prop · FX03149 · 1974-12-31 00:00:00 — Kungl.Maj.ts proposition nr 1974 Prop. Kungl.Maj:ts proposition med förslag till organisation av den nya centralmyndighetenför domstolsväsendet m. m. Maj:t vill härmed, under åberopande avbilagda utdrag av statsrådsprotokollet över justitieärenden, föreslå riksdagenall bifalla de förslag om vars avlålande till föredragandedepartementschefen hemställt. Enligl tidigare riksdagsbeslut skall en centralförvaltningsmyndighet för domstolsväsendet m. m. inrättas i från den1 . Denna proposition innehåller förslag till riktlinjer för den nyamyndighetens ställning, arbetsuppgifter och organisation m. m. Förslagetmedför vissa smärre ändringar i bl. Lag om ändring i Härigenom förordnas i fråga om ', dels att1 kap. 7 och 10 §§ saml 2 kap. 7 § skall upphöra alt gälla, dels att I kap. 4och 6 §§, 2 kap. I § samt 4 kap. 2 § skall ha nedan angivna lydelse. Föreslagen lydehe 1 kap. 1 domsaga skola finnas nämndemän till det antal, som hovrätten efter tingsrättens hörande bestämmer. I domsaga skola finnas nämndemänlill del antal, som efter tingsrättens hörande bestämmer.Talan får ej föras mot verkets beslut i sådan fråga. 1 nämnd skola sitta fem nämndemän.Inträffar förfall för nämndeman sedan huvudförhandling påbörjats, är rättendomför med fyra i näranden. Tingsrätten fördelar tjänstgöringen mellan nämnderaännenefter sararåd raed dem. Tingsrätt skall för huvudförhandlingårligen å bestämda tider hålla allmänna ting å tingsställe. AUmänt ting skallmed undantag för tiden under tingsrättens ferier hållas , om ejannat föranledes av arbetet hos tingsrätten eller andra omständigheter. Hartingsrätten flera tingsställen, fördelas tingen mellan dem. Hovrätten bestämmer efter tingsrättenshörande när och å vilket tingsställe allmänt ting skall hållas. Tingsrätt skaU hålla sammanträdeså ofta det kräves för arbetet. Sammanträde för huvudfÖrhandUng skall hållas påtingssläUe, om ej särskilda skäl tala för att sammanträdel hålles på annanort. ' Senaste lydelse av I kap. 7 § 1969:244, av 1 kap. 10 §1974:573. - Senaste lydelse 1969:244 ' Senaste lydelse 1969:244 Nuvarande lydehe Föreslagen lydelse 2 kap. I § Hovrätt är överrätt i mål, som Hovrättär överrätt i mål, som fullföljas från allmän underrätt. Den fullföljas frånallmän underrätt. äger tillsyn över de domstolar, som höra under hovrätten. 4 kap. 2§ Domare, som avses i I kap. 2 §, 2 Domare,som avses i I kap. 2 §, 2 kap. 3 § eller 3 kap. 4 §, utnämnes av kap. 3 § eller3 kap. 4 §, utnämnes av regeringen. Revisionssekreterare ut- regeringen.namnes eller förordnas av regeringen. Denna lag träder i kraft Lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nyarättegångsbalken Härigenom förordnas i fråga omlagen (1946:804) om införande av nya , all 22 ¥' skall ha nedanangivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 22 § Bestäraraelsema i nya rättegångs- Bestämmelsernai nya rättegångs balken om fullföljd av talan mot un- balkenom fullföljd av lalan mot un derrätts beslut i rättegång skola äga derrättsbeslut i rättegång skola äga motsvarande tillämpning beträf- motsvarande tillämpning be- fande talan mot underrätts beslut i träffandetalan mot underrätts be fråga, som avses i 4 kap. 5, 7 eller 8 sluti fråga, som avses i 4 kap. 5, 7 §e//er33/cap. 24 onämnda balk. Mot eller8 § nämnda balk. Mot hovräl- hovrätlens beslut i sådan fråga eller tensbeslut i sådan fråga må talan ej ifråga som avses i I kap. 4 § första föras. stycket eller 6 § andra stycket sam ma balk må talan ej föras. Denna lag iräder i kraft . ' Senaste lydelse I974:,'i73 ' Senaste lydelse 1969:245 Utdrag av protokollet överjustitieärenden håUet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet den 18 oktober1974. Närvarande: Ministern för utrikesärendena|, statsråden , , , ,, , , , , , , ,, , . Chefen för ,statsrådet , anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övrigaledamöter fråga om organisationen av den nya centralmyndigheten för domstolsväsendetm.m. Med slöd av Kungl. Maj:tsbemyndigande tillkallade jag särskilda sakkunniga för att utredafrågorna om vilken slällning och vilka arbetsuppgifter som borde tillkomma encentral förvaltningsmyndighet på domstolsväsendets område samt organisationenav en sådan myndighet. De sakkunniga antog namnet domstolsverksulredningen(DVU). överlämnade DVUbetänkandet (SOU 1971:41) Ny dom-stolsadminisiration. 