prop · FX03150 · 1974-12-31 00:00:00 — Förlängs den amorteringsfria liden till såsom .saneringsutredningenhar föreslagil, måste avsäilningarna till fonden vara närmare 250 milj. kr.under de första fem åren för all den önskade ui-låningskapacileien skalluppnås, Efier denna lid kan avsäilningarna reduceras krafiigt för alt heltupphöra efier totalt . Enligt byggkonkurrensutredningens mening bör delses som ell primäri önskemål att fonden ges en utlåningskapacitel av 250 milj,kr. Endast om detta kan uppnås som den amorteringsfria liden förlängsfrån lill högsl tillstyrker ulredningen saneringsulredningensförslag om ändrade amorleringsvillkor, Enligl utredningens mening bör förvärv avfastigheter där byggnaderna beräknas kvarstå inte - somsaneringsutredningen har föreslagit - finansieras genom markförvärvslån. Dellånebehov som uppkommer i dessa situationer är av långfristig natur och kanalltså inte täckas genom tioåriga mark förvärvslån. Möjligheter bör i ställetöppnas för kommunerna atl finansiera dessa förvärvskostnader med långfristigalån, Byggkonkurrensuiredningen diskuterar slutligen desamhällsekonomiska effekterna av sina förslag och understyrker alt de statligatillskollen till markförvärvslånefonden föreslås bli förhållandevis små eller250 milj, kr,/år när de är som slörsl. Som jämförelse nämner ulredningen attden totala prioriterade långivningen med vilken avses bostadsfinansieringen ochslatens upplåning, uppvisar en årssiffra på . Varjeökning av prioriteringarna bör emellertid omsorgsfullt prövas ochangelägenheten av den nya prioriteringen vägas moi den belydelse andraprioriterade ändamål bör lillmälas. Vid sådana överväganden finnerbyggkonkurrensuiredningen, mot bakgrunden av markfrågans vikt. atl del finnsstarka skäl för staten att ge finansiellt stöd av föreslagen omfattning och föralt kredilmarknaden bär den temporära ökningen av prioriterade krediter, Byggkonkurrensuiredningen har ansett sig kunnakonstatera atl de nuvarande formerna för markförvärvslångivningen är förenademed vissa olägenheter. Den begränsade tillgången på lånemedel har dock knappastgett möjlighet all tillämpa någon annan ordning, Enligl utredningens mening ärtiden nu mogen fören översyn av reglerna för markförvärvslångivningen. Med deökade anslag lill lånefonden .som förordas skapas dessutom förutsättningarfören mera ändamålsenlig handläggningsordning än den nuvarande. Ett väsentligl krav vid utformningen av en nyhandläggningsordning är enligt utredningen att kommunerna snabbt skall kunna fåbesked om lån kommer att utgå för ett visst markförvärv. Förhandsbesked om lånbör även kunna meddelas. För all kommunerna skall kunna planera sin förvärvsverksamhetbättre bör varje kommun dessutom få uppgifi om hur slortbelopp den totall kan räkna med i markförvärvslån . Denna tidbör omfatta åtminstone . Etl annal väsentligt krav är enligtbyggkonkurrensuiredningen atl disponibla lånemedel fördelas på ell rikligtsätt mellan olika kommuner. Grunderna för denna fördelning bör varakommunernas markförvärvsbehov inom ramen för statsmakternas regionalpoliliskamålsättning. En regional fördelning på ett tidigt stadium förutsätter all mancentralt kan göra en samlad bedömning av samlliga för fördelningen relevantauppgifier. Uppgifier om kommunernas markförvärvsbehov som kan läggas lill grundför ett beslut om medelsfördelning måsle därför enligt utredningen inhämtasgenom eu förfarande som är skilt från lånehanleringen. Markförvärvslånen bör enligl utredningen även ifortsättningen knytas lill genomförda markförvärv. Därigenom betonas lånetskaraklär av mark-politiskt stöd. När elt låneberättigande markförvärvgenomförts bör lånet beviljas och utbetalas snabbt. Bl, a. av denna anledningbör en enkel handläggning av de enskilda låneärendena efiersirävas.Beslutanderätten i enskilda ärenden börenligt ulredningen decentraliseras tilllänsbosladsnämnderna. Byggkonkurrensuiredningen förestår all följandehandläggningsordning tillämpas vid markförvärvslångivningen. Kungl.Maj:t, alternativt , fördelar disponibla lånemedel regionalt påde tre storstadsområdena och på länen i övrigt. En första fördelning görssnarast efter det att anvisat anslag för kommande budgetår ochomfattar huvuddelen av de medel som under budgetåret beräknas bli disponiblaför utlåning. Fördelningen innebär att ett visst kredilulrymme reserveras förvarje storstadsområde resp. län. De medel som inte fördelas i denna omgångutnyttjas för särskilda uppkommande behov, t. ex. all en kommun genomför eltmycket omfattande förvärv som bedöms vara specielll angelägel men som inle kanfinansieras inom ramen för del låneutrymme som tilldelats regionen. Inom resp. län bör enligt utredningenlänbosladsnämnden handha fördelningen på kommuner. skall dock -efter förslag från länsbosiadsnämnden - fastställa allmänna rikllinjer förfördelningen. Därvid bör länsslyrelsen anlägga elt fierårsperspektiv så attutrymme lämnas för länsbostadsnämnden att göra omfördelningar mellan åren ochdärigenom tillgodose de behov av flexibilitet som följerav variationer ikommunernas förvärvsaktivitet. efier det att låneramen fastställts börlänsbostadsnämnden göra en preliminär fördelning på kommuner. börenligt utredningen besluta ienskilda låneärenden. Därvid skall länsbostadsnämnden tillse atl lånemedlenslutligt fördelas mellan kommunerna i enlighet med av angivnariktlinjer och i övrigl med hänsyn lill kommunernas markförvärv. Fördelarna med här skisserad handläggningsordningärenligt utredningen hög fiexibililet och belydande handlingsuirymme förlänsbosladsnämnder- na.Som markpolitiski hjälpmedel blir markförvärvslångivningen därför aktiv. Ennackdel är att kommunerna inte i förväg med säkerhet kan avgöra vilkamöjligheter de har att erhålla markförvärvslån. Alternativtärenligt ulredningen följande handläggningsordning tänkbar. Inom resp, län görlänsstyrelsen - efier förslag från länsbosiadsnämnden - en fördelning påkommuner. Denna fördelning skall ha innebörden att ett vissl kredilulrymmereserveras för varje kommun i länet för . Därmed menas all kommunenunder kan beviljas markförvärvslån upp lill del angivna beloppet.Efter hand som kommunen genomför markförvärv som uppfyller förutsättningarnaför lån kan ansökan om lån göras. Lånen utbetalas därefier så snabbi sommöjligt. Beslutanderätten i enskilda låneärenden delegeras lilllänsbosiadsnämnden. Fördelenmed denna senare modell ärenligt byggkonkurrensuiredningen att kommunerna ibörjan av varje budgetår bättre kan bedöma sina möjligheter att erhållamarkförvärvslån. Därmed underlättas deras planering av förvärvsverksamheten.Administrativt är modellen enkel. Till dess nackdelar hör att möjligheternaminskar all på rimligl sätt ta hänsyn lill de ofta slora variationerna från årtill år i kommunernas förvärvsvolym. Del är vidare svårt att omfördela pengarom ett oväntat och angelägel förvärv dyker upp. Länsbostadsnämndenshandlingsutrymme krymper och långivningen blir ett mindre aktivt instrument äni det först nämnda alternativet. En kommuns markförvärvsbehov börenligtbyggkonkurrensuiredningen i markförvärvslånesammanhang anses omfatta all marksom beräknas bli tagen i anspråk för bebyggelse och som kommuneninte äger. I syfte att stödja en planmässig markförvärvspolitik börmarkförvärvslån i prinicp inle utgå för mark som enligt-kommunernasbostadsbyggnads-program kommer atl tas i anspråk för bebyggelse inom tre år.Vid bedömning av en kommuns markförvärvsbehov bör därför inte hänsyn las lillsådan mark, Ulredningen föreslår att kommunerna skall upprättamarkförvärvsprogram som bör ingå som en del i de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen.Den föreslagna handläggningsordningen för fördelning av disponiblamarkförvärvslånemedel på kommuner förutsätter nämligen enligt ulredningen centralt har tillgång lill uppgifier om kommunernas markförvärvsbehov,Uppgifierna mäste föreligga för fördelning av lånemedel påstorstadsområden och län. Eftersom kommunerna bör förvärva marken minsl femår före planerad byggstart måste