prop · FX0371 · 1974-12-31 00:00:00 — Beviljas allmän rättshjälp drabbar dessa kostnader i sistahand statsverket. Mot bakgrund av det anfördaföreslår att bestämmelsen i 20 § första stycket rätlshjälpslagen ändras.Bestämmelsen bör enhgt DONrs mening i sak ges ett innehåll som stämmer överensmed besvärsnämndens i det föregående refererade avgöranden. 1 enlighet med DONrs förslag har iden tidigare nämnda remisspromemorians lagutkast tagils in en ny, andra punkti 20 § första stycket rätts- hjälpslagen för att markera att också biträdeskostnad somavser lid före rättshjälpsnämnds beslut om rättshjälp kan ersättas av allmännamedel. Som villkor härför anges att ansökan om rättshjälp gjorts ulan oskäligtdröjsmål samt att biträdet är advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå.1 promemorian framhålls särskilt att tillägget får ses som ett undantag frånden i paragrafen;; första punkt fastslagna principen att rättshjälpsnämndsbeslut om allmän rättshjälp saknar retroaktiv verkan. Den föreslagna regeln täcker enligt promemorian till enbörjan den situationen alt ansökan om rättshjälp upprättas i anslutning tillbiträdets första genomgång av saken med klienten och omgående tillställs rättshjälpsnämnden.Kostnad som avser sådan genomgång kan då ersättas. Ofta är det dock inlemöjligt att färdigställa ansökan som det första sammanträdel medklienten äger rum. Denne kanske behöver kontrollera eller komplettera vissauppgifter om sina ekonomiska förhållanden som är erforderliga för att upprättaen fullständig ansökning. kan själva den rättsliga angelägenheten varavidlyftig eller invecklad och påkalla en mera omfattande genomgång än som kanske vid ett första sammanträffande med klienten, bl.a. för att en vederhäftigintresseprövning skall vara möjlig. Kravet att ansökningen skall ges in utanoskäligt dröjsmål tar sikte på sådana fall som sagts . Vad som skall räknassom godtagbar tidsutdräkt får, heter det, bedömas efter förhållandena i detsärskilda fallet. Det bör dock inte röra sig . Försummar den rättssökande eller hans ombud att ansöka omrättshjälp utan oskäligt dröjsmål, får parten finna sig i att kostnad som haruppkommit före rältshjälpsnämndens beslut inte blir ersatt av allmänna medel.Han får alltså nöja sig med att staten enligt huvudregeln i 20 § första stycketersätter kostnad som belöper efter beslutet. Den möjlighet till retroaktiv ersättning som utkastetinnebär bör enligt promemorian gälla endast om bitriidet är advokat ellerbiträdande jurist på advokatbyrå, dvs. tillhör den kategori som är behörig attlämna rådgivning eller rättshjälp utan beslut av rättshjälpsnämnden. Vad som ifråga om dessa slag av rättshjälp motiverat avsteg från det principiella kravelpå beslut om rättshjälp anses äga tillämpning också i den här föreliggandesituationen. DONrs uppfattning att en tillämpning av 20 §rättshjälpslagen strikt efter dess ordalydelse är ägnad att leda tillolägenheter i flera avseenden delas av samtliga remissinstanser. De allraflesta av dem biträder också i huvudsak det ändringsförslag som DONrs skrivelseoch remisspromemorian innehåller. Vissa påpekanden och förslag till jämkningargörs dock. Frågan om vilken dag som skallräknas som utgångspunkt för rätten till ersättning av allmänna medel berörs iflertalet yttranden. 1 allmänhet godtar man eller lämnar utan erinran vadpromemorian innehåller härvidlag. Några remissinstanser ,rättshjälpsnämnderna i och samt domareförbundet ifrågasätterdock om utgångspunkten för rätten till ersättning bör vara rättshjälpsnämndensbeslut om rättshjälp. Man förordar att rätten till ersättning i ställetgenerellt anknyts till lidpunkten för ingivande av ansökan om rättshjälp tillnämnden. Även dessa remissinstanser menar dock att liksom enligl promemorian ersättning skall kunna utgå för tid före ansökningen endast om denna gjortsutan oskäligt dröjsmål. uttalar att den lidsom förflyter mellan ingivande av och bifall till ansökningen i vissa fall bliravsevärd ulan att sökanden har någon skuld härtill. Det