1 betänkandet föreslogsatt etl domstolsverk skulle inrättas frän . Verkel föreslogs blicentral förvaltningsmyndighet för de allmänna domstolarna, de allmännaförvaltningsdomstolarna, hyresnämnderna och rättshjälpsanslalt. Efter remissbehandling av DVU:sbetänkande föreslog Kungl. Maj:l att besluta atl en centralförvaltningsmyndighet för domstolsväsendet skulle inrättas i den 1juli 1973 (prop. 1972:1 bil 4 s. 60). Genom beslut vid 1972 ärs riksdagsvårsession (JuU 1972:8, rskr 1972: 159) bifölls propositionen i vad avsågförslaget atl inrätta den nya myndigheten. Behandlingen av propositionen iövrigt uppsköts , då biföll propositionen även iåterstående delar (JuU 1973:24, rskr 1973:221). Tidpunklen för inrättandet avmyndigheten bestämdes dock lill . I motion till vårriksdag(mot. 1974:965) hemställdes bl.a. atl skulle upphäva 1972 årsprincipbeslut om inrättande av en central förvaltningsmyndighet fördomstolsväsendet. avslog motionen (JuU 1974:6, rskr 1974:128). Efterförslag av Kungl. Maj:ti slatsverksproposition (prop. 4 s.90) beslöt att senarelägga tidpunkten för inrättandet av myndighelentill . 1 statsverksproposition (prop. 4s.48) föreslog Kungl. Maj:t att godkänna att i avvaktan påställningstagandet lill en central förvaltningsmyndighet för domstolarna skulle inrättas med uppgifi bl.a. attgenomföra olika rationaliseringsprojekl. biföll förslaget (JuU1971:5, rskr 1971:101). Nämnden, som fick namnet domstolsväsendets organisationsnämnd(), började sin verksamhet och fick sitt kansli förlagt tillStockholm. är i de hänseenden som fraragår a v dess instruktion (1971:205;orairycki 1973:252) central förvaltningsrayndighet för de allmänna domstolarnaoch de allmänna förvaltningsdomstolarna samt, i den mån uppgiften inte ankommerpå , för arrende-och hyresnämnderna. är vidare sedan den 1juli 1973 enligl 3 § rättshjälpskungörelsen (1973:248) centralmyndighet förrättshjälpen. Genom beslut i septeraber 1973uppdrog jag ål särskilt tillkallade sakkunniga' alt i detalj utreda dencentrala förvaltningsmyndighetens ställning, arbetsuppgifier och organisation.Till grund för arbetet skulle ligga förslagen i DVU:s betänkande ocherfarenheterna av den av bedrivna verksamhelen särat uttalandenom myndighetens ställning och uppgifler. De sakkunniga, som antog namnetdomstolsslyrelseutredningen (DSU), avlämnade betänkandet (Ds Ju1974:5) Central, regional och lokal domstolsförvaltning ra.ra. Belänkandetkompletterades med en promemoria (Ds Ju 1974:11) innehållandeförslag lill vissa författningsändringar med anledning av den föreslagnadomstols-adrainislraiionen. Efter remiss har yttranden överbetänkandet och promemorian avgells av högsta domstolens ledamöter,regeringsrättens ledaraöter, riksåklagaren (), riksdagensombudsmannaexpedilion (JO), samlliga hovrätter, kammarrätten i Siockholm,kamraarrätten i , , , Malmötingsrätt, hyres-närandskansliet i Stockholra, (),statskontoret, , notarienäranden, , slatens personalutbildningsnämnd(PUN), statens personalnämnd (SPN), , , Föreningen vid allmänna advokatbyråer,akademikers centralorganisation (), () samt . Yttranden över betänkandet haröverlämnats, av från , och , avGöta hovrätt från och tingsrätter, av hovrätten överSkåne och från och Ystads tingsrätter, av hovrätten förVästra från och tingsrätter, av hovrättenför Nedre ordförande,avdelningsdirektören , byråchefen ,hovrättspresidenten och lagmannen . från och Jämtbygdens tingsrätter, avhovrätten för från Umebygdens och tingsrätter, av frände allmänna advokatbyråerna i , och och frånrättshjälpsnämnderna i och , av () särat av från (). 