prop · FX0379 · 1974-12-31 00:00:00 — Betraktar domaren utgången i ett mål som given, ehuru detmellan parterna är tvistigt, kan han således avgöra målet som enmansmål, liksomhan kan behöva inför nämnd dra ett mål vari parterna "förlikts". Medgivandethar naturligtvis stor betydelse som presumtion för riktigheten av detbakomliggande sakförhållandet men måste alltid bedömas i relation till detta.Att jämföra med vad som gällde i prövningsnämnds-processen enligt lydelsen avförutvarande 87 § andra stycket taxeringsförordningen är ofruktbart, eftersomdispositionsprincipen vid tillkomsten av bestämmelsen alltjämt hade stortutrymme i skatteprocessen. Efterhand som officialprincipen diskuterades ochblev mera medvetet tillämpad i skatteprocessen blev det också klart attmedgivanden i praktiken måste prövas. Detförslag som arbetsgruppen framlagt till ändring av 6 § 6. lagen om skatterättoch länsrätt visar hur omöjligt det är att i en kortfattad lagtext göra enbeskrivning som motsvarar det nuvarande rekvisitet "saken äruppenbar". Arbetsgruppen får också anses ha misslyckats. Första rekvisitet"i vilket utgången är given rned hänsyn till gällande bestämmelser ellerfast rättstillämpning" innebär en säkerligen icke avsedd inskränkning iförhållande till stadgandets nuvarande lydelse. "Utgången är given"är ju bara ett annat uttryck för att "saken är uppenbar", men säkommer begränsningen "med avseende pä" etc. Och uppräkningen äringalunda uttömmande. Att "parterna är ense" har gjorts till ett självständigtrekvisit, vilket på skäl som ovan anförts strider mot den bärande grundsatsenbakom officialprövningsprincipen. Även sett mot innehållet i andra stycket avifrågavarande 6 § är formuleringen inte godtagbar. Arbetsgruppens förslag tih ändring av 6 § punkt 6. lagenom skatterätt och länsrätt avstyrkes. Stadgandetger i sin nuvarande lydelse vidsträckt möjlighet att avgöra mäl som enmansmål.De praktiska exempel gruppen anför på fall som skulle kunna avgöras som enmansmålgenom den av gruppen föreslagna lagtexten, ryms hka väl inom den nuvarandelagtextens ram. 1 ordet "uppenbar" får man givetvis inte lägga så vidinnebörd som "uppenbar för envar". Man fär heller inte glömma bortatt man inom ramen för officialprövningen måste kunna tillämpa en normalbevisvärdering och att utredningskravet har sin begränsning. Rekvisitet"saken är uppenbar" skulle också kunna uttryckas så alt "vidavgörande av mål, i vilket utgången, efter saklig och bevismässig bedömning,rättsligt sett är given". Men både "saklig oeh bevismässig bedömning"och "rättsligt sett" är så självklara i sammanhanget att i lagtexticke vanlig övertydlighet skulle uppstå. Länsstyrelserna i och län delararbetsgruppens uppfattning att tveksamhet kan uppstå beträffande tolkningen avdet nuvarande kriteriet "saken är uppenbar". Dessa remissinstanseranser hksom länsstyrelserna i och att bedömningenav om utgången är given enligl gällande bestämmelser eller fasträttstillämpning kan leda till gränsdragningsproblem, som gör den föreslagnabestämmelsen lika svår att tillämpa som den nuvarande regeln. i ställer frågan omarbetsgruppen med uttrycket "fast rättstillämpning" avser bararegeringsrättens praxis eller om även praxis i kammarrätterna, RSV ochlänsskatterätterna avses. och entydig praxis, heter det i yttrande ären inte särskilt vanlig företeelse pä beskattningsrättens område, vilketkännetecknas av en mängd incasuavgöranden. Arbetsgruppens förslag att mål där parterna är ense skallfå handläggas som enmansmål tillstyrks av RR V samt länsstyrelserna iStockholms, , , , , ,, , , , och . För att ett mål i vilket parterna är överens men utgångeninte är given med hänsyn till gällande bestämmelser eller fast rättstillämpningskall få handläggas utan nämndemän bör enligt i '.