prop · FX03148 · 1974-12-31 00:00:00 — LOframhåller att det är angeläget att på sätt söm gjorts prioritera ledighet förfacklig utbildning, eftersom denna utbildning allmänt sett är nödvändig för attde fackliga organisationerna skall kunna ta tillvara medlemmarnas intressen ochmed hänsyn till de ökade uppgifter som har tiUkommit de fackligaorganisationerna att klara, ÄVen TCO och understryker värdet av förslageti förevarande del. Frånnågra håll ifrågasätts dock om facklig utbildning skall ges företräde framförannan utbildning. Postverketanser att det inte synes rimma väl med de allmänt uttryckta önskemålen omutjämning mellan olika utbildningsnivåer att sökande till facklig utbildningfår ledighet före sökande som vill skaffa sig grundskolekompetens, - Även SAFifrågasätter om den fackliga utbildningen bör prioriteras så starkt som sker iarbetsgruppens förslag och framhåller att denna prioritering i många fall kankomma i konflikt med enskilda individers personliga strävanden och önskemål.Föreningen anser att lagstiftningen om facklig förtroendemans ställning påarbetsplatsen ger ett tillräckligt stöd för det deltagande i fackliga kursersom arbetsgruppen velat trygga, SAF kan inte heller acceptera att arbetstagarorganisationernages tolkningsföreträde vid bedömningen av vad som skall räknas som fackligutbildning. Även SFO, som anser att beträffande facklig utbildning bör gällasamma regler som för annan utbildning, framhåller att de praktiskaplaneringsproblemen inte blir mindre i detta fall än när det gäller annanutbildning. Enligt SFO:s mening är det ingen självklarhet sannolikt inteheller för arbetstagarna att facklig utbildning i alla lägen har högstaangelägenhetsgrad och inte heller att prioritering efter anställningstidenslängd ger det bästa och mest rättvisa resultatet. Svensk industriföreninganser inte heller att det är befogat att prioritera facklig" utbildningoch hänvisar härvid till att det för sådan utbildning redan är sörjt i lag. SFSanför att den mycket hårda prioriteringen av fackligt organiserade kurserinnebär ett betydande avsteg från principen att all organiserad utbildning skallbetraktas som likvärdig och att individen själv skall avgöra vilken typ avutbildning han vill genomgå. Styrningen till förmån för viss utbildning förefallerSFS dessutom svårförenlig med andan i den konvention angående studieledighetsom antogs vid , SFS finner den fackliga skolningenvara viktig, men anser det olyckligt att redan i lagen prioritera sådanutbildning framför t, ex, komplettering av sexårig folkskola, SHIO, som delararbetsgruppens uppfattning att korttidsutbildade skall ges företräde, kan inteodelat ansluta sig till den starka prioriteringen av fackligutbildningsverksamhet, SHIO framhåller att de fackligt arrangerade kurser somavser utbildning av funktionärer omfattas av lagen om facklig förtroendemansställning på arbetsplatsen och att det inte finns anledning att gå utöver demöjligheter som ges i denna lag, SFOanser att bestämmelserna om turordning vid konkurrens mellan flera arbetstagareom möjligheten att få ledighet bör vara dispositiva. Med hänsyn till attförhållandena kan vara ytterst växlande mellan skilda företag och vid olikatider bör turordningsfrågor i första hand lösas genom överläggningar mellan delokala parterna i företaget. Att låsa en bestämd ordningsföljd redan ilagtexten förefaller SFO mycket riskabelt. Enligt SFO måste man ofrånkomligenkunna ta hänsyn till olika konkurrerande utbildningsalternativs värde förföretagets verksamhet. Det måste ske en avvägning mellan den enskildearbetstagarens och hela företagets intressen. Avvägningen mellan dessaintressen bör omfatta den totala situationen i företaget. SACOställer sig tveksam till de föreslagna bestämmelserna om turordning ochframhåller att de knappast är tillämpliga inom t, ex, utbildningsområdet. Därsärskild turordning måste regleras, bör detta enligt mening i stäUetske genom kollektivavtal. Att fastställa särskild turordning för varjeavtalsområde för sig