. En stor del av skatterättsprocessen avser alltså mål därprocessföremålets värde inte överstiger kostnaderna för processen. Det är enligt arbetsgruppens mening påkallat att i möjligaste män söka begränsakostnaden för dessa mål. Det allmännas intresse härav bör stäUas i relationtill den enskildes intresse av att få ta processapparaten i anspråk för bagatellarladeyrkanden. Arbetsgruppen anser det befogat att "bagateUmål", som avserbelopp om högst , regelmässigt behandlas som enmansmål. I samtliga de fall där enligt arbetsgruppens förslag ettmål skall kunna behandlas som enmansmål bör dock, framhålls det i rapporten,nämndemän delta, om det är påkallat av särskild anledning. Sålunda bör mål avmera principiell betydelse, mål avseende mycket stora belopp samt mäl däravgörandet innebär betydande ingrepp i enskildas personliga förhållanden intehandläggas som enmansmål. 1 mål om avdrag för nedsatt skatteförmäga uppkommerofta anledning till sådana skälighetsbedömningar som enligt arbetsgruppensmening gör medverkan av nämndemän särskilt värdefull. Ordförande i skatterätt och länsrätt En av orsakerna till länsskalterätternas stora målbalanserär enligt arbetsgruppen bristande personella resurser. Arbetsbördan förordförandena är alltför pressande, särskilt i de fall då i praktiken hela dendömande verksamheten i länsskatterätten ankommer på en enda ordförande.Sårbarheten i en organisation med sådan uppbyggnad är betydande och riskföreligger att ordförandena blir "flaskhalsar" där målen anhopas,vilket medför att avgörandena fördröjs, Arbetsgruppen konstaterar att spm ordförandenasarbetsbörda tenderar att bli alltmera betungande utnyttjas inte kompetensenhos de yngre jurister som tjänstgör som föredragande i den omfattning som fåranses önskvärd. Arbetsgruppen har vid sina besök pä länsstyrelserna mött enstark reaktion mot att föredragandena inte regelmässigt anförtros ansvar somordförande i enmansmåL 1 sammanhanget har för arbetsgruppen framhållits att enmansmålenshandläggning bör kunna avsevärt påskyndas, om de ordinarie ordförandena befriasfrån ansvaret för dessa mål och därigenom kan ägna mer tid åt mäl som ställerhöga krav på kunskaper och erfarenhet. Enligt arbetsgruppen framstår det som angeläget attlänsstyrelserna i betydligt större omfattning än som sker begagnar sig avmöjligheterna att hos Kungl. Majrt begära göromälsförordnande pä tjänst som ordförandeför de yngre jurister som tjänstgör som föredragande i länsskatterätterna samtatt erhållna förordnanden verkligen utnyttjas. Den nuvarande ordningen atthos Kungl. Majrt begära göromälsförordnande bör enligt arbetsgruppen behällassåvitt avser handläggning av mäl där nämndemän deltar. Mot bakgrund av bestämmelserna i 50 §länsstyrelseinstruktionen om behörighet att tjänstgöra som vikarie förordförande i skatterätt och länsrätt anser arbetsgruppen att det inte på aUvarkan göras gällande att rättssäkerheten äventyras, om jurister medfiskalskompetens i kammarrätt eller med praktik som föredragande i länsstyrelse,skatterätt eller länsrätt under förslagsvis ges behörighet att,även när fråga inte är om vikariat, som ordförande handlägga enmansmål. Arbetsgruppenhänvisar i detta sammanhang till bl. a. bestämmelserna i 11 § tingsrättsinstruktionenom i vilken utsträckning tingsnotarie kan förordnas att på eget ansvar utföra domargöromål.Arbetsgruppen åberopar vidare att tingsrättsinstruktionen i fråga om tingsfiskalernasbehörighet innehåller bortsett frän mål där rätten skall bestå av trelagfarna domare endast den begränsningen att arbetsuppgifter som kräversärskild erfarenhet inte fär tilldelas tiirgsfiskal (7 §). Enligt arbetsgruppens förslag skall Kungl. Majrt genom etttillägg till 7 § första stycket lagen om skatterätt och länsrätt bemyndigas attföreskriva att domargöromål som avses i 6 § får fullgöras även av den som inteinnehar tjänst med uppgift att vara ordförande i länsskatterätt och länsrätt.Föreskrifter om vilka behörighetskrav som skall vara uppfyllda för att länsstyrelsenskall kunna förordna