är knappast rimligt alträtten till ersättning sedan ansökan kommit in skall bero av ett förhållande dröjsmål med själva ingivandet som vanligen inte har nägot samband medtidsutdräkten vid ärendets behandling i rältshjälpsnämnden. Förbundetframhåller vidare att remisspromemorians restriktivt hållna regel kan väntasmedföra prövning av ett stort antal fall där ersättningsanspråket praktiskttaget helt avser tid efter ansökningens ingivande men där ändå frågan omoskäligt dröjsmål med ingivandet måsle bedömas. Den stränga påföljden vidoskäligt dröjsmål med ingivande av ansökan kan enligt förbundet fresta tillingivande av ofullständiga ansökningar, vilket i sin tur kan leda till ökadarbetsbelastning för rättshjälpsnämnderna. Mot bakgrund av sin principiellauppfattning att all kostnad som uppkommit efler ansökan om rättshjälp bör varaersättningsgill om ansökningen bifalls menar att avfattningen avremisspromemorians lagutkast kan leda alltför långt och i praktiken innebäraatt biträdesersättningen normalt utgär retroaktivt även för tid före ansökningen.Undanlagsregeln bör enligl hovrättens mening begränsas till situationer därsärskilda skäl föreligger att medge retroaktiv ersättning. Sådana särskildaskäl anser hovrätten föreligga exempelvis om biträdets arbete är så begränsatatt uppdraget lämpligen bör slutföras vid första besöket, om brådskandeåtgärder behöver vidtas i samband med första besöket eller om den rällssökandehar avsevärda kostnader för ytterligare besök hos biträdet. Rättshjälpsnämndeni anför att den lid biträdet behöver innan ansökan görs kan varierainte oväsentligt från fall till fall. Det är angelägel bl.a. att en omsorgsfullintresseprövning sker och all den rällssökandes ekonomiska situation klarläggs.Det säger sig självt alt denna prövning kan vara av varierande omfattning. Denrällssökandes bostadsorl och övriga förhållanden kan också påverkatidsutdräkten. Det är därför enligt nämndens uppfattning inte lämpligt att somgjorts i remisspromemorian precisera begreppet 'oskäligt dröjsmål' så att detinte får röra sig . Det bör överlåtastill rättshjälps-nämnderna att tillämpa regeln under hänsynstagande till desärskilda omständigheterna i varje enskilt fall och ulan att nämnderna ärbundna av en alltför snäv tidsgräns. Tanken alt möjligheten till retroaktiv ersättning endastskall gälla om biträdet är advokat eller biträdande jurist på advokatbyråtillstyrks eller lämnas utan erinran i huvuddelen av remissvaren. Bland dem somuttryckligen ansluter sig till promemorians ståndpunkt kan nämnas rätts-hjälpsnämnden i som uttalar att begränsningen är en naturlig följd avatt rådgivning och allmän rättshjälp utan beslut av rättshjälpsnämnd fårmeddelas endast av advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå. Nämndenanser att det inle finns någon anledning att ta upp denna principfråga tillomprövning . På liknande sätt uttalar sig och . 1 några yttranden intas emellertiden motsatt ståndpunkt. i menar sålunda att deskäl för lagändringen som anförts i DONrs skrivelse gäller även i fall medbiträden som inte är advokater eller biträdande jurister vid advokatbyråer.Sambandet mellan den föreslagna retroaktivitetsregeln och bestämmelserna områdgivning och allmän rättshjälp utan beslut är därför i sig något oklart. Omen begränsning eftersträvas bör enligl nämnden anföras andra skäl, t.ex.intresset av en ökad styrning av de rättssökande till advokatbyråer. Nämndenuppger alt av dess ansökningar om rättshjälp förmedlas av andrapersoner är advokater eller biträdande jurister vid advokatbyråer. Dessajuridiskt verksamma personer bhräder ofta i ärenden och mål som inte ärvidlyftiga eller invecklade, och de har ett väl så stort intresse som enadvokat att om möjligt kunna slutföra ärendet vid ett första sammanträffandemed klienten. av nämndens ärenden förmedlas av jurister anslutnatill fackförbunden vilka inte heller är advokater men ändå får anses :;kickadeatt biträda vid särskilda typer av mål eller ärenden. TCO anser att det inle