prop · FX03133 · 1974-12-31 00:00:00 — Kungl.Maj:ts proposition nr 1974 Prop. Kungl.Maj:ts proposition angående vissa medicinska körkortskrav m. m.; given den 11oktober 1974. Maj:t vill härmed, under åberopande avbilagda utdrag av statsrådsprotokollet över kommunikationsärenden, inhämtariksdagens yttrande över vad föredragande departementschefen förordat. 1 propositionen redovisas riktlinjerna för enrevision av vissa bestämmelser om körkort och trafikkort i syfte attmodernisera de medicinska syn- och hörselkraven med hänsyn tUl de senare årensvetenskapliga rön. föreslås få bemyndigande att meddelasamtliga föreskrifter om de medicinska kraven för motorfordonsförare. Vidareförordas att den medicinska bedömningen i enskilda körkortsärenden i störreutsträckning än vad nu är fallet görs genom anlitande av länsläkarna. 1 1974.1 saml Nr 133 Utdragav protokollet över kommunikationsärenden hållet inför Hans Maj:t Konungen . Närvarande:statsministern , ministern för utrikes ärendena , statsrådenSTRÄNG, , , , , , , , ,, , , . Chefen för , statsrådetNorling, anmäler efter gemensara beredning med statsrådets övriga ledamöterfråga om vissa medicinska körkortskrav m. m. och anför. har i skrivelse tillKungl. Maj:t föreslagit att syn- och hörselkraven för förare av motorfordonoch traktor ändras och att styrelsens befogenhet att meddela föreskrifter omsådana krav vidgas. Förslaget berör även reglema om medverkan av medicinsksakkunskap i körkortsärenden. Efter remiss har yttranden över förslaget avgettsav , överbefälhavaren, (), statenstrafiksäkerhetsverk, länsstyrelserna i län, ochVästerbottens län. , Mo-tororganisationemas samarbetsdelegation, (), AB lokaltrafik. , , trafikbUägares riksorganisation och . Länsstyrelsemahar bifogat ytttanden från länsläkare. Bestämmelser om körkort, ttafikkort och traktorkortfiims i körkortskungörelsen (1972: 592; ändrad : 291). Fråga om körkortstUlstånd och trafikkortstUlstånd,dvs. tillstånd att körkort resp. trafikkort får utfärdas, samt fråga omutfärdande av ttaktorkort prövas av länsstyrelse. Prövningen omfattar bl. a.sökandens medicinska lämplighet att erhåUa det begärda behörighetsbeviset. grundläggandemedicinska kraven fiims i fråga om körkort i 1826 §§ körkortskungörelsen, ifråga om ttafikkort i 71 § och i fråga om traktorkort i 87 och 88 §§ avkungörelsen. De medicinska bestämmelsema i körkortskungörelsen togs över i sakoförändrade från vägtrafikförordningen (1951:648), vägtrafikkungörelsen(1951:743), kungörelsen (1951: 787) angående läkarintyg för erhållande avtrafikkort och kungörelsen (1969: 691) om trafikkort i vissa fall. Beträffandesyn och hörsel gäller att ansökan får bifallas endast om sökanden har tiUräckligsynskärpa och hörselförmåga. Kraven på synskärpan anges i kungörelsen. I frågaom körkort för buss finns i kungörelsen bestämmelser även om några andrasynfunktioner, bl. a. krav på att sökanden av sådant körkort skall ha normaltfärgsinne. Även när det gäller hörseln är kraven specificerade i kungörelsenmed angivande av hörselavstånd. Bestämmelser saknas om hur bedömningen skallske när sökanden använder hörapparat. Bestämmelser om verkan av nedsatt syn och hörselsamt av vissa sjukdomstillstånd hos sökanden finns i körkortskungörelsen endasti form av en föreskrift om att i ärendet skall höra socialstyrelsen.Denna anger viUkoren för körkortstillstånd, trafikkortstillstånd ochtraktorkort om sökanden lider av lyte eller sjukdom som väsentligen muiskarhans förmåga att föra fordon av det slag som ansökningen avser eller om haninte uppfyller kraven enligt kungörelsen på synskärpa eller hörselförmåga. Vidnedsättning i hållnings- och rörelseorganens funktioner skall ävenvederbörande trafikinspektör höras. I vissa fall, när fordonet behöver varaförsett med särskUd anordning eller vara av särskUd beskaffenhet eller när visssärskild trafikföreskrift måste meddelas, skall ytttande avgesefter samråd med trafiksäkerhetsverket. Vad gäller läkanmdersökning som skall ligga