prop · FX034 · 1974-12-31 00:00:00 — Kretsen av fumasubjekt som får registtera bifirma bördärför vidgas att omfatta aUa slag av juridiska personer som idkar näring.Bettäffande enskilda näringsidkare är behovet inte lika framttädande, eftersomdessa kan driva flera rörelser under skilda firmor. Även för dem kan detemeUertid stundom te sig praktiskt att använda bifirma. Jag har därför stannatför att rätten att registrera bifirma bör vara densamma för alla firmahavare. Desituationer då behov av bifirma enligt utredningen kan föreligga kännetecknasav att företagaren har ett speciellt inttesse av att driva viss verksamhetunder särskild beteckning. Det kan t. ex. vara fråga om en i förhållande tillverksamheten i övrigt fristående rörelse eller om en verksamhet som tidigarehar drivits av en näringsidkare och vunnit viss goodwUl men har övertagitsav en annan näringsidkare. Jag instämmer med uttedningen i att det bör finnasmöjlighet att registtera bifhrma i sådana fall. Däremot är jag inte beredd attgå så långt som till att allmänt acceptera att näringsidkare registrerar flerabenämningar för sin verksamhet i dess helhet. Detta skulle innebära att fältetlämnades öppet för ett firmabruk som kan verka förviUande, och reglema skullekunna utnyttjas för rent otillbörliga förfaranden. Jag instämmer därför medutredningen i att bifirma bör få avse endast del av företagets verksamhet. Jagär visserligen medveten om att som också påpekats under remissbehandlingen det uite är möjligt att närmare ange hur stor del av verksamheten bifirma högstfår hänföra sig tUl för att kurma registreras. Några nämnvärda praktiska olägenhetertorde dock inte föranledas härav. Enspeciell situation,,som har berörts vid remissbehandlingen, är att ennäringsidkare önskar begagna en särskild firma vid sina kontakter med utländskamarknader. Utredningsförslaget medger att firma registreras i översättning menenligt remisskritiken tillgodoser inte denna regel behovet, eftersom det avolika skäl ofta inte är möjligt att använda en direkt översättning av firmantUl ett främmande språk. Jag har viss förståelse för denna synpunkt och anserdärför att det finns skäl att vid registrering av firma i översättning godtaäven ganska fria översättningar. Däremot synes det mig mot bakgmnd av vad jagnyss har anfört inte böra komma i fråga att acceptera att en och sammaverksamhet bedrivs under firmor på olika språk som betydelsemässigt heltavviker frän varandra. Vadjag nu har sagt innebär inte att det skulle vara omöjligt att vinna skydd fören beteckning vid sidan av firman som avser verksamheten i dess helhet utanbara att sådant skydd inte skall kunna vinnas genom registrering. Däremot börbeteckningar av detta slag kunna vinna skydd genom inarbetning enligt reglernaför sekundära kännetecken, tUl vUka jag strax återkommer. När det gäller enfirma som används av ett svensktföretag i utiandet, utan att den utgör någon direkt översättning av den firmasom används här, följer vidare ett visst skydd av den av utredningen föreslagnaregeln att firma inte får registreras, om den är förväxUngsbar med känneteckensom används av annan och ansökningen har gjorts med vetskap härom. Somframgår av vad jag redan har anfört sammanhänger frågan om bifirma nära medfrågan om skydd för sekundära kännetecken. Utredningen föreslår attnäringsidkare genom inarbetning skall kunna förvärva ensamrätt även till annatför näringsverksamheten använt kännetecken än firma och bifirma. Hit hör delsbeteckningar som nära ansluter tUl firman, såsom firmaförkortningar och s. k.firma-dominanter, dvs. dominerande led i firman, dels från firman friståendebeteckningar på företag eUer del därav, t. ex. biografnamn, dels ockkännetecken av utstyrselliknande slag eller av akustisk art samt slagord. Dekännetecken det här gäller står mycket nära vamkännetecken. Skillnaden är attde föna avser en näringsidkares verksamhet som sådan eller del av den, medanvarukännetecken avser tUlhandahållna Varor eller tjänster. Detsynes mig inte