finns någrasom helst skäl att begränsa möjligheten till retroaktiv ersättning tilladvokater och biträdande jurister vid advokatbyrå. Man erinrar bl.a. om att detenligl kollektivavtalens förhandlingsordningar fordras att vissa tvister, bl.a.tvister om uppsägning, hänskjuts till särskild skiljenämnd inom tre veckorfrån det att förhandlingar avslutals. Enligl lagen (I974rl2) omanställningsskydd och vissa följdändringar till denna lag kommer tiden förtalans väckande i uppsägningstvister att skäras ned efter detatt förhandlingarna avslutats. Iakttas inle den fristen ärtalan förlorad. Ochenligt ett förslag till lag om facklig förtroendemans ställning påarbetsplatsen skall samma korta preskriptionstid gälla. TCO framhåller att detmånga gånger fordras alt åtgärder vidtas omgående för undvikande avrättsförluster. fackliga organisationerna söker emellertid vanligen interättshjälp för sina medlemmar förrän förhandlingsmöjligheterna anses heltuttömda och ärendet överlämnats till jurist för eventuell rättslig prövning.Med hänsyn till de korta preskriptionstiderna måste därför juristens arbetepåbörjas innan något beslut om rättshjälp hunnit meddelas. Även uttalar sig i denna riktning. i ifrågasätter denlaglekniska lösning som föreslås i DONrs skrivelse och remisspromemorian.Nämnden menar att lagutkastet visserligen innebär en godtagbar lösning avproblemet. Lösningen är likväl inte helt invändningsfri eftersom den är ägnadatt inskränka tillämpningen av institutet allmän rättshjälp utan beslut avrältshjälpsnämnden. En utväg som inle diskuterats men som enligt nämnden börnärmare övervägas är att utvidga institutet allmän rättshjälp utan beslut avrättshjälpsnämnden. Man påpekar att en utvidgning kan lagtekniskt göras genomatt den i 16 § första stycket rätlshjälpslagen inskrivna förutsättningen försådan rättshjälp 'så länge kostnaderna för rättshjälpen ej överstigermaximibeloppet för den rällssökandes kostnadsbidrag' slopas. Dessutom får 16 §andra stycket och 17 § andra stycket jämkas. Härvid bör föreskrivas skyldighetför biträdet alt underställa rältshjälpsnämnden frågan om fortsatt rättshjälp,om den rättssökandes kostnadsbidrag inte täcker kostnaderna för rättshjälpen. I ett par remissyttranden görs laglekniska påpekanden.Göta hovrätt ifrågasätter sålunda om inte 44 § andra stycket rätlshjälpslagenbör kompletteras med en hänvisning till 20 § första stycket. Även när detgäller offentligt biträde bör enligt hovrätten ersättning i princip utgå förarbete från det ansökan kommit in och i vissa fall även för arbetetdessförinnan. Detsamma bör f.ö. gälla i fråga om ersättning till offentligförsvarare. Och rättshjälpsnämnden i anser att en omredigering av 6 §första stycket blir erforderlig om biträdesersättning skall kunna utgå avallmänna medel även då ett ärende avslutats vid klientens besökeller annars innan rältshjälpsnämnden hinner bevilja allmän rättshjälp. Som enallmän förutsättning för allmän rättshjälp gäller ju, påpekar nämnden, attbehov därav föreligger. Om beslut om allmän rättshjälp skall kunna meddelas iefterhand krävs därför ett tillägg som klargör alt det räcker att behov avallmän rättshjälp förelåg när biträdet tog befattning med saken. Med den nya lagstiftningen om rättshjälp som trädde ikraft den 1973 har en genomgripande reform av samhällets rättshjälpkommit till stånd. Betydande grupper av medborgare har genom reformen kommit iåtnjutande av ett ökat rättsskydd. Enligt del nya systemet kan rättshjälplämnas också i frågor där bistånd från det allmännas sida tidigare inte allseller i begränsad utsträckning si.od till buds. Reformen innebär vidarebetydelsefulla organisatoriska förändringar. De förut på olika myndigheter ochorgan splittrade insatserna har samordnats. Ett system av statligaadvokatbyråer har byggts upp. Förutsättningar för en effektivare kostnadskontrollhar tillskapats. Det nya systemet har tillämpatsunder . Erfarenheterna från denna begränsade tidsperiod är iallt väsentligt positiva. Ätt reformen uppenbarligen