prop · FX0383 · 1974-12-31 00:00:00 — 15 och 19 §§, 23 § 1 mom. andra stycket och 4 kap. 68 och 16 §§). Ersättningsfrågorenligt VL prövas vid förrättning eller av vattendomstol. Bestämmelser omhandläggningen ges i 10 resp. 11 kap. Enligt 11 kap. 60 § tredje stycket gällerden s. k. likformighetsprincipen. Om på yrkande av någon part bestäms högreersättning än sökanden föreslagit, kan även för andra partergöra den jämkning av ersättningsbelopp som behövs för vinnande av likformigheti uppskattningen. Ersättningen får enligt nämnda lagrum inte sättas lägre änvad sökanden föreslagit. Dengrundläggande regeln om ersättrungsskyldighet enligt VL ges i 9 kap. 1 § förstastycket. Som förutsättning för alt ersättningsskyldighet skall inträda gälleratt någon har medgivits rätt enligt VL att lösa, taga i anspråk eller skadaannans egendom. Om denna förutsättning är uppfylld, skall ersättning utges föregendom som avstås eller för förlust, skada eller intrång som förorsakas, iden mån annat inte följer av särskUda undantagsregler i 1, 2, 5 eller 6 kap.Denna hänvisning avser bl. 1 kap. 313 §§, 2 kap. 49 och 52 §§, 5 kap. 4 §andra stycket och 6 kap. 5 § första stycket. Enligt9 kap. 1 § andra stycket skall ersättningen bestämmas i pengar, om den inle tUlföljd av särskilt stadgande skall utgå genom kraftöverföring ellertillhandahållande av vatten. Parterna kan avtala om att ersättning skall utgåpå annat sätt. Sådant avtal gäller dock bara om det efter lämplighetsprövningfastställs av . Enligtfast praxis inom vattenrättsskipningen kan skadeförebyggande åtgärderföreskrivas i stället för ersättning även mot sökandens bestridande och ävenom kostnaden för åtgärden beräknas överstiga den ersättning som annars skulleha utgått. Del förutsätts dels att åtgärden är av sådan beskaffenhet att denlämpligare kan vidtas av sökanden än av den skadelidande dels attkostnadsökningen för sökanden inte är oskäligt stor. Domstolarnas befogenhetalt föreskriva skadeförebyggande åtgärder härleds ur den i 2 kap. 2 §fastslagna principen att en vattenbyggnad skaU inrättas så att ändamålet utanoskälig kostnad kan vinnas med minsta intrång och olägenhet för motståendeintressen. Motsvarande bestämmelse för grundvattentäkt finns i 2 kap. 43 §.Ersättning utgår endast för eventuell kvarstående skada. Bestämmelsernai 9 kap. 28 §§ innebär till stor del bara att stadgandet i 9 kap. 1 § förstastycket förtydligas och i viss mån upprepas. Demedför emellertid också i flera fall att företagarens ersättningsskyldighetutvidgas tUl att omfatta egendom som inte tas i anspråk ellerskadas genom den medgivna åtgärden. 2 § avser det fallet att en del av en fastighet skaU inlösas. Blirdärigenom en återstående del onyttig för ägaren eller uppstår synnerligt menvid dess begagnande, har ägaren rätt att fordra att också den delen löses.Uppkommer eljest skada eller intrång på återstoden av fastigheten, skall dettaersättas. 3 § avser skada på återstod till följd av sådan åtgärd enligt VL somprimärt inte innebär några förändringar i äganderätten till fastigheten utan närmastatt fastigheten belastas med ett tvångsservitut. Om vattenuppdämning ellerannan åtgärd enligt VL medför att hel fastighet eller del därav blir onyttigför ägaren eller att egendomen kan begagnas bara med synnerligt men, skallsålunda på ägarens yrkande hela fastigheten eller den särskilda delen lösas.Medför åtgärden att det blir svårare eller dyrare att begagna fastigheten,skall denna skada ersättas i den mån fastigheten inte inlöses. 4 § ges bestämmelser om ersättningsskyldighetens omfattning när en del avvattenmängden eller fallhöjden i ett strömfall går förlorad för ägaren. Om detdärigenom blir svårare eller dyrare att begagna återstoden, är ägarenberättigad tUl ersättning för sådan skada. Blir återstoden onyttig för ägareneller uppkommer synnerligt men vid dess begagnande skall på ägarens yrkandeersättning lämnas för återstodens hela värde. Ävenbestämmelserna i 9 kap. 5 § avser ersättningsskyldigheten i situationer dåvattenkraft i strömfall går förlorad för ägaren. Enligt9 kap. 6 § är företagaren skyldig att lösa onyttig lös egendom som hör tillinlöst fastighet eller fastighetsdel. Även egendom som till följd av skada påjord, hus, fiske eller annat blir onyttig för ägaren skall lösas på dennesbegäran. 