tjänsteman att utföra sådana domargöromål skall enligt förslaget tas in i länsstyrelseinstruktionen. Det övervägande antalet remissinstanser anser att målenslånga omloppstid och de stora balanserna i länsskatterätterna inte ärgodtagbara i längden. Remissinstansernas instäUning till arbetsgruppens förslagatt flera typer av mål än f. n. skall kunna handläggas som enmansmål och attlänsstyrelserna skall bemyndigas att förordna yngre jurister att döma i sådanamål är skiftande. Trots den pä åtskilliga håll besvärliga arbetssituationenintar många remissinstanser en i huvudsak kritisk inställning till förslagen. JKhyser från rättssäkerhetssynpunkt starka betänkligheter mot arbetsgruppensförslag. Den huvudsakliga avsikten med reformen av förvaltningsrättskipningenvar, framhåller JK, att större rättssäkerhet vid avgörandena skulle vinnas.Det torde inte kunna bestridas att möjligheterna att förverkliga detta syfteförsvagas i samma mån som området för enmansavgöranden vidgas och lägrekompetenskrav ställs pä ensamdomare. Om ordförandenas arbetsbörda är alltförbetungande, ligger det enligt JK närmare till hands att överväga reformer avannat slag. Liknande synpunkter förs fram av länsstyrelserna i ,och . Länsstyrelserna i , , ,, och , , och länifrågasätter om några egentliga - och inte bara marginella - rationaliseringsvinsterkan uppnås med arbetsgruppens förslag. Dessa remissinstanser anser attarbetsgruppens förslag är alltför begränsat för att i nämnvärd mån kunna påverka målbalanserna och arbetsförhållandenaöver huvud taget hos länsskatterätterna i positiv riktning. Flera av dem anserliksom RRV att det vid ett ställningstagande till förslagen hade varit tillhjälp om arbetsgruppen alternativt kunnat väga in förslag till åtgärder som iförsta hand gått ut på att minska tillströmningen av taxeringsmål tUllänsskatterätterna. Den rationalisering som med de föreslagna åtgärderna kanåstadkommas för länsskatterätternas del är enligt i länutan större betydelse för minskningen av balanserna. De ordinarie ordförandenabehöver inte i första hand befrias frän göroinåf som ankommer på dem somdomare. Om enklare mål handläggs med nämndeman eller av ensamdomare betyderinte så mycket ur arbelssynpunkl för ordföranden som man i förstone kanske villtro. 1 fråga om enmansmålen är det den vidlyftiga apparat i form av diarieföring,uppläggning av besvärsakt samt remiss- och expeditionsförfaranden som föregården i sak enkla bedömningen som medför den huvudsakliga arbetsbördan. Endomstol är, anför , en onödig, alltför dyrbar och omständligapparat för handläggning av de enklare mäl som avgörs som enmansmål. Enreform av taxeringen i första instans hade självklart bort föregå reformen avförvaltningsrättskipningen. Förhållandena i första instans har medfört enanhopning av bagatellmål i Skatterätten som inte bör tolereras i endomstolsorganisation som vill göra anspråk på att arbeta rationellt. Enupprustning av första instans är en grundläggande förutsättning för ett bättreutnyttjande av den dyrbara apparat som länsskatterätten som domstol utgör. Iavvaktan på en sådan reform är det enligt i första hand angelägetatt området för rättelser enligt 72 a § TF vidgas. Åtgärder isyfte att minska tillströmningen av mäl till länsskatterätterna diskuterasockså av RR V samt länsstyrelserna i , och , ,, och . Enligt ett förslag skall lokalskattemyndighet ha möjlighet att "överpröva" taxeringsnämnds beslutpå yrkande av skattskyldig. Vidare föreslås att taxeringsintendent skall kunnameddela preliminära beslut av typen "strafföreläggande". Ändringar avdetta slag skulle enligt dessa remissinstanser medföra att länsskatterätternabefrias från de enklare målen i alla de fall den skattskyldige godtar ettförelagt preliminärt beslut. Länsstyrelserna i , , ,, , , , , ,och samt fögderidirektören i Stockholmsfögderi anser att lokal skattemyndighet bör ges större befogenhet än f. n. attbesluta om rättelse enligt 72 a § TF. Genom en sådan reform skullelänsskatterätterna befrias från vissa typer av