tillgrund för läkarintyg meddelas enligt 129 § första stycket körkortskungörelsennärmare föreskrifter av efter samråd med trafiksäkerhetsverket. föreskrifter om läkanmdersökningoch om viUkoren för att körkortstiUstånd skall meddelas den som Uder av nedsattsyn eUer hörsel eller av vissa sjukdomstillstånd fitms i den av styrelsen utgivnapublikationen (). gäUandeföreskrifter om körkort har meddelats genom cirkuläret (MF1972: 77) om läkamndersöknmg för erhållande av körkort och cirkuläret (MF 1972:78) om vUlkor för tUlstyrkande av körkort i vissa fall.Medicinska föreskrifter om ttafikkort har meddelats av den 16maj 1974 genom cirkuläret (MF 1974: 37) om läkamndersökning förttafUckortstUlstånd och trafikkort. I cirkulären behandlas förutom syn- ochhörselkraven sådana de-fekttUlstånd som hjärt- och kärlsjukdomar, diabetes,sjukdomar i nervsystemet (bl. a. epUepsi), sjukdomar i rörelseorganen ochstömingar i de It 1974.1 saml Nr 133 För de fall har meddelat föreskrifter omvillkoren för körkortstUlstånd eller trafikkortstillstånd behöver länsstyrelseninte höra styrelsen i varje enskilt körkortsärende. Enligt 49, 83 och 95 §§ körkortskungörelsen kanföreskrifter av bl. a. medicinsk art meddelas förare som redan innehar körkort,trafikkort eller traktorkort. I fråga om återkallelse av körkort gäller enligt 51§ p. 7 körkortskungörelsen att sådant ingripande skall ske om körkortshavarensfömtsättningar för rätt att föra körkortspliktigt fordon minskat så väsentligtgenom sjukdom, skada eUer dylikt att han från trafiksäkerhetssynpunkt intevidare bör ha körkort. Motsvarande regler gäller enligt 83 och 95 §§körkortskungörelsen för återkallelse av trafikkort resp. traktorkort påmedicinsk gmnd. framhåUer i sin skrivelse tillKungl. Maj:t att en rationell ordning för revision av de medicinskakörkortskraven underlättas, om styrelsen medges rätt att utfärda föreskrifter,som omfattar alla medicinska körkortskrav, alltså även de syn- och hörselkravsom enligt gällande ordning finns i körkortskungörelsen. Revision av syn- ochhörselkraven är nu påkallad med hänsyn tUl vetenskapens framsteg. Socialstyrelsenföreslår därför sådana ändringar i körkortskungörelsen att styrelsenbemyndigas meddela generella föreskrifter i fråga om länsstyrelsemas prövningav alla medicinska körkortskrav, således även de aUmänna syn- och hörselkravsom styrelsen nu ej kan förordna om. överväganden om syn- ochhörselkraven gmndar sig på promemorior av medlemmarna i styrelsensvetenskapliga råd, professorn (synkraven) och docenten (hörselkraven). Redovisningen i denna del innebär i huvudsak följande. När det gäller synkraven framhålls att flera olikasynfunktioner måste beaktas. Det är sålunda inte tillräckligt att som f. n.sker bara ta hänsyn tiU synskärpan och beakta de hjälpmedel (glasögon, linser)som fordras för att denna skall bli tillräcklig. Även sådana faktorer somsynfälten, möjlighetema att rikta blicken åt olika håll och mörkerseendet måstebedömas. Likaså måste förekomsten av sjukdom som kan förväntas försämrasynförmågan tillmätas betydelse. I fråga om synfältet framhålls att dettaspelar väl så stor roll i trafiken som synskärpan och att brister i fråga omsynfältet inte kan uppvägas av god synskärpa. Ett tUlfredsstäUande synfält ären nödvändig fömtsättning för att föraren skaU kunna uppfattamedtrafikanter, trafikmärken m. m. vid sidan om den riktning i vilken blickenär fixerad. Det betonas också att synfälten inskränks vid högre hastigheter. Påliknande sätt som i fråga om synfältskravet redogörs för övriga synfunktionersom enligt läkarvetenska- pensuppfattning anses nödvändiga. Som sammanfattande beteckning på synfunktionernaföreslår styrelsen benämningen "trafiksyn". När det gällerfärgsinneskravet som i upprätthålls endast i fråga om bussförare anförs att om ljussignaler arrangeras så att de genom ljusytornas placering,blinkningsfrekvens e. d. kan tolkas även utan säkert igenkännande av färgenfår brister i färgsinnet mindre betydelse i