prop · FX0329 · 1974-12-31 00:00:00 — Såväl uppdragstagaren som hans huvudman har rätt att när somhelst avsäga sig resp. återkalla uppdraget. Om emellertid avsägelse eller återkallelsesker i strid med vad parterna har kommit överens om, har den part mot vilkenåtgärden vidtas rätt till ersättning för den skada som han åsamkas genomåtgärden. Rätt till skadestånd föreligger dock inte om den part som i förtidbringat avtalet att upphöra hade giltig anledning härtill på grund avmotpartens underlätenhet att uppfylla sina plikter enligt avtalet eller pågrund av annan särskild omständighet. För det fallet att den förtida återkaUelseneller avsägelsen hade sin grund i motpartens försummelse att fullgöra avtaletär den part som bringade avtalet att upphöra berättigad tillersättning. Enligt min mening finns det utan tvekan behov av ett utökatuppsägningsskydd för sädana uppdragstagare som har träffat tillsvidare-avtalmed huvudmannen, dvs. avtal som löper pä obestämd tid och som ej avser endastatt slutföra ett visst ärende. Det måste anses vara ett befogat krav att ensådan uppdragstagare vid avtalets upphörande fär skälig tid tUl sitt förfogandeför att planera en omläggning av verksamheten. 1 mänga fall torde vissedigenuppdragstagaren kunna få in en bestämmelse i uppdragsavtalet om att uppdragetkan bringas att upphöra endast med iakttagande av viss uppsägningstid. Intesällan torde dock uppdragstagaren vid avtalsslutet befinna sig i ett sådant underiägei förhällande tUl huvudmannen att han misslyckas med att utverka en sådanbestämmelse. 1 likhet med de sakkunniga och de remissinstanser som har yttratsig på denna punkt anser jag därför att i kommissionslagen bör föras in reglerom uppsägningstid. Dessa regler bör gälla inte bara när huvudmannen vill sägaupp avtalet utan också när uppdragstagaren vill bringa avtalet att upphöra.Även huvudmannen kan uppenbarligen i många fall ha behov av rådrum i sambandmed upphörande av ett avtal för att söka kontakt med en ny agent e. d. eller påannat sätt säkerställa distributionen av sina produkter. Påföljdenför att part säger upp ett uppdragsavtal utan iakttagande av föreskrivenuppsägningstid bör vara skadeståndsskyldighet. Vidare bör, som de sakkunnigahar föreslagit, reglerna om uppsägningstid vid uppsägning frän huvudmannenssida göras tvingande till uppdragstagarens förmån. 1 likhet med de sakkunnigafinner jag inte att det föreligger behov av ett motsvarande skydd förhuvudmannen vid uppsägning frän uppdragstagaren. Det bör alltså stå parternafritt att träffa avtal om att uppdragstagaren skall kunna bringa avtalet attupphöra utan uppsägningstid eller med iakttagande av kortare uppsägningstid änsom anges i lagen. När detgäller uppsägningstidens längd innebär de sakkunnigas förslag att varderaparten skall vara skyldig att iaktta en uppsägningstid av ,räknat frän utgången av den månad dä uppsägningen skedde. Har uppdraget varatkortare tid än ett är, skall dock uppsägningstiden vara en månad. Remissinstansernahar över lag godtagit de sakkunnigas förslag. 1 några remissvar påpekas dockatt tiderna tre resp. en månad kan te sig väl korta, särskilt i sädanabranscher där försäljningsarbetet är mycket långsiktigt och det kan dröja fleraår innan den första leveransen kan ske. 1 sädana fall får man dock enligt dessaremissinstanser förutsätta att parterna träffar avtal om längre uppsägningstid.Frän något håll har framförts den åsikten att uppsägningstiden bör vara kortareän vid uppsägning från uppdragstagarens sida. Jag finnerför min del att de sakkunnigas förslag beträffande uppsägningstid utgör en lämpligavvägning mellan parternas olika intressen. 