7 § föreskrivs att ersättning skall utgå också för annan skada ellerförlust än som nämnts i de föregående paragraferna och som förorsakas avföretag eller åtgärd enligt VL. Härmed avses intrång i ser-vituts- ellernyttjanderätt samt skada för fastighetsägaren. Enligt9 kap. 8 § skall vid avgörande om och i vUken mån skada tillskyndas någongenom företag eller åtgärd enligt VL hänsyn tas också till skada eller lidandeav annan beskaffenhet än rent ekonomisk. Bestämmelsen möjliggör ersättning förintrång i ideella värden, främst affektionsvärden. Enligt9 kap. 9 § har den byggandes ersättningsskyldighet utvidgats till att i vissafall avse även fastighet som tillhör honom själv. Dessa bestämmelser avser attskydda innehavare av panträtt, som inte är sakägare i vattenmålet (se avsnitt3.1.6 om 9 kap. 73 §). I9 kap. 10 och 11 §§ ges bestämmelser till ledning för vad som skall 4 1974.1 saml Nr 83 ersättasvid förlust av vattenkraft. Med vattenkraften i ett strömfall avses i 9 kap.den kraft, som kan tas ut vid axeln på en eller flera för fallet avpassadevattenmotorer. Vid beräkningen skall hänsyn tas till mera betydande växlingar ivatlenföringen inte bara av naturhgt slag utan också sådana som beror påregleringsåtgärder. Ersättning för tillgodogjord vattenkraft skall ansesinnefatta gottgörelse för vattenverksbyggnaderna, om inte deras beskaffenhetgör dem speciellt värdefulla för sitt ändamål. Ersättning för vattenkraft sominte är tillgodogjord vid befintlig anläggning skall bestämmas med hänsyn tillvattenkraftens värde i tillgodogjort skick. I 9 kap. 12 § ges en regelom verkan av värdeförhöjande åtgärder som har företagits sedan ansökankungjorts eller delgivits. Kostnad för sådana åtgärder skall beaktas vidersättningens bestämmande endast om kostnaden prövas ha varit nödig ellernyttig och inte gjorts i uppenbar avsikt alt höja ersättningen. Degmndläggande bestämmelserna om ersättning genom kraftöver-förmg finns i 9 kap.13 och 14 §§. Enligt 13 § skall ersättning i allmänhet utgå i form av kraft,när annans vattenkraft tas i anspråk för gemensamt tillgodogörande. Denförlorade vattenkraften skall ersättas genom överföring av motsvarandekraftbelopp. Partema kan inte avtala om annan ersättningsform. Vattendomstolenkan emellertid föreskriva att ersättningen helt eller delvis skall utgå ipengar, om kraftöverföring skulle medföra olägenhet av betydenhet för enaeller andra parten. För tillämpning av 13 § krävs att det sökta företaget innefattartillgodogörande av vattenkraft. När företaget inle är av della slag men ändåmedför förlust av vattenkraft för annan, kan med stöd av 14 §bestämma att förlusten skall ersättas genom överföring av kraft, om kraft kanerhållas från välbeläget strömfall. Ersättningsformen ges emellertid intenågot bestämt företräde framför ersättning i pengar utan får användas om detbedöms lämpligt. Skyldigheten att levererakraft förenas med strömfallsfastigheten (9 kap. 15 §). Skyldigheten består ävenom strömfallsfastigheten försäljs i exekutiv ordning eller byter ägare på annatsätt (9 kap. 16 §). Rätten till ersättning ikraft förenas med den fastighet till vilken den ianspråktågna vattenkraften harhört. Om hinder inte möter med hänsyn till panträltshavare eller andrarättsägare, kan medge att rättigheten får flyttas över tillannan faslighet i strömfallels närhet (9 kap. 17 §). Fastighetsägaren kandessutom upplåta rättigheten till annan (9 kap. 18 §). Ersättningstagaren skall iviss utsträckning bidra tUl kostnaderna för produktion och överföring aversättningskraften. Hans vederlag, den s. k. uttagningskostnaden, kan tas utenligt två olika alternativ. innebäratt ersättningstagaren betalar uttagningskostnaden i pengar och han skall då fåersältningskraften i oavkortat skick, s. k. bmttokraft. Enligt det andraalternativet fastställs även uttagningskostnaden till ett kraftbelopp. Meddetta reducerar man det kraftbelopp som ersättningstagaren annars skulle hafått. Man talar i detta fall om nettokraft (9 kap. 19 §). Ersättrungstagarenhar i allmänhet valfrihet mellan bmtto-kraft och nettokraft (9 kap. 22 §). Reglerom hur uttagningskostnaden skall bestämmas ges i 9 kap. 20 och 21 §§ medansättet för erläggande av uttagningskostnad i pengar regleras i 9 kap. 23 §. 