prop · FX0332 · 1974-12-31 00:00:00 — Paragrafen,som motsvarar 69 § första och andra styckena gruvlagen, innehåller bestämmelserom sättet för gravarbetels bedrivande samt om utfraktsvägar och orter.Bestämmelserna har undergått bara smärre jämkningar. Bestämmelsernahar med vissa jämkningar av främst formell natur förts över från 71 §gruvlagen. Av13 § förvaltningslagen följer all besvärsmyndighel kan förordna att överklagatbeslut tUls vidare inte skall gälla om del annars skulle 1974: 32 218 Förvaltningslagen är som jag förut nämnttillämplig också på förfarandet hos bergmästaren. Bestämmelsen i nuvarande 71 §andra stycket om befogenhet för högre myndighet att förordna om s. k.inhibition har med hänsyn härtill fått utgå. Bestämmelsenom handräckning i andra stycket har utformats efter mönster i 47 § första stycketmiljöskyddslagen. Paragrafen,som har motsvarighet i 74 § gruvlagen och i 11 kap. 4 § utredningsförslaget,innehåller bestämmelser om gruvkarta och om redovisning av borrhål. Bortsettfrån den redovisning som enligt 47 § gruvlagen kan begäras av staten såsomberättigad till kronoandel föreligger f. n. skyldighet för gruvrättsinnehavareatt till myndigheterna redovisa resultat av undersökningsarbeten i två fall.Dels skall vid ansökan om utmål fogas berättelse över de resultat som erhållitsgenom undersökningsarbeten och annan utredning av betydelse för bedömningen omförutsättningar att anvisa utmål förehgger (21 § 2 mom. gruvlagen). Dels skallöver gruva som är under arbete upprättas gruvkarta, som skall kompletterasfortiöpande. Utdrag av kartan, som skall förvaras av gravinnehavaren, skallsändas till kommerskollegium och, i den utsträckning bergmästaren påfordrar,även till denne (74 §). Gruvkarlan ger en mycket full-sfändig bild av samtligagruvarbeten och fyndighetens geologi. Trots att del inle är obligatorisktinläggs numera allmänt på gruvkarta även diamanlborrhål, försedda medgeologiska beteckningar. Här nämnda handlingar är offentiiga. måste del betecknas som en brist alt del inle finns bättregarantier för att resultaten av åtminstone mera kostnadskrävandeundersökningsarbeten bevaras på elt betryggande sätt och hålls tUlgängliga förframtida prospektering. Förslagel om skärpning av förutsättningarna förutmålsläggning innebär en förbättring såtillvida, att vid ulmålsansökan somregel skaU fogas geologiska och geofysiska kartor över utmålsområdel samt attprotokollet från utmålsförrättningen skall innehåUa en fullständig redogörelseför undersökningsarbetets resultat och omfattning, varvid såväl kartorna somprotokollet liksom avses utgöra offentiiga handlingar. Härutöver börenligt utrednuigens mening införas sådana bestämmelser att resultatet avborrningar som senare verkstäUs på ulmålet skall bevaras för framliden, även omarbetena inle leder liU alt gravdrift igångsätts. Utredningen föreslårfördenskull all gäUande regler om upprättande av gravkarta kompletteras medföreskrift att gravinnehavare, som utför borrningar ulan samband med gruvdriftoch sålunda utan att skyldighet föreligger att upprätta gravkarta, skallinlägga borthål av beslående värde på borrhålskarla, som Prop, 1974: 32 219 föreslåsvara offenthg på samma sätt som gravkarta. Vidare föreslås att nu förekommandebrak att redovisa borrhål på gravkarta lagfästs. Utredningens förslag harinte mött någon erinran vid remissbehandlingen. Bestämmelsema i denna paragrafhar utformats i huvudsaklig överensstämmelse med utredningsförslaget. Jag har övervägt frågan ominförande av redovisningsskyldighet beträffande undersökningsresultat somerhållits vid regionalprospektering eller vid undersökningar inom inmutningarsom inle lett till ansökan om utmål. Jag delar i princip den av utredningenuttalade meningen att del är ett betydande allmänt intresse alt resultat somerhållits vid undersökning av mineralfyndighet inle går förlorade ulan bevarasför framliden och i största möjliga utsträckning görs allmänt tiUgängliga.Härigenom kan bl. a. dubbelarbete undvikas