prop · FX03142 · 1974-12-31 00:00:00 — anser att en avsevärdförbättring av förslaget torde kunna åstadkommas genom en föreskrift attkommunerna obligatoriskt, dock med viss dispensrätt, skall inrätta överförmyndarnämndermed kansli och genom en avsevärd förlängning av överförmyndarnasmandatperioder. Nämnden föreslår därför att överförmyndare och ledamöter avöverförmyndarnämnd väljs . Dessutom anser nämnden att det bör finnasett samband mellan kommunalvalen och valen av överförmyndare. i menar attöverförmyndarens verksamhet inte bara skall innefatta juridisk och ekonomiskkontroll av förmyndarens verksamhet inom distriktet utan att den också bör haett inslag av kurativ verksamhet. Varje kommun torde utan svårighet kunnauppbåda lämpliga personer för överförmyndarverksamhet, t,ex, genom att utse enadvokat till överförmyndare och knyta en nämnd av personer med sakkunskap påolika områden till överförmyndarverksamheten. Enligt mening börlagstiftaren med förtroende kunna överlåta åt varje kommun att inom vissa ramarsjälv bestämma organisationen för kommunens överförmyndarverksamhet. framför som etträttssäkerhetskrav att vid sidan öm överförmyndaren inrättas en nämnd, som kanhjälpa de omyndiga att föra deras talan. anser att dendelegationsrätt som föreslås i 19 kap. 17 § FB bör utsträckas att avse ävenärenden enligt 15 kap. 13 och 15 §§ eftersom i överförmyndardistrikt däröverförmyndarnämnd ej inrättas, den enskilde överförmyndaren själv kommer attfatta beslut i sådana ärenden. Det synes därför konsekvent att även ledamot avöverförmyndarnämnd tilläggs samma befogenhet. 1frågan om vilka kompetenskrav som bör ställas på en överförmyndare framhållerStockholms överförmyndarnämnd an en överförmyndare måste ha inte bara ekonomiskoch social insikt utan även en god kännedom om en stor del av dencivilrättsliga och socialrättsliga lagstiftningen. Överförmyndaren skall ocksåkunna uppträda som part i mål angående omyndighetsförklaring samt avgeskrivelser och yttranden till rätten, ävensom vara beredd att muntligen ochskriftligen upplysa rådfrågande allmänhet om gällande rättsregler rörande enviss fråga. Även i överförmyndarens rådgivande verksamhet ställs stora krav påhans kunnande och omdöme. Han är skyldig vara tillgänglig för direkt kontaktgenom personligt besök, telefon eller korrespondens med såväl förmyndare,omyndiga som bankers notariatavdelningar och övriga ombud. Nämnden anser dockinte att det i lagen bör införas några kompetenskrav utöver dem sompromemorieförslaget innehåller. FöreningenSveriges överförmyndare ifrågasätter om inte formella meriter inom detekonomiska, juridiska eller samhällsvetenskapliga området bör uppställas somkrav för behörighet. Möjligheter bör dock givetvis finnas till dispens. Vadgäller tidpunkten för val av överförmyndare kritiserar Föreningen förslaget om att sådant val skall ske före december månadsutgång. Enligt föreningens mening bör man hellre bibehålla den nu gällandeföreskriften att val skall ske före utgången av oktober. En ny överförmyndarebehöver ha någon tid till sitt förfogande för att sätta sig in i sin nyasyssla. Någraremissinstanser berör frågan om hur tillsynen över överförmyndarverksamhetenskall utövas. I menar att rättens tillsynsfunktionoch den därmed förenade inspektionsskyldigheten medför, särskilt däröverförmynderiet handhas av kommunala nämnder, en i viss mån främmande relationmellan domstolar och kommunala organ. Det hade enligt måhändafunnits anledning att vid den förordade kommunaliseringen av överförmynderietöverväga en mera genomgripande omgestaltning av lagstiftningen ochorganisationen på området i den riktningen att i FB regleras de grundläggandeoch klart domstolsmässiga frågorna om förmynderskap, omyndigförklaring ochhävande därav, under det att de förvaltnings-mässiga frågorna regleras ispeciallagstiftning av samma typ som exempelvis socialhjälps- ochbarnavårdslagarna. EnligtSvea hovrätt kan vägande skäl anföras för att låta annan myndighet äntingsrätt, som ju har att