trafiken. Trafiksignalernaarrangeras numera ofta på det beskrivna sättet. Vid flera undersökningar harolycksfrekvensen inte visat sig påtagligt högre för färgsinnesdefekta förare änför andra. I våra grannländer finns inte något krav på normalt färgsinne. Det iSverige upprätthållna kravet i detta avseende beträffande bussförare bör kunnaslopas. Däremot bör varje motorfordonsförare vara medveten om sittfärgsinnestillstånd och det bör prövas enligt fastställd metod förfärgsimiesundersökning. Påliknande sätt som beskrivits redogörs i promemorian för övrigabetydelsefulla synfunktioner och för de krav som anses böra gälla. I fråga omsynskärpan framhåUs att det inte finns några klara vetenskapliga bevis för vadsom är minimum för säker körning. Redovisningen av denna problematik geruttryck för att hänsyn måste tas tUl en mängd olika faktorer, såsomfordonsslaget och beskaffenheten av använda synhjälpmedel. Även de utländskasynkraven redovisas. Detsamma gäller det intemationella samarbetet på området.I detta avseende märks arbetet inom ECE (FN:s ekonomiska kommission för )på medicinska körkortskrav. Detta arbete har resulterat i en rekommendation(resolution nr 116/1971) från ECE tUl medlemsländernas regeringar om att i dennationella lagstiftningen införa vissa minimikrav. har följt dettaarbete. VadgäUer hörselkraven framgår att man stegvis kommit fram tUl atthörselnedsättning i och för sig inte bör hindra att den som lider därav fårvanligt bUkörkort. Hörseln utgör nämligen inte någon pålitlig informationskanalunder de akustiska förhållanden (brus och motorbuller) som merendels råderunder körningen. De hörselskadade torde, i medvetande om sitt handikapp, inteöverskatta möjligheterna att höra omkömingssignaler och andra vamingsljud. Därigenomhåller de så noggrann uppsikt på omgivningen att de i själva verket utgör enmindre ttafikrisk än normalhörande personer. Med stöd av det anförda ansersocialstyrelsen att hörselkraven bör omarbetas. Styrelsen menar också att detnumera finns skäl att acceptera hörapparaten i trafiken. Hörselkraven bördärför utformas så att tUlräcklig hörsel skall anses föreligga även om sådanapparat används. I fråga om medverkan av medicinsk expertis vidprövningen av enskUda körkortsärenden anför att läkarkårensökade kunskaper på det trafikmedicinska området och länsläkarnas tUlgång tillspecialister numera gör det möjligt för länsstyrelserna att grunda sinaavgöranden på länsläkares yttrande även i mera komplicerade fall. lighetematill personligt sammanträffande med den enskilde torde vara tUl väsentligfördel. Vad gäller handläggning av körkortsärenden framhåUsatl den sker på handlingama. Styrelsen pekar också på att praxis varierar i höggrad mellan olika länsstyrelser när det gäller att höra socialstyrelsen.Styrelsens prövning fyller inte något praktiskt behov och krav på dessmedverkan bör inte ställas upp. skulle därmed i praktiken tabefattning med medicinska körkortsärenden endast när dessa överklagas tillkammarrätt eller till regeringsrätten. I övrigt skulle styrelsen tjäna somtillsynsorgan i medicinska körkortsfrågor. förslag att styrelsen skallbemyndigas att meddela föreskrifter om samtliga körkortskrav och att kravenskall moderniseras har tiUstyrkts eller lämnats utan erinran av flertaletremissinstanser. Bland dessa kan nämnas , ,länsstyrelserna. läkarförbundansluter sig till bedömning att man bör eftersträva en ordningsom underlättar en successiv anpassning till den medicinska utvecklingen. Medhänsyn härtUl biträder förbundet reservalionslöst förslaget att det skallankomma på att meddela föreskrifter om de medicinskakörkortskravens närmare innebörd. Därvid framför förbundet vissa synpunkterrörande formuleringen och preciseringen av syn- och hörselkraven och diskuterarockså de undersökningsresurser som kraven aktuaUserar. De hörda länsstyrelsernahar i sui tur inhämtat yttranden från resp. länsläkare, vUka likaledes tillstyrkersocialstyrelsens förslag. TUl de remissinstanser som biträder