2.1 Uppgiftsfördelningen inom den framtida domstols- ochrättshjälpsadministrationen 2.1.1 Principiella överväganden beträffandecentralmyndighetens ställning Ulredningen delar den aUraäntomfattade meningen atl inrättandet av en central förvaltningsmyndighet pådomstolsväsendets område inte får innebära något ingrepp i domstolarnassjälvständighet när det gäller den dömande verksamheten. Även om denna principär inskriven i regeringsformen, är det enligt ulredningen av värde att enerinran därom tas in i centralmyndighetens instruktion. Utredningen gör inte något försökatt principiellt avgränsa den dömande verksamheten från den adrainistrativa. Ensådan gränsdragning är enligt utredningen raeningslös, därför atl den ändå inteskulle kunna ligga till grund för kompetensfördelningen mellancentralmyndigheten och domstolarna. Många uppgifter som enligt vanligtbetraktelsesätt är att bedöraa sora administrativa måste nämligen i detlasaramanhang antingen betecknas som delar av den dömande verksamheten eller ivart fall raed hänsyn till principen om domstolarnas självständighet i dömandetinte handhas av centralmyndigheten. Det sagda innebär enligtutredningen dock inte all centralrayndigheten bör utestängas från allauppgifter som till sin natur är administrativa men som verkar reglerande påeller eljest har återverkningar på den judiciella verksamheten.Centralmyndigheten måsle givetvis ha lill uppgift alt aktivt verka för att deresurser som ställs till domstolsväsendets förfogande blir utnyttjade på bäslasätt. Denna uppgift bör emellerlid inte ställas i motsats lill principen omdomstolarnas självständighet i den dömande verksamheten. Centralmyndighetenmåste verka för en väl avpassad organisation och ändamålsenliga arbetsrutinersaml därigenora skapa förutsättningar för effektivt arbetande och i sindöraande verksamhet självständiga domstolar. Med effektivitet avses därvidsåväl snabbhet som säkerhet i dömandet. Tillvägagångssättet vidbestämmandet av uppgiftsfördelningen inom domslolsadminislrationen bör alltsåenligl ulredningen inte vara att dra en skiljelinje mellan administration ochdömande utan atl på ell lärapligt sätt fördela de administrativa uppgifternamellan Kungl. Maj:t, centralmyndigheten och domstolarna med utgångspunkt i dehprincipen ora domstolarnas självständighet i dömandet och dehcentralmyndighetens uppgift alt aktivt verka för atl effektivisera detadministrativa arbetet och därmed även dömandet. Att i instruktioner eller liknandei alla detaljer reglera de olika myndigheternas uppgifter är enligtulredningen inle möjligt. Det måste ankomma på de tillämpande myndigheterna allse lill alt föreskrifter och anvisningar lillämpas på ell sådant sätt attdomstolarnas oberoende i den dömande verksamheten inle träds för nära och isista hand på domstolarna själva att, bl.a. i skydd av grundlagen, värna om sinrätt. DSU föreslår all centralmyndigheten genom sin instruktionfår lill uppgifi all, med beaktande av principen om domstolarnassjälvständighet vid fullgörandet av sina dömande uppgifter, bl.a. tillse atlverksamheten inom förvaltningsområdet bedrives effektivt samt att leda ochsamordna verksamheten och meddela föreskrifier. råd och anvisningar. Som en särskild fråga i avsnittet med principiellaöverväganden tar utredningen upp frågan om vilken myndighel som bör fastställaarbetsordning för enskild tingsrätt. Ulredningen pekar på att en arbetsordningi de flesta fall är ett oumbärligt instrument för alt en rationell verksamhetskall kunna bedrivas. Med hänsyn lill centralmyndighetens ekonomiska ansvarför verksamheten måste del i princip vara en uppgift för denna myndighet atlfastställa innehållet i arbetsordningen. A andra sidan finns det enligtutredningen skäl för att arbetsordningarna liksom nu bör fastställas avhovrätterna, framför allt att arbetsordningarna måste anpassas till de enskildatingsrätternas förhållanden. dessa förhållanden kommer hovrätterna även ifortsättningen i regel att ha bättre kunskaper än centralmyndigheten. Riskenför att arbetsordningarna, om de fastställs av hovrätterna, utan