prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — Där föreskrivs att intagen kan bli föremål för disciplinäraåtgärder om han bryter mot anbefalld ordning eller eljest visar klandervärtuppförande och inte låter sig rätta efter tillsägelse eller om förseelsen är avallvarlig beskaffenhet. De disciplinära åtgärderna består i att den intagne kanåläggas 1) förlust eller t. v. av honom särskilt tiUerkändförmän, 2) förlust , helt eller delvis, av rätt att köpa varorsom tillhandahälls vid anstalten, 3) förlust under av rätt attskaffa sig, motta eller inneha böcker, tidskrifter eller tidningar, eller 4)inneslutning i enrum under eller, i fråga om den som undergårungdomsfängelse eller ej fyllt , under . Om förseelsen påkallar strängare åtgärd kanverkställighetstiden för den som undergår fängelse pä förlängas medhögst . Samtliga här angivna åtgärder kan efter förseelsensbeskaffenhet och övriga föreliggande omständigheter vidtas i förening.Föreligger flera förseelser skall åtgärd bestämmas gemensamt för dem. Av en i kriminalvårdsberedningens betänkande (s. 99)lämnad redogörelse för användningen av disciplinära åtgärder framgår följande. Användandet av disciplinära åtgärder har under senare årsuccessivt minskat. visar sålunda stor restriktivitet närdet gäller förlängning av verkställighetstider. 1 saml Nr 20 sä rekommenderat att inneslutning i enrum i regel börbegränsas för alla intagna samt att rymningar ochpermissionsmissbruk inte skall bestraffas disciplinärt. Anledning till denminskade användningen av disciplinstraff är främst att man har övergått tillatt utnyttja andra medel, som formellt inte är att betrakta som bestraffningar,t. ex. senareläggning av villkorlig frigivning, värd utom anstalt ellerpermissioner. Man kan också besluta om indragning av frigäng och andrasärskilda förmåner eller förflytta den intagne till en anstalt där behandlingenär mera restriktiv. Speciellt det sistnämnda alternativet har utnyttjats i ettstort antal fall. Mot bakgrund av vad sålunda anförts angåendesenareläggning av villkortig frigivning m. m. redogörs i det följande för vissabestämmelser i om villkorlig frigivning och övergäng tillvård utom anstalt. 6 § BrB kan den som undergår fängelse villkorligt frigivassedan tvä tredjedelar av tiden eller, om särskilda skäl föreligger, halva tidenhar avtjänats. Dock får frigivning inte ske förrän verkställigheten pågåttminst . 1 26 kap. 7 § föreskrivs att vid prövning av fråga omvillkorlig frigivning särskilt skall beaktas den dömdes uppförande underanstaltstiden och sinnesriktning vid den tid då frigivningen ifrågasätts, hansberedvillighet att ersätta skada som uppkommit genom brottet samt deförhållanden vari han skulle komma att försättas efter frigivningen. 1 fråga om den som undergår ungdomsfängelse skall enligt29 kap. 4 § BrB behandlingen fortsätta utom anstalt, när anstaltsvården pågåttså som med hänsyn till behandlingens syfte finnes erforderligt. Denintagne får dock inte överföras till vård utom anstalt förrän förflutitefter intagningen i anstalt, om inte särskilda skäl är därtill. Beträffande internering gäller enligt 30 kap. 5 § BrB attbehandlingen efter utgången av minsta tiden skall fortsätta utom anstalt närvård i anstalt inte längre finnes vara påkallad för att avhålla den dömde frånfortsatt brottslighet. 3.1 Verkställighet av vissa brottmålsdomar och beräkningav strafftid 1 överensstämmelse med vad KAIK har föreslagit förordas ipromemorian att bestämmelserna i 2 och 3 kap. behandlingslagen om befordran avdom till verkställighet och om beräkning av strafftid m. m. förs över till ensärskild lag benämnd lag om beräkning av strafftid m. m. 1 fråga om allmänuppbyggnad och omfattning ansluter sig lagförslaget nära till motsvarandeavsnitt i behandlingslagen. De ändringar i förhållande till gällande rätt som föresläsi promemorian hänger i stor utsträckning samman med frågan om vidgademöjligheter att undergå fängelse och andra frihetsberövande påföljder samtidigtmed häktning i annat