när fömyade undersökningar sätts inpå område som varit föremål för prospektering. Del rör sig emellertidhär om ett mycket betydande material av varierande värde. Som jag har nämnttidigare uppgår antalet inmutningar vanligen till ett par lusen ochibland tiU betydligt fler. Varje inmutning blir i regel föremål för omfattande undersökningar,varvid bl. a. magnetiska, elektriska, gravimetriska, seismiska ochradiometriska metoder kan komma till användning. För att en redovisning skallbli tUl nytta krävs bl. a. alt uppgifterna samlas i ett centralt arkiv och altde fortiöpande sorleras och systematiseras. Uppgifterna bör vidare lämnasenligt standardformulär. Det torde vara tveksamt om nyttan av elt sådant arrangemangär så stor att den motsvarar kostnadema. Jag är i varje fall inle nu beredd altlägga fram något förslag i denna riktning. Detta gäller även elektriska,magnetiska och andra geofysiska mätningar som företas på utmål. Paragrafen,som motsvarar 75 § gravlagen, innehåller bestämmelser för det faU altgruvinnehavaren försummar alt iaktta vad som är före- skrivet om gruvkarta ochborrhålskarta. Idenna paragraf, som motsvarar 76 § gravlagen, föreskrivs att gruva inle utanbergmästarens tillstånd får läggas ned förrän aUa gruvarbeten blivit inmättaoch inlagda på karta. Paragrafen,som har motsvarighet i 78 § gruvlagen, innehåller bestämmelse om gravregisler.De ytterligare föreskrifter som kan behövas bör meddelas i administrativordning. Prop, 1974:32 220 Ansvar och fullföljd av talan Bestämmelsemaom ansvar och fullföljd av talan, vUka i gravlagen är uppsplittrade på flerakapitel, har förts samman i detta kapitel. Kapitiet motsvarar 12 kap. iutredningens förslag. I sak skiljer sig kapitiet från gällande räll främstdärigenom alt reglerna om fullföljd av talan ändrats. Iparagrafen har sammanförts sttaff- och ålalsbeslämmelserna i resp. 73 §, 16 §första stycket, 66 § femte stycket, 72 § första stycket, 76 §, 72 § andrastycket och 82 § första stycket första punkten gravlagen. Straffmaximum harhöjts till fängelse . Paragrafen,som har motsvarighet i 11 § gruvlagen och i 12 kap. 2 § utredningsförslaget,innehåller bestämmelser om talan mot beslut över ansökan om inmulningsrätt. Klagan över beslut angående inmutning skaU i vissa fall föras hoskommerskoUegium och i andra fall vid domstol. Anledningen tUl alt man inle haren enhetlig bestämmelse om klagan hos kommerskoUegium är alt många frågor, bl.a. tolkning av bestämmelserna om inmulningshinder, ansetts vara av överväganderättslig natur. Enligt 11 § gruvlagen skall lalan, oberoende av vem del är somklagar, föras hos kommerskollegium när frågan gäller huruvida del uppgivnamineralet är inmutningsbart eller inle. Detta beror på att denna fråga ansettsböra prövas av den i sådana ämnen speciellt sakkunniga myndigheten. Om sökandenvill föra talan mot bergmästarens beslut, skall talan även i övriga fallfullföljas till kommerskollegium. Skälet härtill har varit alt, så längeförfarandet inle kommit över inmulningssta-diet, någon rättstvisl inle ansettsföreligga, eftersom någon annan rättsägare än sökanden inte blivit hörd iärendet. Sökanden har således inle ansetts ha någon motpart alt instämma lUldomstol. Omannan rättsägare än sökanden gör gällande all inmulningsansökningen bort helteller delvis avslås på annan grund än alt fyndigheten inte är inmutningsbar,skall han före utmålsförrättningen föra lalan mot bergmästarens beslut genomstämning till allmän domstol. AUmänåklagare kan föra talan mot beslut över ansökan om inmutning när mutsedel utfärdatsi sttid med bestämmelserna lag om vissa inskränkningar i rätten attförvärva fast egendom m. m. Delsamma gäller när hinder mot inmutningföreligger i form av statsgruvefält, nationalpark eller befästningsområde. Prop,1974: 32 221 Utredningen.Utredningen anför att åklagarens lalerätl i princip bör avse sådana fall därinmulningsrätt beviljats i sttid med inmulningsförbud som väsentligen skyddaraUmänna intressen och föreslår