enligl utredningen markförvärvsprogrammen avseen än bosladsbyggnadsprogrammen. Utredningen föreslår därför atlkungörelsen om kommunala bosiadsbyggnadsprogram ändras så atl kommunernaåläggs alt upprätta tioåriga markförvärvsprogram som bör ingå i bosladsbyggnadsprogrammen,Bostadssiyrelsen bör efier samråd med Svenska kommunförbundel utfärdaanvisningar för sådana program. Byggkonkurrensuiredningen beskriverde nuvarande formerna för kommunernas markfördelning. I större stadskommunerförekommer ofia alt de kommunala organen beslutar hur kommunens mark förfierfamiljshusbyggande skall fördelas på byggherrekategorier och byggherreförelag.Fördelningsbesluten styrs i stor utsträckning av en strävan att ge varjeföretag möjlighet till en jämn nybyggnadsverksamhet, 1 kommuner där ingariktlinjer för fördelningen bestämls tilldelas byggherrefö-relagen mark frånfall till fall med hänsyn till företagens önskemål och en mer eller mindreuttalad praxis. har tävlingsförfarandei samband med fördelning av mark till flerfamiljshus prövats i några kommuner. Omkring 75 96 av byggandet avsmåhus i grupp sker på mark eller mark .som upplåtits av kommunen. Närdet gäller småhus med äganderätt avser kommunens markupplåtelse rälten attexploatera marken och som regel också försäljningsansvaret. Kommunerna fördelarofia sin mark för gruppbyggda småhus på byggherrekategori och förelag från falltill fall utan fastställa ramar, I några kommuner avser fattade beslut om deolika sektorernas andel vid markfördelningen fierfamiljshus och gruppbyggdasmåhus sammantagna. Enligt uppgifier som utredningeninhämtat från vissa länsbostadsdirektörer är det relativt ovanligt allkommunerna utnyttjar möjligheterna atl ställa krav på bebyggelsens utformningoch kostnader i samband med markupplåtelsen. Krav på viss lägenhetsfördelningförekommer ibland, I undantagsfall ställer kommunerna bestämda krav påkostnaderna. Krav på statlig belåning och på atl lånemyndigheternas villkoruppfylls är ofta en outtalad förutsäUning. Utredningen tar därefter upp frågan om ändrade former förmarkfördelningen och anger som en utgångspunkt härför att kommunens ansvar förbostadsförsörjningen innefattar rätten alt besluta om principerna för fördelningenav bostadsbyggandet på allmännyttiga, kooperaliva och enskilda byggherrar.Byggandets fördelning på byggherrekategorier ingår som en väsenllig del i denkommunala bostads- och hy-respolitiken, 1 de riktlinjer för bostadspolitikensom fastlades i slutet av 1940-ialei ingick alt spekulativa vinstintressenskulle hållas borta från bostadsbyggande och bosladsförvallning med offentligtstöd. Som målsättning för bostadspolitiken uppställdes alt huvudparten av nyaflerfamiljshus borde förvaltas av företag som arbetade utan enskiltvinstintresse och i samverkan med kommunen. Under 1950- och 1960-ialcn har deallmännyttiga och de kooperaliva bostadsföretagen fåll den dominerande rollsom eftersträvades i efterkrigstidens bostadspolitik, I samband med denomfattande översynen av bostadspolitiken vid riksdag betonades pånytt all de självkosinadsbesiämda bostadsföretagenbör dominera bostadsbyggande och bostadsförvaltning, I prop, 1967:100 framhölldepartementschefen att uttalandena om de självkostnadsbestämda företagensyftade till alt ange vad som från hyrespolilisk synpunkt var väsentligl vidfördelning av byggandet mellan de olika byggherrekategorierna och attuttalandena inte var uttryck för en negativ hållning lill bostadsbyggande ienskild regi. Departementschefen ansåg det tvärtom önskvärt att bibehålla dekonkurrensmoment som ligger däri att byggandet sker i olika företagsformer. Med den centrala ställning som byggherren intar ibyggprocessen har byggandets fördelning på byggherrar enligt utredningenavgörande betydelse för hur konkurrensen i bostadsbyggandel gestaltar sig.Statsmakternas uttalanden anger riktlinjerna för bostadsbyggandets fördelningpå förvaltningsformer. Denna målsättning lägger emellertid enligt utredningeninte hinder i vägen för att byggherrarnas