mäl. Enligt departementspromemorian finns detfortfarande tillräckliga skäl att behålla möjligheterna till samtidigverkställighet. De olägenheter som är förbundna med nuvarande ordning, dvs. attsamtidig verkställighet kan ske endast om den dömde som häktad är intagen ifångvårdsanstalt, föreslås bli undanröjda genom en utvidgning av möjligheternatill samtidig verkställighet av häktning och påföljd i annat mål. Sådansamtidig verkställighet bör således kunna äga rum oavsett var den häktadeförvaras och oavsett i vilken ordning de olika åtgärderna förekommer tillverkställighet. En sädan ordning nödvändiggör ändrade bestämmelser omnöjdförklaring, befordran av dom till verkställighet och strafftidsberäkning. 1 fråga om nöjdförklaring föresläs att den som är häktad,antingen i målet eller i annat mål, skall få avge sädan förklaring införstyresmannen för den kriminalvårdsanstalt där han är intagen eller införföreståndaren för det häkte eller chefen för den rättspsykiatriska klinik, därhan förvaras eller, om han hålles i militärhäkte, inför den befattningshavaresom har uppsikt över häktet. Vid förfall för någon av nu nämndabefattningshavare får förklaringen avges inför den som är i vederbörandebefattningshavares ställe. Med hänsyn till personalförhällandena vid derättspsykiatriska klinikerna är det inte säkert att det under alla veckansdagar kommer att finnas personal tillgänglig som kan betros med att mottaganöjdförklaring. I promemorian föreslås därför att Kungl. Maj :t skall kunnaförordna att häktad som är intagen på rättspsykiatrisk klinik skall kunna avgenöjdförklaring inför närmaste polismyndighet. För den som är intagen av påföljd föresläs gälla samma regler somför häktad. 1 fråga om den som är på fri fot föresläs attnöjdförklaring skall kunna avges även inför föreståndare för allmänt häkte. Bestämmelserna om befordran av dom till verkställighet hari promemorieförslaget delats upp pä tvä paragrafer. 1 den första, 9 §,behandlas de fall då den dömde är häktad, i domsmälet eller i annat mäl, ellerdå han redan är intagen i undergä påföljd iannat mål. 1 samtliga dessa fall skall domen enligt förslaget befordras till verkställighet så snart den blirverkställbar. Förslaget innebär sålunda i denna del den nyheten att dom somavser häktad i annat mål skall befordras till verkställighet oavsett var denhäktade förvaras. Av en jämförelse med 19 § i förslaget framgår att strafftidenkommer att räknas frän den dag verkställigheten sålunda skall anses ha börjat.Att en dom befordras till verkställighet betyder enligt förslaget inte att dendömde alltid skall förpassas till kriminalvårdsanstalt. Är någon häktad iannat mål än domsmälet skall förpassning inte ske även'om den häktade förvarasi aUmänt häkte. 1 detta fall inskränker sig verkan av att domen befordras tillverkställighet till att strafftiden börjar löpa. Bestämmelser om befordran till verkställighet av dom motden som är på fri fot är i förslaget intagna i 10 §. Där regleras till enbörjan det fallet att domen blir verkställbar genom att fullföljdstiden går ut.1 sådant fall bör, sedan beslut om anstaltsplacering meddelats,utfärda föreläggande för den dömde att senast viss daginställa sig pä anstalten. Skulle den dömde inte efterkomma föreläggandet,föresläs fä rätt att hos polismyndigheten begära förpassningtill anstalten. Föreligger fara för att den dömde skall avvika bör enligtförslaget ha möjUghet att begära förpassning utanföregående föreläggande. Om den som är på fri fot avger nöjdförklaring påkriminalvårdsanstalt eller pä allmänt häkte, skall den som tar emotförklaringen enligt förslaget befordra domen till verkställighet. 