viss utvidgning av åklagarens rätt att fuUföljalalan. I övrigt föreslår utredningen inte några sakliga ändringar iförhållande tUl gällande räll. Departementschefen.Enligt förslag i prop. 1973: 41 skaU kommerskollegiets uppgifter enligtgruvlagen öveirgå på statens industriverk. Detta gäller även kollegiets funktionsom besvärsinslans. Motprincipen alt tekniska frågor skaU prövas av den på detta område specielltsakkunniga myndigheten och all frågor av övervägande rättslig karaktär skaUprövas av domstol kan någon invändning i och för sig inte göras. Som harframgått i det föregående har denna princip emeUertid inte kunnat upprätthåUaskonsekvent. Sökandens klagan går f. n. inte i något fall till domstol medanannan rättsägares talan med elt i praktiken sannolikt säUan förekommandeundantag prövas av domstol. Några mera avsevärda ölägenheter av den nuvarandeordningen synes visserligen inte ha gjort sig gällande. Av allt att döma tordeemeUertid detta främst bero på alt besvär över bergmästarnas beslut hittillsanförts i mycket ringa utsttäckning. Enligt min mening talar övervägande skälför att enhetiiga regler om foram bör gälla åtminstone vid fullföljd av talanmot bergmästarens beslut i inmulningsärende. Jag har under 2 kap. 9 § förordatatt bergmästaren skall kunna avgöra fråga om beviljande av inmutningsrätt ulanall annan än sökanden beretts tillfälle all yttra sig. Med hänsyn härtill synesdel inle heller i forisättningen kunna komma i fråga all låta sökandens lalangå till domstol. Enhetliga regler om fullföljd av lalan mol bergmästarensbeslut i inmutningsärende kan således uppnås endast genom att annan rättsägareän sökanden i fortsättningen hänvisas all föra talan mol sådant beslut hosindustriverket. Häremot kan invändas all beslut i inmulningsärende många gångerinrymmer frågor av övervägande rättslig natur. Jag tänker då bl. a. på frågorom tolkningen av bestämmelserna om inmutningshinder. Den rättsliga prövningsom här kommer i fråga synes dock inte vara av den arten att talan inle börkunna fullföljas hos industriverket. Som nämnts ankommer det redan enligt dennuvarande ordningen på administrativ myndighet alt pröva här berördarättsfrågor, om del är sökanden som fuUföljer lalan. När det gäller talan motbeslut i första instans i inmutningsärende anser jag sålundasammanfattningsvis att fördelarna av en enhetlig reglering övervägernackdelarna av all vissa frågor undandras domstolamas prövning. Ienlighet med del anförda föreskrivs i denna paragraf att talan molbergmästarens beslut över ansökan om inmutningsräll skall föras hos statens industriverkgenom besvär. Enligt 12 § förvaltningslagen är 1974: 32 222 Annan rättsägare än sökanden föreslås dock i likhet med vad som nugäller få föra talan ända fram tUl utmålsförrättningen. TUlfrågan om talan för tillvaratagande av allmänna intressen återkommer jag vid 7§. Paragraferna,som har motsvarighet i 41 § gruvlagen och i 12 kap. 34 §§ utredningsförslaget,innehåller bestämmelser om fiUlföljd av talan mol bergmästarens beslut vidutmålsförrättning. Även i fråga om klagan över åtgärd eller beslut underutmålsförrättnmg och därmed liksläUd förrättning gäller att frågor av vissaangivna slag skall överklagas hos kommerskollegium medan övriga frågor skallinstämmas tUl domstol. Uppdelningen har skett så att besvär anförs hoskommerskollegium i vissa frågor av övervägande teknisk karaktär medan övrigafrågor prövas av domstol. På kommerskollegium ankommer sålunda att pröva frågasom avser om de i 2 § tredje stycket gruvlagen angivna föralsätlningarna förerhållande av utmål är uppfyUda, om det anvisade utmålet erhållit den storlek,form eUer sträckning som betingas av fyndighetens sträckning och gruvdriftensbehov eller fråga som avser anvisande av mark utanför utmålet. Tvist huruvidaett inmutningshinder föreligger och den olika sträckning på utmålet som kanföranledas därav prövas inle av kommerskollegium. Sådana tvister liksomersättningsfrågor ankommer på domstol. Allmänåklagare