kunna råda någon tvekan om att den som har fått en firma registreradockså bör kurma genom inarbetning vinna firmaskydd för sådana tUl firmananknytande beteckningar som förkortningar och firmadominanter i den mån dessainte är skyddade redan på gmnd av skyddet för firman i dess helhet. Även för deandra slag av kännetecken som utredningen berör bör skydd kunna vinnas på motsvarandesätt. Sådana kännetecken har f. n. visst skydd enligt 9 § lagen mot illojalkonkurrens under föratsättning att de är inarbetade. Denna lagbestämmelse börupphävas och ersättas av regler i den nya firmalagen, och det finns inte någonanledning att i det sammanhanget begränsa kretsen av skyddade kännetecken. Medhänsyn till svårigheten att i det konkreta fallet avgöra om ett känneteckenavser verksamheten som sådan eller de där tillhandahåUna varoma och tjänsternatalar dessutom starka praktiska hänsyn för att reglema om sekundära känneteckeni firmalagen anpassas tUl vammärkeslagens regler om vamkännetecken. a. till att bestämmelsema bör omfatta även käimetecken av utstyrselliknandeart. Någon risk för att de föreslagna reglema skuUe medföra frånkonkunenssynpunkt betänkliga konsekvenser synes mig inte föreligga, om manställer upp stränga krav för att ett kännetecken skaU anses inarbetat. Med ensådan tUlämpning kommer skyddet i praktiken endast att omfatta kännetecken somär klart särpräglade. Självfallet kan ett firmaskydd för kännetecken avutstyrseUiknande art i hkhet med vad som gäUer i fråga om vara-märkesskyddet inte omfatta funktioneUa och tekniska beståndsdelar. Motbakgrund av det nu anförda biträder jag utrednuigens förslag Prop.1974: 4 170 Regler härom bör tas upp i firmalagen. Firma och andrakännetecken för näringsverksamhet synes mig kunna sammanfattande kaUas för"näringskännetecken". Utredningensförslag ger inte skydd mot att någon obehörigen använder annans varumärke somnamn på sitt företag. Utredningen har inte ansett något praktiskt behovföreligga av ett sådant förbud, eftersom det är svårt att tänka sig ensituation där inte märket också skuUe anses begagnat som vamkännetecken, ivilket faU vammärkeslagens regler blir tiUämpliga. Däremot innebärutredningsförslaget att firma inte får registteras om den är förväxlingsbar medannans varumärke, som har registrerats efter tidigare ansökan, eller medannans vamkännetecken, som eljest åtnjuter skydd då ansökan om registrering avfirman görs. Utredningsförslagethar kritiserats under remissbehandlingen och det har gjorts gällande att detkan finnas faU då ett ordmärke kommer till användning enbart som firma. Medhänsyn härtill anser jag att varamärke bör skyddas inte bara genom enregistreringsregel utan genom en materiellrättslig regel som förbjuderanvändning av näringskäimetecken som är förväxlingsbart med annans skyddadevaramärke. Gällandelag innehåller vissa föreskrifter som kan sägas ge uttryck åt principen attfirma till sitt innehåll skall överensstämma med sanningen. Någon aUmänbestämmelse av denna innebörd finns däremot inte f. n. Utredningen föreslår attsanningsprincipen uttryckligen lagfästs i firmalagen på motsvarande sätt som ivarumärkeslagen, dvs. genom regler som dels förbjuder registtering avvilseledande firma, dels ger domstol möjlighet att förbjuda användning avsådan firma. Uttedningens förslag på denna punkt har i huvudsak lämnats utanerinran under re-missbehandlhigen. Föregen del tUlmäter jag den angivna sanningsprincipen stor vikt. Som utredningenframhåller har denna princip väsenthgt större praktisk betydelse i firmarättenän i varamärkesrätten. Detta sammanhänger med att firman ofta innehållerupplysningar om näringsidkaren och den verksamhet han bedriver. Oriktiga ellermissvisande sådana uppgifter kan vUseleda konsumenterna och skada andraföretagare i branschen. Som exempel kan nämnas firmor som oriktigt ger sken avatt företagaren besitter särskUda kvalifikationer eller av att företaget haren viss officieU ställning eUer anknytning tiU ett stathgt företag, enbetydelsefuU