26 och 27 §§ ges bestämmelser om sättet för tillhandahållande aversällningskraft. Det ankommer påvattendomstolen att mera i detalj utforma förhållandet mellan ersättningsgivareoch ersättningstagare. Domstolen skall bl. a. faststäUa ersättningskraftensstorlek i förhållande tUl vattenföring-ens växlingar (9 kap. 28 § förstastycket). Parterna har viss möjlighet att få till stånd en ändringav meddelade föreskrifter (9 kap. 29 §). Bland andra frågor rörandekraftersättningsförhåUandet som har att avgöra kan nämnasverkan av åläggande för ersättningsgivaren alt leverera bygdekraft (30 §),verkan av åtgärder varigenom vatlenföringen i strömfallet eller krafttUlgångeni detta ändras (31 §), tiden för kraftöverföringens början (33 §) och ersättningsgivarensskyldighet alt stäUa säkerhet för skada tUl följd av försenad leverans (34 §). Vissaregler om förhållandet mellan ersättningsgivare och ersättningstagaremotsvarar i stort vad som vid VLrs tUlkomst brakade föreskrivas i avtal omleverans av elektrisk energi. Detta gäller bl. a. bestämmelserna om verkan avbrist eller dröjsmål i kraftleveransen (37 39 samt 44 §§), verkan av avbrott ileveransen på grund av nödvändiga reparationer eller force majeure (40 och 41§§) samt om verkan av att ersättningstagaren försummat att betalauttagningskostnaden (42 och 43 §§). Bestämmelsernai 9 kap. är med vissa undantag av tvingande natur. Även i de frågor där vissavtalsfrihet råder krävs att efter lämplighetsprövning gmndarsitt beslut på avtalet (9 kap. 45 §). 3.1.4Ersättning genom tillhandahållande av vatten Bestämmelsemai 9 kap. 46 § om ersättning genom tillhandahållande av vatten trädde i kraftden och har i åtskilliga hänseenden utformats efter mönster avbestämmelserna om ersättning genom kraftöverföring. Ersättning i vatten skallutgå, när någon tUl följd av medgivet uttag av grundvatten berövas möjlighetenatt vid egen grundvattentäkt tUlgodogöra erforderligt vatten, om inteersättnmgs-formen prövas medföra olägenheter av betydenhet för någon av parterna.Vattendomstolen kan också efter lämplighetsprövning föreskriva attersättning för annan skada genom nyttjande av grundvattenläkt skall utgå genomtUlhandahåUande av vatten. Skyldighetenatt tUlhandahålla vatten åvUar vattentäktsfastigheten och består även omfastigheten försäljs i exekutiv ordning eller byter ägare på annat sätt. RätlentiU vattnet är förenad med den skadade fastigheten. Ersättningstagarenkan under vissa föratsättningar åläggas att bidra ,till ersättningsgivarenskostnader för grundvattentäktens anläggning, drift och underhåll. Bestämmelserfinns också om verkan av försimi-lighet hos ersättningsgivaren ochersättningstagaren. Parternakan avtala om dessa frågor men avtalet gäller bara om det efterlämplighetsprövning fastställs av . Ersättningi pengar skall bestämmas att utgå på en gång. Ersättning för skada till följdav företag för allmän flottled kan dock utgå i form av årlig avgift. I mål omallmän flottled kan den skadelidande hänvisas att föra talan enligtflottningslagens bestämmelser om flottningsskada (9 kap. 47 §). Avgörandetav ersättningsfrågor kan enligt 11 kap. 66 § 2 mom. uppskjutas under enprövotid, om verkningarna av företaget i visst hänseende inte kan förutses mederforderhg säkerhet. I samband med uppskovsbeslutet bör i regel meddelasprovisoriska bestämmelser om ersättning. Provisoriska ersättningar kan utgåmed årliga belopp. Ett altemativ till uppskov är att med stöd av 11 