okomplicerade mål och deskattskyldigas berättigade krav på att få uppenbara felaktigheter i sinataxeringar snabbt rättade tillgodoses. Även om taxeringsarbetet i första instans i ökadutsträckning läggs på tjänstemän, torde det enligt i Göteborgsoch län alltid komma att finnas ärenden som bör handläggas i "andrainstans" enligt ett förenklat förfarande. En lösning skulle kunna vara attskatte- chef och taxeringsintendent ges rätt att besluta omrättelse enligt en utvidgad 72 a § TF. Länsstyrelseni anför att den metod som arbetsgruppen vid sinastickprovsundersökningar hos länsstyrelserna använt för att kartläggataxeringsmålen synes ge ett alltför slumpartat och begränsat urval för attkunna tjäna som tiUförlitlig grund för de ställningstaganden och värderingarsom arbetsgruppen för fram. Äv samma uppfattning är iKristianstads län, som särskilt anmärker att arbetsgruppen synes ha beräknatantalet enmansmål och antalet mål som avser endast belopp . Någraremissinstanser JK samt länsstyrelserna i , och Bohusoch län framhåller att arbetsgruppen i motiven enbart behandlarlänsskatterätterna, medan de föreslagna författningsändringarna utformats såatt de delvis kommer att gälla också länsrätterna. Utrymmet för s. k. enmansavgöranden De föreslagna ändringarna i 6 § lagen om skatterätt ochlänsrätt avstyrks helt av länsstyrelserna i , , Kristianstadsoch . Länsstyrelserna i , och Gävleborgslän ger uttryck för tveksamhet beträffande förslaget i denna del som helhet. Länsstyrelseni hävdar bestämt att enmansmålen inte vållat svårigheter och atthandläggningen av dem bör fortsätta som . hari runt tal av alla mål som avgjorts av länsskatterätten varit enmansmål.En utvidgning av kategorin enmansmål är enligt denna länsstyrelse inte ägnadatt nämnvärt påverka länsskatterättens arbetstakt och en utvidgning i enlighetmed arbetsgruppens förslag kan fä icke önskvärda konsekvenser förrättssäkerheten. Länsstyrelseni anser sig ha goda skäl för bedömningen alt arbetet med attgallra fram enmansmål och "knäcka" frågan huruvida förutsättningarnaför enmansavgörande är uppfyllda eller ej redan f. n. innebär en belastning.Länsstyrelsen vänder sig därför med skärpa mot en utvidgning av denna målkategori.Arbetet ökar ju fler kriterier med svårfångat innehåll som man ställer förklassificeringen av enmansmål. Fördelarna med enmansavgöranden snabbarerättelse vid klara feltaxeringar, viss avlastning av nämndemännen samtminskning av den administrativa pappershanteringen uppvägs enligtlänsstyrelsen av nackdelarna, bl. a. arbetet med "knackningen" avfrågan om mål är av enmansmålsnatur och merarbetet med ramprotokoll m. m. för särskUdaenmanssammanträden. Överhuvud taget är lösningar av den typ som arbetsgruppenföreslår föga ägnade att ge vinster och arbete i ett typiskt settskriftligt förfarande som taxeringsprocessen, där en förenkling idomstolsarbetet inte kan uppnäs genom att en huvudförhandling sparas in. 1 saml Nr 79 1974 r 79 18 Arbetsgruppens förslag innebär enligt iGotlands län en kraftig urholkning av nämndemännens funktion. En utvidgning avkategorin enmansmål måste ske med största försiktighet och urskillning, anserlänsstyrelsen i . i ifrågasätter ominte en utvidgning av kategorin enmansmål i första hand innebär en formell omföringav målen utan reell betydelse för arbetsbelastningen. Förslagetom ny bestämning av kategorin enmansmål tillstyrks i princip till alla delar avlänsstyrelserna i , , , och Jämtlandslän. i anser att bestämmelserna i 6 § redan nuger möjlighet att hänföra en inte obetydlig del av skatteniålen tUl enmansmåloch uppger att augusti 1971-aprU 1973 av helaantalet skattemål i länet var enmansmål. är emellertid intefrämmande för tanken att arbetsgruppens förslag ökar möjligheterna att behandlaett skattemål som enmansmål. Även i uppger attbestämmelserna i 6 § getts en sådan tolkning att ett förhållandevis stort antalmål handläggs som enmansmål av totala antalet under år 1972avgjorda mål. delar arbetsgruppens uppfattning att snabbarehandläggning och bättre