1övrigt innehåller 10 § bestämmelser om befordran till verkställighet på grundav nöjdförklaring inför polismyndighet eller militär befattningshavare. Dessabestämmelser överensstämmer i sak med gällande rätt. I de fall dä det enligt nuberörda föreskrifter åligger polismyndighet att förpassa någon tillkriminalvårdsanstalt har myndigheten möjlighet att i stället meddela den dömdeföreläggande att själv inställa sig vid anstalten. Enligt gällande rätt räknas strafftiden, utom när detgäller häktad, tidigast från den dag den dömde tas in i fängvärdsanstalt. Föratt den dömde inte skall gå miste om verkställighetstid måste på grund häravalla förpassningsresor företas med största skyndsamhet. Detta försvårar ettrationellt utnyttjande av transportresurserna och leder ibland till att enförpassning måste genomföras trots att den bort anstå med hänsyn till denförpassades fysiska eller psykiska kondition. 1promemorian föreslås att strafftiden skall kunna räknas från det att den dömdeomhändertas för förpassning. Den dömde behöver då inte gå miste omverkställighetstid pä grund av att förpassningen till kriminalvårdsanstaltenblir fördröjd. 1 anslutning härtill innehåller promemorieförslaget vidare enregel som anger att den som skall förpassas till påföljd tillfälligt kan få förvaras i allmänt häkte eller polisarrest. Somvillkor för sädan förvaring uppställs det kravet att den skaU vara erforderligmed hänsyn till transportförhållandena. Bestämmelsen föresläs bli tillämpligäven när en intagen som har rymt från en kriminalvårdsanstalt skall förastillbaka till anstalten för I fråga om uppskovsbestämmelserna i behandlingslagenuttalas i promemorian att uppskov med verkställigheten av fängelse bör kunnamedges endast i fall då skäl av synnerlig styrka kan åberopas. Vad gäller deomständigheter och intressen som det kan finnas anledning att beakta i dettasammanhang bör det dock enligt promemorian ges utrymme för en något friarebedömning än som är möjlig enligt nuvarande regler. Hänsyn bör sålunda kunnatas, utöver vad som gäller, också till ett arbetsgivarintresse som frånsamhällssynpunkt är av synnerlig styrka. Även andra intressen änarbetsgivarintressen bör emellertid kunna beaktas. Förslaget syftar här bl. a.på faU dä den dömde ingår i ett arbetslag och en straffverkställighet skulledrabba de övriga i laget oskäligt hårt. Uppskov bör även kunna förekomma om dendömde endast därigenom kan få tillfälle att fullgöra ett särskilt angelägetuppdrag för någon organisations räkning. Enligt promemorian bör bestämmelsenmot bakgrund härav utformas så att uppskov skall kunna beviljas när synnerligaskäl föreligger. 1promemorian konstateras vidare att fiera skäl talar för att frågor om uppskovmed straffverkställighet förs över frän till annat organ. Enligtpromemorian bör dock en ändring av nuvarande ordning anstå till dess dennyligen tillkallade utredningen om de centrala nämndernas uppgifter ochorganisation (Ju 1973:1 5) har slutfört sitt uppdrag. När det gäller anstånd med verkställighet på grund avnädeansökan föreslås i promemorian den ändringen i förhållande till gäUanderätt, att hinder mot anstånd kommer att föreligga inte bara i fall då den dömdeär häktad eller när nåd har sökts i målet utan även när den dömde ärintagen i av påföljd. Enligt 37 § första stycket behandlingslagen avbrytspågående verkställighet om den dömde häktas. Promemorieförslaget utgår frånatt samtidig verkställighet av häktning och påföljd skall kunna äga rum i dennasituation. Häktning bör således inte föranleda att verkställigheten avbryts.För att uppnå detta syfte föresläs i promemorian att 37 § första stycketbehandlingslagen inte skall få någon motsvarighet i den nya lagstiftningen. Avnyssnämnda stadgande i behandlingslagen framgår motsättningsvis att häktning avannat skäl än misstanke om brott inte medför avbrott i pågående verkställighet.Här avses exempelvis häktning av tredskande vittne. Genom att häktningen isådant fall inte medför något avbrott i pågående verkställighet tordetvångsmedlet inte ha någon effekt beträffande den som undergår påföljd underså läng tid att häktningen måste hävas innan frigivning frän påföljden sker. Enligt promemorian saknas skäl att behälla en sådanordning. Därför föreslås en bestämmelse om att verkställigheten skall avbrytas,om den som undergår fängelse, ungdomsfängelse, internering eller behandling ianstalt enligt 28 kap. 3 § BrB häktas av annan anledning än misstanke om brott. 