prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — Detta fårenligt utredningen uppmärksammas i anslutning till den vidare behandlingen avutredningens förslag. Ledamoten har reserverat sig mot utredningensförslag till ändringar i arbetarskyddslagen ochhänvisar i tillämpligadelar till vad han anfört i sin reservation i fräga om facklig förtroendemansställning på arbetsplatsen. Även ledamoten reserverar sig motutredningens förslag i förevarande del oeh ansluter sig tiU vad haranfört. Utredningens förslag angående ändringar iarbetarskyddslagen lämnas utan erinran av åtskilliga remissinstanser. Bland deremissorgan som funnit anledning att gå närmare in pä förslaget har emellertidett flertal ställt sig tveksamma eUer intagit en negativ hållning.Arbetarskyddsstyrelsen, arbetsmiUöutredningen, SAF och LO framhåUer attarbetarskyddslagen har ändrats och att såvälarbetarskyddsmyndigheterna som parterna pä arbetsmarknaden f. n. är sysselsattamed att föra ut information till arbetsplatserna angående de beslutadeändringarna. Vidare erinras om de förberedelser som pågår för en omfattandeUtbUdning av bl. a. skyddsombud. Enligt nämnda remissinstanser är det förenatmed stora olägenheter att i denna situation göra ändringar av betydenhet iarbetarskyddslagen. LO oeh SAF anser att ytterligare ändringar iarbetarskyddslagen bör anstå till dess att arbetsmUjöutred-ningen slutfört sittutredningsarbete. Arbetarskyddsstyrelsen och arbetsmiljöutredningen kan godtaändring i vissa avseenden som utredningen berört men avstyrker förslaget iandra delar. Det är framför allt utredningens förslag om anpassning avreglerna beträffande skyddsombuds rätt tiU ledighet tUl förslaget om fackligförtroendemans ställning på arbetsplatsen som föranlett invändningar. a.remissvaren från Statsföretagens förhandlingsorganisation, statens avtalsverkoch kammarrätten i påpekas att den parallell utredningen dragitmellan fackliga förtroendemän i allmänhet och skyddsombud inte är korrekt medhänsyn tUl de speciella uppgifter skyddsombuden har. Arbetarskyddsstyrelsenanser att det inte klart framgår av betänkandet om någon saklig ändringåsyftats med den föreslagna jämkningen av 40 a § arbetarskyddslagen. Styrelsen,som under hand fått beskedet att någon sädan ändring inte är avsedd, finner attdet tUlämnade förtydligandet är obehövligt oeh olämpligt, eftersom det ärägnat att inge en läsare den uppfattningen att skyddsombudens rättigheterytterligare utökas i förhållande till vad som gäller. Skulleutredningsförslaget likväl gä ut på en saklig ändring anser styrelsen attfrågan behöver penetreras mera ingående än som skett i betänkandet. Även för nunämnda fall avstyrker således styrelsen ändring. Inte heller det föreslagnatillägget om jämställande av ledighet enligt 40 a § med arbetad tid anserstyrelsen nödvändigt, eftersom enligt styrelsens mening verksamhet som skyddsombudutövar enligt arbetarskyddslagen uppenbart är att jämställa med annat arbeteför arbetsgivarens räkning. Även arbetsmiljöutredningen avstyrker förslaget i dessadelar. anser att 40 a § fjärde stycket i föreslagenlydelse skulle anför vidare,att någon samordning mellan reglerna om ledighet i arbetarskyddslagen oeh iförslaget till lag om facklig förtroendemans stäUning på arbetsplatsen allsinte uppnås genom den föreslagna ordningen samt att .framläggandet avsistnämnda lagförslag därför inte synes kunna åberopas som skäl för att nu taupp frågan om att ändra bestämmelsen om skyddsombuds ledighet för uppdraget.Som ytterligare skäl mot förslaget erinrar arbetsmiljöutredningen om den olikabeskaffenheten av skyddsombuds uppdrag i förhållande till fackliga uppdrag iallmänhet. Utredningen framhåller vidare att det självfallet måste ankomma påskyddsombudet att själv avgöra tidpunkt för ingripande och tidsåtgång när detgäller akuta risksituationer, medan det i fråga om löpande skyddsarbeteförutsätts att parterna handlar i samverkan. Det är först om parterna efteröverläggningar på det lokala planet misslyckas att nå enighet