fyller påtagliga behovillustreras kanske bäst därav att antalet ansökningar om rättshjälp kommit attväsentligt överstiga vad som kunnat förutses. Den stora tillströmningen avärenden har emellertid också medfört vissa påfrestningar på det nya systemet.Del har inte kunnat undvikas att arbetsbalanser och förseningar med behandlingenav ärendena uppkommit pä vissa håll. Detta har i sin tur väckt frågan omreglerna möjligen i ett eller annat hänseende kan utformas på lämpligare sätt. En reform av den storlek som detnya rättshjälpssystemet representerar torde knappast kunna genomföras ulan atten del praktiska problem uppstår i det inledande skedet. Det är naturligt althuvudparten av initial-svårigheterna faller bort sedan lokal- ochpersonalfrågor lösts, effektiva handläggningsrutiner inarbetats, erfarenhetvunnits av olika tillämpningsfrågor samt vägledande prejudikat meddelats. Detär dock inte osannolikt att det finns utrymme för att göra vissa förbättringarav själva lagstiftningen. En översyn av denna bör lämpligen göras sedantillräcklig erfarenhet vunnits av dess tillämpning. En sådan översyn har f.ö..också förutsatts av justitieutskott i dess belänkande i anledning avförslaget till rätlshjälpslag (JuU I972rl2 s. 30, 36, 38 och 40). Som framhållsi DONrs skrivelse är det emellertid med hänsyn till den korta tid systemethittills varit i tillämpning ännu inte möjligt att göra någon samlad bedömningav utvecklingen på rättshjälpsområdel. Vad jag nu har sagt innebärsjälvfallet inte något hinder mot att i avvaktan på en sådan översyn ta uppfrågor där speciella olägenheter visat sig föreligga. Den i DONrs skrivelsebehandlade frågan om förstärkning av rättshjälpsnämnderna tillhör enligt minmening denna kategori. Också frågan om ersättning förkostnad som uppkommit innan beslut om allmän rättshjälp meddelats är enligt minmening så angelägen att den bör lösas . Härigenom motverkas den risk som kanföreligga att allmänna domstolar och rättshjälpsmyndigheter utbildar olikapraxis vid tillämpningen av 20 § rättshjälpslagen. Som utgångspunkt för enjustering av bestämmelsen bör dock gälla all man inte föregriper en mera samlad bedömning av utvecklingen på rättshjälpsområdet.Principiella ställningstaganden under förarbetena till rättshjälpsreformen börsålunda inte omprövas ulan alt vägande skäl föreligger för det. Som jag inledningsvis antydde har vidare aktualiserats enfråga rörande ordningen i visst fall för anmälan till rättshjälpsnämnd av behovav offentligt biträde. Också denna fråga bör tas upp . 5.2 Ersättare för ledamot i rättshjälpsnämnd m.m. Vad anfört om olägenheterna med den nuvarandeledamots-organisationen i rättshjälpsnämndema bekräftas av remissinstanserna.Dessa tillstyrker alla förslaget om utökning av antalet ersättare för ledamot irättshjälpsnämnd. Även enligt min mening är det angeläget att undvika attledamöterna blir oskäligt belastade, i all synnerhet som uppdraget som ledamoti nämnden ju utförs vid sidan av vederbörandes ordinarie arbetsuppgifter.Arbetsbördans omfattning är av betydelse också när det gäller att intresseralämpliga personer att ta emot uppdrag i rätlshjälpsnämnd. Men en utökning avantalet ersättare kan vara motiverad även bortsett från behovet av visslindring av ledamöternas arbetsbörda. Härigenom blir nämndens organisation meraflexibel, och sådana för arbetets gång störande förhållanden som svårigheteratt samla beslutför nämnd bör lättare kunna undvikas. Jag biträder därför i denna del. Lika med anser jag att ersättare för annan ledamot änordföranden och advokat inle bör betraktas som personlig ersättare. När del gäller rättshjälpsnämnden i anser jagemellertid alt övervägande skäl talar för en någol annorlunda lösning än densom föreslagit. Arbetsbelastningen vid denna nämnd är nämligen så stor attledamöternas arbetsbörda även med den ifrågasatta utökningen av antaletersättare torde bli alltför hög. Enligt min mening bör en arbetsbelastning sominte är av tillfällig natur i princip inte mötas genom ytterligare ökning avantalet ersättare utan genom elt ökat antal ordinarie ledamöter. Detta låtersig smidigast göra om nämnden liksom t.ex. övervakningsnämnderna fårmöjlighet att arbeta på avdelningar. 