skicklighet som byggare ochförvaltare skall kunna vara utslagsgivande för fördelning av byggherreuppdrag. Markfördelningen måste enliglbyggkonkurrensuiredningen ses som ell av kommunens viktigaste bostadspolitiskastyrinstrument. Fördelningen bör ske med utgångspunkt i klart definierade mål ifråga om byggandels fördelning på dispositionsformer, boendekostnader ochboendemiljö. Vid markupplåtelsen kan kommunen i varje projekt omsätta denöverordnade målsättningen i ramar för byggherrens handlande. Den från utredningens synpunkt väsentligasteaspekten på markfördelningen är kommunens möjligheter att främjaeffektiviteten i bostadsproduktionen. För effektiviielen vikliga avgöranden isamband med markfördelningen är bl.a. projektens storlek, strukturen inombyggherreledet och möjligheterna lill konkurrens vid genomförandet. Ulredningen konstaterar i fråga om byggandetsprojektslorlek och byggherrestruktur att enligt uppgifterna ibosladsbyggnadsprogrammen kommunerna nu koncentrerar byggandet till störreprojekt, Mol bakgrund av de ansträngningar som redan görs för att få lill stånden fortsatt samordning av byggherreföretagen och deras verksamhet harutredningen inte funnit anledning att föreslå ytteriigare åtgärder frånslalsmakiernas sida. Kommunerna bör enligt ulredningen givetvis utnyttjamöjlighelerna atl främja byggherresamordningen vid markfördelningen genom atlställa krav på samordning mellan projekt och se lill all byggherreuppdragenanförtros företag som är kompetenta att svara för såväl exploatering somförvaltning. Självfallet bör inte koncentrationen inom byggherreledel drivaslängre än vad kraven på kompetens och rationell efterfrågesirukiur motiverar.Den konkurrens som ålminslone indirekt finns mellan byggherreföretagen kan islörre kommuner vara så värdefull alt den motiverar att t, ex. tvåallmännyttiga företag behålls som skilda enheter. Byggkonkurrensuiredningen föreslår,såsom senarekommeratl redovisas, upphandlingsregler som villkor för statliga bostadslån isyfie att förbättra konkurrensen vid genomförandet av byggherrarnas projekt.Direkt konkur- Prop, 1974:150 244 renskan emellertid enligl utredningen åstadkommas redan vid fördelningen avkommunens mark på olika byggherrelöretag, om kommunen låter byggherrarna tävlaom uppdraget all bygga och förvalta. Om kommunen utser byggherre på annal säliän genom tävling, kan det enligt ulredningen finnas en indirekt konkurrens.Byggherren löper nämligen risk atl bli utan mark nästa gång kommunen upplåtermark, om han inte sköter sill uppdrag och det finns andra byggherrar som kanpåvisa bättre resultat. Flerfamiljshusbyggandeis fördelning på hyresrälloch bostadsrätt faller enligt utredningen uianför ramen för etltävlingsförfarande. De två dispositionsformerna är från ekonomisk synpunktalllför olika för de bostadssökande för att fördelningen skulle avgöras genomtävling. De egenregibyggande allmännyttiga företagen harenligl ulredningen goda förutsättningar föratt tävla med enskilda sektornsförelag. En förutsäUning härför torde vara att engagemanget i tävlingsprojektendast ulgör en mindre del av förelagens totala verksamhet. Förutsättningarnaför en effektiv konkurrens torde vidare vara bättre, om de egenregibyggandeallmännyttiga företagen får tävla utanför den egna kommunen. Det syns främsivara i storstadsregionerna som tävlingar av delta slag kan vara möjliga. Byggkonkurrensuiredningen framhåller all vidfördelning för fierfamiljshusbyggandel inom enskilda sektorntävlingsförfarandel synes vara väl lämpat. För all vidga konkurrensen är delangelägel att BPA ges tillfälle atl della i tävlingar inom den enskilda sektorn.När det gäller markfördelning inom den kooperativa sektorn finns det enligtutredningens mening inga prinicpiella hinder mot all användatävlingsförfarandel. Deltagare i en sådan tävling kan vara HSB och Svenskariksbyggen. Entreprenadföretag eller andra företag som kan erbjuda sammalörvaltaransvar som de rikskooperativa företagen kan också tänkas delta. Del är enligt utredningens