förslaget hörockså AB lokaltrafik och , vilkaframhåUer att ett genomförande av förslaget medför att kraven kan revideras påett mmdre tidsödande sätt än som f. n. är fallet och smidigare anpassas tUl devetenskapliga framsteg som fortiöpande görs på ifrågavarande områden. Liknandesynpunkter framförs av . Även Sverigestrafikbilägares riksorganisation tUlstyrker förslaget men framhåller attnuvarande bestämmelser även i fortsättningen bör lillämpas på dem som redanfått sin behörighet när de nya reglema träder i kraft. ställer sig tveksamttiU att syn- och hörsel-kraven tas bort ur körkortskungörelsen. A ena sidan,anför verket, synes det logiskt att aUa medicinska krav förs samman till enförfattning. Ä andra sidan utgör syn och hörsel gmndläggande sinnen och omkraven idessa avseenden bibehålls i kungörelsen medför detta att de bl. a. genomundervisning i ttafikskola blir mer allmänt kända än om de ingår i ensärskilt meddelad föreskrift. Motororganisationernas samarbetsdelegation anseratt det kan vara av värde att i varje fall de grundläggande kraven vad gällersynskärpa och hörselförmåga står kvar i körkortskungörelsen, bl. a. med hänsyntill att föreskrifter skulle vara mindre bindande för detiUämpande myndigheterna. Även förslag att styrelsen imindre utsträckning än f. n. skall höras i enskilda körkortsärenden tUlstyrks.Länsstyrelsen i län och som båda i ochför sig tillstyrker den uttryckta principen uttalar dock att länsstyrelsernainte bör fråntas möjligheten att i tveksamma fall inhämta yttrande frånsocialstyrelsen. Vid den prövning som sker för att bedöma en personslämplighet att inneha körkort, trafikkort och traktorkort spelar de medicinskafrågoma en viktig roll. Detta gäller såväl de medicinska kraven som läkamndersökningenoch den därpå grundade bedömningen. För trafiksäkerheten är det av största viktatt en rätt avvägning sker, men även för den enskilde är avgörandetbetydelsefullt. Degällande medicinska kraven på förarna finns dels i körkortskungörelsen, dels iföreskrifter som meddelat. I körkortskungörelsen finns degrundläggande bestämmelserna om syn och hörsel. I övrigt regleras syn- ochhörselkraven i föreskrifter. När det gäller andra medicinskaförhållanden än syn och hörsel saknar kungörelsen bestämmelser om de konkretakraven. De anges i stället i föreskrifter. Körkortskungörelsenträdde i kraft . Bestämmelsema i 1951 årsvägtrafiklagstiftning om de medicinska körkortskraven, som i stort sett varitoförändrade sedan lagstiftningens tUlkomst, fördes utan ändringar i sak övertill kungörelsen. Körkortskungörelsens medicinska krav dvs. om syn ochhörsel har alltså gällt med på det hela taget oförändrad saklig innebörd imer än . Det är givet att läkarvetenskapens framsteg underden angivna måste avspegla sig även i fråga om de syn- ochhörselkrav som bör ställas på förarna. har därför nu förordaten modernisering av ifrågavarande bestämmelser. Förarens synförmåga är väsentlig fråntrafiksäkerhetssynpunkt. HittUls har stor vikt fästs vid synskärpan. Numeraframstår emellertid flera andra funktioner hos synorganen som likabetydelsefulla. gällerexempelvis synfältet, ögats rörlighet (blickrörlighet) och mörkerseendet. Ävensjukdomstillstånd i synorganen är självfallet av betydelse. Enligt socialstyrelsensuppfattning är det påkaUat att hänsyn tas tUl dessa och liknande omständigheterför att en helhetsbUd skall skapas av förarens förmåga att i trafiken snabbtoch säkert kunna uppfatta medtrafikanter, trafikmärken etc. Som sammanfattandebeteckning på de synfunktioner som bör beaktas förordar socialstyrelsenbenämningen trafiksyn. Även förarens hörselförmåga betraktas numera annorlundaän tidigare. gällande regler innebär att föraren i ett stort antal fallmåste hänvisas till särskUd specialistundersökning för att få hörselförmåganprövad. Hörapparat accepteras inte heUer på samma sätt som glasögon och linsersom ett hjälpmedel i trafiken. De av förordade bestämmelsernainnebär att man utan att man gör avkall på