kap. 1 §fjärde stycket VL och 35 kap. 5 § fastställa ersättningen tillskäligt belopp. En möjlighet är också att lämna ersättningsfrågan öppen ochhänvisa den skadelidande till att göra anmälan såsom för oföratsedd skadaenligt 2 kap. 24 § VL. Enligt9 kap. 48 § skall fastställda ersättningar i vissa fall utgå med femtioprocents förhöjning. De olika fallen anges under fem punkter i lagrammet.Förhöjd ersättning utgår bl. a. för mark vartUI äganderätt avstås samt förskada på mark tUl följd av vattenuppdämning eller annan ändring ivattenståndsförhållandena. Ersättning för fiske eller skada på fiske utgårockså med förhöjning. Denu angivna bestämmelserna om förhöjning gäller enligt 9 kap. 50 § mte i frågaom ersättning tUl följd av byggande. i vatten eller annan åtgärd enligt VL förallmänt ändamål, om åtgärden inte dessutom åsyftar vattnets utnyttjande vidkraftanläggning eller eljest i industriellt eller privatekonomiskt syfte. Ersättningsom inte utgår med förhöjning skall enligt 9 kap. 49 § motsvara fulla värdet avden egendom som avstås och full gottgörelse för annan förlust eller skada. Ensärbestämmelse gäller i fråga om invallningssamfäUighet. I9 kap. 52 och 53 §§ föreskrivs att ersättning i pengar för fast egendom sominlöses eller skadas skall bestämmas särskUt för egendomens ägare och föreventuella innehavare av nyttjanderätt, rätt tUl servitut eller rätt tillelektrisk kraft som besvärar fastigheten. Om rättigheten medför att den fastaegendomens värde minskas för ägaren, skall dennes ersättning bestämmas medhänsyn härtill. 3.1.6Betalning och tUlträde m.m. Utdömdapenningersättningar skall i vissa fall betalas genom att nedsättas hoslänsstyrelsen. I några fall, huvudsakligen vid inlösen, skall nedsättningalltid ske men i andra fall endast under föratsättning att fastigheten ärintecknad (9 kap. 54 § första resp. andra stycket). I sistnämnda fall kannedsättning dessutom underlåtas om skadan prövas vara väsenlUgen utan betydelseför borgenär, som har panträtt i fastigheten. I ersättningsbeslutet skallalltid anges om och i vUken mån nedsättning skall ske. Nedsättningskall dessutom alltid ske om tvist uppkommit om bättre rätt tUl ersällnmgen (9kap. 55 §). Ersättningsbeloppsom inte skaU nedsättas skall betalas tUl den som tillerkänts ersättningen. Omersättningen avser arbete som skall utföras kan, t. ex. på yrkande avinteckningshavare, föreskrifter meddelas som säkerställer att arbetet verkligenblir utfört (9 kap. 56 §). 5860 §§ ges regler om uppsägning och fardag m. m. beträffande fastegendom som skall lösas och vissa därmed jämställda fall. Bestämmelsernakompletteras i ohka hänseenden genom 9 kap. 61 65 §§. Enligt 61 § kan iersätlningsbeslutet utan hinder av bestämmelserna i 5860 §§ föreskrivaslängre eller kortare uppsägningstid eller aiman tUlträdesdag än som följer avdessa lagram. Beträffandetillträde när det inte är fråga om inlösen gäUer som huvudregel att arbete påannans mark eller åtgärd tUl förfång för annan inte får vidtas, innanföreskriven ersättning betalts. kan föreskriva att viss tidskall ha förflutit från det ersättningen betalts till dess den skadebringandeåtgärden får utföras. Tiden för betalning kan bestämmas genom avtal eller iersätlningsbeslutet. Saknas bestämmelse, skall ersättningen betalas inom femår från lagakraftägande beslut. Om ersättningen inte betalas anses denväckta frågan förfallen i vad angår ersättningslagarens rätt (9 kap. 66 §). I9 kap. 67 § ges beslämmelser om nedsättning vid verkställighetsförordnande ochuppskov. Enligt tredje stycket får belopp som i enlighet med vattendomstolsbeslut nedsatts hos eller betalats på annat sätt inte tUl någondel återkrävas, även om högre rätt bestämmer ersättningen tiU lägre beloppeller förklarar att ersättning inle skall utgå. I pleniavgörandet NJA 1961 s.743 har slagits fast att sökande sombetalat ersättningen inte får fullfölja talan för att få ersättningenfastställd tUl lägre belopp. Länsstyrelsenskall utbetala nedsatta ersättningsmedel till den som är berättigad tUlbeloppen. Om fastigheten svarar för bevUjad eller sökt inteckning, skallersättningsmedlen fördelas i den ordning som stadgas för fördelning avköpeskiUing för utmätningsvis försåld fast egendom (9 kap. 69 §). 