mening vidare välmotiverat all använda tävlingsförfarandel vid fördelning av mark försmåhusändamål. Vid dispositionsformen äganderätt förenklas tävlingen av atlden avser endasl byggandet. Erfarenheterna från genomförda tävlingar inomdelta område visar all konkurrensen spelar en väsentlig roll närdet gäller alluppnå goda kost-nadsresullal. Utredningen framhåller att, oavsett vilkenbyggherrekategori markupplåtelsen gäller, tävlingsförfarandel inte är möjligteller lämpligt att tillämpa i varje projekt. Även om utnytljandel avtävlingsförfarandel kan bli mera omlättandc än , torde fördelning utanföregående tävling bli den vanligaste formen. Oavsett hur markfördelningensker måsle emellerlid kommunen känna sill ansvar för att kostnaderna förprojektet hålls nere. När fördelningen sker ulan föregående tävling måslekommunen se lill all byggherreuppdraget anförtros en byggherre som är villigoch kompetent att bygga och förvalta i enlighet med konsumenternas önskemål.Det är angeläget all kommunerna följer byggherrarnas byggande och förvaltandeverksamhet för att lå underlag för markfördelningen. Kommunerna bör använda sin ställningsom markägare lill atl i samband med markupplåtelsen ställa krav på projektensutformning och kostnader, Etl minimikrav på kommunens insats vidmarkupplåiefse bör vara all kommunen anger en kostnadsnivå och preciserar demest elementära kvalitetskraven på bostäderna och boendemiljön:lägenhetssiorlekar, ulruslningsstandard, hushöjder, bostadskomplement. Genomatt skaffa sig kunskaper om kostnaderna för olika kvaliteter ibostadsbyggandel bör kommunerna kunna utveckla en meningsfull styrning avbyggandet. Toialenlreprenaden kan enligtbyggkonkurrensuiredningen i vissa fall vara en lämplig tävlingsform. Etlgenomtänkt program och noggrann uppföljning av färdigprojekleringen hosvinnande anbudsgivare och kontroll av den färdiga bebyggelsen är väsentligaförutsättningar för atl denna tävlingsform skall fungera väl. Det är ocksåviktigt att kommunen ställer konkreta krav på drifi och underhåll avbostadsområdet. Anbudsgivarna bör vara skyldiga att klart redogöra för vilkaservice- och underhållsåtgärder som ingår i anbudet. Normer för denna del avfastighctsförvaftningen saknas nästan helt, Bosladsstyrelsen, och berörda byggherreorganisationer borde enligt utredningen tainitiativ till en sådan normering. Underlag för normer gällande drifi ochunderhåll borde kunna utarbetas av bosladssiyrelsens utredningsgrupp förkonsumentupplysning inom bostadssektorn. Byggkonkurrensuiredningen erinrar slutligen om detbehov av kommunall engegemang i byggherreuppgifierna på småhusområdet som harframhållits i den inom dåvarande utarbetade promemorian(Ds In 1971:4) Vissa frågor rörande rationellt småhusbyggande. Ulredningenanser all de för kommunen aktuella uppgifterna kan avse även fierfamiljshusbyggandeloch annat byggande, Ulredningen beskriver inledningsvis nuvarandeupphandlingsformer inom bostadsbyggandet och olika lidigare utredningarssynpunkter på dessa. När del gäller att belysa konkurensförhållandenainom bostadsbyggandet flnns del enligt utredningen anledning all göra skillnadmellan å ena sidan produktion som upphandlats i anbudskonkurrens, dvs. efteranbudstävling mellan två eller fiera företag, och å andra sidan produktion somgenomförts utan direkt konkurrens. har mindre änhälf len av den llerfamiljshusproduktion. för vilken statliga bostadslån preliminärtbeviljats, upphandlats efter anbudslävlingar. Anbudskonkurrens dominerar somupphandlingslbrm bara inom kategorin allmännyttiga bostadsföretag. Drygt entredjedel av den kooperativa produktionen upphandlades efier anbudstävlingmedan motsvarande siffra för privata byggherrar var endasl 6 96, I fråga om gruppbyggda småhus överensslämmerfördelningen på genomförandeformer inom de olika byggherrekalegorierna i storadrag med vad som gäller för fierfamiljshusen. Inom småhusbyggandet äremellertid den enskilda byggherreseklorn den dominerande, vilket innebär altegenregibyggande är den vanligaste genomförandeformen. 