organisation eUer liknande. Sådana firmor skulle kunna utnyttjas irent bedrägligt syfte, och det kan inte råda någon tvekan om vikten av attvilseledande firmor motverkas. I första hand bör detta ske genom ett förbud motregisttering av vUseledande firma. Prop.1974: 4 171 Frånvissa remissinstansers sida har anförts, att det kan vara svårt att iregistteringsärendet bedöma om en firma är vUseledande. Förslag har därförframförts att registteringsförbudet endast skulle gäUa firmor som"uppenbarligen" är ägnade att vUseleda allmänheten. Detta överensstämmermed vad som gäller enligt varumärkeslagen. Jag vill ttots detta inte anslutamig tUl förslaget utan anser mig med hänsyn till vikten av attsarmingsprincipen upprätthålls med kraft inom firmarätten böra förorda den avutredningen föreslagna lydelsen. Jag är visserligen medveten om attregistteringsmyndighetens möjligheter att beakta ett förbud mot registrering avvUseledande firma är begränsade. Motsvarande gäller flera andra föreslagnaregistteringshinder. Ett förbud mot registering har emellertid ändå sitt värde,eftersom det kan åberopas inte bara vid re-gistteringstillfället utan ocksåsenare, som grand för talan om hävande av registrering. Ettförbud mot registrering kan i och för sig inte förhindra användning avvUseledande firma. Det bör därför, som utredningen föreslår, kompletteras meden regel som gör det möjligt att ingripa mot användning av sådan firma. Jagåterkommer längre fram till frågan om den närmare utformningen av en sådanregel. I detta sammanhang kan detvara skäl att med några ord beröra förhållandet meUan de förordadefurmarättshga reglerna och bestämmelserna i lagen (1970: 412) om otillbörligmarknadsföring. Enligt 1 § denna lag kan , om näringsidkarevid marknadsföring av vara eller tjänst företar reklamåtgärd eUer annanhandling, som genom att strida mot god affärssed eller på annat sätt ärotUlbörlig mot konsumenter eUer näringsidkare, meddela honom förbud attfortsätta därmed eller att företa annan liknande handling. Vid tillkomsten avmarknadsföringslagen diskuterades förhåUandet meUan denna lag och vammärkeslagenmed avseende på frågor om vUseledande vamkännetecken (prop. 1970: 57 s. 89).Föredragande departementschefen ansåg att man varken kunde undanta sådanafrågor från tUlämpningsområdet för marknadsföringslagen eller urvarumärkeslagen utmönstra reglerna om vUseledande kännetecken. Användning vidmarknadsföring av ett vUseledande vara kännetecken kan alltså beivras med stödav båda lagarna. Motsvarande får anses bli fallet med vilseledande firma,eftersom också firma och annat näringskännetecken kan användas som medel vidmarknadsföring. EnligtgäUande rätt förvärvas firmarätt i princip genom att fuman tas i bruk.Utrednuigen föreslår att denna regel överges och att firmaskydd skall vinnasförst genom registrering eller inarbetning av firman. Detta överensstämmeirmed vad som gäUer be- Förslaget motiveras bl. a. med rättssäkerhetssynpunkter. Om firmarättuppstår genom ibruktagande följer härav att sådan rätt kan föreligga utan attvara känd annat än för en mycket begränsad krets. Detta kan leda tUloavsiktliga firmaintrång och få tUl följd att sedermera en välrenommerad firmafår vika för en relativt okänd firma som hade tagits i bruk tidigare. Ävenom utredningsförslaget är av stor principiell betydelse torde det i praktikeninte iimebära någon större förändring i förhållande till gällande ordning,eftersom de flesta näringsidkare redan nu är skyldiga att registrera sinafirmor. I fråga om utländsk firma är dock situationen i viss mån en annan.Sådan firma har f. n. ett vidsträckt skydd utan registrering. Det krävs intemera än att den utländske företagaren har vidtagit åtgärder for att utsträckasin verksamhet hit. Med utredningens förslag blir det nödvändigt för denutiändske företagaren att antingen registtera eller inarbeta sin firma här. Föratt kunna få firman registrerad här måste den utländske företagaren bilda ettsvenskt dotterföretag eller inrätta en fUial i . Inarbetning