pröva uppkommande tvister och ansvarsfrågor ianledning av förmynderskapet, utöva tillsynen över överförmyndarensverksamhet. Länsstyrelse eller länsrätt kan härvidlag komma i fråga. Ävenstatskontoret anser att det bör övervägas att lägga ansvaret för kontrollen av överförmyndarnas verksamhet på länsstyrelserna. Kommunernauppvisar även efter de senaste ändringarna betydande skillnader i storlek ochbefolkningsunderlag. För de mindre kommunerna torde det bli svårt att utvecklaen överförmyndarorganisation som kan uppfylla kraven pä teknisk kompetens,kommunikation, information, kontroll och tillsyn samt även uppfylla kraven påadministrativ effektivitet. Genom att lägga ansvaret för kontrollen över överförmyndarnapå länsstyrelserna skulle man enligt statskontoret kunna ta till vara delsfördelarna med den kommunala förankringen och dels ernå en enhetligaretillämpning och bättre kontroll och tillsyn. Enligt statskontoret bör det ävenövervägas om inte bör ha möjlighet att pröva samgående mellankommuner till en gemensam överförmyndarorganisation. Dessutom skullelänsstyrelsen kunna beredas tillfälle att yttra sig beträffande den tekniskakompetensen vid tillsättning av ny överförmyndare. För en organisatoriskutformning av här redovisat slag talar dels att det inom länsstyrelserna redanfinns personal som har ekonomiska och revisionstekniska kunskaper och dels attlänsstyrelserna har stor erfarenhet av tillsynsverksamhet inom olika områdenoch därför torde ha större möjligheter än domstolarna att utöva en effektivkontroll. iVästerbottens län avstyrker bestämt att tingsrätterna behålls somtillsynsorgan. Enligt är det ostridigt att tillsynen måsteförbättras och att en sådan förbättring kan ske genom att tillsynen flyttasfrån de allmänna domstolarna till länsstyrelserna. För detta talar att enlänsstyrelses verksamhet spänner över ett mycket vidsträckt område och attlänsstyrelserna förfogar över personal med erforderliga ekonomiska ochjuridiska kunskaper. Det ter sig enligt mening som ett slöserimed högt utbildad arbetskraft att lägga inspektionsarbetet i sin helhet påbefattningshavare med kompetens motsvarande minst tingssekreterare.Länsstyrelsen påpekar vidare att även om man flyttar tillsynsverksamheten tilllänsstyrelserna, så måste inte alla domstolens beslut på området överlämnastill tillsynsmyndigheten. Sveahovrätt anmärker att de föreslagna bestämmelserna om ersättning tillöverförmyndare möjligen bör föranleda att regeln i 20 kap, 34 § första stycketFB om ersättning för överförmyndares rättegångskostnad upphävs. 5.11Förfarandet i mål om omyndighets- och myndighetsförklaring m.m. Stockholmstingsrätt avstyrker förslaget om att i mål om omyndighetsförklaring god man ivissa fall skall förordnas för att föra talan för den vars försättande iomyndighet målet gäller. Tingsrätten menar att den gode mannens uppgift blirillusorisk inte bara i de svåraste sjukdomsfallen utan också i de många falldär kommunikation med patienten visserligen är möjlig men där patienten heltsaknar sjukdomsinsikt. Tingsrätten anser därför att bestämmelserna bör utformasså att huvudförhandling inte blir nödvändig, om den som skall förklaras omyndig uppenbarligeninte förstår vad saken gäller eller om han skulle lida allvarlig skada av attfå del av ansökan om omyndighetsförklaring. I dessa fall bör inte hellerbiträde förordnas. Även anser att bestämmelserna bör utformasså, att huvudförhandling inte erfordras om den, vars försättande i omyndighethar satts i fråga, uppenbarligen inte förstår vad saken gäller eller skullelida allvarlig skada av att få del av ansökningen, Rättsäkerhetsintressena kani sådana fall liksom förut tillgodoses genom den kritiska prövning avläkarintyget som f,n, sker vid domstolarna. Hovrätten anser vidare attmöjligheten att i vissa fall förordna god man och i andra fall biträdeförefaller onödigt komplicerad. Det bör vara tillräckligt att förordnarättegångsbiträde, I lagen bör då tas i en bestämmelse att, om svarandenuppenbarligen ej förstår