trafiksäkerhetskraven kanacceptera viss hörselnedsättning hos föraren och att också hörapparaten kananses som ett normalt hjälpmedel åt honom. Behovet av en reformering av syn- och hörselkravenhar med något enstaka undantag vitsordats vid remissbehandlingen. För egendel anser jag att tiden nu är mogen för att beakta de nya rön och erfarenhetersom gjorts på det trafikmedicinska området . Det är väsentiigt att en fortlöpande anpassningsker av de trafikmedicinska reglerna till en nivå som motsvararläkarvetenskapens ståndpunkt. har därför hemställt ombemyndigande att meddela föreskrifter om samtliga medicinska krav på förarna,alltså även de gmndläggande syn- och hörselkraven. Styrelsens hemställan hartiUstyrkts av flertalet remissinstanser. Från något håll har emellertiduttryckts farhågor för att föreskrifter som meddelar skullevara mindre bindande för de tillämpande myndighetema. Några remissorgan anserockså att bestämmelsema är lättillgängligare för allmänheten om de finns ikörkortskungörelsen än om de är i föreskrifter. När det gäller frågan om bemyndigande försocialstyrelsen att meddela föreskrifter om de genereUa syn- och hörselkravenvill jag till en början slå fast, att sådana föreskrifter givetvis skall halika bindande karaktär för tillämpningen som körkortskungörelsens regler. Detblir sålunda inte fråga om enbart råd och anvisningar. Det är att märka attsocialstyrelsen enligt gällande regler meddelar föreskrifter om bedömningen avoUka sjukdomstillstånds inverkan på körkortsfrågan. har sålundautfärdat föreskrifter om bl. a. epilepsi, diabetes samt hjärt-och kärlsjukdomari det aktueUa avseendet. Även i fråga om syn- och hörselkraven harsocialstyrelsen meddelat föreskrifter. Redan i dagens läge utformas aUtså dettafikmedicinska kraven på förarna tUl belydande del av . Vadgäller de nya reglema om syn och hörsel kräver dessa ett differentieratbetraktelsesätt på ett helt annat sätt än de nuvarande. Detta nödvändiggör enutförligare beskrivning änsom är möjlig i egentlig författningstext. Under alla förhållanden kan intesamtliga detaljer i fråga om kraven regleras i sådan, utan komplettering krävsi form av särskUda föreskrifter. De medicinska kraven, läkamndersökningen ochbedönmingen i det enskilda fallet utgör en helhet. Om samtliga regler förssamman, ställs upp och kommenteras i ett sammanhang är detta tUl avsevärdfördel när det gäller förståelsen av dem. Ett genomförande av socialstyrelsensförslag bör därför också vara ägnat att främja en enhetiig tUlämpning. Vadsedan angår synpunktema på bestämmelsemas tillgänglighet delar jaguppfattningen att detta är en viktig faktor. Härvid bör emellertid beaktas attsocialstyrelsen tillkännager sina föreskrifter i en särskUd, av styrelsenutgiven medicinsk författningssamling. I gängse kommentarer tilltrafiklagstiftningen har dessa föreskrifter hittiUs antingen återgivits elleruppmärksammats genom hänvisningar. Med hänsyn till dessa förhållanden anser jagatt det bör finnas fömtsättningar för att kännedom skall spridas ombestämmelsema även om de meddelas av . Motbakgmnd av det anförda förordar jag att i körkortskungörelsen ges den allmännagmnden i fråga om syn- och hörselkraven, dvs. tillfredsställande trafiksyn ochtUlräcklig hörsel med eller utan hjälpmedel. Den närmare innebörden av dessakrav får sedan ges av med hänsyn tUl trafikmedicinska rön ochtrafiksäkerhetssynpunkter. Självklart måste därvid en avvägning ske med hänsyntill tillgängliga resurser i fråga om utbildade läkare och tekniska hjälpmedelför de nödvändiga imdersökningarna. föreskrifter bör meddelas eftersamråd med trafiksäkerhetsverket. Vaddäremot gäller traktorkorten vill jag peka på de särskilda förhållanden somföreligger härvidlag. Trafiksäkerhelssynpunkterna spelar i fråga om dessafordon lika stor roU som beträffande bilarna men måste med hänsyn tUl bl. a.fordonens karaktär och användning bedömas från delvis andra utgångspunkter.Frågoma om traktorema och motorredskapen har behandlats