1 lagen bör därför föras in reglerav det angivna innehållet. Vad särskilt gäller önskemålet om kortareuppsägningstid vid uppsägning från uppdragstagarens sida vUl jag erinra ommitt tidigare förslag att reglerna på denna punkt skall vara dispositiva. Självfallet hindrar inte de nu förordade reglerna om vissminsta uppsägningstid att parterna träffar avtal om längre uppsägningstid. Fördet fall att längre uppsägningstid har avtalats och ena parten säger uppavtalet i strid med vad sålunda har överenskommits bör parten liksom hittillsvara skadeståndsskyldig. Detsamma gäller om uppdragsavtalet sägs upp ifall då uppdragstagaren har blivit tillförsäkrad eller åtagit sig att handhauppdraget eller slutföra visst ärende. Enligt vad de sakkunniga framhåller förekommer det attparterna inte uttryckligen avtalar någon tid för uppdragets längd men att detändå är deras mening att uppdraget skall bestå eller så länge att ettärende hinner slutföras. Så kan t. ex. vara fallet när parterna har kommitöverens om att uppdragstagaren skall göra en viss investering för uppdraget.Det måste då i allmänhet vara en av båda parter omfattad förutsättning attuppdragstagaren skall få behälla uppdraget sä länge att kostnaderna förinvesteringen hinner bli täckta av de inkomster som uppdraget ger. Med tanke pådessa fall föreslår de sakkunniga en regel om att skadestånd skall utgå även omuppsägningen sker i strid med vad som kan anses vara andra parten tillförsäkrati fråga om uppdragets längd. Remissinstanserna har inte haft något att invända mot desakkunnigas förslag i denna del. Även jag ansluter mig tUl förslaget. Som tidigare nämnts gäller enligt nuvarande bestämmelseratt part som bringat ett avtal att upphöra undgår skadeståndskyldighetgentemot motparten, om det fanns grund för uppsägelsen i motpartensunderlåtenhet att uppfylla .sina plikter enligt avtalet eller i annan särskildomständighet. Underlåtenheten behöver inte vara av så allvarlig natur att denkan tillräknas motparten som försummelse. Inte heller fordras att den särskildaomständighet som kan ha åberopats som skäl för uppsägelsen är hänförlig tillmotparten. Den kan i stället vara att hänföra till den uppsägande parten själveller till hans rörelse, t. ex. vikande lönsamhet. Det finns således ganskastora möjligheter för den som bringar ett avtal att upphöra att undgåatt ersätta motparten hans skada härför. De sakkunniga anser att uppsägningsskyddet bör göraseffektivare genom att man skärper kraven pä de omständigheter som endera partenmåste åberopa för att undgå ersättningsskyldighet. De föreslår därför att huvudmannenför att undgå ersättningsskyldighet vid förtida uppsägning måste visa attuppdragstagaren har misskött uppdraget, dvs. i väsentlig mån har åsidosatt sinaförpliktelser mot huvudmannen, eller att återkal-lelsen eljest berodde på någontill uppdragstagaren hänförlig omständighet av synnerlig vikt eller att detannars skulle framstå som orimligt att huvudmannen skall utge ersättning pågrund av den för tidiga återkaUelsen. Liksom skall uppdragstagarenenligt de sakkunnigas förslag vara berättigad till ersättning även då han självi förtid avsagt sig uppdraget men hade grund härtill i huvudmannens försummelseatt uppfylla sina förpliktelser enligt avtalet. I huvudsak motsvarande regler föreslär de sakkunniga närdet gäller uppdragstagarens möjligheter att undgå skadeståndsskyldighet vidförtida uppsägning resp. huvudmannens rätt till ersättning när han själv sägerupp Den skillnaden gäller dock attuppdragstagaren blir befriad från ersättningsskyldighet redan när huvudmannen inågon män har åsidosatt sina avtalsenliga förpliktelser. Det krävs sålundaenligt förslaget inte att det har varit fråga om väsentlig pliktförsummelsefrån huvudmannens sida. Vidare föresläs att uppdragstagaren i väsentlig månskall ha försummat att uppfylla sina avtalsenliga förpliktelser för atthuvudmannen skall fä rätt till ersättning, om han återkallar uppdraget iförtid. Vad de sakkunniga sålunda föreslagit har i allmänhet lämnatsutan erinran vid remissbehandlingen. Även jag finner att förslaget i stort settbör godtas. Till skillnad från de sakkunniga anser jag dock inte atthuvudmannen bör kunna undgå ersättningsskyldighet i sådana fall dåuppdragstagaren utan att ha misskött uppdraget blir uppsagd på dengrunden att han i andra sammanhang har gjort sig skyldig till oegentligheter.Skulle huvudmannens