tillvaratagande av tillgängliga personella resurseruppnås ju fler mål som handläggs som enmansmål. Bedömningen av vilka mäl som kanhandläggas av ensamdomare torde inte vara enhetlig vid länsskatterätterna.Enligt bör ett genomförande av arbetsgruppens förslag tillnärmare precisering och utvidgning av kategorin enmansmål kunna leda till enförbättring i detta avseende. Vid länsskatterätten i utsänds iregel 250 föredragningspromemorior till nämndemännen före varje sammanträde.Inläsningen av detta material är mycket tidsödande och det är därför angelägetatt nämndemännen inte belastas med inläsning av promemorior i mäl där utgångenär mer eller mindre given eller där avgörandet utan betänkligheter frånrättssäkerhetssynpunkt kan överlämnas till ordföranden ensam. Ätt klarhetskapas beträffande vilka typer av mäl som kan handläggas som enmansmål anser ocksålänsstyrelsen i vara angeläget. Arbetsgruppens förslag färanses väl avvägt. i uppger att tolkningssvårigheterbeträffande begreppet "uppenbar" i 6 § första stycket 6 gjort attantalet enmansmål vid länsskatterätten i länet blivit ganska ringa. i lämnar liksom JK förslagen till ändring i 6 § utan invändning i sak men framhåller att den vinstsom kan uppnås med dessa förslag i stort sett inskränker sig till något kortarehandläggningstider än f. n. för rnål av enklare beskaffenhet. Denna vinst ärenligt i och för sig värdefull men den saknar betydelse när detgäller att bemästra den besvärliga arbetssituationen. Kammarrätten i , RR V samt länsstyrelserna iStockholms, , , , , , ochVästernorrlands län biträder i princip förslaget om ökade möjligheter atthandlägga mäl som enmansmål men ställer sig i ett eller flera hänseendenkritiska till de konkreta förslagen till ändringar i 6 §. Det är en allmän uppfattning hos den övervägande delen av dessaremissinstanser att fördelarna med att vissa mål handläggs av ordföranden ensam främst snabbare avgöranden och en begränsning av nämndemännens insatser tillmål i vilka deras medverkan framstår som betydelsefull bör tas tillvara sålångt möjligt. i anför att antalet enmansmålgått ner kraftigt efter den . Eftersom detta otvivelaktigtföranletts av tolkningssvärigheter beträffande innebörden av 6 §, är det enligtlänsstyrelsen angeläget att dessa svårigheter undanröjs. Vid länsskalterätten ilänet avgörs enligt i omkring 45 000 mål ,varav omkring 15 000 som enmansmål. menar att så många mål som ärmöjligt med hänsyn till rättssäkerheten redan handläggs som enmansmål, varförden föreslagna utvidgningen av kategorin enmansmål inte kan beräknas medföranågon utökning av antalet sådana mål för denna länsskatterätts del. Arbetsgruppens förslag i fråga om mål i vilket utgången ärgiven med hänsyn till gällande bestämmelser eUer fast rättstillämpning biträdsav något mer än hälften av de remissinstanser som yttrar sig på denna punkt. Deremissinstanser som tillstyrker förslaget är RRV samt länsstyrelserna iUppsala, , , , , ,, , , och . i anser att de exempel påfall där den föreslagna regeln kan bli tillämplig som arbetsgruppen redovisarinte är lyckade. Man bör vara försiktig med att som enmansmål behandla mäl ivilka den skattskyldige bevisligen har fått del av taxeringsintendentens besvärmen underlåtit att svara. Mäl av sådant eller liknande slag bör normalt bhföremål för en modifierad nämndbehandling utan egentlig föredragning. Förslagentill beslut (föredragningspromemoriorna) bör tillställas nämndemännen påsedvanligt sätt före sammanträdet. Framförs ingen invändning vid sammanträdet,blir förslaget länsskatterättens beslut. i uppgeratt länsskatterätten i länet använder samma förfarande för mål som bedöms somenkla utan att därför vara enmansmål. handläggs regelmässigt avmålen vid varje sammanträde på detta sätt. Beträffande uttrycket "utgången är given etc."bör enligt i klarläggas att därmed somlänsstyrelsen förutsätter - avses den materiella sakfrågan och att däri inteinbegrips fall där utgången anses given av processuella skäl såsom brister ibevisningen t. ex. i fråga om ökade