änkrävas att beslutet stämmer överens med parternas samstämmiga mening. Omanledning att frångå parternas överenskommelse föreligger och utgången inte ärgiven, bör målet handläggas i fullsutten rätt. anser dock attdet i flertalet mål där parterna är överens inte finns anledning förlänsskatterätten att frångå överenskommelsen. i län tiUråderförsiktighet när en gammal eller sjuk person eller en utlänning förklarar siggodtaga vad taxeringsintendenten föreslär. Såvitt gäller mål om avdrag förnedsatt skatteförmåga anför i att de skattskyldigaalltför ofta under felaktiga förutsättningar förklarar sig godtaga vadtaxeringsintendenten tillstyrkt. Sådana mål bör således inte generellt hänförastill enmansmål enbart därför att parterna är överens. i , som såvitt gällerlänsskatterätten inte har något att invända mot arbetsgruppens förslag i frågaom mål där parterna är ense, påpekar att den föreslagna bestämmelsen även rörlänsrättens mål. Förslaget kan enligt befaras leda till att nykterhetsvårdsmålhandläggs som enmansmål så snart den enskilda parten gått med på den aktuellaåtgärden eUer t. o. m. om parten inte hörts av. Liknande kan förhållandet bli iutvisningsmål. En sådan utvidgning av kategorin enmansmål måste anses varamindre lämphg. Kammarrätteni anser att mäl där parterna är ense normalt bör hänföras till enmansmåloch att mycket talar för att dessa mål jämställs med disposiliva tvistemål.Eftersom mål i vilka parterna är ense i regel bör kunna hänföras till kategorinmål i vilka saken är uppenbar, kan man enligt kammarrätten uppnå det resultatsom arbetsgruppen avser inom ramen för gällande bestämmelser. Endast länsstyrelserna i , ochGävleborgs län avstyrker uttryckligen arbetsgruppens förslag i fråga om mål ivilka parterna är ense. i län framhåller att detinte är ovanligt att den skattskyldige godtar vad taxeringsintendenten anförtutan att förstå innebörden härav. Som framgår av det föregående avstyrkerlänsstyrelsen i förslaget i denna del främst på den grund att officialprincipeni skatteprocessen medför att sakfrågan måste prövas trots att medgivandeföreligger. Äv samma uppfattning är i . Arbetsgruppens förslag i fråga om sådana mål enligtskatte- och taxeringsförfatlningarna som avser ändring av taxering med högst500 kr. tillstyrks av kammarrätten i , med undantag för enreservant, samt länsstyrelserna i , , ,, och . Kammarrättens i majoritet anför att detvisserligen kan sägas att förslaget innebär en försvagning av rättssäkerheten.Ätt åstadkomma en hög grad av rättssäkerhet i aUa slag av rättssaker liggeremellertid enligt kammarrätten uppenbarligen längt utanför samhällets resurser.1 stället måste huvuddelen av resurserna reserveras för sädana sektorer därbehovet av en god rättssäkerhet framstår som mest angeläget. Som uttryck för ensådan resursallokering kan man se instituten strafföreläggande och bötesföreläggande.Enligt kammarrättens mening förbrukas oproportionerligt mycket av samhälletsresurser för att skapa skatterättvisa i förhållandevis obetydliga ärenden. Enmindre omständlig handläggningsordning för mäl som gäller relativt sett mindrebelopp bör kunna godtas frän rättssäkerhetssynpunkt i synnerhet om möjlighetenatt få saken överprövad i högre instans inte beskärs. Kammarrätten säger siginte vara främmande för tanken att beloppsgränsen höjs från föreslagna 500 till1 . Den vill dock betona att förslaget ingalunda innebär att varje målunder beloppsgränsen skall handläggas som enmansmål. Om det är påkallat avsärskild anledning att målet prövas av fullsutten rätt, skall ordningen med ensamdomareinte få användas. En sådan anledning kan vara att målet gäller ett värdeminskningsavdrag,som visserligen för det enskilda året understiger beloppsgränsen men som kanförutses återkomma är frän år och därför i realiteten gäller ett störrebelopp. En annan anledning kan vara att det finns ett stort antal mål där denfaktiska situationen är i stort sett överensstämmande. Mål därsaken är av mindre omfattning kan enligt i län avgöras avensamdomare utan att rättssäkerheten äventyras. anser dock inteatt en beloppsgräns bör fastställas i lagtexten. Det bör i stället anges attmål enligt skatte- och taxeringsförfattningarna där saken är av mindreomfattning får handläggas av ensamdomare. i länanser att "bagatellmål" avseende högst . bör få handläggas som enmansmålendast om den skattskyldige inte gjort nägon vägande sakinvändning.Länsstyrelsen anser vidare att nämndemän regelmässigt bör delta i mål angåendenedsatt skatteförmåga, när taxeringsintendenten inte tillstyrker hel skattebefrielse.Nämndemännens medverkan har ofta visat sig värdefull i dessa slag av mål. Detkan, framhåller i , hävdas att formerna förhandläggning i skatteprocess inte bör bestämmas av processföremålets värde. Enförutsättning för att ifrågavarande utvidgning av kategorin enmansmål skallkunna accepteras är därför enligt att regeln om bagatellmålenshänförande till enmansmål ur rättssäkerhets- och likformighetssynpunkl försesmed inskränkningar. Om det är påkallat av särskild anledning, skall nämdemändelta i handläggningen. RRV och 16 länsstyrelser avstyrker, liksom reservanten ikammarrätten i , förslaget eller ställer sig tveksamma till dessgenomföran- Flera av dessa remissinstanser åberopar främst deinvändningar mot förslaget som arbetsgruppen redovisar, nämligen att det kansynas ur rättvise- och likformighetssynpunkt otUlfredsstäUande att valet avhandläggningsform görs beroende inte av målets skatlerättsliga natur utan aven beloppsgräns. I nägra remissyttranden heter det att det är betänkligt attkravet pä rättssäkerhet får vika för kostnadsskäl. Ett par remissinstanser päpekari delta sammanhang att någon beräkning av skillnaden i kostnadshänseende mellannämndmål och enmansmål inte har gjorts. Inbesparingen torde enligtlänsstyrelsen i län bli förhållandevis ringa. 1 några remissyttranden ifrågasätts om arbetsgruppensuppgifter att mäl avseende belopp . utgjorde i tre av de undersöktalänen en fjärdedel eller mera och i det fjärde länet omkring en åttondel avhela antalet mål i vilka besvär anförts av den skattskyldige är allmängiltiga.Länsstyrelsen i län, som anser att det inger betänkligheter frånrättssäkerhetssynpunkt att låta kostnadstänkande vara vägledande i fråga omvalet av handläggningsform, anför sålunda att av totala antalet under är 1972vid länsskalterätten i länet avgjorda besvärsmäl avsåg beloppunder . En likartad fördelning har enligt i länframkommit vid en undersökning av de mål som under är 1972 avgjorts avlänsskatterätten i det länet. Några arbetsekonomiska vinster torde enligtlänsstyrelsen normalt inte kunna näs genom att de beloppsmässigt obetydligamålen handläggs som enmansmål. Härtill kommer att även dessa mäl kan varaprincipiellt betydelsefulla. Ytterligare några remissinstanser betonar att mål somavser små belopp kan ha principiell betydelse, exempelvis när fråga är omvärdeminskningsavdrag. Till dessa remissinstanser hör iKronobergs län, som trots den rationaliseringsvinst som arbetsgruppen anger ärmycket tveksam till förslaget. Visserligen, anför , finnsbesvärsrätt, men denna kanske inte utnyttjas just på grund av det ringabeloppet. På grund av att mål av principiell karaktär bör handläggas mednämndemän förlorar den regel som arbetsgruppen föreslår en stor del av sineffekt. Enligt i måste noga beaktas attett beslut som avser ett visst taxeringsår ofta har motsvarande konsekvenserför efterföljande år. anser att det inte kan anses föreliggaskäl att hindra en skattskyldig från att få ett avslaget yrkande prövat av fullsuttenrätt. i hyser tveksamhet mot förslaget bl. a. avden anledningen att ett avgörande kan ha stor ekonomisk betydelse, även omtaxeringarna inte ändras tiU belopp, t. ex. vid sam- eller särbeskattning avmakar eller ändring från A- till B-inkomst. Eftersom det i varje särskilt fall måste prövas omanledning finns att handlägga målet i fullsutten rätt, ifrågasätterlänsstyrelsen i om mycket är vunnet med att införa enbeloppsgräns. framhåller att ett belopp om . inte kan ansessom ringa, eftersom det för flertalet skattskyldiga motsvarar en skatt om minst250 kr. RR V samt länsstyrelsema i , , ochVästmanlands län anser att den föreslagna utvidgningen av kategorin enmansmålinte innebär någon vinst ur rationaliseringssynpunkt bl. a. på grund av detarbete som tUlkommer för avskiljningen. 