kanvisserligen tänkas komma tUl stånd redan innan verksamhet har startats här, mendetta torde knappast vara möjligt för andra firmor än sådana som är mycketvälkända. Denkritik som har riktats mot utredningens förslag, bl. a. av företrädare förnäringslivet, har framför allt gällt konsekvenserna i fråga om skyddet förutiändsk firma. Det har ifrågasatts om förslaget är förenligt med art. 8 iPariskonventionen för industriellt rättsskydd eller med den iart. 2 uttryckta principen om s. k. nationell behandling av dem som tiUhörandra konventionsstater. Härvid åberopas att utländska företagare som regelinte kan få firma registrerad här. Även frånsett vårt landskonventionsförpliktelser kritiseras förslaget därför att det innebär enförsämring av firmaskyddet för utländsk näringsidkare. Med hänsyn tillsträvandena att skapa större internationella marknader anses det önskvärt attutländska företagares verksamhet inte i onödan försvåras. Vidare framhålls attsvenska näringsidkare har samma intressen utomlands som utländska näringsidkarehär i landet. 8 i föreskrivs att firma skall åtnjuta skydd i samtiigaunionsländer utan vUlkor av anmälan eller registrering. Denna bestämmelse lämnarutrymme för olika tolkningar och tUlämpas också olika i skUda länder. Det tordeenligt min mening knappast kunna göras gällande att det skulle strida mot art.8 att Icräva inarbetning som vUlkor för att oregistrerad firma skall få skydd.Vad gäller principen om nationell behandling föreskrivs i art. 2 att den somtillhör ett unionsland skaU i samtliga övriga unionsländer åtnjuta de förmåneri fråga om skyddet av den industriella äganderätten som de särskilda lagstiftningarnatUlerkänner eller kommer att tUlerkänna landets egna medborgare. Somjag antydde är det i och för sig möjligt för enutiändsk företagare som idkar närmg här eller avser att göra detta att få sinfirma registrerad, antingen som firma för ett dotterbolag eller ifihalregistret. Utländsk näringsidkare som inte skyddar sin firma genomregistrering kan vinna firmaskydd på samma sätt som en svensk näringsidkarevUken använder en oregistrerad firma, dvs. Dessa regler fårenligt min mening anses tUlgodose konventionens föreskrift om nationellbehandling. Jag finner sålunda att viinte är hindrade av konventionsförpliktelser att genomföra firmautredningensförslag på denna punkt. De under remissbehandlmgen uttalade farhågorna för atttveksamhet beträffande lagens förenlighet med skulle leda tUlen uppluckring av kravet på inarbetning i fråga om utländska firmor synes miginte befogade. Det skuUe visserligen kunna ifrågasättas om man i somvår, då de intemationeUa förbindelserna växer sig allt starkare, bör införaregler som försämrar möjligheterna för utländsk firma att vinna skydd här ilandet. De betänkligheter som från denna synpunkt kan anföras mot ettfrångående av ibmktagandeprincipen synes mig dock inte kunna tUlmätas någonavgörande betydelse. Enligt min mening talar övervägande skäl för attibruktagande inte bör grunda fhma-rätt , och jag ansluter mig därförtill utredningens förslag i denna fråga. Vid de nordiskadepartementsöverläggningarna har man på finländskt och norskt håll intagitsamma ståndpunkt, medan man från dansk sida har förklarat sig ämna hålla fastvid ibmktagandeprincipen. Även enligt utredningensförslag föreligger ett visst skydd för firma som har tagits i bruk men ännu inteblivit registrerad eUer marbetad. Enligt förslaget skall nämligen en firma intefå registreras om den är förväxlingsbar med firma som vid tiden för ansökningenanvänds av annan samt ansökningen har gjorts med vetskap härom och sökandeninte har använt sin firma innan den andra firman togs i brak. Eftersom ocksåanvändning av firma utomlands bör kunna beaktas vid tUlämpningen torde dennaregel kunna motverka firmaanvändning som ter sig stötande gentemot utländskfirmahavare. Den hindrar visserligen inte någon från att i ond tro ta i bruk enutländsk firma som ännu inte är registrerad eller inarbetad här, men användarenhar