levnadskostnader, representationskostnader e.d. i betonar att ettoeftergivligt villkor för att som enmansmål skaU kunna handläggas mål variutgången är given med hänsyn till gällande bestämmelser måste vara att avutredningen i målet framgår att den skattskyldige fått klart för sig vilkenbevisning som krävs av honom. Skall också fast rättstillämpning kunna åberopastill stöd för ett måls handläggning som enmansmål, kan uppenbarligen åtskilligatveksamma situationer uppstå. Sålunda anser att arbetsgruppensexempel om avdrag för kostnad för arbetsrum är Ula valt, eftersom de i praxis uppställda kraven för medgivande av sådantavdrag torde vara flera och det vanligen är så att den skattskyldige kan visaatt något eller några men inte alla av dessa krav är uppfyllda. Man kommer dåin pä bevisvärderingsfrågor, som bör prövas i fullsutten rätt. Härmed villlänsstyrelsen ha sagt att frågan om utgången i ett mål är given med hänsyn tUlfast rättstillämpning måste bedömas med stor försiktighet. Förslaget i fräga om mål i vilket utgången är given medhänsyn tUl gällande bestämmelser eller fast rättstillämpning avstyrks av kammarrätteni samt länsstyrelserna i , , ochHallands län. Enligt dessa remissinstanser saknas anledning att ändra nuvaranderegler pä denna punkt. i anser att några påtagligasvårigheter alt-avgöra när saken är uppenbar inte föreligger med den erfarenhetsom länsskatterätterna numera har förvärvat. Äv samma uppfattning är länsstyrelseni . framhåller att begreppet"uppenbar" inte får tänjas på det sätt som arbetsgruppen gör i sinaexempel pä fall där utgången ofta bör kunna anses given. Enligt kammarrätten i föreligger ofta tveksamheti fråga om möjligheterna att utan nämndemän avgöra mäl enligt skatte- och taxeringsförfattningarnai vilket parterna är ense. Kammarrätten anser väl medveten om att motsatsennu gäUer att mycket talar för att sådana mål jämställs med dispositivatvistemål. 1 vart fall bör dessa mäl i regel kunna hänföras tiU kategorin mäl ivilket saken är uppenbar. Likaså bör normalt hit kunna hänföras det stora antalmål där enskild part inte har kommit in med svar på taxeringsinlendentensbesvär liksom mål där de invändningar enskild part anfört mot besvärenuppenbarligen saknar relevans. Enligt kammarrättens mening kan man således inomramen för gällande lagbestämmelser uppnå det resultat som arbetsgruppenåsyftar. i anför följande. Ätt ta ställning till frågan om "saken" i ett mälär "uppenbar" torde inte vara svårare vid tillämpning av 6 § lagen omskatterätt och länsrätt än vid tillämpning av RB 42:20. Att stadgandet iförstnämnda lag inte fått den utvidgade tillämpning som självfallet varitavsedd vid jämförelse med vad som gällde enligt 87 § taxeringsförordningen förprövnings-nämndsprocessen, beror kanske i grunden inte så mycket på tolkningssvårighetersom på brist pä personal på "uppsättarstadiet" som är tillräckligterfaren för att skilja enmansmål frän nämndmäl. Om ett mål, som kommer in tillordföranden, redan är uppsatt som nämndmäl, ehuru det kunde tas som enmansmål,är det större arbete att skriva om målet som enmansmål än att låta måletpassera nämnden. Inga allvarligare försök har väl heller gjorts för attklarlägga innebörden av den aktuella bestämmelsen i 6 § lagen om skatterättoch länsrätt. Det rör sig om en bedömning, där den juridiska innebördenav rekvisitet "uppenbar" ofta använt i den processrättsligaterminologin -skall vara uppfyllt. Med "saken" avses ju dentvistefråga som är föremål för rättegängen. Kan utgången i målet betraktas somgiven är "saken" med andra ord "uppenbar". Underlaget förslutsatsen skiftar. Den kan vila på enkel materiell grund men kan ocksä varamera sammansatt t. ex. bygga på rättspraxis, anvisningar av olika slag ochtyngd, bevissituationen i det aktuella fallet osv. Eftersom parterna i dethär slaget av process inte kan träffa förlUrning utan sakfrågan alltid skaUprövas, får medgivanden oeh bestridanden frän parts sida ingen självständigbetydelse för domarens bedömning av frågan huruvida "saken äruppenbar".