om vilken tidsom skall anslås åt det löpande skyddsarbetet som skyddsombudet kan ta den tidför det löpande skyddsarbetet som han finner rimlig i avvaktan på uttalande avyrkesinspektionen. Detta är i överensstämmelse med grundtanken ompartssamverkan i skyddsfrågor, men utredningsförslaget återspeglar inte nägotav detta betraktelsesätt. pekar dessutom på attbestämmelsen om ledighet för skyddsombud blir mera långtgående än vad somföreslås gäUa för fackliga förtroendemän i allmänhet, vilketarbetsmUjöutredningen inte anser välgrundat bl. a. med hänsyn till att reglernaom skyddsombud tar sikte på inte bara arbetsplatser med fackligarbetstagarorganisation utan också arbetsplatser där det saknas den stadga somföljer med sådan representation. menar att det i vartfaU beträffande arbetsplatser av sistnämnda slag inte bör komma i fråga attutvidga skyddsombuds befogenheter utöver vad som gäller f. n. utan attsamtidigt till närmare övervägande ta upp frågan om antalet skyddsombud påarbetsställen av olika storlek och beskaffenhet. Också anseratt den föreslagna ledighetsregelnär mindre välbetänkt. För att inte planeringen av arbetet skall bli lidande ochdriftssvärigheter uppstå, anser styrelsen att det i vart fall måste krävasvarsel i förväg frän skyddsombudet när han ämnar ta ledigt för sittuppdrag. framhåller också att den föreslagna ordningen kanfresta till missbruk. Ytterligare några remissinstanser som haft principiellainvändningar mot förslaget tUl bestämmelser om ledighet för fackligförtroendeman i allmänhet har motsvarande erinringar beträffande förslaget tiUändring i 40 a § arbetarskyddslagen. Utredningens förslag till ändringar ianställningsskyddsreglerna i 42-44 §§ arbetarskyddslagen har föranlett en delsynpunkter och anmärkningar utöver vad som nämnts inledningsvis. anser det i och för sig lämpligtatt låta de särskilda bestämmelserna i arbetarskyddslagen om skydd mot obehöriguppsägning och obehörigt avskedande utgå och ersättas av reglerna i lagen om anställningsskydd. Enligt arbetsmUjöutredningen råder dock viss tvekan om tidpunkten att göra denna ändring är den rättaf. Vidare pekar arbetsmUjöutredningen på att arbetarskyddslagens regler harett något vidare tiUämpningsområde än lagen om anställningsskydd och på attfristerna i arbetarskyddslagen för väckande av talan om ogiltighet avuppsägning eller avskedande är betydligt längre än motsvarande frister enligtlagen om anstäUningsskydd. Dessa förhållanden bör dock enligtarbetsmUjöutredningen inte anses utgöra hinder för förslagets genomförande. Ävenarbetarskyddsstyrdsen anser att reglerna om uppsägning och avskedande avskyddsombud bör kunna utmönstras ur arbetarskyddslagen för att den nödvändigaanpassningen tUl lagen om anstäUningsskydd skall uppnås. Något väsentligthinder från informationssynpunkt mot att genomföra denna anpassning nu finnsinte enligt styrelsen. Frågan om samordning av övriga anstäUningsskyddsregler iarbetarskyddslagen med bestämmelserna i en eventuell lag om fackligförtroendemans stäUning ligger enligt styrelsen delvis annorlunda till.Styrelsen anser att det i första hand bör övervägas att överlämna dennasamordningsfråga tUl arbetsmiljöutredningens prövning. framhåller att förbundetkan godta förslaget om att skydd vid uppsägning och avskedande skaU reglerasenbart av lagen om anställningsskydd endast under förutsättning att ändringeninte innebär någon försämring av situationen för facklig förtroendeman som äranstäUd eller visst arbete. Vissaremissinstanser såsom TCO, SF ochSvenska kommunalarbetareförbundet har anmärktatt de tidsfrister som stäUs upp i 5 § förslaget tUl lag om fackligförtroendemans stäUning vid fall av försämrade arbetsförhåUanden elleranslällningsvUlkor är för korta. Det får antas att dessa remissorgan har sammainställning tiU de frister för underrättelse och talan som upptagits i denföreslagna lydelsen av 42 § tredje och fjärde styckena arbetarskyddslagen.Arbetarskyddsstyrelsen uttalar att det inte kan uteslutas att de föreslagnakorta