1 enlighet med det anförda föreslår jag att vissa ändringarvidtas i 3 och 4 §§ rättshjälpslagen. 1 3 § bör som ett nytt tredje stycke tasin en bestämmelse enligt vilken Kungl. Maj:t får förordna att rättshjälpsnämndskall vara indelad i avdelningar. 1 anslutning härtill bör anges attbestämmelser som gäller nämnd äger motsvarande tillämpning på sådan avdelning.Detta bör dock inte hindra att ledamot eller ersättare vid behov kan delta iarbetet på annan avdelning än den där han normalt tjänstgör. 14 § bör tredjestycket jämkas så att del framgår alt antalet ersättare för ledamot kan varaflera än en. Det får ankomma på Kungl. Maj:t eller efter Kungl. mande centralmyndigheten för rättshjälpen att meddelaerforderliga bestämmelser om handläggning av administrativa ärenden,arbetsfördelning etc. vid nämnd som är delad i avdelningar. Jag delar DONrs uppfattning attbesvärsnämnden inom bör förslärkas. Också i detta hänseende kanerforderliga beslämmelser meddelas av Kungl. 5.3 Ersättning för kostnad som uppkommit före beslut omallmän rättshjälp Vid tillämpningen av den förerättshjälpslagen gällande lagen (1919:367) om fri rättegång tillerkändes ipraxis biträde åt den som beviljades fri rättegång i viss utsträckning ersättningav allmänna medel också för kostnad avseende tid före beslutet om frirättegång. 1 delta hänseende intar rätlshjälpslagen en mera restriktivhållning. Enligl 20 S rätlshjälpslagen ersätts endast kostnad som uppkommitefter det att beslut om allmän rättshjälp meddelats av allmänna medel. Bortsettfrån det fallet att rättshjälp lämnats av advokat eller motsvarande utanbeslut av nämnden har i lagen inte skrivits in några undanlag från ellermodifikationer av den angivna principen. 1 sin skrivelse har påpekat atten strikt tillämpning av den i 20 § fastlagda principen är ägnad all leda tillölägenheter av skilda slag i den praktiska tillämpningen. Under hänvisning tillelt par av besvärsnämnden inom meddelade beslut har föreslagit attbestämmelsen jämkas så att ersättning i viss utsträckning kan utgå också förkostnad avseende tid före beslutet om allmän rättshjälp. DON:s framställning har överlagbiträtts av remissinstanserna. Även enligl min mening är en modifikation av denifrågavarande regeln påkallad. Enligt DON:s skrivelse och den medanledning därav upprättade remisspromemorian skall den åsyftade modifikationenske genom ett tillägg till 20 § första stycket rättshjälpslagen. Mot dennalagtekniska lösning har invändning gjorts av endast en remissinstans.Rättshjälpsnämnden i anser sålunda att det i stället bör övervägasatt utvidga institutet allmän rättshjälp ulan beslut av rältshjälpsnämndengenom att tillåta att sådan rättshjälp lämnas även om maximibeloppet för denrättssökandes koslnadsbidrag skulle överskridas, dock med skyldighet förbiträdet att i sådant fall underställa rältshjälpsnämnden frågan om fortsatträttshjälp. För egen del kan jag inle se att några nämnvärda fördelar skulleslå alt vinna med den sålunda ifrågasatta ordningen Även enligl dettaalternativ måsle rättshjälpsnämnden tillskrivas när maximibeloppetkonsumerats, och skillnaden mellan elt ansöknings- och ettunderställningsförfarande torde i praktiken vara ringa. den laglekniska lösning som valts i den remitteradepromemorian. Promemorians lagutkast utgär från att den nuvarandeprincipen att endast kostnad som uppkommer efter beslut om allmän rättshjälp ärersättningsgill alltjämt skall gälla. Som ett undanlag från denna principföreslås alt biträdeskoslnad, som avser tid före beslutet, skall kunna ersättasunder förutsättning att ansökan om rättshjälp gjorts utan oskäligt dröjsmål ochbiträdet är advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå. Förslaget harlämnats utan erinran av de flesta remissinstanserna. Vissa invändningar hardock gjorts. Bl.a. har flera remissinstanser