förtroende för uppdragstagaren brista utan att detta berorpå dennes misskötsel av uppdraget, får huvudmannen säga upp uppdragstagaren mediakttagande av vederbörlig uppsägningstid och i annat fall själv bära kostnadenför en för tidig uppsägning. Motsvarande regel bör gälla, när uppdragstagarenvill avsäga sig uppdraget pä grund av annan omständighet som är hänförlig tUlhuvudmannen än att denne har försummat att uppfylla sina avtalsenliga förphktelser. När det gäller utformningen av lagtexten anser jag liksomen remissinstans att reglerna bör förenklas i förhållande till de sakkunnigasförslag. Jag återkommer till lagtexten i det följande. 6.2.2 Uppsägning av anställd handelsresande För rättsförhållandet mellan anställda handelsresande ochderas huvudmän gäller i första hand vad parterna har kommit överens om ianställningsavtalet. Kommissionslagen innehåller dock vissa bestämmelser om denanställde handelsresandens rättigheter och skyldigheter i förhållande tillhuvudmannen. a. sägs i lagen att handelsresanden inte får skiljas fräneller lämna sin anställning utan föregående uppsägning, såvida inte annat följerav avtalet eller det annars föreligger giltig anledning att anställningenomedelbart skall upphöra. Verkställs uppsägning frän någondera parten, skallanställningen upphöra tidigast med utgången av tredje kalendermånaden efter dendä uppsägningen skedde. De nu angivna bestämmelserna gäller inte i den månannat följer av lagen (1971 ;199) om anställningsskydd för vissa arbetstagare. De sakkunniga föreslår att den återgivna regeln omuppsägningstid görs tvingande till handelsresandens förmån. Regeln begränsasdock enligt förslaget till att avse fall då anställningsförhållandet har varatminst . För övriga fall föresläs inte någon bestämmelse om uppsägningstid.Som skäl härför pekar de sakkunniga på att den av ettanställningsförhållande ofta har karaktären av en prövotid och att det då börvara tillåtet för kontrahenterna att själva bestämma uppsägnings- Vad de sakkunniga sålunda föreslagit' har kritiserats iolika avseenden under remissbehandlingen. Sålunda anser de remissinstanser somnärmast företräder handelsresandenas intressen att det bör införas en regel omen månads uppsägningstid vid uppsägning från huvudmannens sida, omanställningen har varat mindre än . Det framhålls också att denföreslagna tremånaderstiden vid uppsägning frän handelsresandens sida äralltför lång. Andra remissinstanser vänder sig mot att bestämmelserna omuppsägningstid görs tvingande. Det erinras bl. a. om att de anställdahandelsresandenas anställningsvillkor i stor utsträckning regleras genomkollektivavtal som omfattar även andra grupper av anställda. Som tidigare nämnts antog en lag omanställningsskydd (SFS 1974:12), Enligt lagen, som i princip är tillämplig påalla arbetstagare i allmän eller enskild tjänst, kan en tillsvidareanställningnormalt bringas att upphöra endast efter uppsägning. Under vissa särskiltangivna förutsättningar kan dock en arbetstagare avskedas resp. frånträda sinanställning med omedelbar verkan, Lagen om anställningsskydd innehåller ocksåbestämmelser om uppsägningstid. Huvudregeln är att det för såväl arbetsgivaresom arbetstagare gäller en uppsägningstid av minst en månad. Arbetstagare somhar varit anställd hos arbetsgivaren eller sammanlagtminst har dock rätt till längreuppsägningstid, om han fyllt 25 är. Uppsägningstiden förlängs successivt medstigande levnadsålder frän tvä . Den längsta uppsägningstidengäller, om arbetstagaren har fyllt . Reglerna om uppsägningstid ärdispositiva pä det sättet att avvikelse får göras med stöd av kollektivavtalsom på arbetstagarsidan har slutit eller godkänts av huvudorganisation, Lagen om anställningsskydd bygger på förslag avutredningen rörande ökad anställningstrygghet och vidgad behörighet förarbetsdomstolen. Utredningen har senare lagt fram betänkandet (SOU 1973:56)Trygghet i anställningen 11. Betänkandet innehåller förslag till viss följdlagstiftningsom föranleds av lagen om anställningsskydd. a. föreslås