fristerna kan leda till rättsförluster. ifrågasätterom det finns behov av nägon regel om talefrist utöver vad som skaU gällabeträffande skadeståndstalan. Skälet härtUl är att ogUtighetspåföljd inteföreslås vid åtgärd som innebär obehörigt försämrade arbetsförhållanden elleransläUningsvUlkor. påpekar att förslaget inte innefattar motsvarandemöjligheter som f. n. att få rättshandling förklarad ogUtig. bör dock liksom hittUls i första hand gälla, atträttshandling som leder till försämring av arbetsförhållandena elleranstäliningsvUlkoren för skyddsombud och som vidtagits i anledning av dennesuppdrag skall vara ogill. Utredningensförslag tiU skadeståndsbestämmelser har uppmärksammats i några remissvar.Arbetarskyddsstyrelsen och arbetsmUjöutredningen kritiserar utredningensuppfattning att bestämmelsen om skyddsombuds rätt tUl ledighet f. n. inte ärsanktionerad av någon skadeståndsregel. Dessa instanser hänvisar därvid tUl attden som hindrar skyddsombud att fuUgöra sitt uppdrag, kan ådömas skadeståndenligt 1 saml Nr 88 42 § andra stycket arbetarskyddslagen i gäUande lydelse.Enligt arbets-mihöutredningen synes utredningsförslaget om en särskildskadeståndsregel för faU av överträdelse av 40 a § arbetarskyddslagen innebäraen begränsning av skyddsombudens nuvarande möjligheter att fä skadestånd, någotsom inle torde ha avsetts och inte heUer är önskvärt. SHIO liksom avstyrker förslaget omförhöjt skadestånd vid tillämpning av 39 § lagen om anställningsskydd beträffandeskyddsombud. anser att det behöver klargöras omdet remitterade förslaget innebär att även organisation skall kunnalUlerkännas skadestånd på grund av åtgärd som vidtagits mot skyddsombud ianledning av dennes uppdrag. Enligt arbetsmUjöulredningens uppfattningföreligger skäl för en sådan ordning. De föreslagna processueUa bestämmelserna i 44 § arbetarskyddslagentas upp av och arbetsrättskommittén. Dessa instanser framhåUer attutredningsförslaget förutsätter att arbetsgivare skaU kunna väcka talan motskyddsombud för att få prövat vad som är erforderlig ledighet för uppdraget.Sådan talan bör enligt hovrättens och kommitténs mening prövas avarbetsdomstolen och det ifrågavarande lagrummet kompletteras i enlighet härmed. Arbetarskyddsstyrelsen anmärker att bestämmelser omskyddsombud också finns i lagen (1965r719) om säkerheten på fartyg och attdenna lag f. n. är föremål för översyn inom fartygsmiljöutredningen. OcksåSvenska sjöfolksförbundel erinrar om fartygsmiljöutredningens arbete och framhålleratt det bör uppdras åt denna utredning att beakta det föreliggande förslagettill ändring i arbetarskyddslagen. Utredningens uttalande rörande 15 § lagen omanstäUningsfrämjande åtgärder har berörts i ett remissvar. SPN framhållerdärvid, att arbetet i anpassningsgrupp bör ses som arbete i tjänsten ochsedvanlig lön utgå som fordras för detta. 4.5 Lagstiftning om löneskydd Vid utmätning eller konkurs har borgenärer inbördes rätttUl betalning i den ordning som stadgas i förmånsrättslagen (1970r979; ändradsenast 1973 r 1068). Förmånsrätten kan vara särskUd eller aUmän. SärskUdförmånsrätt gäller vid utmätning och konkurs samt avser viss egendom. Allmänförmånsrätt gäller endast vid konkurs och avser all egendom som ingår igäldenärens konkursbo. Den viktigaste allmänna förmånsrätten är den, som enligt11 § förmånsrättslagen följer med arbetstagares fordran på sådan lön ellerannan ersättning på grund av anställningen som ej förfallit tiU betalningtidigare än innan konkursansökningen gjordes och pä sådan lön ellerersättning under skälig uppsägningstid, högst sex månader, som överstiger inkomst vUken arbetstagaren undertid som lönen eUer ersättningen avser förvärvat eUer uppenbarligen borde hakunnat förvärva i annan anställning, genom uppdrag eller genom förvärvsverksamhet.Har lönefordran som förfaUit tidigare än innan konkursansökningengjordes varit föremål för tvist, gäller förmånsrätten om talan väckts eUersådan förhandling som föreskrivs i koUektivavtal begärts frånförfallodagen och