är enligt mening inte lämpligt. Förhållandena förolika befattningskategorier är ofta så olikartade att enhetligaturordningsregler skulle medföra stora olägenheter, LOanser att om en studidedighetslag skall medverka i en styrning mot en merrättvis fördelning av utbildningen måste den innehålla en turordningsparagrafsom den av arbetsgruppen föreslagna, LO anser dock att skiftarbete och obekvämarbetstid bör sättas in som tredje prioriteringsgrand, AnstäUda med kortgrandutbildning som därtill har studiehinder genom sina arbetstider skulle dåerhålla ledighet före dem som har mer regelbundna arbetstider vilket frånfördelningssynpunkt skulle innebära en skärpning av turordningsbestämmelserna.En majoritet inom FÖVUX påpekar att bland de kortutbildade bör särskild förturges personer med skiftarbete eller obekväm arbetstid. SAFanser det vara rimligt att ge kortutbildade företräde. Härutöver böryrkesanknutna studier som den anställde på eget initiativ önskar genomgå gesföreträde före allmänna studier. Så länge det inte regleras hur ofta eller hurlänge den anställde får vara ledig för studier torde det enligt SAF inte varariktigt att ge anställningstidens längd inflytande på turordningen. Äldreanställda skulle då kunna blockera möjligheterna för yngre att över huvud tageterhålla ledighet. Enligt SAF:s mening bör turordningen lösas av parterna på arbetsmarknaden. Även SAVföreslår att turordningsreglerna görs dispositiva, för att ge arbetsmarknadsparternamöjlighet att överenskomma om annan turordning än den lagförslagetförutsätter, SFS anser att prioritering mellan olika utbildningar inte börgöras i lagen, SÖ, somfinner det riktigt att företräde ges åt arbetstagare som inte har utbildningmotsvarande nioårig grundskola och facklig utbildning, påpekar attuppmärksamhet även bör fästas vid att andra grupper än dessa får möjlighet tillstudieledighet, SÖ anser dock att det är onödigt att i lag binda turordningen,utan möjlighet bör finnas att i viss utsträckning variera turordningsreglernaefter arbetstagarnas skiftande behov. föreslår att företräde ges i första handledighet för intern företagsutbddning, i andra hand ledighet för utbildningmotsvarande nioårig grundskola och i tredje hand ledighet för fackligutbildning, I övrigt anser verket att anställningstidens längd bör få avgöraturordningen. anser att i en konkurrenssituation hänsyn ävenbör kunna tas till studiernas betydelse för arbetet eller tjänsten. Liknandesynpunkter framförs av KFO. TCO anser det vara värdefullt att den fackligautbildningen prioriteras och att arbetstagare med kortare utbildning ännioårig grundskola ges företräde före annan arbetstagare, understrykerockså betydelsen av möjligheten att fastställa särskild turordning för varjeavtalsområde för sig, TCO anför vidare att omfattningen av uppskov och turordningsförfarandei stor utsträckning kan komma att avgöras av kvalitén på personalplaneringen påden enskilda arbetsplatsen. Den lokala arbetstagarorganisationen kan, på grundav att arbetsgivaren har en otillfredsställande personalplanering, tvingas.attacceptera längre uppskov och ett mindre antal frånvarande än somborde vara nödvändigt, TCO anser att arbetsgivarens ansvar för att undanröjariskerna för allvarlig störning av detta och andra skäl bör betonas och attarbetsgivaren bör åläggas att bedriva en personalplanering med hänsyn äventill de anställdas utbildningsbehov och ledighet i samband härmed. Studiefrämjandet anser att prioriteringen av lågutbildadeär helt riktig men ifrågasätter om inte gränsen för lågutbildade bör vidgasnågot. Studiefrämjandet förordar sålunda att med lågutbildade skall förstås sådanasom saknar utbildning motsvarande gymnasial utbildning och-för dessutom framtanken att bland de lågutbUdade göra en inbördes prioritering under ettövergångsskede. Studiefrämjandet instämmer även i vikten av ledighet förstudier i fackliga frågor men ifrågasätter om inte också andra grunder börgälla. Studiefrämjandet anför att behovet av att studera vidare bör