1 detta sammanhang tilläggerlänsstyrelsen i att den omständigheten att enmansmålen, omarbetsgruppens förslag därom genomförs, i stor utsträckning kommer att avgörasav yngre jurister talar mol alt mål i vilka utgången inte är given regelmässigtskall kunna avgöras av ensamdomare. Någraremissinstanser tar upp frågan om på vem det skall ankomma att avskilja enmansmålen.Kammarrätten i anser att urvalet primärt bör göras av icke rättsbUdadpersonal. Ansvaret för att mål som skall prövas av fullsutten rätt inte avgörsav ensamdomare faller däremot på den som har förordnande att pröva enmansmål.Vid tvekan huruvida ett mål kan avgöras som enmansmål bör målet enligtkammarrätten prövas av fullsutten rätt. JK .samt länsstyrelserna i ,och anser emellertid att ansvaret för avskiljandetav enmansmål bör ligga hos den ordinarie ordföranden, eftersom denna uppgift ärgrannlaga och fordrar stor erfarenhet. Ordförande i skatterätt och länsrätt Ett stort antal remissinstanser ansluter sig i principtill arbetsgruppens uppfattning att göromälsförordnande pä domartjänst börbegagnas i större omfattning än f. n. Kammarrätten i anser detta varaen framkomlig väg, när avverkningskapaciteten tillfälligt behöver ökas. Om detföreligger ett stadigvarande behov av flera ordförande, bör däremot fler fastadomartjänster inrättas. Den helt övervägande delen av de remissinstanser somyttrar sig i frågan ställer sig i princip positiva till förslaget atttjänstemän som inte innehar domartjänster skall kunna förordnas att handlägga enmansmåläven när fråga inte är om vikariat. Länsstyrelsernai och ifrågasätter den arbets-och tidsvinst förlänsskatterätten som helhet som kan uppnäs genom sädana förordnanden. Dessalänsstyrelser tillstyrker emellertid förslaget av andra skäl äneffektivitetsskäl, nämligen med hänsyn till intresset av att de yngrejuristernas krav på självständiga och ansvarsfulla arbetsuppgifter tillgodoses.På grund av personalsituationen måste enligt i deordinarie domarna själva bereda och föredra mänga av länsskatterättens mäl. Medhänsyn härtill kan det synas vara mindre välbetänkt att försvaga den redansvaga föredragningskapacitet som står till de ordinarie domarnas dispositiongenom att införa särskild behörighet för yngre jurister att döma i enmansmål.De möjligheter som finns att ge göromälsförordnande borde enligtlänsstyrelsen räcka för att tillgodose även behovet av sädan behörighet.Härtill kommer att enmansmålen är lätta alt handlägga och alt mycket av arbetetutgörs av urvalet av de skattemål som kan handläggas som enmansmål. Denordinarie domaren lär inte kunna avbörda sig ansvaret för avskiljandet. Det kansåledes enligt mening ifrågasättas om förslaget medför någon gynnsam nettoeffekt pä de ordinarie domarnasarbetsbörda eller pä domstolarnas målbalanser. Liknande synpunkter framförs avbl. a. i . Kammarrätten i anser att det är angeläget att dejurister som förordnas att handlägga enmansmål inte blir i någon större gradbelastade med denna uppgift utan kan ägna huvuddelen av sin verksamhet ät attbiträda i de mål som avgörs i fullsutten rätt. 1 åtskilliga remissyttrandenbetonas att det vore frän utbildningssynpunkt olyckligt om dessa yngre juristerregelmässigt skulle sysselsättas uteslutande med enmansmål. Det framhållssålunda att arbetet med att sätta upp förslag till beslut och att varaföredragande i komplicerade mål är en väl så kvalificerad uppgift som attfungera som domare i enmansmål. Kammarrätten och i tar uppfrågan om förordnande att handlägga enmansmål bör innefatta behörighet att dömai samtliga i 6 § lagen om skatterätt och länsrätt angivna typer av mål.Kammarrätten säger sig ha fält den uppfattningen alt arbetsgruppen medifrågavarande förslag syftar enbart pä mål enligt skatte- och taxeringsförfattningarna.Det finns enligt kammarrätten inte anledning att gå utöver denna gräns. Sålundabör t. ex. mål om omhändertagande för utredning enligt 30 § barnavårdslageninte handläggas av annan än den som