konkursansökningen följt från det atttvisten blivit slutligt avgjord. I fråga om semesterlön ellersemesterersättning som är intjänad innan konkursansökningen gjordes, gällerförmänsrätten vad som står inne för det löpande och de närmast föregående tvåkvalifikationsåren. Fordran med aUmän förmånsrätt skall i första hand uttas uregendom som inte är föremål för särskUd förmänsrätt. Förslår inte denna egendomuttas bl. a. fordran med aUmän förmånsrätt enligt 11 § förmånsrättslagen ur egendomvari särskUd förmånsrätt gäUer. Närmare regler om förhållandet mellansärskilda och allmänna förmånsrätter finns i 15 17§§ förmånsrältslagen. Lagen om statlig lönegaranti vid konkurs För betalning av arbetstagares fordran hos arbetsgivaresom försatts i konkurs svarar staten enligt lagen (1970r741) om statliglönegaranti vid konkurs (ändrad senast 1971rl046). Betalning enligt garantinutgär för sådan fordran pä lön eller annan ersättning som har förmånsrättenligt 11 § förmånsrättslagen samt för vissa kostnader i samband med arbetsgivarensförsättande i konkurs. Med lönefordran jämställs enligt 11 § förmånsrättslagenbl. a. skadestånd som arbetsgivaren skall utge tUl arbetstagaren på grund avobehörigt avskedande eller tjänsteavtals hävande (prop. 1970rl42 s. 136).Beträffande fordran med förmänsrätt enligt 11 § förmånsrättslagen gäUergarantin för varie arbetstagare dock högst ett belopp som motsvarar fem gångerdet vid konkursbeslutet gällande basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Form ånsrät tslage n Utredningen erinrar tUl en början om att enligt 11 §förmånsrättslagen allmän förmänsrätt i arbetsgivares egendom utan vidare tordefölja med arbetstagares fordran på lön under uppsägningstid som tUlkommerarbetstagaren enligt lagen om anstäUningsskydd. Utredningen framhåller vidareatt förmånsrätten emeUertid är begränsad tiU vad arbetstagaren underuppsägningstiden inte förvärvat eller uppenbarligen borde ha kunnat förvärva iannan anstäUning, genom uppdrag eller genom egen förvärvsverksamhet. Med hänsyntill alt begränsningsregeln i förmånsrättslagen har utformats efter mönster avavräkningsregeln i lagen om anstäUningsskydd för vissa arbetstagare(äldrelagen), som ersätts av en något annorlunda utformad avräkningsregel i lagen omanställningsskydd, bör enligt utredningens uppfattning också förmånsrättslagensbegränsningsregel ändras tUl överensstämmelse med avräkningsregeln i 13 §lagen om anställningsskydd. Utredningen anser det tveksamt humvida fordran påskadestånd enligt 39 § lagen om anstäUningsskydd är förenad med förmånsrättenligt 11 § förmånsrältslagen. Enligt utredningens uppfattning bör det s. k.löne-privilegiet gäUa sådant skadestånd. Skadeståndsregeln kan annars komma atturholkas från trygghetssynpunkt. För att undanröja den tvekan som föreliggerhuruvida 11 § förmånsrättslagen är tillämplig i förevarande sammanhang föreslårutredningen, att nämnda paragraf tillförs ett stadgande enligt vilket allmänförmånsrätt skall följa även med arbetstagares fordran på sådant skadeståndsom fastställts enligt 39 § lagen om anställningsskydd. Lagen om statlig lönegaranti vid konkurs De i lagen om anställningsskydd föreskrivnauppsägningstiderna påkallar enligt utredningens uppfattning inte några följdändringari lagen om statlig lönegaranti vid konkurs. När det däremot gäller rätt tillskadestånd på grund av uppsägning eUer avskedande i strid mot lagen anserutredningen att det förhåUer sig något annoriunda. TUl viss del kan sådantskadestånd avse själva kränkningen och torde då enligt gäUande rätt intemedföra förmånsrätt eller omfattas av lönegarantin. Utredningens förslag att skadestånd enligt 39 § lagen omanställningsskydd skall utgå med förmånsrätt medför att sådant skadeståndockså kommer att omfattas av lönegarantin. Enligt utredningens mening får dettatUl följd att ersättningsnivån i lagen om statlig lönegaranti vid konkurs somf. n. högst uppgår tiU ett belopp motsvarande fem gånger det vid tiden förkonkursbeslutet gäUande basbeloppet måste omprövas. Enligt