får föra talan mol utmålsförrättning i fall motsvarande vad somgäller i fråga om beviljande av inmutningsrätt. Utredningenföreslår bara smärre jämkningar i förhållande till gällande bestämmelser. Departementschefen.Vad jag har anfört vid 2 § beträffande inmutning är i stor utsträckning liUämpligtockså på frågan om lalan mot beslut vid utmålsförrättning. Även här är detangeläget alt enhetiiga regler gäller så långt som det är möjligt. Beträffandeutmålsförrättningen tillkommer dock den omständigheten att där prövas frågorsom inle bör överprövas av administtativ myndighet. Jag åsyftar här närmastfrågor om ersättning för skada lUl följd av alt mark tas i anspråk för gruvdriften.Fullföljd av talan mol beslut i dessa frågor bör ske vid domstol. Detsammagäller frågor om ersättrung tUl sakägare för förrältningskoslnader. Bortsetthärifrån kan jag inle se något hinder mot alt låta talan mot beslut vidutmålsförrättning fullföljas till industriverket. Fastighetsdomstolamahar inrättats för alt pröva ersättningsfrågor en- 1974: 32 223 a. expropriationslagen. Det synes lämpligt att fastighetsdomstol får avgöraäven ersättningsfrågor enligl gruvlagen. Besvär tUlkommerskollegium skall f. n. föras från det förrättningenavslutades. Talan vid domstol kan däremot föras från . EnIremånadersfrisl bör enligl min mening vara tUtfyUest även i sistnämnda fall.Liksom f. n. bör dock inle någon frist gäUa när klagan avser det fall attutmålet lagts över ett äldre utmål till vilkel rätten ännu äger bestånd. TUlfrågan om talan för liUvaralagande av allmänna intressen återkommer jag vid 7§. Bestämmelsemai 3 och 4 §§ har utformats i enlighet med del anförda. Paragrafenmotsvarar 80 § första stycket gravlagen med den huvudsakliga skillnaden attlalan mot bergmästarens beslut skall föras hos statens industriverk i ställetför hos kommerskollegium. Paragrafen,som har motsvarighet i 80 § andra och Iredje styckena gravlagen, innehåUerbestämmelser om talan mot beslut av länsstyrelse och statens industriverk. Talan mol beslut avlänsstyrelsen enligt gruvlagen förs hos Kungl. Maj:t genom besvär. Dennaordning bör i princip gäUa också enligl den nya gravlagen. Ett undantaghärifrån synes dock motiverat. Enligl vad jag förordar i det följande skalllänsstyrelse få möjlighet alt vid vite förelägga inmulare alt fuUgöra vissaskyldigheter. Talan mol beslut om sådant föreläggande bör fullföljas hoskammarrätten. Första stycket av paragrafen har utformats i enlighet med vad jagnu sagt. I fråga om beslut av kommerskollegiumfullföljs lalan f. n. hos Kungl. Maj:t när det gäller beslut som inle rör eltsärskilt fall ulan har generell karaktär. Delsamma gäUer frågor ombeskaffenheten av karta m. m., om behörighet att verkställa gruvmätningar samlom tillstånd att lägga igen utfraklsväg o. d. och att nedlägga grava. Mol annatbeslut av kommerskoUegium förs talan hos kammarrätten. Hit hör bl. a. frågor ominmulnuig eller utmålsläggning. Avgörande vid dennauppdelning har varit principen att sådana mål i vUka rättsfrågorna normallframstår som del väsentliga bör handläggas av administtativ domstol, medanärenden i vilka lämphghelsfrågorna regelmässigt dominerar bör prövas av Kungl.Maj:t. Denna princip går igenom hela förvaltningsrätten och bör upprätthållasäven i den nya gravlagen. Ienlighet härmed föreskrivs i andra stycket av förevarande paragraf Prop, 1974: 32 224 atttalan mot beslut av statens industriverk skall föras hos Kungl. Maj:t om detgäller dispens från ommutningsförbud (2 kap. 2 § andra stycket), fråga i vilketmaterial stängsel kring anvisat område skall vara ulfört (6 kap. 3 § tredjestycket), förlängning av giltighetstiden för gravrätt (6 kap. 4 §),förhandsbesked om visst arbete är av beskaffenhet all berättiga tillförlängning av gravrälts gUtighetstid (6 kap. 7 §), tUlträde lUl utmål förundersökning (10 kap. 13 §) eUer tillstånd att lägga igen utfraklsväg m. m. 2 § andra stycket) eller alt lägga ned grava (11 kap. 6 §). Vidare skaUlalan föras hos