vad saken gäller eller skulle lida skada av att få delav ansökningen, delgivning får ske med biträdet, påpekar att hinder inte torde mötamot att, om gode mannen medger ansökan, avgöra målet utan huvudförhandling, I anslutning till 20 kap, 19 § FB ifrågasätter Stockholmstingsrättorr\ inte biträde som förordnas enligt lagrummet borde tilläggas rättatt, även utan ställning som ombud, vädja mot dom, varigenom den, för vilkenhan förordnats, förklarats omyndig, I annat fall framstår möjligheten att fådomen prövad av högre rätt mången gång som skenbar. Inte sällan torde nämligenden omyndigförklarade sakna kraft att överklaga eller utfärda fullmakt för biträdet. anser att biträdeenligt 20 kap, 19 § FB alltid bör förordnas i sådana fall då god man enligt 17§ samma kapitel inte är aktuell. i menar att förekomsten avgod man i och för sig inte bör utgöra hinder mot förordnande av biträde,eftersom den gode mannen kan sakna juridisk sakkunskap. En utvidgning avmöjligheten att förordna offentligt biträde enligt rättshjälpslagen till attomfatta mål om omyndighetsförklaring kunde även ha övervägts i dettasammanhang. Med tanke på den genomgripande betydelse som enomyndigförklaring har för den enskilde individen och av hänsyn tillrättssäkerheten anser att man ytterligare bör analyseramöjligheterna att införa ett system med regelbundet t, ex, återkommande omprövningar av domar på omyndighetsförklaring. Visar detta sigvara praktiskt ogenomförbart bör som ett minimikrav överförmyndarens skyldighetatt göra en årlig genomgång i samarbete med medicinsk och social expertislagfästas. som och anser att ett system medregelbundet återkommande omprövningar av domar rörande omyndighetsförklaring bör införas, i ställer sig tveksam tillförslaget om att överförmyndaren skall gå genom alla förmynderskap, sominte avser underåriga, och efter samråd med medicinsk och social exptertis bildasig en uppfattning om huruvida ifrågavarande personer bör förbliomyndigförklaradeellerförklarasåtermyndiga,.Åtminstone för del torde det vara praktiskt omöjligt att utan ökning avantalet överförmyndare och en förstärkning av kansliet kunna genomföra en sådanprocedur, I finns f, n. ca 2,000 omyndigförklarade. Även om manskulle hinna med att i genomsnitt granska och diskutera tio förmynderskap perdag skulle för genomgången åtgå 200 hela arbetsdagar. Även är tveksam tillförslaget om en årlig genomgång av akterna för omyndigförklarade. Skall ensådan genomgång över huvud taget vara möjlig krävs enligt föreningens meningingående direktiv om hur uppgiften skall lösas, har i princip intet attinvända mot förslaget att överförmyndare skall kunna ansöka om myndighetsförklaring.Den praktiska betydelsen av förslaget torde dock enligt nämndens mening bliringa, utom för de fall då anmälan inkommer från myndighet att omhändertagenomyndigförklarad person bör förklaras åter myndig. Större betydelse harförslaget att överförmyndare bereds tillfälle att yttra sig över ansökan ommyndighetsförklaring. barn och ungdomar hävdaratt ansökan om hävande av omyndigförklaring bör få göras av samma krets som fåransöka om omyndighetsförklaring. I den kretsen bör också socialnämnd ingå. När detgäller att stärka rättssäkerheten för den enskilde i mål omomyndighetsförklaring betonar nödvändigheten av att denundersökning som verkställs inte görs endast från en ensidigt psykiatriskutgångspunkt. Den psykiatriska expertisen bör kompletteras med socialarbetareinriktade på psykiska handikapp. ger uttryck för motsvarandeuppfattning. anför att som villkor för utfärdande avläkarintyg i frågor om omyndighetsförklaring resp, hävande av sådan bör krävasspecialistkompetens i psykiatri, i rättspsykiatri eller i förekommande fall ibarn-och ungdomspsykiatri. finner det svårt att närmareöverblicka de ekonomiska konsekvenserna för kommunerna av förslaget. Omkostnaderna för nuvarande överförmyndarorganisation i tas till riktpunktkan det konstateras att de totala kommunala kostnaderna förförmyndarverksamheten efter