avmotorredskapsutredningen i det länmade betänkandet (SOU 1974: 26)Motorredskap. En viktig del av det komplex som motorredskapsutredningenbehandlar utgör frågan om behörigheten att föra ttaktor och motorredskap. Iavvaktan på den vidare beredningen av utredningsförslaget är jag inte bereddatt f. n. förorda någon annan ändring av nu gällande regler om de medicinskaförutsättningama för innehav av traktorkort än att bestämmelse bör meddelas omatt hörapparaten accepteras. Behovetav särskUda övergångsregler har vid remissbehandlingen franahållits i fråga omförare som har fått sin behörighet enligt äldre regler. I detta avseendeaktualiseras bestämmelsema i körkortskungörelsen om villkor för innehav avbehörighetsbevis och om återkallelse av Det är enligt min menmg naturligt att bedömningen sker mot bakgrund avde nya kraven. I de faU dessa är lindrigare än de tidigare ger denna principinte upphov tUl några problem. I övriga fall får tiUämpningen ske med beaktandeäven av andra omständigheter än de medicinska. Vad gäller återkallelse av äldrebehörighetsbevis skulle det eiJigt min mening leda för långt, om man utanvidare utgick från de nya bestämmelsema. En avvägning från fall tUl fall börske, där inte bara de rent medicinska synpunktema beaktas utan även hänsyn tas tillomständigheterna i övrigt, t. ex. förarens körvana. Kör-korlskungörelsensåterkallelsebestämmelser ger utrymme för en sådan individuell bedömning. Det ärockså med hänsyn tUl vikten av en riktig prioritering av resursema angeläget att man inte tar de nya reglerna till intäkt för en allmän omprövningav körkortsinnehaven. Tillämpningen av de nya reglerna i de enskilda fallen böraUtså aktualiseras av andra inträffande omständigheter. Det ankommer på socialstyrelsenatt vid utformningen av föreskriftema om de nya syn- och hörselkraven medbeaktande av vad jag anfört närmare överväga regleringen av deövergångsfrågor som kan uppstå. När det gäller handläggningen av enskUda medicinskakörkortsärenden hörs f. n. i ett stort antal faU. Detta skeräven när styrelsen meddelat sådana föreskrifter att ett avgörande både formelltoch från saklig synpunkt kan ske utan att styrelsen hörs. harpekat på att länsstyrelserna och länsrätterna har möjlighet att tillförasnödvändig medicinsk expertis genom länsläkama. Styrelsen har därför uttalat önskemål om att den i mindre utsttäckning än f. n. anlitas föryttranden i körkortsärenden. Socialstyrelsensönskemål har genomgående tillstyrkts vid remissbehandlingen. Jag delar uppfattningenatt ifrågavarande ärenden i största möjliga utsträckning bör bedömas på detregionala planet. Därigenom ökas möjligheterna till kontakter mellanbeslutsfattare och enskilda och ärendena kommer inte i den utsträckning som f.n. sker hos att bedömas enbart på handlingarna.Körkortskungörelsens bestämmelser bör därför utformas så att de inte hindrarden av förordade ordningen. Eftersom kimgörelsen ochsocialstyrelsens föreskrifter redan nu i stor utsträckning medger attsocialstyrelsen inte hörs, men yttrande från styrelsen ändå begärs, anser jagdet väsentligt att styrelsen fäster särskild vikt vid att informera berördaorgan om den önskvärda handläggningsordningen. A andra sidan är jag emeUertid ilikhet med några remissinstanser angelägen betona att något förbud att hörasocialstyrelsen inte är lämpligt. Anser en länsstyrelse eller länsrätt attsådan tveksamhet föreUgger i visst faU att det är motiverat att vända sig tillsocialstyrelsen bör det vara möjligt för dem att göra det. I fråga om denförfattningsmässiga regleringen avser jag att senare föreslå Kungl. Maj:t att ienlighet med de riktiinjer som jag förordat i det föregående föra in debestämmelser som behövs i körkortskun- görelsen.I enlighet härmed förordar jag att beteckningen "ttafiksyn" används ikörkortskungörelsen som benämning på synorganens funktion med avseende påsynskärpa, synfält, blickrörlighet, mörkerseende, sjukdomar i synorganen ochandra omständigheter av betydelse från trafiksäkerhetssynpunkt.