utredningens mening bör ersättningsnivån enligtlönegarantilagen anpassas tiU de skadeståndsbelopp som kan utgå enligt 39 §lagen om anställningsskydd. Utredningen anser att ersättningsnivån bör stå irelation tUl antalet förmånsberättigade månadslöner som kan utgå enligt nämndalagrum och föreslär därför att ersättningsnivån differentieras med hänsyn tUlstorleken av utdömt skadestånd. Utredningen föreslår vidare att den särskUdaersättningsnivån för skadestånd enligt 39 § lagen om anställningsskydd inteskall konsumeras av andra förmånsberättigade lönefordringar. Sådana fordringarbör enligt utredningens uppfattning i StäUet kunna utgå parallellt därmed,alltjämt dock inom ramen för nuvarande fem basbelopp. Enligt utredningens bedömning kommer lönegarantin att barai mycket ringa omfattning tas i anspråk för de nu berörda skadestånden.Utredningen anser därför att förslaget inle får någon avgörande betydelse närdet gäller finansieringen av lönegarantin. Utredningen föreslår att de nu berörda ändringarna, liksomändringarna i förmånsrältslagen, träder i kraft . det inte erforderligt med några särskilda övergångsbestämmelser i anledning av förslaget. Utredningens förslag om ändringar i förmånsrättslagen ochlagen om statlig lönegaranti vid konkurs utsätts i flera remissvar för kritik.Även positiva remissinstanser förekommer dock. Bland dessa kan nämnasstatskontoret, en minoritet inom , LO och TCO. Statskontoretanser att de föreslagna ändringarna kommer att fullständiga löneskyddet och attde ligger i hnje med den övriga lagstiftningen om löneskydd. Utredningens förslag om ändring av begränsningsregeln i 11§ första stycket förmånsrättslagen berörs bara av ett fåtal remissinstanser.Svea hovrätt anser att det starkt kan ifrågasättas, huruvida önskemålet omöverensstämmelse med avräkningsregeln i 13 § lagen om anställningsskydd utgörelt tiUräckligt starkt skäl för ifrågavarande ändring. Hovrätten påpekar attmotiven för bestämmelserna är olika oeh anser att frågan därför bör övervägasytterligare. , som anser att den föreslagnabegränsningsregeln är tveksam, vill emellertid, med hänsyn tUl sambandet med 13§ lagen om anställningsskydd och till att lönegarantisystemet innebär att allaordinära lönefordringar i en konkurs blir betalda även om konkursboet ärotUlräckligt, inte motsätta sig utredningens förslag i denna del.Arbetsdomstolens ordförande anser att det bör övervägas att åstadkommafullständig lagteknisk överensstämmelse mellan de aktuella reglerna i 11 §förmånsrältslagen och 13 § lagen om anställningsskydd. Flera remissinstanser är kritiska mot utredningens förslagom att utvidga förmånsrätten enhgt 11 § förmånsrättslagen till att avse ocksåskadestånd enligt 39 § lagen om anställningsskydd. Bland dessa kan nämnas Sveahovrätt, juridiska fakulteterna vid universiteten i och ,konkurslagskommittén, en majoritet inom , , , Sverigesadvokatsamfund samt Föreningen . De kritiskaremissinstanserna framhåller allmänt att förslaget strider mot de grundläggandeprinciperna i förmånsrättslagen och att det ifrågavarande skadeståndet, medhänsyn till att det utgär oberoende av huruvida någon ekonomisk skada haråsamkats i det enskUda fallet, närmast har karaktären av vite, som är avsettatt ugöra ett påtryckningsmedel mot arbetsgivaren. Vidare framhålls att skadeståndelspreventiva effekt är aktuell efter en inträffad konkurs och att,med hänsyn till att skadeståndet kan uppgå till avsevärda belopp, denföreslagna ordningen kan bli till men för andra fordringsägare. Härutöver anförs en rad synpunkter på utredningsförslageti denna del. vid i har svårt attinse att det sociala skyddsbehovet beträffande förevarandeskadeståndsfordringar skulle väga tyngre än i andra fall då arbetstagare, somförlorat sitt arbete tUl följd av arbetsgivarens konkurs, har utestående fordringar mot Fakulteten anser att föga tilltalandeojämnheter kan uppstå vid den praktiska tUlämpningen. SHIO påpekar attförslaget innebär vissa förändringar för företagens kreditvärdighet och att detär