1 promemorian uttalas att bestämmelserna om beräkning avstrafftid bör ändras som en konsekvens av vad som har föreslagits när detgäller nöjdförklaring och befordran av dom till verkställighet. Sålunda börstrafftiden, när den dömde är häktad eller eljest intagen i kriminalvårdsanstalt,räknas frän den dag domen fär verkställas. Detta bör gälla oavsett om domen harmeddelats i häktningsmälet eller i annat mål och oavsett var den dömdeförvaras. 1 fråga om den som inte är häktad eller intagen ikriminalvårdsanstalt bör strafftiden räknas från den dag den dömde tas in iallmänt häkte eller kriminalvårdsanstalt enligt den föreslagna 10 §. Enligtpromemorian bör vidare strafftidsberäkningen börja, när polismyndighet omhändertarnågon för förpassning till kriminalvårdsanstalt. 1 överensstämmelse med ett av kriminalvårdsberedningenframlagt förslag förordas i promemorian att vid beräkning av strafftid i frågaom korta frihetsstraff en månad alltid skall motsvara . 3.2 Kriminalvård i anstalt 1 promemorian framhålls att de lagändringar i fråga omanstaltsvärden som aktualiserats är av sådan omfattning att de inte lämpligenlåter sig inordnas i den nuvarande behandlingslagen. 1 enlighet med vad somförutsatts i statsverkspropositionen föreslås därför i promemorian att detinförs en ny lag lag om kriminalvård i anstalt som ersätter de delar avbehandlingslagen som innehåller bestämmelser om behandlingens anordnande ochnärmare utformning. Därutöver föreslås vissa ändringar i brottsbalkensbestämmelser om anstaltsvården. 1 1 § anges lagens tillämpningsområde. Detta område är isak överensstämmande med vad som gäller enligt behandlingslagen. 1 2 § angesatt leder och har inseende över kriminalvärden ianstalt. Det nya anstaltssystemet som avses bli genomfört inomkriminalvården bygger på dels ett begränsat antal riksanstalter för merasvårhanterliga klienter, klienter med långa strafftider och klienter som främstav allmänpreventiva skäl ådömts korta frihetsstraff och dels ett antal mindrelokalanstalter för övriga intagna. En bestämmelse som anger att kriminalvårdsanstaltär riksanstalt eller lokalanstalt tas därför upp i J . I samma paragrafföresläs en bestämmelse som anger att såväl lokalanstalt som riksanstalt äröppen eller sluten. 1 4 § anges målsättningen för kriminalvården i anstaltsamt vissa allmänna principer för vårdens utformning. I motiveringen tillbestämmelserna framhålls att de riktlinjer som statsmakterna antagit för denfortsatta utformningen av anstaltsvården syftar till att genom en reform avanstaltsvärdens organisation och verksamhetsformer skapa bättre förutsättningarän att förverkliga den i svensk kriminalvård gällandemålsättningen att anstaitsvården skall utformas sä, att den intagnes anpassningi samhället främjas och att skadliga följder av frihetsberövandet såvittmöjligt förebyggs. Mot bakgrund härav anges i förevarande paragraf attverksamheten vid anstalterna redan från början bör inriktas på åtgärder som förbereder den intagne förtillvaron utanför anstalten i den mån det kan ske utan att kravet päsamhällsskydd blir eftersatt. Till dessa bestämmelser har fogats enmotsvarighet till gällande föreskrift att frigivning och övergång till vårdutom anstalt skall förberedas . 1riktlinjerna för anstaltsvärdens foitsatta utformning har anförts att man böråstadkomma en ökad integrering mellan anstaltsvård och frivård och att ettförverkligande av vårdens syfte ofta motiverar stödåtgärder och värdinsatser avandra myndigheter och organ än kriminalvärdens. Dessa principer föreslås kommatill uttryck i bestämmelser i 5 §, som anger att kriminalvården i anstalt börplanläggas och genomföras i nära samverkan mellan kriminalvärdens olika organoch att i den mån ett förverkligande av vårdens syfte påkallar insatser avandra samhälleliga organ bör dessa, vart och ett inom sitt ansvarsområde, verkaför att ändamålsenliga och i övrigt lämpliga åtgärder vidtas. 