den föreslagna reformen skulle komma att uppgå tillminst . Sannolikt bör kostnaderna beräknas till högre belopp,eftersom promemorian syftar till utökade insatser frånöverförmyndarorganisationen. Styrelsen delar bedömningen att ett särskiltstatsbidrag för dessa kostnader inte lämpligen kan införas, men villifrågasätta om det kan anses helt felaktigt att utta någon form av tillsynsavgifterur de inom förmynderskapen förvaltade medlen som ersättning föröverförmyndarorganisationens insatser, Malmökommunstyrelse har i princip intet att erinra mot att överförmyndarverksamhetenoch i viss utsträckning även förmyndarnas verksamhet skall finansieras avallmänna medel. Kommunstyrelsen finner det också riktigt att finansieringenprimärt sker med kommunala medel. Härmed är emellertid inte sagt att kostnadenhelt eller slutiigt också skall stanna på kommunerna. Även om man enligtkommunstyrelsen bör acceptera ett betydande inslag av social omsorg iförmyndar- och överförmyndarverksamheten, torde det vara obestridligt att enavsevärd del av arbetsuppgifterna är att hänföra till rättsvårdande verksamhet.Kommunstyrelsen finner det därför vara en förutsättning för ett genomförandeav promemorians förslag i vad avser finansieringen av förmyndar- ochöverförmyndarverksamheterna att kommunerna erhåller statsbidrag till sinakostnader. Härvid synes ett bidrag vara väl avvägt. Det förhållandetatt ett statsbidragssystem skulle nödvändiggöra vissa eljest onödigadetaljregleringar och att kommunernas kostnader för förmyndarvården torde bliförhållandevis begränsade finner kommunstyrelsen inte utgöra några acceptablaskäl för ett avvisande av statsbidragstanken. i har uppfattningen att staten primärt skall svara förarvoden och ersättningar till förmyndare och gode män, när dessa skall utgå avallmänna medel, samt att kostnaderna för överförmyndarverksamheten bör täckasgenom särskilda statsbidrag. 5.13Kontroll över boutredningsmans förvaltning ställer sig tveksam till förslaget att boutredningsman idödsbo med omyndig delägare skall avge redovisning över förvaltningen tillöverförmyndaren. Enligt nämnden är det inte rimligt att begära attöverförmyndare skall ha den tid eller kompetens som krävs för att granskaförvaltningen av ett stort, invecklat dödsbo. Nämnden anser i stället attöverförmyndaren, som har möjlighet att begära att dödsbo avträds tillförvahning av boutredningsman, skall få samma möjlighet som dödsbodelägare atthos rätten begära förordnande av god man för granskning av förvaltningen i defall överförmyndaren anser detta påkallat. Ersättning åt gode mannen bör utgåav dödsboets medel, 1fråga om redovisning av medel som innestått hos bank utgår Svenska bankföreningen från att banks kontokurant utvisandeinsättningar och uttag samt behållningen skallbetraktas såsom bevis i lagens mening om de nämnda förhållandena, Sveahovrätt anmärker att promemorian inte innehåller någon övergångsbestämmelseavseende de boutredningsman som förordnats före ikraftträdandet av de nyabestämmelserna. Åliggandet för rätten att kontrollera attredovisningsskyldigheten fullgörs torde alltid komma att avse även dessa äldreboutredningsmannaförordnanden. Kontrollen förutsätter att rätten upprättar enförteckning över meddelade förordnanden. Med hänsyn bl,a, till de omfattandeändringar i den judicidla indelningen som ägt rum torde engenomgång av äldre förordnanden vara synnerligen omständlig och arbetskrävande.Hovrätten vill därför ifrågasätta om inte kontrollen av dessa bör görasberoende av att dödsbodelägare eller annan, som enligt 19 kap, 1 § ÄB ägerpåkalla boutredningsmannaförordnande, eller boutredningsmannen gör anmälandärom till den rätt varunder boet lyder. berör de äldre förordnandena och erinrar om atttingsrätterna f,n. inte regelmässigt för några förteckningar över meddeladeboutredningsmannaförordnanden och att det därför inte är möjligt att fördödsbon, som avträtts till förvaltning före lagens ikraftträdande, utfärdavitesförelägganden i händelse av boutredningsmans försumlighet. Vad angården föreslagna skyldigheten för dödsbo att till rätten lämna in extra avskriftav bouppteckningen i sådana fall då dödsbodelägare är omyndig vid äventyr attavskriften tas på boets bekostnad framhåller att det kaninnebära ett inte oväsentligt merarbete för tingsrätten att avkräva ingivarenavgiften för den extra kopian. 