angeläget att en noggrann analys av de företagsekonomiska konsekvensernagörs innan bestämmelserna ändras. Ackordscentralen framför liknande synpunkter. anser att utredningens förslag inteomfattar sådant förhöjt skadestånd som skaU kunna utgå enligt 39 § lagen omanställningsskydd liU skyddsombud och vissa fackliga förtroendemän.Arbetsdomstolens ordförande anseratt sådant tUläggsbelopp bör behandlas päsamma sätt som skadeståndet i övrigt i förmånsrätts- och lönegarantihänseende.Ett klarläggande på denna punkt anses påkallat. LO uttalar att också det extraskadeständsbeloppel bör omfattas av de föreslagna reglerna. TCO anseratt det Lnte finns någon anledning att i förmånsrätts- oeh lönegarantUiänseendegöra någon skiUnad mellan skadestånd enligt 38 oeh 39 §§ lagen omanställningsskydd. TCO föreslår därför att den del av skadestånd enligt 38 §nämnda lag som avser framtida inkomstförlust jämställs med skadestånd enligt 39§ samma lag. Dessutom efterlyser TCO i detta sammanhang klarlägganden i ett paravseenden. För del första frågar sig TCO huruvida en arbetstagare går miste omskadestånd enligt 39 § lagen om anställningsskydd, om arbetsgivarensåsidosättande av domstols ogUtighetsförklaring beror på att han försatts ikonkurs innan han delgivits domen. Vidare anser TCO att tidsbestämmelserna i 11§ förmånsrättslagen blir svårtolkade när de ställs i relation tiU den i 34 och35 §§ lagen om anställningsskydd fastslagna principen, att anställningen inteupphör förrän tvisten slutligt prövats. Föreningen att det inte framgår av förslaget, om det krävs domstolsavgörande iskadeståndsfrågan för att skadeståndet skall kunna göras gällande medförmånsrätt i arbetsgivarens konkurs. Om domstolsavgörande skuUe fordras,erinrar föreningen om de processuella problem som uppkommer i de faU enarbetstagare efter att ha fått domstols förklaring om en uppsägningsogiltighet och därefter ändå avstängts från vidare arbete underlåtit attväcka talan om skadeståndet på grund av arbetsgivarens mellankommande konkurs. anser att förslaget lUl ändradeavräkningsregler i 11 § förmånsrättslagen motiverar en övergångsbestämmelse.Kommittén föreslår att en bestämmelse införs enligt vUken nämnda paragraf skallgäUa i sin äldre lydelse i fråga om konkurs, i vUken konkursbeslutet meddelatsföre dagen för ikraftträdandet. Arbetsdomstolens ordförande anser attutredningen lorde ha avsett att, oberoende av tidpunkten för konkursutbrottet,den nya lydelsen av 11 § förmånsrättslagen skall äga tUlämpning L fall däruppsägningstiden börjat löpa efter lagändringens ikraftträdande, medan denäldre avräkningsregeln skall gäUa om uppsägningstiden böriat löpadessförinnan. Han anser det dock vara påkallat med en uttrycklig föreskrifthärom. Nägra remissinstanser pekar på möjligheten att låtaskadestånd enligt 39 § lagen om anställningsskydd omfattas av förmänsrättendast i den utsträckning som följer av 11 § förmånsrättslagen i dess nuvarandelydelse och låta lönegarantin omfatta skadeståndet helt eller delvis.Denna möjlighet uppmärksammas av juridiska fakulteterna vid universiteten iUppsala och , arbetsdomstolens ordförande och konkurslagskommittén. En majoritet inom , som liksom Sveahovrätt avstyrker utredningens förslag om utvidgning av lönegarantin, päpekaratt det f. n. förekommer missbruk av lönegarantin. Föreningen anser att förslaget medför risk för ökat missbruk. Liknandesynpunkter framförs av Ackordscentralen och konkurslagskommittén. Föreningen ifrågasätter slutligen ominte de föreslagna reglerna kommer att få återverkningar pä finansieringen avlönegarantisystemet och framhåUer att denna fråga bör utredas ytterligare. Semesterns längd ett visst år bestäms enligt lagen(1963rll4) om semester (ändrad senast I966r422) med hänsyn tUl omfattningen avdet arbete, som arbetstagaren för arbetsgivarens räkning utfört underkvalifikationsåret, dvs. i allmänhet det föregående året. Endast tid, undervUken arbetstagaren utför arbete för arbetsgivarens räkning, räknas i principsom semestergrundande.