är behörig att vara ordförande i fullsuttenrätt. Detsamma gäller vissa typer av enmansmål enligt skatte- ochtaxeringsförfattningarna, nämligen mål om utdömande av vite, handlingsundantagande från taxeringsrevision och befrielse från skyldighet att lämnakontrolluppgift. i ifrågasätter också det lämpligai generella förordnanden för yngre jurister. Undantag bör enligt länsstyrelsengöras för exempelvis handräckningsmål. Förslaget om förordnande att handlägga enmansmål avstyrksendast av länsstyrelserna i och , medan JK ochlänsstyrelsen i av olika skäl ställer sig tveksammatill förslaget. i som inte delararbetsgruppens åsikt att domaruppgift skall kunna begränsas till enmansmål för i sitt yttrande fram ett eget förslag om domarförordnande av annan typ änsom föreslås av arbetsgruppen. JK anser att principiella betänkligheter kan riktas motarbetsgruppens förslag. Det torde enligt JK inte kunna bestridas attmöjligheterna att förverkliga syftet med inrättandet av skatterätterna ochlänsrätterna nämligen att garantera större rättssäkerhet vid avgörandena försvagas i samma män som området för enmansavgörandena utökas och lägrekompetenskrav ställs på ensamdomarna. 1 princip torde det ankomma på ordinarieordförande att konstalera att förutsättningarna för enmansavgörande äruppfyllda. Eftersom ordföranden sålunda ändock har att ta ofta ingåendebefattning med målen, kan man enligt JK fråga sig om så mycket är vunnet medatt överlåta målens avgörande på lägre tjänstemän. i Göteborgsoch län, som vitsordar att de yngre tjänstemännen skulle uppleva det sompositivt att få behörighet att döma i enmansmål, ställer sig ändock tveksamtill en sädan ändring. för sitt ställningstagande åberopar dels attdet är tvivelaktigt om nägon tidsvinst av betydenhet kan erhåUas, dels att med hänsyn tUl kravet pä rättssäkerhet - även sädana yngre domare måstebiträdas av måluppsättare. Till grund för behörighet att tjänstgöra som ordförandebör enligt i län ligga en individuell bedömning avjuristens kunskapsmått och erfarenhet. Arbetsgruppens förslag synes emellertidinnebära inrättandet av ett slags befordringsgång, som efter relativt kort tidmedför behörighet som ordförande både i länsskatterätt och länsrätt i vissamål. Det kan ifrågasättas om tingsnotariernas arbetsuppgifter är jämförbara.Den lagstiftning som berör länsskatterättens kompetensområde är vidlyftig ochkomplicerad. Praxis är synnerligen omfattande. Det måste enligt länsstyrelsenhållas för troligt att avgörandenas kvalitet kommer att sjunka och att rättssäkerhetskravetinte blir tillgodosett, om arbetsgruppens förslag genomförs. i avstyrker förslaget avtvå skäl. Från rättssäkerhetssynpunkt är det olämpligt att ansvaret föravskiljande av enmansmål ligger på annan än den ordinarie domaren. Dennauppgift är grannlaga och fordrar stor erfarenhet. Om arbetsgruppens förslaggenomförs, finns risk att den oerfarne handläggaren, som ensam ansvarig,undandrar rätten viktiga mål. Det andra skälet för avstyrkandeär att förslaget inte innebär någon nämnvärd lättnad i arbetsbelastningen,eftersom den fortsatta handläggningen av de avskilda enmansmålen är enexpeditionssak. Som nämntsi det föregående delar i inte arbetsgruppensuppfattning att domaruppgift skall kunna begränsas till enmansmål. Man bör istället räkna med, säger , att juristerna betackar sig för att"fastna" i enmansmål och kanske i stor utsträckning gå miste omkontakten med de svära och intressanta skattefrågorna. Enligt länsstyrelsensmening bör, efter mönster från de allmänna domstolarna, jurister i mellangraderna,förslagsvis lägst lönegrad A 26, kunna betros med domargöromål. Genom att låtasä gott som alla jurister på rättsenheterna fungera som domare torde manåtminstone i flertalet län kunna bringa ned arbetsbördan per domare ochdärigenom skapa möjlighet att komma till rätta med de omedelbara problemen ilänsskatterätterna. Den behövliga styrningen av invecklade och svårbedömda måltill de mest erfarna domarna lär inte möta några problem i praktiken, menarlänsstyrelsen vidare. Metoden att sätta in mellangrads-jurister som domareerbjuder också vinster av annat slag. a. torde den främja rekrytering ochallmän arbetstrivsel samt underlätta önskvärd växeltjänstgöring mellankammarrätterna och skatterätterna. 