71 § regleras skyldighet att göra anmälan hosinskrivningsmyndigheten för anteckrung i fastighetsboken. Paragrafenkorresponderar med 6 kap. 14 § jordabalken som reglerar tvångsförvärvsinverkan på inteckning. Borgenärmed panträtt saknar självständig talerätt i ersättningsmålet. Enligt 9 kap. 73§ kan han emellertid kräva att ersättningen bestäms av , i denmån ersättningsbeloppet till följd av överenskommelse eller annan anledninginte prövats av domstolen eller vid syneförrättning. Denna talerättprekluderas efter det att fördelningen av penningersättning vunnitlaga kraft eller efter kraftöverföringens början vid ersättning i kraft. ErUigt9 kap. 74 § föreligger viss rätt till återlösen om egendomen inte kommer tillanvändning för medgivet ändamål. Den1 har en ny expropriationslag (1972r 719) trätt i kraft (prop.1972r 109, CU 1972r 34, rskr 1972r 346). år 1972avgivna förslag bygger emellertid på lagen (1917r 189) om expropriation med denya bestämmelser om ersättrung som trädde i kraft (prop. 1971r 122, CU 1971r 27, rskr 1971r 310, SFS 1971r 915). I fråga ombetalnmg och tillträde m. m. har utredningen utgått från en inomjustitiedepartementet upprättad promemoria (Ds Ju 1971 r 23) med förslag tilländringar i expropriations-förfarandet m. m. Utredningenskall enligt sina direktiv försöka närma de vattenrättsligaersättningsreglerna till de regler som finns inom likartad lagstiftning,främst den expropriationsrättsliga. Flertalet fastighetsrättsliga lagarhänvisar i fråga om inlösen till expropriationslagen och denna utgör enligtutredningen en naturlig utgångspunkt för översynen av ersättningsbestämmelsernai VL. Deallmänna utgångspunkterna för skaderegleringen är enligt utredningenväsentligen desamma i VL och expropriationslagen. Båda lagarna utgår från attden som har fått tillstånd att tvångsvis förfoga över Prop.1974: 83 55 annansegendom skall ersätta därav föranledd förmögenhetsförlust. Ersättningen skallavse dels fast egendom som direkt utsätts för ingreppet, dels intrång påeventuellt återstående fastighetsdel och dels ekonomiska följdskador i övrigt.Ersättning skall bestämmas särskilt för fastighetsägaren och för eventuellainnehavare av rättigheter knutna till den fasta egendomen. Panträttshavarnasintressen tUlgodoses bl. a. genom föreskrifterna om ersättningens nedsättningoch fördelning. Även tvångsingreppens artär enhgt utredningen i stora delar överensstämmande. Detta gäller självfalleti första hand vid jämförelse mellan inlösen av fast egendom enligt VL ochexpropriation, men också den rätt att ta i anspråk, skada eller göra intrång påfast egendom som kan medges enligt VL kan i själva verket betraktas som enform av expropriation. Det vattenrättsliga expropriationsobjektet utgörs här iallmänhet inte av viss bestämd fast egendom eller särskild rätt till sådanegendom utan primärt av den rådighet över vatten som enligt 1 kap. 1 och 15 §§VL är förenad med äganderätten till fast egendom. Det har ansetts attfastigheterna belastas med ett tvångsservitut tUl företagets förmån ochsituationen påminner såtillvida om en s. k. självständigrättighetsexpropriation. Vad som skall ersättas är också i dessa fall skadorsom vållas av durekta ingrepp på fast egendom samt olika därmed sammanhängandeföljdskador. Att skadoma i valtenmål oftast är en följd av ändrade hydrologiskaförhållanden bör enligt utredningen inte hindra en ytterligare anpassning tillde aUmänna ersättnings-reglema i expropriationslagen, låt vara att vissavattenrättsliga specialfrågor alltjämt kan behöva uppmärksammas. A andra sidansaknas enligt utredningen anledning att i VL införa motsvarighet tUl de särskildabestämmelser i expropriationslagen som tar sikte på tätbebyggelse- ochvärdestegringsproblemen. Utredningen syftar här på Illa