Kungl. Maj:t mot beslut som med stöd av Kungl. Maj:tsförordnande meddelats av statens industriverk eller annan myndighet. Häråsyftas främst beslut inom ramen för den befogenhet; som bör tilläggas främstindustriverket all meddela generella föreskrifter rörande den nya lagenstillämpning i vissa fall. Hit hör också t. ex. beslut om kartas skala eller ombehörighet att utföra gruvmätningar. Mot annat beslut avindusttiverket än som avses i paragrafens andra stycke skaU enligt tredjestycket talan föras hos kammarrätten, som därigenom kommer att liksom f. n. fåpröva bl. a. frågor om inmutning och utmål. TUl kammarrätten kommer alt höraockså frågor om t. ex. avvisande av ansökan, jäv, ersättning till sakkunnig,föreskrifter enligl 3 kap. 5 §, förlängning av undersökningslid, anvisande avmark inom eller utom utmål, utvidgning, sammanläggning eller uppdelning avutmål, anmälan om övergång av gravrätt samt föreläggande enligt 11 kap. 3 eUer5 §. Paragrafen motsvarar 11 §2 mom. andra stycket och 41 § 2 mom. andra stycket gravlagen. Som jag förut har nämnt ärallmän åklagare berättigad att föra talan när inmutningsräll beviljats i stridmed bl. a. vissa bestämmelser öm inmulningshinder. I motsvarande fall äråklagare berättigad all föra lalan också mot beslut vid utmålsförrättning. I första hand åligger detbergmästaren och när gode män deltar även dessa alt iaktta de bestämmelser sommeddelats till skydd för allmänna inttessen. Vid sidan härav bör det emellertidfinnas möjlighet för det allmänna att påkalla en överprövning. I och för sig skulledet kunna tänkas alt låta företrädare för olika samhällsintressen följa varjeärende från början och där ulföra det allmännas talan. En sådan ordning äremeUertid mycket tyngande och personalkrävande. Det nuvarande systemet, sominnebär alt en representant för det allmänna har rätt att i efterhand påkaUaöverprövning av vissa beslut, bör därför i princip bibehållas. De gäUande bestämmelsemaär dock inle helt ändamålsenliga. De överväganden som det blir fråga om härmåste normalt anses falla ulan- Prop, 1974: 32 225 förallmän åklagares sakliga kompelens. Jag anser därför all del inte lämpligen börankomma på allmän åklagare att föra det allmännas talan mol beslut iinmulningsärende eller vid utmålsförrättning. Det synes å andra sidan inteheller beträffande efterbevakningen kunna komma i fråga att låta samtligaberörda myndigheter delta. Den lämpligaste lösningen synes vara all formelltförlägga bevakningen av del allmännas rätt tUl en enda myndighet som haröverblick över de allmänna intressen som kan beröras av inmutning ellerutmålsläggning. synes vara den myndighet som har de störstaförutsättningarna all utöva efterbevakningen. Ienlighet med det anförda tas i denna paragraf upp bestämmelser om räll förlänsstyrelsen alt föra talan mot beslut som den finner strida mot bestämmelse igruvlagen som meddelats lUl förmån för allmänt intresse. Paragrafen,som motsvarar 12 kap. 7 § i utredningens förslag, innehåller bestämmelser omsakägares rätt till kostnadsersättning i mål enligt 3 §. Frågan har berörts vid4 kap. 35 §. Paragrafen,som saknar motsvarighet i gravlagen innehåller en definition av begreppetutmålsfäll. Paragrafen överensstämmer i sak med 13 kap. 1 § i utredningensförslag. Vidprövning av ärende om förlängning av giltighetstiden för utmål enligt 6 kap. 4§ skall hänsyn tagas tUl aktivitet som ägt ram inte bara inom utmålet utan äveninom utmålsfäll i vUket utmålet ingår. Begreppetutmålsfäll är inte entydigt. I fackmannakretsar torde uttrycket vanligenanvändas som beteckning på mer eller mindre sammanhängande utmål mednågorlunda enhetliga ägarförhållanden. Enligt den i paragrafen upptagnadefinitionen krävs i överensstämmelse med utredningens förslag att ulmålenskall vara geografiskt sammanhängande, antingen direkt eller genom annat utmålsom likaledes uppfyller fordringarna enligt definitionen. Kravel påsammanhängande fäll medför en betydande fördel vid tillämpningen genom attregeln är klar och