ändringar ikommissionslagens regler om de anställda handelsresandena. Enligt utredningens uppfattning bör de anställdahandelsresandena i princip inte undantas från lagen om anställningsskydd.Utredningen föreslår därför tUl en början att kommissionslagens bestämmelse omavskedande resp, frånträdande av anställningen skall utgå. Härigenomkommer frågan om förutsättningarna för avskedande av en anställd handelsresandeatt bli exklusivt reglerad genom de tvingande bestämmelserna i lagen omanställningsskydd. När det gäller uppsägningstidens längd anser utredningenatt kommissionslagens regel om tre månaders ömsesidig uppsägningstid börbehållas, eftersom den torde vara ett uttryck för rådande praxis. Ornemellertid handelsresanden har rätt till längre uppsägningstid enligt lagen omanställningsskydd, bör den uppsägningstiden gälla. De förordade reglerna omuppsägningstid bör enligt utredningens uppfattning göras tvingande i sammautsträckning som bestämmelserna om uppsägningslid i lagen om Avvikelse skall alltså kunna göras medstöd av kollektivavtal som på arbetstagarsidan har slutits eller godkänts avhuvudorganisation. Utredningen påpekar att kommissionslagen f. n. saknarregler om skadeständsskyldighet för det fallet att huvudmannen resp. denanställde handelsresanden underlåter att iaktta bestämmelserna omuppsägningstid. Enligt utredningens uppfattning bör en sådan underlåtenhetbedomas efter samma regler som gäller vid underlåtenhet att iakttauppsägningstid enligt lagen om anställningsskydd. Utredningen föreslår därföratt man i kommissionslagen tar in en skadeståndsbestämmelse som hänvisar tillnyssnämnda lag. De förslag som har lagts fram av utredningen rörande ökadanställningstrygghet m. m, har remissbehandlats. Härvid har flertalet remissinstansergodtagit de förordade bestämmelserna om uppsägningstid etc. för de anställdahandelsresandena. och arbetsrättskommittén har dock förordatvissa jämkningar för att få bättre överensstämmelse med bestämmelserna i lagenom anställningsskydd. SHIO ifrågasätter om arbetsgivaren skall vara bunden avså långa uppsägningstider som följer av utredningens förslag, medan TCOunderstryker att en handelsresande som blir uppsagd liksom bör fätillgodoräkna sig dels resterande del av den kalendermånad då uppsägning sker,dels ytterligare tre kalendermånader. LO säger sig ha svårt att acceptera atten handelsresande som vill säga upp sig skall vara bunden av en längre lagstadgaduppsägningstid än som gäller för andra arbetstagargrupper. Arbetsdomstolensordförande slutligen anser att det inte föreligger något beaktansvärt skäl attbehålla särskilda anställningsskyddsbestämmelser i kommissionslagen eftertillkomsten av lagen om anställningsskydd. För anser jag det till en början självklart att de anställda handelsresandenainte bör ha ett sämre anställningsskydd än som tillkommer övriga arbetstagare,1 den mån inte annat föreskrivs i kommissionslagen kommer de anställdahandelsresandena också att omfattas av lagen om anställningsskydd. 1 principfår det anses riktigast att låta anställningsskyddet så längt möjligt reglerasuteslutande genom nämnda lag och alltså avstå frän att föra in särregler ikommissionslagen. Det kan emellertid inte komma i fråga att låta handelsresandenasanställningsskydd försämras pä sådana punkter där de i dagens läge har ettlängre gående skydd än som följer av lagen om anställningsskydd. 1 enlighetdärmed anser jag att de liksom bör vara tillförsäkrade tre månadersuppsägningstid, räknat frän utgången av den kalendermånad då uppsägning skedde.Däremot anser jag i likhet med vissa remissinstanser att denna längreuppsägningstid inte bör gälla, när det är handelsresanden själv som vill sägaupp sig, 1 sådana fall bör i stället anställningsskyddslagens allmänna regelom en månads uppsägningstid vara tillämplig. När det i övrigt gäller frågor om uppsägning m. m. avanställda handelsresande anser jag liksom ett par remissinstanser attutredningens förslag bör jämkas något för att stämma bättre överens medreglerna i lagen om anställningsskydd. Jag återkom.mer till de olikabestämmelserna i specialmotiveringen. 