föreslagit att rätten tillersättning av allmänna medel generellt anknyts inte till beslutet om rättshjälputan till lidpunkten för ingivande av ansökan om rättshjälp tillrättshjälpsnämnden. Härigenom skulle biträdeskoslnad för tiden mellan den dagdå ansökan kommer in och den dag då den avgörs alltid bli ersättningsgill,under förutsättning att ansökningen bifalls. För en sådan ordning kan enliglmin mening anföras goda skäl. Även om tiden mellan ingivande och beviljande avansökan är kort i det stora flertalet fall, som kan prövas av tjänsteman vidnämnden, kan det dock emellanåt förflyta inle obetydlig tid innan en ansökanbifalls, utan att sökanden har någon skuld därtill. Behandlingen av ansökan kant.ex. ha fördröjts till följd av arbetsanhopning vid nämnden särskilt om deninle kan avgöras på Ijänstemannaplanel eller också bifalls ansökan kanske förstefter besvär till . Av bl.a. praktiska och tekniska skäl bör dock rättentill ersättning från ansökningens ingivande begränsas till biirädesersättning. En på angivet sätt jämkadutgångspunkt för rätten till ersättning synes mig också kunna innebära enrimlig lösning av en annan under remissbehandlingen aktualiserad fråga. samt företrädare för de båda störstaarbetstagarorganisationerna har sålunda hävdat att anledning helt saknas attsåsom föreslagits i remisspromemorian göra retroaktivitetsbestämmelsentillämplig endast på advokat och biträdande jurist på advokatbyrå. pekat på de korta preskriptionstider som gäller enligt olika lagar ochkollektivavtal på arbetslivets område och framhållit att rättsliga åtgärder oftamåste förberedas eller vidtas omgående, innan något beslut om allmän rättshjälphunnit meddelas. För egen del vill jag till en början erinra om atträttshjälpslagen som princip förutsätter särskilt beslut av rättshjälpsnämndenför att allmän rättshjälp skall utgå och biträde förordnas. Motsvarande gälleri fråga om domstols förordnande av offentlig försvarare. Endast i två fall hari lagen gjorts undanlag från den angivna principen. Undantagen avser rättshjälpi form av rådgivning och allmän rättshjälp utan beslut av rättshjälpsnämnden.Dessa former av rättshjälp får lämnas enligt det anlitade biträdetsbestämmande. Befogenheten att lämna sådan rättshjälp har emellertidförbehållits advokater och deras biträdande jurister. Härigenom hartillräckliga garantier mot missbruk ansetts föreligga. melse enligt vilken ersättning kan utgå retroaktivt föråtgärder före beslutet om rättshjälp ges generell tillämpning, skulle nämligendet vid lagens tillkomst avsedda inbördes förhållandet mellan olika slag avrättshjälp rubbas i inte oväsentlig mån. Det kan i så fall befaras alt ävenannan än advokat och biträdande jurist på advokatbyrå i så fall formlöst skullekomma att lämna sådant bistånd som avses med rådgivning eller allmän rättshjälpi förhoppning alt sedermera bli förordnad till biträde och få ersättning avallmänna medel. Jag har tidigare uttalat att deprinciper pä vilka rättshjälpslagen grundar sig bör rubbas så lite som möjligti det nu aktuella sammanhanget. Mol den bakgrunden är jag inle beredd ait låtarätten till retroaktiv ersättning gälla fullt ut, oavsett vilken kategori avbiträde det är fråga om. Jag godtar därför remisspromemorians av de flestaremissinstanserna tillstyrkta förslag om en begränsning till advokat ochbiträdande jurist på advokatbyrå, dvs. de kategorier som fär lämna rådgivningoch allmän rättshjälp utan beslut av rätlshjälpsnämnd. Om utgångspunkten förrätten till ersättning av allmänna medel, som jag tidigare förordat, sätts vidansökningen om rättshjälp i stället för beslutet därom synes behovet för ävenandra än advokater och motsvarande att inom rättshjälpens ram kunna vidta vissabrådskande åtgärder ändå i huvudsak vara tillgodosett, utan att del inbördesförhållandet mellan olika former av rättshjälp alltför mycket rubbas. De frånde fackliga organisationernas sida påtalade speciella olägenheterna vidarbetsrättsliga tvister torde härigenom kunna avsevärt minskas.