1 fråga om den kompetens som bör krävas av den som skallkunna betros med förordnande som ordförande i enmansmål ger några remissinstanseruttryck för en annan mening än arbetsgruppen. Statskontoret ifrågasätter, medhänsyn till enmansmålens enkla beskaffenhet, om inte ett sådant förordnande kanges den som under huvudsakligen tjänstgjort som föredragande ilänsstyrelse, länsskatterätt eller länsrätt. i län anser att de kompetenskrav somföreslagits är i huvudsak lämpliga rnen kan inte finna annat än att samma kravbör gälla för behörighet att handlägga enmansmål som enligttingsrättsinstruktionen gäller för behörighet att fullgöra vissa domargöromål,nämligen minst ett och ett halvt ärs tjänstgöringstid. Kammarrätteni ansluter sig till arbetsgruppens förslag såvitt gäller den .som äreller varit ledamot eller fiskal i kammarrätt. Däremot anser kammarrätten attdet föreslagna behörighetskravet för andra jurister inte är lämpligt utformat.Kravet på tvä års tjänstgöring för den som inte fullgjort notarietjänstgöringsynes således väl lågt vid jämförelse med kravet för den som undergått kammarrättsutbUdning.Ä andra sidan kan enligt kammarrätten ett krav på två ärslänsstyrelsetjänstgöring vara i högsta laget för den som har fullgjortfullständig notarietjänstgöring. Kammarrätten förordar att behörighetskravetför dessa jurister bestäms till fyra ärs eller, om vederbörande fullgjortfullständig notarietjänstgöring, huvudsaklig tjänstgöring somföredragande i länsstyrelse, länsskatterätt eller länsrätt. Statsmakternas beslut är 1970 (prop. 1970rl03, SU 1970rl32,KU 1970r34, rskr 1970r248 och 308) om en partiell omorganisation av denstatliga länsförvaltningen omfattade bl. a. en förstärkning av förvaltningsrättskipningenpå länsplanet. Omorganisationen skedde , Den innebar bl. a. atten länsskatterätt, med i huvudsak samma kompetensområde som den förutvarandeprövningsnämnden, och en länsrätt för annan förvaltningsrättskipning knöts förvaltningsavdelning hos . Förvaltningsprocesslagen (1971r291,ändrad senast I973rll07) är tillämplig på bl.a. nämnda domstolar, vilka iallmänhet består av ordförande och nämndemän. Bestämmelser om domstolarnaskompetensområden, om. domförhet, om omröstning och om ledamöter i skatterättoch länsrätt finns i lagen (1971:52) om skatterätt oeh länsrätt (ändrad senast1973:1108). Omorganisationen och den nya lagstiftningen innebar bl. a. att lekmannainflytandelökades, att handläggningsformerna förbättrades och att de dömande och defiskala funktionerna skildes i organisatoriskt avseende. Med anledning av att stora mälbalanser hade uppstått vidlänsskatterätterna tillsatte () och länsstyrelsernasorganisationsnämnd () en arbetsgrupp med uppdrag att utredaorganisation och arbetsformer inom bl. a. länsstyrelsernas rättsenheter, vilkautgör kanslier ål länsskatterätterna. Arbetsgruppens slutrapport har den 1 mars1973 överlämnats till Kungl. 1 slutrapporten vilken har remissbehandlats konstaterar arbetsgruppen att det i flera län har uppkommit betydande balanserav icke avgjorda taxeringsmäl i vilka besvär anförts av skattskyldiga.Bristande personella resurser, allmänna fastighetstaxering,arbetskonflikten , den partiella omorganisationen av länsstyrelserna,det nya processuella förfarandet samt ett ökat antal besvär övertaxeringsnämnds beslut har enligt arbetsgruppen medverkat till de storabalanserna. Vidare har borttagandet av den bestämmelse i 89 §taxeringsförordningen (1956r623) som innebar att det stora flertalet mälskulle vara avgjorda året efter taxeringsåret lett tilllängre handläggningstider. För att skaffa sig ett underlag för bedömningen avvilka åtgärder som bör vidtas för att komma till rätta med mälbalanserna hararbetsgruppen gjort vissa undersökningar av måltyperna, handläggningsrutinernam.