och 115 §§ lagen (1917r189) om expropriation (den s.k. presumtionsregeln). Som allmän utgångspunktför uppskattning av penningersättiung i vattenmål gäller att ersättningen skallmotsvara skadans fuUa värde. Den skadelidande skall genom ersättningenförsättas i samma ekonomiska läge som han skulle ha befunnit sig i om skadaninte hade inträffat. Expropriationslagens ersättningsregler har utformatsutifrån den grandsalsen att å ena sidan ingen bör drabbas av ekonomisk förlustpå grund av att hans egendom tas i anspråk genom expropriation men alt å andrasidan den exproprierande har ett befogat anspråk att inte behöva ersätta sådanavärden som tiUskapas genom hans egna insatser (prop. 1971 r 122 s. 199). Deltasenare förbehåll görs emellertid med tanke på de särskilda tätbebyggelse- ochmarkvärdestegringsbestäm-melsema som utredningen anser inte bör införas i VL.Även den allmänna utgångspunkten för värderingen av en skada i pengar äralltså enligt utredningen gemensam för båda lagama. viss mån mera generösa inställning tiU ersättningstagaren som VL intar kanenligt utredningen ha en naturlig förklaring i att lagen vid sin tUlkomst mnebärnya ingrepp i den enskilda äganderätten. Vid tiden för VLrs tillkomst tordeenligt utredningen tvångsmöjligheterna ha uppfattats som en förmån förövervägande enskilda intressen, även om dessa måste uppfylla bestämda krav påallmännytta för alt få göras gällande. EiUigt utredningen har uppfattningen omvad som bör hänföras till allmänna och enskilda intressen sedermera avsevärtförändrats. Genom VLrs tUlåtlighetsregler är det sörjt för att företag avbetydande omfattning eller ingripande beskaffenhet inte kommer till utförandeutan att de uppfyller krav på en från allmän synpunkt ändamålsenligresursanvändning. Frågan humvida ingreppet kan sägas ske till förmån för ettallmänt eller ett enskilt intresse har enligt utredningen också därigenomunderordnad betydelse från ersättningssynpunkt. Att tvångsrätt kan tänkas bliutövad tiU förmån för övervägande enskilda intressen vid mindre ingripandeföretag är inte något som särskilt utmärker VL. Bestämmelsenom ideell skada i 9 kap. 8 § VL har enligt utredningen tUlämpats bara iundantagsfall. Det måste enligt utredningen också antas att situationer därfråga om särskild ersättning för ideell skada kan uppkomma i vattenmål blirännu ovanligare i vattenkraftutbyggnadens slutskede. I andra typer av mål änkraftverks- och regleringsmål torde ingreppen sällan bli så omfattande attideella värden berörs. Det kan enligt utredningen inte komma i fråga att iexpropriationslagen och liknande lagstiftning nu utvidga rätten tillersättning på denna punkt för att därigenom nå överensstämmelse mellan de olikalagarna. Man kan i sammanhanget inte bortse från svårigheterna att finna enobjektiv värderingsnorm. De allmänna skadeståndsrättsliga ochexpropriationsrättsliga principerna bör enligt utredningen i stället få slå igenomäven i VL. Utredningen föreslår följaktligen inte någon motsvarighet tUl 9 kap.8 §, vilket enligt utredningen innebär att ideell skada kommer att beaktasbara i den mån skadan kan antas inverka på faslighetens värde. Bestämmelsemai 9 kap. 48 § VL om femtio procents förhöjning i vissa fall avser enligtutredningen i första hand att bereda kompensation för minskade möjligheter allutveckla egendomen till ökad produktivitet . Avsikten synes ocksåha varit att skydda sakägare mot underkompensation, om ersättningen bestämmesunder en tillfällig konjunkturnedgång. De skäl som har föranlettförhöjningsregeln kan enligt utredningen knappast längre anses bärande. Hänsyntill framtida produktionsutveckling kan tas inom ramen för gängse metoder attvärdera skador på fast egendom. Den fasta egendom som det här närmast är frågaom kan enligt utredningen inle heUer betecknas som särskilt konjunkturkänslig.Den synpunkten har emellertid också framförts att tvångsingripanden enligt VLofta sker för att tillgodose privatekonomiska intressen och att det därförkunde vara befogat att