entydig. En remissinstans har förordat att till ettutmålsfäll skall räknas även utmål, som visserligen inte är geografisktsammanhängande med annat utmål men som likväl genom ägarförhållanden,malmstruklur och sättet för blivande exploatering naturligt hör samman meddetta. Eftersom begreppet utmålsfält har uppställts för att i gruvnäringensintresse så entydigt som möjligt beskriva när rätt till automatisk för- 15 1974.1 saml. langningav utmals giltighetstid föreligger, har jag emellertid fäst avgörande vikt vidatt definitionen blir klar och entydig. Definitionen har därför utformats ienlighet med utredningens förslag. Detta utesluter dock inte att aktivitet påutmålsfält i vidare bemärkelse kan tillmätas betydelse vid prövning enliglregeln om fakultativ förlängning enligl 6 kap. 4 § Iredje stycket. Föratt varandra angränsande utmål skall bUda ett utmålsfält krävs enligt dennaparagraf ytterhgare att samme ägare innehar minst halv andel i ulmålen eller avannan orsak har ett bestämmande inflytande över dem. Innehav av hälflenandel iflera utmål har med hänsyn till reglema om brytningsvitsord ansetts geerforderlig gemenskap i fråga om dispositionsrätten. Iparagrafen, som utformats efter förebild i 1 kap. 2 § första stycket och 5 §andra stycket ExL, definieras begreppen särskild rätt och sakägare.Definitionen av sistnämnda begrepp är negativ i den meningen all den endastanger undantagen från lagens sakägarbegrepp. Meddet senare ledet i den i första stycket upptagna definitionen av begreppetsärsldld rätt till fastighet avses bl. a. rätt till andel i samfällt strömfall(jfr 35 § JP) och vissa förmåner av fast egendom enligl 8 § JP. Ocksårenskötselrätt avses med uttrycket. Frågani vad mån innehavare av sådan avkomsträll eller annan förmån av fast egendomsom avses i 8 § JP bör anses som sakägare eller inte torde få bero av vadrättigheten i del särskilda fallet innehåller. Som bekant har i rättspraxissinsemellan tämligen olikartade rättigheter inrymts under begreppet avkomsteller förmån av fast egendom. har det varit fråga om födoråds- ochundanlagsrättigheter och vanligen har upplåtelsen omfattat hite bara pengareller varor utan också vissa andra förmåner som t. ex. bostad och vissaIjänsleprestationer. Enligt min mening bör sådana förmåner som består i altbostad tillhandahålls och liknande förmåner i förevarande hänseende ansesjämstäUda med nyttjanderätt. Den berättigade skulle med detta betraktelsesättinta ställning som sakägare vid upplåtelse av gruvrätt till fastigheten. Avseri stället rättigheten en rätt till generiska prestationer av något slag börrättighelshavaren däremot anses likställd med pantr'ätlshavare. Mellanformerkan tänkas förekomma. Det måste överlämnas åt rättstUlämp-ningen all avgöra omden berättigade i sådant fall skall anses vara sakägare eller inle. Meduttrycket innehavare av fordran för vilken fastigheten svarar avses i förstahand borgenär som åtnjuter panträtt i fastigheten på grundval av inteckning menockså borgenär som innehar fordran med ogulden köpeskillings rätt. Inle hellerfordringshavare med förmånsrätt i fastigheten enligl 6 § 1 förmånsrältslagen(1970: 979) räknas som sakägare. Prop, 1974: 32 227 Paragrafen,som saknar motsvarighet i gruvlagen, ger möjhghet att genomvitesföreläggande framtvinga efterlevnad av villkor som knutils vid dispensfrån inmulningsförbud. Paragrafen har utformats i huvudsaklig överensstämmelsemed 13 kap. 4 § i utredningens förslag. Iparagrafen har samlats vissa bestämmelser om ställande av säkerhet.Bestämmelserna har utformats efter förebUd av 7 kap. 7 § ExL. Iparagrafen regleras gränsdragningen mellan gruvlagen ochkonli-nentalsockeUagen. Enligt 1 § tredje stycket konlinenlalsockella-gen äger denna laginom allmänl vattenområde i havet inle tillämpning på sådan imdersökning ochbearbetning av inmutningsbart som avses i gravlagen. Undantagetmotiverades enligl förarbetena av hänsyn lUl gravrättsutredningens då pågåendearbete (prop. 1966: 114 s. 22 och 49).