1 paragrafen har ocksåtagits in bestämmelser som ger uttryck för grundsatsen att den intagne skallstimuleras att själv medverka aktivt vid planläggningen av anstaltsvistelsenoch den därefter följande vården i frihet. 1 fråga omprinciperna för fördelningen av de intagna mellan olika typer av anstalterframhålls i promemorian att anstaltsplaceringen bör ske inte sä mycket medhänsyn till arten av den påföljd som ådömts den intagne utan mera underhänsynstagande till de speciella behov och förutsättningar som karakteriserar denklientelgrupp till vilken, bortsett frän påföljdens art, den intagne närmastkan hänföras. När det gäller fördelningen av de intagna mellan lokalanstalteroch riksanstalter föresläs i 6 § bestämmelser som får ses enbart som mycketallmänna riktlinjer för valet av anstaltsplacering. Vid bestämmelsernasutformning har ledning hämtats frän den indelning av anstaltsklientelet i treolika grupper som kriminalvårdsberedningen gjort. Till det s. k.normalklientelet (grupp A) hänförs framför allt de personer som undergårfängelse men högst . Enligt förslaget skall den somundergår sådan påföljd företrädesvis vara placerad i lokalanstalt. Det s. k.svårhanterliga klientelet (grupp B) torde i övervägande antalet fall återfinnasbland de personer som undergår fängelse i mer än ett är, ungdomsfängelse ellerinternering. Den som undergår sådan påföljd skall enligt förslaget företrädesvisvara placerad i riksanstalt men får föras över till lokalanstalt när så behövsför en ändamålsenlig förberedelse av frigivning eller övergäng till vård utomanstalt. De personer som ådömts korta frihetsstraff huvudsakligen avallmänpreventiva skäl (grupp C) utgör den övervägande delen av dem som undergårfängelse . Detta klientel skall enligt förslagetföreträdesvis vara placerat i riksanstalt. 1 7 § föreslås bestämmelser som reglerar grunderna för deintagnas fördelning mellan öppna och slutna anstalter. Den principiella utgångspunktenför de föreslagna bestämmelserna är att vården i anstalt bör vara sä öppen sommöjligt. Därför föreslås att intagen bör placeras i öppen anstalt om inte annanplacering är påkallad med hänsyn till föreliggande fara för att han avvikereller eljest av säkerhetsskäl. 1 fråga om vissa kategorier brottslingar med långa strafftider föreslås ensärreglering som ger uttryck för en mer restriktiv hållning när det gällerplacering i öppen anstalt. Sålunda föreskrivs i paragrafens tredje stycke attden som dömts till fängelse i lägst tvä år eller till internering med en minstatid av bör placeras i sluten anstalt, om det med hänsyn tillatt han saknar fast anknytning till riket eller eljest kan befaras att han ärsärskilt benägen att avvika och fortsätta en Brottslig verksamhet, vilken pågrund av omfattning och inriktning är av särskilt allvarlig karaktär. Vadsålunda sagts gäller dock inte om annan placering krävs för en ändamålsenligförberedelse av förestående frigivning eller överföring till vård utom anstalteller eljest synnerliga skäl föreligger för placering i öppen anstalt. Enbestämmelse om placering av intagen som inte fyllt har tagits in i 8 §.Bestämmelsen anger att vid placering av sädan intagen särskilt skall beaktasatt han såvitt möjligt hälls åtskild från sädana intagna som kan inverkamenligt pä hans anpassning i samhället. De närmare bestämmelserna om kriminalvården i anstalt tasupp i 2 kap. i lagförslaget. Kapitlet inleds med bestämmelser i 9 § om detallmänna bemötandet av intagen och vissa skyldigheter för intagen. 