5.14 Skydd för omyndigs och dödsbodelägares medel genomförsäkring eller på annat sätt Riksförbundetför social och mental hälsa kritiserar att det i promemorian inte läggs framnågot förslag om försäkring till skydd för omyndigas och dödsbodelägares medel. 5.15 Avveckling av äldre godmanskap Kammarkollegietupplyser inledningsvis att det alltjämt förekommer att äldre godmanskapavvecklas genom att gode mannen levererar in medlen till kollegiet och att mandärför kan räkna med en betydande minskning av antalet vid tingsrätternakvarstående äldre godmanskap. Kollegiet beklagar att i promemorieförslaget uppställtskrav på att godmansmedlen måste betalas in till kollegiet för att preskriptionskall kunna inträda. Med hänsyn till den förr ofta bristfälliga redovisningenav äldregodmanskap har man nämligen enligt kollegiets erfarenhet att räkna med att detfinns risk att inte alla äldre godmanskap uppmärksammas. Enligt kollegietsmening bör, utan avgörande i varje särskilt fall, såväl bortovarandes som andrarättsägares rätt till medel som förvaltas på grund av äldre godmanskap preskiberasvid tvåårstidens utgång, såvida inte anspråk på medlen framställtsdessförinnan. Något avgörande bör härvid inte fästas vid om godmanskapenavlsutats genom att medlen inbetalats till Kollegietkritiserar den föreslagna bestämmelsen om att rätten skall kunna bereda kändperson, som inte anmält anspråk inom lagens tvåårsfrist, tillfälle attframställa anspråk därefter. Enligt kollegiets mening bör dennabestämmelse utgå och ersättas av en särskild paragraf med bestämmelser omavstående av arvsfondens rätt till medel som tillfallit fonden genom avvecklingav äldre godmanskap. Enligt denna paragraf bör reglerna om avstående i 5 §lagen (1928:281) om allmänna arvsfonden äga motsvarande tillämpning. Vidare börföreskrivas att medel kan avstås till förmån för bortovarande arvingesskyldemän, om det får anses billigt. Härigenom skulle det enligt kollegiet blimöjligt att avstå arvsfondens rätt till förmån för såväl arvlåtares somarvinges utom-äktenskapliga arvingar, Sveahovrätt anser beträffande rättens domförhet att reglerna i ärendelagen omprövning av tvistiga ärenden bör tillämpas endast i de fall där någon anmältanspråk på förvaltade medel. menar att många skäl talar för att de nya bestämmelserna omöverförmyndares arvode skall gälla fr,o,m, , Det voredärjämte enligt nämndens mening önskvärt att föreskriften i 17 kap, 7 § omingivande till rätten av uppgift över tillsynen över förmyndares förvaltningupphävdes med utgången av , Om man i övrigt ser till förslaget i desshelhet och särskilt de delar därav som innebär att domstolens prövning ivissa ärenden skall övergå till överförmyndaren förutsätter detta att enförstärkt överförmyndarorganisation fungerar. Då denna emellertid inte kanvara genomförd förrän tidigast , föreslår nämnden att övrigalagändringar skall gälla fr,o,m, , anseratt de nya bestämmelserna i med undantag av 19 kap. 2 8 och 1618 §§ börträda i kraft först med hänsyn till att förmyndarnasredovisningar för förvaltningen i stor utsträckning kan beräknaskomma in till förmyndarna först efter , i många fall inteförrän nämnda år. FöreningenSveriges överförmyndare anser det lämpligt att frågan om arvoderingav överförmyndare gäller fr. o. m, , I övrigt föreslårföreningen att de nya bestämmelserna skall träda i kraft , Gällandebestämmelser på förmynderskapsrättens område återfinns i 9-20 kap,(FB), De motsvarar i huvudsak lag om förmynderskap,även om en del betydelsefulla ändringar har gjorts . Bl, a, harmyndighetsåldern sänkts i två omgångar, nämligen från 21 till den 1 juli1969 och frän 20 till 18 är den , Trotsde vidtagna