inte rätt att få firman registrerad och kan inte heller hindra denutländske firma-havaren från att själv registrera firman om han driver rörelsehär. Den föreslagna regeln synes mig lämplig, och jag förordar att den införsi lagen. Regeln torde också kunna bidra till att lösa vissa svårigheter ifråga om expanderande firmor, tiU vilka jag återkommer i det följande vidbehandlingen av reglerna om firmas geografiska skyddsområde. Sammanfattningsvisförordar jag alltså i hkhet med utrednuigen att firma skall vinna skydd genomregistrering eller inarbetnmg. ärdessa båda grunder för förvärv av firmarätt likvärdiga, men det ligger isakens natur att registtering i praktiken är förmånligare, bl. a. frånbevissynpunkt. Detta är i och för sig fördelaktigt, eftersom det från allmänsynpunkt är av intresse att firmor faktiskt blir registrerade. Jag instämmervidare i vad utredningen har anfört om innebörden av kravet på inarbetning. Somfömtsättning för att firma skall anses inarbetad skall alltså gäUa att firmanär allmänt känd bland dem till vUka verksamheten riktar sig. Denna lårets kanvara mer eUer mindre omfattande, och det är inte något som hindrar attinarbetning begränsas till en viss del av landet, om företagets verksamhetendast avser denna del. Inarbetnuigen skall ske i , men det är intenödvändigt att verksamheten också bedrivs här. Sekundärakännetecken skall enligt utredningsförslaget inte kunna registreras. De skallalltså kunna vinna skydd endast genom inarbetning. Några remissinstanser harframfört krav på att vissa slag av sekundära kännetecken, nämhgenfirmaförkortningar, firmadominanter och koncernbetecknuigar, skall kunnaskyddas genom registrering. Denna fråga har visst samband med frågan ombifirma, som egentligen utgör ett särbehandlat sekundärt kännetecken. Sådanfirma skall liksom huvudfirman kunna registreras. Som jag fömt har anfört anserjag emellertid att principen om firmas enhet bör leda till att en näringsidkareinte skall få registrera bifurma för sin verksamhet i dess helhet. Av dennaståndpunkt följer att en näringsidkare inte heller bör kunna registrera enfirmaförkortning eller firmadominant som beteckning för hela verksamheten. Ifråga om koncembeteckningar tUlkommer att dessa inte avser enbart ett utanflera registrerade företag, vUket kan skapa förvirring. De nu nämndakännetecknen kan vinna skydd genom inarbetning. Firmadominanten skyddasdessutom ofta som den väsentliga beståndsdelen i den registrerade firman. Dettabör vara fullt tillräckligt. Ytterligare kan påpekas att vissa kännetecken avhär diskuterad art torde kunna vinna skydd genom registrering enligt varumärkeslagen.Med hänsyn tUl det nu anförda ansluter jag mig till utredningens förslag ifråga om förvärv av ensamrätt till sekundära kännetecken. Ifråga om släktnamn som firma biträder jag utredningens förslag att sådantliksom f. n. skaU kunna skyddas utan registrering eller inarbetning underförutsättning att rätt tUl namnet föreligger enligt namnlagens regler. Tillfrågan om skyddets innehåll återkommer jag i det följande. Det av mig förordadefirmaskyddet för v a r u m ä r-k e förutsätter givetvis att varumärket åtnjuterskydd enligt varumärkeslagen. 1974: 4 175 Enligtutredningsförslaget innebär den ensamrätt tUl firma som lagen ger att annaninte får använda ett med firman förväxlingsbart kännetecken som firma.Motsvarande skydd gäller för bifirma och sekundära kännetecken. Mot dessagrundläggande regler om firmaskyddets innehåll har inte gjorts någrainvändnmgar i sak under remissbehandlingen. Även jag biträderutredningsförslaget i denna del. Jag återkommer tUl frågan om innebörden avbegreppet förväxlingsbarhet. Denföreslagna skyddsregeln gäller även näringsidkares släktnamn. Beträffandeanvändning av släktnamn som firma innehåller förslaget emellertid särskildaregler. Den nuvarande ordningen, enligt vUken enskild näringsidkare ochhandelsbolag är skyldiga att ta in släktnamn i firma, slopas. I ställetföreskrivs att var och en har rätt att använda sitt