sakliga skälblir olika till form och innehåll kan väsentligl reduceras genom lämpligtutformade rikllinjer från centralmyndigheten. Del sagda leder utredningen tilluppfattningen att centralmyndigheten bör ha lill uppgift att fastställaarbetsordning för tingsrätt, men alt myndigheten bör få möjlighet att uppdra åthovrätt atl fastställa sådan arbetsordning raed beaktande av föreskrifier sommyndigheten utfärdar. Ulredningen utgår från att en sådan delegalionsmöjlighetkommer att utnyttjas i raycket stor utsträckning. När det gäller de tre största tingsrätterna (Stockholras,och Malraö) anser utredningen atl del inle finns skäl atl behålla delnuvarande systeraet enligt vilket arbetsordning utfärdas av Kungl. 1dessa fall bör enligt utredningen centralmyndigheten alllid fastställaarbetsordning efter hörande av ifrågavarande hovräll och tingsrätt. Till vad som bör regleras i arbetsordning har utredningeninle hänfört beslut om indelning av domarpersonalen vid en tingsrätt tilltjänstgöring på olika rotlar. Sådant beslut fattas f.n. av hovrätt. De trestörsta tingsrätterna har dock atl själva besluta i sådana frågor. några ändringar inte genomföras i dessa hänseenden. En ledamot av utredningen() är i denna del skiljaktig och anser att arbetsordning förtingsrätt åtminstone i väsentliga delar alltid bör fastställas av hovrätt. 2.1.2 Hovrätternas roll i den nya domstolsadministrationen Enligt uiredningens förslag fårhovrätter och tingsrätter i princip samma slällning gentemot centralmyndigheteni adminislrativi hänseende. Inom hovrätterna kommer dock enligl utredningenäven atl finnas kvar en god kännedom om förhållandena vidtingsrätterna, bl.a. genom hovrätternas prövning av fullföljda mål, derasansvar för fiskals-ulbildningen och den yngre doraarpersonalens tjänstgöring ide olika instanserna. Även om centralmyndigheten måste hadet avgörande inflytandet pä domstolarnas organisation och personaltilldelning,är del enligt utredningen ingenting sora hindrar, om det anses lämpligt, atthovrätterna kan få befogenhet att inom gränser, som bestäms av Kungl. Maj:teller centralmyndigheten, träffa olika avgöranden i organisatoriska eller andraadministrativa frågor som rör tingsrätterna eller hyresnämnderna. Med utgångspunkt i detla resonemangvill utredningen lägga på hovrätterna etl anlal uppgifler rörandetingsrätterna, där hovrätternas kännedom om verksamheten kan utnyttjas ellerdär det på grund av uppgifternas natur kan finnas anledning alt lägga dem påhovrätt. Dessa uppgifter är förutom de ovan nämnda atl fastställaarbetsordning och att förordna rotelinnehavare i tingsrätt atl avge yttrandetill centralmyndigheten över tingsrätts anslagsframställning, atl meddelafasta förordnanden för icke-ordinarie domarpersonal och att tilldeladomararbetskraft som behövs tillfälligt samt slutligen att meddela vissaförordnanden för tingsnotarie. I detta sammanhang har ulredningentagit upp ett par frågor sora finns reglerade i 1 kap (RB),nämligen fastställande av s.k. tingsordning (6 §) och bestämmande av antaletnärandemän (4 §). Enligt 1 kap 6 § RB bestämmerhovräll 'när och å vilkel tingsställe allmänt ting skall hållas'. Enligluiredningens raening saknar dessa s.k. tingsordningar numera ofta praktiskbetydelse, framför allt i storstadsområdena. I glesbygdsområden kan de däremotvara värdefulla, bl.a. från advokatsynpunkt. Utredningen föreslår att denobligatoriska bestämmelsen om tingsordning tas bort. Det bör i stället ankoramapå tingsrätt att, om det behövs och efter sararåd med andra tingsrätter inomsamma region, tillkännage när samraanträde för huvudförhandling skall hållas påvissorl. Hovrätt bestämmer enligt I kap 4 §RB antalet nämndemän i domsaga. Vid bestämmandel av antalet nämndemän börenligt utredningen hänsyn tas lill bl.a. anlal tingsdagar och befolkningstal. Måletbör vara alt en nämndeman för att hålla sig å jour med verksamheten intetjänstgör för sällan, men av andra skäl heller inle för ofta. Från dessautgångspunkter råder f.n. stora skillnader