1 10 § ges bestämmelser om intagens arbete och annanverksamhet inom anstalten. Bestämmelserna syftar till att erbjuda de intagnavidsträckta behandlingsalternativ, avpassade till den enskildes förutsättningaroch behov. Ökade möjligheter till s. k. frigäng föreslås enligt bestämmelsersom tagits in i 77 §. De riktlinjer som statsmakterna dragit upp föranstaltsvårdens fortsatta utformning innebär att de intagnas arbetsplikt skallbibehållas. En bestämmelse om arbetsplikten finns upptagen i 12 §. Därvidlikställs med arbete såväl deltagande i undervisning som yrkesutbildning somanordnas för de intagna. Om intagens utomhusvistelse m.m. ges bestämmelser i 13 §.Fritidsverksamhet och utövande av religion regleras i 14 och 15 §§. Bestämmelsernaom fritidsverksamhet är mer utförliga och vittsyftande än motsvarandebestämmelser i gällande lag. När det gäller arten av de förberedelser som kommer ifråga för intagens frigivning eller överförande till värd utom anstalt föreslåsi 16 § mera preciserade bestämmelser än f. n. Sålunda anges förutom attdärvid särskilt skall eftersträvas att bereda den intagne lämplig arbetsanställningeller annan försörjningsmöjlighet samt lämplig bostad att om den intagnekommer att behöva undervisning, yrkesutbildning eller ekonomisV;a, socialaeller medicinska stödåtgärder, i görligaste mån åtgärder skall vidtas för atttillgodose sådant behov. Bestämmelser om intagnas gemenskap och avskildhet finnsintagna i 17-23 §§. Genom dessa bestämmelser utvidgas de intagnas möjlighetertill gemenskap och inskränks i motsvarande mån de i gällande lag givnamöjligheterna att hälla intagna i avskildhet från andra intagna. Somhuvudregler anges att intagen dels skall arbeta tillsammans med andra intagnaoch dels fär under fritid vistas tillsammans med andra intagna. Därefter angesi lagtexten de undantagssituationer i vilka intagen får hällas avskild frän andra Intagna. För att bättre än f. n.tillgodose rättssäkerhetsintresset vid handläggningen av frågor omenrumsplacering i här avsedda fall föreslås vissa särskilda bestämmelser. När det gäller intagens rätt att inneha personligatillhörigheter föreslås i 24 § bestämmelser som avser att ge uttryck för enmindre restriktiv hållning än som följer av nuvarande bestämmelser pä dettaområde. 1 fråga omintagens rätt att ta emot och avsända brev har 125-28 §§ tagits in bestämmelsersom innebär att möjligheterna till brevgranskning inskränks i förhållande tillvad som gäller. Brevgranskning skall fä ske endast i den utsträckning somdet är påkallat av säkerhetsskäl. Denna huvudregel kompletteras med särskildaföreskrifter som närmare anger när granskning fär ske. Bestämmelserna innebäratt brev till intagen får granskas om det finns anledning anta att det innehållerotillåtet föremål, att brev vidare får granskas stickprovsvis - i öppen anstaltdock bara vid särskilda tillfällen - samt att i sluten anstalt brev dessutomfår granskas om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnas särskildaförhållanden. Bestämmelser ges även i fråga om förfarandet vid granskning ochkvarhållande av brev. Förtroenderådens korrespondens skall enligt särskildbestämmelse vara underkastad samma regler som föreslås gälla för enskildintagens brev. Denuvarande rätt snävt utformade lagbestämmelserna om besök ersätts i 29 § medbestämmelser av mindre restriktiv karaktär. För att öka möjligheterna atthindra insmuggling till de intagna av otillåtna föremål, t. ex. narkotika,vapen e. d., föreslås i samma paragraf en bestämmelse av innehåll att det somvillkor för besök av säkerhetsskäl kan föreskrivas att den besökandeunderkastar sig kroppsvisitation. Motsvarighet till denna bestämmelse saknas iden nuvarande behandlingslagen. Bestämmelser som reglerar de Intagnas rätt attanvända telefon saknas i behandlingslagen. 1 30 § föreslås bestämmelser härom.Dessa är utformade i nära överensstämmelse med de föreslagna reglerna om besök.En för brevväxling, besök och telefonsamtal gemensam undantagsbestämmelse avhänsyn till rikets säkerhet finns i 31 §. Om permissioner m.m. ges bestämmelser i 32-35 §§. Deföreslagna bestämmelserna om regelbunden korttidspersmission och om sådan korttidspermissionsom ges av särskild anledning innebär en uppmjukning i förhållande tillmotsvarande bestämmelser i behandlingslagen. Särskilt är att märka attregelbunden korttidspermission skall kunna beviljas, om inte faran för missbrukär avsevärd. Är noggrann tillsyn behövlig skall den intagne under permissionenkunna vara ställd under bevakning.