eget släktnamn som firma,om det inte är ägnat att framkalla förväxling med annans skyddade kännetecken.Inskränkningen innebär att det finns möjlighet att förbjuda innehavaren av ettvisst släktnamn att använda detta som firma, om annan bärare av namnet redanhar tagit det i bruk som firma. Uttrycket "ägnat att framkallaförväxling" har annan innebörd än "förväxlingsbart". SålundagäUer dels å ena sidan inte någon begränsning tUl viss bransch, dels å andrasidan att skyddet inte är lika omfattande som det rena förväxlingskriteriet.För att vara ägnat att framkalla förväxling med annat kännetecken, måste enstörre sannolikhet föreligga att namnet ger en felaktig hänvisning i sin nyaanvändning. Firmaskyddet för släktnamn innefattar enligt utredningens förslagockså ett skydd för namnet som potentiell firma. Även om en näringsidkare inteanvänder sitt släktnamn som firma har han sålunda skydd mot att annanobehörigen använder namnet som sådant kännetecken. Regeln har motsvarighet ivarumärkeslagen. De nu berörda reglerna har godtagits av remissinstanserna ochäven jag anser att de bör genomföras. Enligt vad jag har förordat börnäringsidkare också ha skydd mot att hans skyddade varumärke obehörigenanvänds av annan som näringskännetecken. Enfråga som vållar särskilda svårigheter är firmaskyddets geografiska omfattning.Problemet sammanhänger dels med svårigheten att anpassa skyddsområdet efter detfaktiska behovet, dels med de komplikationer som följer av att vissa firmorfinns i centrala register för hela landet, medan andra firmor finns i registersom enhgt vad jag har förordat skall föras länsvis. Utredningenföreslår som huvudregel att rätt till registrerad firma skall gälla inom områdeför vilket firman har registrerats. Skyddet gäller dock inte om det visas attinnehavaren inte kan lida skada eller åsamkas olägenhet genom att annan inomområdet använder förväxlingsbart kännetecken. En firma som används bara inom endel av registreringsområdet hind- 1974: 4 176 raralltså inte i och för sig att annan näringsidkare tar en förväxlingsbar firma ibmk inom en annan del av området. Det fordras dock att han kan bevisa attinnehavaren av den äldre firman inte kan lida skada eller olägenhet härigenom.Rätt till firma som gmndas på inarbetning skall enligt utredningens förslaggäUa inom område där inarbetningen består. Utredningsförslaget har i denna delutsatts för viss kritik under remissbehandlingen. Härvid har gjorts gällandeatt. en regel som gör skyddsområdet för registrerad firma i princip beroende avföretagsformen inte är tidsenlig. som drivs i sådan form att deskall registreras hos länsstyrelse anses ha uppenbart behov av skydd för helalandet, och en frivUlig central registrering för dessa företag ifrågasätts. Denföreslagna bevisregeln har kritiserats för att den ställer alltför stora kravpå den som har bevisbördan med påföljd att den inte leder till en riktiganpassning av skyddsområdet tUl det faktiska behovet. Å andra sidan har ocksåframhållits att det är viktigt att expanderande företag får det firmaskydd debehöver. Riksåklagaren har yppat betänkligheter mot bevisbörderegeln när detgäller frågan om ansvar för firmaintrång. Somframgår av det jag har anfört om firmaregister och registreringsmyndigheter ärjag inte beredd att f. n. föreslå centralregistrering av furma i stöneomfattning än . Detta innebär att jag inte heller ansluter mig tilltanken på en frivillig sådan registrering. Jag räknar däremot med attutveckUngen skall leda fram till någon form av centraliseradfirmaregistrering. Avdet nu anförda följer att frågan om förhållandet meUan registreringsområde ochfirmas skyddsområde får bedömas med utgångspunkt från att enskildanäringsidkare, handelsbolag och ekonomiska föreningar t. v. kommer att vararegistrerade länsvis, medan aktiebolag och vissa andra gmpper av företag ärcentralt registrerade och har hela landet som registreringsområde. En naturligutgångspunkt synes mig vara att firmaskyddet skall gälla inom helaregistreringsområdet.