mellan olika tingsrätter i fråga omantalet nämnderaän. Om tingsrätterna själva får bestämma härvidlag, är det riskatt skillnaderna blir ännu större. Ulredningen föreslår därför att uppgifienatt bestäraraa antalet nämndemän i tingsrätt förs över till centralmyndigheten. Slutligen har utredningen i avsnittet om de olikamyndigheternas principiella ställning tagit upp frågan om hovrätternas tillsynöver tingsrätterna enligt 2 kap 1 § RB. Enligt förarbetena till detta lagrumomfattar tillsynsplikten bl.a. skyldighet för hovrätterna att utöva allmänuppsikt över atl underrätternas rättskipning försiggår i laga ordning och attdomare och andra befattningshavare fullgör sina åligganden. Utredningen utgårfrån att centralmyndigheten skall ha atl kontrollera endast den administrativaverksamhelen vid domstolarna och att det alltjämt behövs en allmän tillsyn istorl vid sidan av den kontroll som bedrivs av JO och justitiekanslern () över att tingsrätternas rättskipning försiggår i laga ordning. Utredningenföreslår därför att hovrätternas tillsynsplikt över lingsrätterna skall finnaskvar. Även ora det med hänsyn lill alt tillsynsplikten är reglerad i RB kansynas uppenbart att denna inle omfatlar den administrativa verksamheten,föreslår ulredningen att tillsynen även i själva lagtexten inskränkes till attavse att rättskipningen i tingsrätterna inom hovrättens domkrets sker i lagaordning. Enligl uiredningens mening finns del i fortsättningen inte anledningatt hovrätterna utövar tillsyn över arrende- och hyresnäranderna så längebegränsningar inle görs i den tillsyn som utövas av centralmyndigheten ochstatens hyresråd. I en reservation till betänkandet anför uiredningensordförande som sin mening all bestämmelsen i 2 kap 1 § RB om hovrätts tillsynöver tingsrätt bör tas bort. En tillsyn, genom vilken hovrätterna genominspektioner e.d. kontrollerar hur tingsrätterna dömer, strider mot principenom domstolarnas självständighet. Om tillsynen skall vara begränsad till denformella handläggningen av mål och ärenden, är behovet av en sådan tillsynmycket begränsat och den tillsyn som utövas av JO och JK tillräcklig. Hovrättbör därför inte utöva annan tillsyn än den som föranleds av varje överprövandemyndighets skyldighet att vid prövning av lägre myndighels beslut varauppmärksam på eventuella brister hos den lägre instansen och la de initiativsom eventuella iakttagelser kan ge anledning till. Om stadgandet i 2 kap 1 § RBbibehålls, kräver konsekvensen enligt reservationen atl motsvarande reglerinförs även för t.ex. HD:s tillsyn över hovrätterna och kammarrätternas överlänsrätterna och länsskallerällerna. bör enliglutredningen leda budgetarbetet på myndighetsnivå inom förvaltningsområdet.Detta innebär att myndigheten skall handha verksamhetsplanering ochlångtidsprognoser samt avge anslagsframställning för samtliga myndigheter inomförvaltningsområdet (domstolar, hyresnämnder, rättshjälpsnämnder och allmännaadvokatbyråer). Varje myndighet skall avge egel förslag lillanslagsframställning till centralmyndigheten. Som ovan nämnts skall hovrätt yttrasig över sådant förslag från tingsrätt. skall vidare avgeanslagsframställning för vissa anslag för särskilda ändamål som upptas underjustitiehuvudtiteln. Centralrayndigheten föreslås fådispositionsrätten till de raedel som anvisats för verksamhelen inomförvaltningsområdet. Myndigheten bör därvid i viss utsträckning ha räll ochskyldighet att delegera dispositionsrätten tiU underlydande myndigheter. Centralrayndigheten bör ocksåöverta de ekonomiadminislraliva uppgifler som f.n. åvilar , dvs. atlomhänderha de allmänna advokatbyråernas ekonomi, att utföra arbete som ankommerpå redovisningscentral, att inora raraen för ett revisionskontor bedrivaredovisningsrevision och förvaltningsrevision samt att utföraekonomi-administrativt utvecklingsarbete. Under beteckningenorganisationsfrågor har utredningen fört samman en rad till sin art helt olikauppgifter som enligt utredningens mening bör åvila centralmyndigheten.Utredningen