6.3.1 Efterprovision för uppdragstagare Kommissionärer, handelsagenter och självständigahandelsresande har, om inte annat avtalats, rätt till ersättning för uppdrageti form av provision. Denna utgår på varje avtal som för huvudmannens räkningingås med tredje man eller som kommer till ständ genom mellanmannens medverkan.Mellanmannens medverkan måste ha lämnats för uppdragets bestånd föratt han skall fä rätt till provision pä avtalet. Däremot är det osäkert ornockså avtalet måste ha slutits under den tiden. Av lagens ordalydelse följerinte obetingat att så måste vara fallet. Har en handelsagent eller handelsresande uteslutande rättatt inom visst distrikt verka för huvudmannen, är han berättigad till provisionpå avtal som sluts med köpare inom distriktet även om han själv inte harmedverkat till avtalet. Det ärinte ovanligt att en handelsagent eller annan uppdragstagare underuppdragstiden arbetar upp en kundkrets som fortsätter att efterfrågahuvudmannens varor även efter det att uppdraget har upphört. För att i sådanafall kompensera uppdragstagaren för den kundkrets som han förlorar viduppdragets upphörande har i åtskilliga länder i införts en rätt föruppdragstagaren att vid uppdragets slut erhålla ett särskilt avgångsvederlag, s.k. goodwillersättning, som skall utgöra ersättning för förlusten av denkundkrets som uppdragstagaren arbetat upp och som huvudmannen efter uppdragetsupphörande fär tillgodogöra sig värdet av. Desakkunniga har övervägt om liknande regler bör införas i den svenskalagstiftningen. Ett system med särskilt avgångsvederlag skulle emellertidenligt de sakkunnigas mening leda mycket långt och i viss mån strida moträttsgrundsatser som annars tillämpas i vårt land. De uppdragstagare somomfattas av kommissionslagen skulle med ett sådant system fä en särställning iförhållande till andra jämförliga uppdragstagare. Som exempel nämnsreklam-eller konsultbyråer, som inte utöver det avtalade vederlaget kan- krävasärskild ersättning för att byråns arbete även kommeruppdragsgivaren till godo. De sakkunniga påpekar också att en rätt tillersättning vid uppdragets slut pä annan grund än de ifrågavarande försäljnings-resp. inköpsavtalen skulle innebära en principiell utvidgning aversättningsgrundvalen i förhällande till vad som gäller så länge uppdragetbestår. På grund av det sagda avvisar de sakkunniga tanken pä atti kommissionslagen införa regler om avgångsvederlag. 1 stället föresläs attuppdragstagaren skall få en rätt till efterprovision, dvs. rätt till provisionpå alla avtal som kan anses ha kommit till stånd genom hans medverkan underuppdragstiden, oavsett om avtalen har slutits först efter denna tids utgång.Ett sådant system är enligt de sakkunnigas mening ägnat att ge uppdragstagarendet vederlag som han med stöd av avtalet rätteligen bör ha anspråk på. För attunderlätta beräkningen av efterprovisionen föreslår de sakkunniga en särskildschablonregel för de fall då uppdraget har varat än och sagts upp med kortarevarsel än . Förebringas ej i sådana fall utredning om efterprovisionensstorlek skall den anses motsvara tre månaders provision, beräknat eftergenomsnittet av månadsprovisionerna under uppdragets sista år. Bestämmelsernaom efterprovision föreslås bli tvingande. Flertalet remissinstanser godtar den föreslagna ordningenmed efterprovision. Från några håll anförs dock kritik. a. anser man attdet med hänsyn till den starkt stigande internationella handeln är angelägetatt vi i väljer samma system med goodwUlersättning som man har gjort ide stora industri- och handelsländerna i . När det gäller utformningenav den föreslagna schablonregeln anser några remissinstanser att regeln börtillämpas även i fråga om avtal som har varat eiler ellersom har sagts upp med minst sex månaders varsel. Pä några häll anser man ocksåatt uppdragstagaren vid långvariga uppdrag bör ha en efterprovision sommotsvarar sex månaders provision. För min del