ändringarna har de ekonomiska och sociala omdaningarna undersenare tid medfört att förmynderskapslagstiftningen har blivit föråldrad iåtskilliga hänseenden. Detta gäller främst grunderna för omyndighetsförklaringsamt förmynderskapsförvaltningen och kontrollen över den. Omyndighetsförklaringinnebär alltid ett allvarligt ingrepp i en persons liv. Den omyndigförklaradeförlorar inte bara rätten att själv bestämma över sina ekonomiskaangelägenheter. En omyndigförklaring medför även långtgående verkningar påområden som ligger utanför den ekonomiska rörelsefrihetens. Bi, a, är denomyndigförklarade utesluten från rösträtt. Över huvud taget medför enomyndighetsförklaring som regel en stark begränsning av möjligheten att ta egnainitiativ och hävda egna åsikter. Detta kan få allvarliga följder för denomyndigförklarades psykiska tillstånd. När omyndigförklaring väl en gång harskett kan det vara svårt att få den hävd. Medhänsyn till de ingripande verkningar som sålunda är förenade med enomyndigförklaring finns det skäl att överväga om de nuvarande grunderna för ensådan förklaring är lämpligt utformade. Gällande lagstiftning bygger på dengrundsynen att en omyndigförklaring i första hand skall ske, när en person avviss anledning har bristande förmåga att sköta sina ekonomiska angelägenheter.Det bör emellertid undersökas om man inte i större utsträckning kan beredahjälp åt dem som i och för sig är ur stånd att själva ha hand om sin ekonomiutan att de för den skull behöver förklaras omyndiga. Enligtvår nuvarande lagstiftning är förmyndarens huvuduppgift att förvalta denomyndiges egendom. Det föreskrivs visserligen i lagen att förmyndaren vidbehov också skall sörja för myndlingens person. Denna uppgift har dock kommitatt stå något i bakgrunden, särskilt som något arvode inte utgår för denna delav förmynderskapet. Även på denna punkt finns det skäl att överväga en ändringi nuvarande regler. Förmynderskapslagstiftningeninnehåller detaljerade regler för den ekonomiska förvaltningen avförmynderskapen. Det främsta målet för denna förvaltning är att skapa trygghetför att myndlingens medel bevaras och att se till att skälig avkastningerhålls, I det syftet finns utförliga regler om placering av omyndigs medel.Dessa regler har emellertid kommit att fungera mindre väl i tider med ett fluktuerandepenningvärde. Särskilt de restriktiva bestämmelserna om placering av omyndigstillgångar i aktier har i vissa fall hindrat en värdesäkring av omyndigmedel.Det finns därför anledning att mjuka upp såväl dessa som andra bestämmelser somrör den ekonomiska förvaltningen. En annanfråga som bör uppmärksammas är frågan om arvode till förmyndare. Nuvaranderegler innebär att förmyndarna har rätt till arvode med en viss procentuellandel av den omyndiges behållna inkomst. Denna ordning har kritiserats vidupprepade tillfällen. Bl, a, har situationen ansetts otillfredsställande isådana fall då den omyndige inte har några andra inkomster än folkpension,livränta o.d. Det finns därför skäl att överväga om inte kostnaderna förförmyndarförvaltningen bör helt eller delvis flyttas över på det allmänna. Isamband därmed bör förmyndararvodets storlek tas upp till diskussion. Även när det gäller kontrollen över förmyndarnasförvaltning har tiden blivit mogen att ta upp det nuvarande systemet tillomprövning. Det finns bl, a, skäl att överväga om den nuvarandeöverförmyndarorganisationen skall bestå och om domstolarna skall utöva tillsynpå samma sätt som . De nu berörda frågorna liksom andra problem som hängersamman med förmynderskapslagstiftningen har behandlats av förmynderskapsutredningen.Utredningen har redovisat huvuddelen av sina resultat i betänkandet (SOU1970:67) Förmynderskap. Utredningens förslag har remiss-behandlats och därefteröverarbetats inom , I departementspromemorian (Ds Ju1974:7) Förmynderskap har lagts fram förslag till ändringar iförmynderskapslagstiftningen m, m. Promemorieförslagetinnebär fÖr det första att grunderna för omyndighetsförklaring begränsas.