stimulerasoavsett ämnesval och att lagen, då de arbetsmarknadsmässiga frågorna möterflera andra för samhället angelägna målsättningar, måste ge utrymme för attdessa förverkligas, 1 saml Nr 148 framhåller att företrädesom grundas på anställningstidens längd till stor del saknar betydelse inombyggnadssektorn och att där i stället anställningstid inom branschen bör varautslagsgivande. Arbetsdomstolens ordförande påpekar att bestämmelsen attsärskild turordning bör fastställas för varje avtalsområde för sig är oklar ochatt den arbetstagarorganisation som åsyftas torde vara sådan som avses i 2 §andra stycket i lagförslaget, dvs, organisation som är att anse somhuvudorganisation enligt lagen (1936: 506) om förenings- och förhandlingsrätt. Samtliga remissinstanser lämnar den föreslagna regeln omskadeståndsskyldighet för arbetsgivare som åsidosätter sina förpliktelserenligt lagen utan erinran. Däremot framförs från några håll betänkligheter motatt inte en motsvarande skyldighet åläggs arbetstagarsidan, UKÄ ifrågasätter sålunda om inte, med hänsyn till viktenav ömsesidig respekt för en rätt tillämpning av lagen, skadeståndsskyldighetbör kunna komma i fråga även när arbetstagarpart åsidosätter sina förpliktelser,SAF finner det anmärkningsvärt att skadeståndsskyldighet endast åläggs den enaparten, SAF anser att skadestånd skall kunna utkrävas för vållad skada oavsettvem som har vållat den och hänvisar härvid till lagen om facklig förtroendemansställning på arbetsplatsen, SFO anser att skadeståndsskyldighet, liksom i lagenom facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, bör kunna åläggasarbetstagarorganisation, SHIO framhåller att sanktionssystemet, som är avsettatt garantera lagens efterlevnad, bör vara utformat på ett likformigt sätt förparterna och att skadestånd således bör kunna utdömas oavsett vilken part sombryter mot lagens bestämmelser. Hovrätten för finner det mindre lämpligt atttillägga ena parten i ett avtalsförhållande vissa befogenheter i förhållandetill motparten utan att föreskriva påföljder för den händelse befogenhetenmissbrukas eller överskrids. Hovrätten pekar på att arbetstagarorganisationernatilldelats ett betydande ansvar för lagens tillämpning och att det därför synesvara rimligt att arbetsgivare får möjlighet att föra skadeståndstalan motarbetstagarorganisation för den händelse organisationen skulle missbruka sinabefogenheter enligt lagen. Hovrätten framhåller dessutom att man saknaruttalanden om huruvida allmänna skadeståndsrättsliga regler skall gälla omarbetstagare handlar bedrägligt. Arbetsdomstolens ordförande påpekar att hänvisningarna ibestämmelsen om arbetsgivares skadeståndsskyldighet till lagen (1974: 12) omanställningsskydd synes böra ersättas med fullständiga bestämmelser. SAF och SFO påpekar att det kan bli svårt att garanteraden anställde likvärdiga arbetsuppgifter och likvärdig arbetsförtjänst vidåterkomsten från ledighet, SAF framhåller att den återvändandes intressen inteminst kan kollidera med andra anställdas intressen. Detta gäller främst vidlängre studiefrånvaro och vid mindre arbetsplatser. Föreningen anser att detinte finns anledning att så längre än vad som stadgas i detta avseende ilagarna om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledningav äktenskap eller havandeskap resp, värnpliktstjänstgöring. Liknande synpunkterframförs av SHIO. anför att det är tänkbart att det blirnödvändigt att under ledighet för en arbetstagare ändra arbetsförhållandena påhans befattning i något avseende, t, ex, på grund av omorganisation, vilketarbetstagaren när han återkommer kan uppfatta som en försämring. En sådanförändring anser verket bör få accepteras av arbetstagaren, eftersom han intebör komma i ett bättre läge på grund av sin tjänstledighet än om han uppehållittjänsten. Verket påpekar att det även kan uppstå svårigheter att beredatjänsteman som önskar deltidsledighet för studier sådan ledighet medoförändrade arbetsförhållanden. Enligt verkets mening bör arbetsgivarensjälvfallet