vill jag först framhålla attprovisionssystemet onekligen medför vissa risker för att uppdragstagaren intealltid får det vederlag för sitt arbete som han rätteligen bör ha anspråk på. 1många fall kan inarbetandet av en produkt på marknaden ta ianspråk. Om huvudmannen i sädana fall säger upp avtalet på ett tidigt stadium,kan detta medföra att uppdragstagaren inte fär betalt för det arbete som hanhar lagt ned i enlighet med avtalet. Även om uppdragstagaren i vissutsträckning genom avtal kan skydda sig mot uppsägningar som leder till atthans vederlagskrav inte blir skäligen tillgodosedda, är det tydligt att hansmöjligheter i detta avseende är begränsade. Det finns därför behov av en lagligreglering av hithörande problem. Onekligen talar vissa skäl för att man löser problemetgenom att införa ett system med avgångsvederlag eller goodwillersättning. Bl.a, skulle man på det sättet fä en överensstämmelse med den ordning som gäller iutomnordiska länder. Som de sakkunniga har framhållit skulle emellertid ettsådant system innebära att uppdragstagaren får en särskild ersättning även isådana fall då det inte är motiverat med hänsyn till det arbete som han harutfört. En rätt till avgångsvederlag skulle därmed strida mot det system somtillämpas under uppdragsavtalets bestånd och som innebär atf uppdragstagarenfår ersättning endast i den män försäljnings- resp. inköpsavtal har kommit tillständ genom hans verksamhet. Pä grund av det sagda anser jag aft man i stället bör lösaproblemet genom att bygga ut uppdragstagarens rätt till provision. Som desakkunniga har föreslagit bör uppdragstagaren vara tillförsäkrad rätt tillprovision även pä sädana avtal som sluts efter def aft uppdraget har upphört,under förutsättning aft uppdragstagarens insatser har medverkat tillavtalsslutet. Pä detta sätt fär uppdragstagaren i allt väsentligt den trygghetsom han behöver i de fall dä han under uppdragsfiden har lagt ned arbete somger resultat först på . Systemet med efterprovision torde också imånga fall leda till samma praktiska resultat som en ordning medavgångsvederlag eller goodwillersäffning. Uppenbarligen måste det i många fall bli svårt att avgöraom avtal som ingås mellan huvudmannen och tredje man efter uppdragstidensutgång skall anses ha tillkommit med uppdragstagarens medverkan eller inte. Föratt dessa svårigheter så långt möjligt skall undanröjas finner jag detvärdefullt att man som utredningen har föreslagit inför en schablonregel omberäkningen av efterprovision. En sådan regel gör det också lättare förparterna att slutgiltigt reglera sina mellanhavanden föruppdragets upphörande. När det gäller förutsättningarna för schablonregelnstillämpning anser jag att de sakkunnigas förslag är väl avvägt. Rimligtvis böruppdraget ha varat under en ej alltför för att man skall kunnafastställa vad som är uppdragstagarens normala resultat och pä det sättet räknafram en schablonersättning som är så rättvis som möjligt. Det är vidare rimligtatt kräva att uppsägningstiden inte är alltför lång. Vid en lång uppsägningstidär omständigheterna ofta sådana att uppdragstagarens arbete undan för undanminskas. 1 en sådan situation saknas utrymme för en helt schematiskersättningsregel. Med hänsyn till det nu anförda föreslår jag attschablonregeln skall vara tillämplig endast om uppdraget har varat minst ett äroch har sagts upp med kortare varsel än . Även de sakkunnigas förslag om schablonregelns innehållutgör enligt min mening en lämplig avvägning mellan de olika intressen som härgör sig gällande. Regeln bör alltså ges det innehållet att, om utredning inteförebringas om efterprovisionens storlek, sådan provision skall utgå med ettbelopp som motsvarar tre månaders provision, beräknad efter genomsnittet avmånadsprovisionerna under uppdragets sista är. Liksom de sakkunniga anser jag att bestämmelserna om efterprovisionbör vara tvingande. 6.3.2 Efterprovision för anställd handelsresande Som nämnts i det föregående kan anställda handelsresandevara helt eller delvis provisionsavlönade.