55 96 av småhusen uppförsi egen regi. Bara en tredjedel av småhusen upphandlas i anbudskonkurrens, Efier en redovisning av vad lidigare utredningaranfört i fråga om upphandlingsformerna konstaterar byggkonkurrensuiredningenatt statsmakterna inte har uttryckt någon preciserad målsättning när detgäller bostadsbyggandets produktionsformer. Av direktiven till byggkonkurrensuiredningenframgår alt riktlinjerna för bosladspolitiken kan sägas inrymma ett krav påeffektiv konkurrens. Detta har dock inte konkretiserats i några riktlinjer förhur bostadsbyggandet bör genomföras, t. ex. i form av anvisningar förupphandling. Bostadslån utgår således i princip oberoende av i vilka formerbostadsbyggandet sker. Konkurrenseni genomförandet av bostadsbyggandel begränsas enligt utredningen ofta avatt bostadshusen byggs i egen regi eller upphandlas genom förhandlingar ulananbudstävling. Konsekvensen av detta för slulkostnaderna kan inte utläsas avtillgänglig produktionskostnadsslalistik. Kostnadsskillnader mellanegenregiproduk-tion och enlreprenadupphandling har emellerlid studerats avbostadsstyrelsen vid s. k. revisionsundersökningar av avslutadebyggnadsprojekt. Undersökningarna visar atl i materialet ingåendeegenproducerade objekt synes ha en något högre överkostnad i förhållande tillpantvärdet än de upphandlade projekten. Undersökningarna medger dock knappastnågon längre gående slutsals än all det finns en sannolikhet för atlegenregiprojekten ger högre kostnader. Vad som emellertid från kostnadssynpunktmåste tillmätas väsenllig betydelse är enligt utredningens mening atlentreprenadupphandlingen ger bättre garantier för att uppställda kostnadsramarhållas. Att två parier sluter ell entreprenadavtal som innefattar en preciseradanbudssumma ger produktionen en ekonomisk stadga som mera sällan kanåstadkommas när samma företag är både beställare och producent. Förhållandel alt en belydande del avbostadsproduktionen sker i former som utesluter anbudskonkurrens har enligtulredningen uppenbart en negativ inverkan på effektiviteten ochutvecklingsmöjligheterna inom bostadsbyggandet som helhet. Produktion utan anbudskonkurrensmedför nämligen att produktionsvolymen för entreprenadmarknaden minskar, vilkelförsämrar marknadens möjligheter att utvecklas. Denna produktion undandrasdessutom den effektivitetskontroll som en direkt konkurrens mellanbyggmarknadens företag innebär. En effekiiv bostadsproduktion och låga kostnaderfrämjas enligt utredningen av att konkurrenskrafierna ges etl ökat spelrum ibostadsbyggandel, Ulredningen föreslär därför att staten som villkor förbostadslån ställer krav påatt bostäderna upphandlas och byggs i former som stimulerar konkurrens ochrationell produktion. Utredningens förslag om konkurrensfrämjandeupphandling som villkor för bostadslån avser nybyggnad av flerfamiljshus samlsmåhus som inte skall bebos av de lånesökande. Utredningen har i sitt arbete inte närmare gått inpå frågor som rör upphandling av ombyggnads- och moderniseringsarbelen.Anledningen till detla är bl. a. att upphandling av sädana arbeten är avspeciell karaktär. Ulredningen undersiryker emellertid det angeliigna i atlkonkurrensen mellan byggföretagen förbättras även när det gäller ombyggnads-och moderniseringsarbeten. Utredningen förutsätter atl konkurrensaspekternakommeratl beaktas i det fortsatta arbetet med alt utveckla lämpligaupphandliiigsme-loder för sådana arbeten. De riktlinjer för upphandling avnybyggnadsprojekt som utredningen föreslår bör i sina huvudrag kunna tillämpasockså lör ombyggnads- och moderniseringsarbelen. Sedan större erfarenhelervunnits om upphandling av ombyggnads- och moderniseringsenireprenader finns detenligt ulredningen anledning att även på delta område överväga upphandlingsreglerliknande vad ulredningen föreslår för nyproduktion. När del gäller småhus som skall bebos av delånesökande föreslår utredningen all byggherren inle skall vara skyldig atttillämpa de särskilda upphandlingsreglerna.