inte för detta ändamål tvingas skapa nya arbetsuppgifter som inteär meningsfyllda vare sig från personella eller företagsekonomiska synpunkter,utan det kan i stället bli nödvändigt att bereda tjänstemannen tjänstgöring ilägre grad. ABF anseratt studieorganisatör som är utsedd av fackförening måste ges en rätt att fåtillträde till och bedriva verksamhet på även annan arbetsplats än den där hanär anställd. Liknande synpunkter framförs av Svenska byggnadsarbetareförbundetsom dessutom anför att studieorganisatörens ledighet därvid skall bekostaskollektivt av arbetsgivarna. Fleraremissinstanser frågar sig hur det skall återverka på anställningsförhållandetatt en arbetstagare inte deltar i eller fullföljer utbildningen för vilkenledighet beviljats. Bland de remissinstanser som berör denna fråga och sombegär ett klargörande kan nämnas hovrätten för , ÖB, försvaretscivilförvaltning, arbetsrättskommittén, SAF, SFO och SAV. ÖB ochförsvarets civilförvaltning anför att det från planeringssynpunkt ärnödvändigt med en föreskrift om att beviljad ledighet skall avse bestämdtidsperiod som inte får avbrytas för återinträde i tjänst utan arbetsgivarensgodkännande. SAF anser att den anställde, med hänsyn till anstäUningstrygghetenför eventuell vikarie och arbetsplatsens förhållanden i övrigt, inte utanvidare kan garanteras rätten att återgå till arbetet. Omutbildningen avbryts måste den an- ställdedärför varsla om sin återkomst i förväg. Om den anställde önskar återgåi arbete skall han, såvida inte viss dag för återkomsten i arbetet fastställtsi samband med att ledigheten utiagts eller börjat, varsko arbetsgivaren före önskad tidpunkt, SFO anser att arbetstagaren skall varaskyldig att minst en månad i.förväg underrätta arbetsgivaren när han önskaråterinträda i arbete, SAV anser att det ligger nära till hands att.i detaktuella fallet betrakta frånvaron från arbetet som förfallolös. Enligt SAV:smening bör arbetstagare som beviljats ledighet för studier och som avslutareller gör längre uppehåll i studierna vara skyldig att underrätta arbetsgivarenhärom och arbetsgivaren bör då ha rätt att besluta att ledigheten skallupphöra. Detsamma bör enligt SAV gälla, om arbetsgivaren eljest får kännedom omatt arbetstagaren avbrutit sina studier. Företagsnämndenvid anser det nödvändigt att i lagtexten ta in en regel medinnebörden, att ledigheten skall kunna beviljas under förutsättning av attarbetstagaren verkligen antages till och sedan också fortiöpande följer denutbildning, för vilken han sökt ledighet. Bl,a, till förebyggande av missbruk anser postverket att skyldighet bör föreliggaför arbetstagaren att förete besked om antagning till sökt utbildning ochsenare intyg eller betyg över genomgången utbildning samt att anmäla tillarbetsgivaren om studierna avbryts. Någraremissinstanser, bl. a, hovrätten för och , påpekar att problem kan uppstå i den mån vikarie måsteanställas för den som beviljats ledighet för utbildning. Industriföreningenanser vikariens arbetsrättsliga status oklar och framhåller att vikarie medstöd av 5 § lagen om anställningsskydd borde kunna anställas för viss tidintill dess den för utbildning tjänstledige återinträder i tjänst. Arbetsgruppensuppfattning att några särskilda kvoteringsreg-l e r, som anger hur mångaarbetstagare hos en arbetsgivare som kan få vara lediga för attdelta i utbildning, inte bör införas, godtas så gott som genomgående av remissinstansema.