har till organisationsfrågor hänfört bl.a. ansvaret för utvecklingoch drift av inom förvaltningsområdet förekommande ADB-system, frågor röranderationalisering av både administrativ och operaliv verksamhei, ansvar förframtagande av statistik, blanketter och tekniska hjälpmedel samt handläggningav beredskapsfrågor och byggnads-, lokal- och utrustningsfrågor inomförvaltningsområdet. På del personaladrainistralivaområdet anser utredningen lill en början att det bör åligga centralmyndighetenalt fastlägga en personalpolitik för förvaltningsområdet och att centralt svaraför personalplanering och personalrekrytering. bör vidare, iden utsträckning det delegeras från Kungl. Maj:l, ha att inrätta tjänster inomförvaltningsområdet. Det yttersta ansvaret på myndighetsnivå för dispositionenav befintiig personal mellan olika enheter raåste också tillkommacentralmyndigheten. När det gäller personalutbildningen framhåller ulredningen atl utbildningsbehovet för personalen inom förvaltningsområdetär stort. DON:s planerings-, samordnings- och ledningsfunktioner rörandekursverksamheten bör övertas av centralmyndigheten. Ambitionsnivån när detgäller kursverksamhetens omfattning bör höjas ytterligare. bör överta deninformationsverksamhet som f.n. bedriver. Myndighelen bör också kunna få iuppdrag att svara för information till allmänheten om ny lagstiftning m.m. Beträffande tjänsletillsättningsförfarandetföreslår utredningen att centralrayndigheten får till uppgift att svara förinformation om samtliga lediga tjänster inom förvaltningsområdet genomutgivande av ett särskilt personalcirkulär. I fråga om tillsättningsförfarandet när det gällerordinarie domartjänster finner utredningen till en början att alla sådanatjänster även i fortsättningen bör tillsättas av Kungl. Gränsen mellantjänster som skall kungöras och tjänster som tillsätts utankungörelseförfarande bör f.n. inte ändras. Alla tjänster sora kungörs ledigabör tillsättas efter förslag. Utredningen konstaterar atl förordsförfarandet inuläget är oenhetligt. Vissa tjänster tillsätts sålunda efter förslag av dets.k. presidentkollegiet, vissa efter förslag av hovrätlsplenum och vissa efterförslag av kammarrättskollegium. Utredningen anser a» starka skäl talar föratt ett och samma organ en tjänsteförslagsnämnd avger förslag på allaifrågavarande tjänster. Skillnaderna mellan de olika tjänsterna är inte av dennaturen att de kan motivera olika förslagsorgan för olika tjänster, inte ensför å ena sidan de aUmänna domstolarna och å andra sidan de allmännaförvaltningsdomstolarna. föreslås ingå i centralmyndighetenoch avge förord i styrelsens ställe. Nämndens kansligöromål bör utföras avpersonal vid centralmyndigheten. I nämnden bör domare av olika kategorier vararepresenterade. De allmänna förvaltningsdomstolarna bör få inflytande påutnämningar i de allmänna domstolarna och vice versa på grund av den pågåendeintegrationen mellan de båda domarkarriärerna. Med hänsyn till nämndens vidaverksamhetsfält utgår utredningen från all direkt personkännedom i betydandeutsträckning kommer atl saknas. Bristerna i denna del får avhjälpas genom att upplysningarinhämtas om de sökande och genom samrådsförfarande mellan ledamölerna i nämndenoch deras kolleger. Utredningen föreslår att tjänsteförslagsnämnden skall beståav sju personer, nämligen centralmyndighetens chef, sora bör vara ordförande,ett justitieråd eller regeringsråd, en hovrättspresident, enkammarrättspresident samt ytterligare tre domare, varav en utsedd på förslag avJurist- och samhälls-vetareförbundel och två på förslag av . En av de båda sistnämnda bör representera de allmännadomstolarna och en de allmänna förvaltningsdomstolarna. En av utredningens ledaraöter() är skiljaktig i frägan hur förslag till de här akluella tjänsternabör avges. När det gäller fiskaler ochfiskalsaspiranter anser utredningen i motsats till DVU all varje hovrälloch kammarrätt liksom själv skall ha alt anta sina aspiranter ochutfärda förordnanden för sina fiskaler.