Även SA V har förståelse för de synpunkter som arbetsgruppen framför i dettaavseende, men ifrågasätter ändå om inte en kvotering vore tänkbar i fråga om eftergymnasialastudier, där de sociala skälen för studieledighet inte har samma styrka och därledigheten kan komma att omfatta . Hovrättenför påpekar att anledning saknas att låta mål om tillämpning av lagenhandläggas i annan ordning än enligt lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister.. Frånnågra håll framhålls att den föreslagna lagstiftningen kan komma att medföraökade kostnader för arbetsgivarna. Enligt torde en beredskapför att med säkerhet kunna möta lagens och kommande avtals krav, utan attverksamhetens kvalitet eftersatts, påfordra en ökning av det totala antalettjänster och därmed medföra extrakostnader för statsverket. påpekar att de ökade möjligheterna tillledighet torde medföra betydligt högre kostnader för vikarier i form avutbildnings-, övnings-, rese- och traktamentskostnader. Ökad vikariehållningoch skyldighet i vissa fall att bereda vikarie fortsatt tjänstgöring sedan dentjänstledige återgått i tjänst, torde enligt verkets mening också föranledaökade kostnader, TCObegär, med anledning av den föreslagna regeln om att b e-stämmelser i annan lagskall gälla framför studieledighetslagen, en redovisning av de bestämmelsersom kan innebära undantag från lagen. Arbetsdomstolensordförande påpekar att regeln i 2 § tredje stycket i lagförslaget angående rättför arbetsgivare att till-lämpa avtal om avvikelse frän lagen även på sådanarbetstagare som inte är medlem av den avtalsslutande organisationen påarbetstagarsidan bör gälla bara det fallet att arbetsgivaren är bunden avkollektivavtal, för att den åsyftade likabehandlingen av organiserade ochoorganiserade skall uppnås under avtalslöst tillstånd. Även arbetsrättskoinmitténberör den nämnda bestämmelsen och framhåller att, om mån vill utsträcka tilllämplighetenav en från lagen avvikande kollektivavtalsreglering till att omfatta även etttillfälligt kollektivavtalslöst tillstånd, reglerna härom synes böra utformasså att de binder också den avtalsslutande arbetstagarorganisationen samt dessunder- eller överorganisationer och inte enbart den som inte är medlem av denavtalsslutande organisationen på arbetstagarsidan. 6 Departementschefen 6.1 Allmänna synpunkter Dennuvarande vuxenutbildningen är i huvudsak organiserad som fri tidsundervisningi olika former. Det råder inte någon tvekan om att ett betydande hinder förutvidgad vuxenutbildning ligger i de begränsade möjligheterna till ledighetfrån arbetet för studier. Redan själva anställningsförhållandet utgör förmånga ett hinder för att delta i mera omfattande utbildning. Inte sällanupplevs det som en otrygghet att garantier saknas för att en arbetstagare skallfå återgå i tjänst när en ledighet för utbildning har avslutats. För personermed krävande arbete eller oregelbunden arbetstid, t. ex. anställda medskiftarbete, är dessutom svårigheterna avsevärda att ens delta i kortarekurser eller i studier på fritid. Det är därför angeläget att lösa frågan omarbetstagares rätt till ledighet för utbildning. Fråganom lagstadgad rätt till ledighet för studier har aktualiserats av LO och TCOgenom en framställning till regeringen. Enligt organisationernas mening är detav grandläggandé betydelse för de anställdas möjligheteratt delta i vuxenutbildning att en sådan rätt skapas ocb att en effektivinformation och uppsökande verksamhet organiseras på arbetsplatserna. Denomedelbara anledningen till framställningen var att förhandlingar rörande en kollektivavtalsregleradrätt till ledighet för studier hade brutit samman. F. n. finns varken i lageller kollektivavtal några generella regler som tillförsäkrar arbetstagaren ensådan rätt. Det ankommer på arbetsgivaren att inom ramen för sin allmännabefogenhet att leda och fördela arbetet bestämma om och i vad månstudieledighet kan medges. På begränsade områden har dock lagstiftning redangenomförts, nämligen i fråga om svenskundervisning för invandrare samtutbildning av skyddsombud och fackliga förtroendemän. På det offentligaområdet finns vidare centralt utfärdade föreskrifter rörande tjänstledighetför studier och viss kollektivavtalsreglering av de anställdas löneförmånerunder sådan ledighet. På den privata sektom har SAF utfärdat en rekommendationom välvillig inställning till de anställdas önskemål om ledighet för studier.En positiv inställning till utbildningsåtgärder har också kommit till uttryck ide trygghetsavtal, som har träffats för privattjänstemännen. Fråganom lagstiftning på det nu aktuella området har behandlatsav (se t, ex, InU 1971:21 och 1973:25), riksdag uttalade bl,a, att det nu var angeläget att man nådde en lösning av frågan. Äveninternationellt har frågan uppmärksammats. Sålunda kan erinras om den av deninternationella arbetsorganisationen () antagna, förut redovisadekonventionen (nr 140) och rekommendationen (nr 148) om betald ledighet förstudier. Detförslag till lagstiftning om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning(Ds A 1974: 2), som lades fram av en arbetsgrupp inom Kungl. Maj:tskansli, har i fråga om sitt allmänna syfte fått en allmän uppslutning avremissinstanserna. Däremot råder starka motsättningar mellan remissinstansersom företräder arbetsgivarintressen och löntagarintressen när det gäller sättetför genomförande av en studieledighetsreform samt reformens omfattning ochdetaljer. Det är viktigt att en studieledighetsreformkan genomföras under positiv medverkan av parterna på arbetsmarknaden. Detligger också betydande fördelar i att de fackliga organisationerna tar ettansvar då reformen skall genomföras. Lösningama på de problem som uppstår kandå anpassas efter de skiftande villkor som råder på olika håll inom arbetslivet.Man kan också ta till vara den kunskap och erfarenhet som finns hos dem som ärdirekt berörda. De nya uppgifterna för de fackliga organisationerna får alltsåses som ett naturligt led i den fackliga verksamheten på arbetsplatsen, och dekommer i huvudsak att omfattas av reglerna i lagen (1974: 358) om fackligförtroendemans ställning på arbetsplatsen. Denfråga som härefter inställer sig är om det finns behov av lagstift- ning eller om reformen kan få en lösning genomkollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter. Bakom löntagarorganisationernasbegäran ligger emellertid bedömningen, att det saknas förutsättningaratt avtalsvägen få till stånd tillfredsställande bestämmelser, DeUa har ocksåvarit arbetsgruppens mening. Uppfattningen bestyrks av remissutfallet. Enligtmin mening är det ett viktigt samhällsintresse att den för vuxenutbildningen såbetydelsefulla rätten till ledighet säkerställs. Jag delar den bedömning somförs fram av de fackliga organisationerna, nämligen att rätten till ledighetinte kan säkerställas med mindre lagstiftning tillgrips. Endast genomlagstiftning är det vidare möjligt att finna en reglering som når ut även tillde arbetsplatser som inte berörs av kollektivavtal. Som arbetsgruppen harframhållit talar också den breda uppslutningen kring en internationellreglering för att frågan nu förs upp på det svenska lagstiftningsprogrammet.Jag förordar således att frågan om ledighet för utbildning löseslagstiftningsvägen. Vid en lagreglering av arbetstagares rätt till ledighetför utbildning inställer sig frågan hur den bör förhålla sig till utvecklingeninom vuxenutbildningen, I likhet med arbetsgruppen menar jag att en studieledighetsreforminte behöver anstå i avvaktan på ett ställningstagande till nu aktuellareformförslag inom vuxenutbildningens område. Den bör i stället ses som ettsjälvständigt led i strävandena att stärka vuxenutbildningens roll isamhället. Vadhärefter gäller lagstiftningens allmänna inriktning ligger det i sakens naturatt lagen bör slå fast principen att en arbetstagare har rätt till ledighetfrån sin anställning för att delta i utbildning. Härutöver anmäler sigemellertid en rad spörsmål om förhållandet i övrigt mellan arbetsgivaren ochden anställde. Framställningen från LO och TCO innefattar förslag om att vissarambestämmelser skall meddelas rörande rätten till studieledighet men att iövrigt den materiella regleringen skall överlämnas åt arbetsmarknadens parter.Även arbetsgruppens förslag har karaktären av en ramlagstiftning, som ipraktiskt viktiga detaljer kan anpassas till de skilda förhållanden som råderpå de enskilda arbetsplatserna genom kollektivavtal. Det är också minbedömning att den materiella regleringen i lag av förhållandet mellanarbetsgivaren och arbetstagaren inte bör göras mer ingående än som ärnödvändigt.