prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — föresläs i fråga om vissakategorier intagna som har länga strafftider och som är placerade i slutenanstalt en särskild bestämmelse som innebär att korttidspermission fär gesendast om synnerliga skäl föreligger. Långtidspermission föreslås underbenämningen frigivningspermission kunna beviljas som ett led i förberedelseför villkorlig frigivning eller övergång till vård utom anstalt. För den somundergår fängelse öppnas möjlighet att få frigivningspermission redan från dendag dä s. k. hälftenfrigivning kan ifrågakomma som den nuvarandemaximitiden slopas. Vidare föreslås en bestämmelse som innebär att i fall däintagen genom vistelse utanför anstalt kan bli föremål för särskilda åtgärdersom kan antas underiätta hans anpassning i samhället, sådan vistelse kanbeviljas honom , om särskilda skäl föreligger därtill. Förvistelsen utanför anstalt skall i så fall ställas de villkor som kan anseserforderliga. Det är här fråga om en motsvarighet till sädan långtidspermissioni rehabiliteringssyfte som f. n. kan beviljas endast den som undergårungdomsfängelse. Bestämmelser om de intagnas rätt till medinflytande genomsamrådsorgan o. d. har tagits in i 36 §. Sädana bestämmelser saknas i dennuvarande lagen. Om vård vid sjukdom m. m. ges bestämmelser i 37-41 §§. Vidutformningen av dessa bestämmelser har hänsyn tagits till de ökade möjligheteratt anlita den allmänna sjukvården som kommer att föreligga för en stor del avanstaltsklientelet till följd av lokalanstalternas tillkomst. Transporter av intagen regleras i 42 § och Inställelse viddomstol och inför annan myndighet i 43 §. Ersättning för arbete m. m. behandlasi 44 §. Bestämningen av de aktiviteter som berättigar till ersättning är mervidsträckt än i gällande lag. Bestämmelserom disciplinär bestraffning m. m. föreslås intagna i 46-51 §§. När det gällerreaktionsformerna föreslås väsentliga nyheter. Enligt förslaget skall denintagne kunna tilldelas varning eller åläggas att vara innesluten i enrum underhögst . Som ny reaktionsform införs alltså varning somisoleringsstraffets maximitid minskas. 1 promemorian konstateras att detnuvarande systemet har påtagliga nackdelar, eftersom det innebär attallvarligare misskötsamhet, t. ex. rymning och permissionsmissbruk, vanligenföranleder förutom enrumsplacering att vederbörande övervakningsnämndeller centrala nämnd sedermera vid prövningen av fråga om villkorlig frigivningeller övergäng till vård utom anstalt förlänger anstaltsvistelsen med viss tid.Den intagne får under sådant förhållande lätt intrycket att han blir dubbeltbestraffad för samma gärning. 1 den män förfiutit sedangärningen begicks uppfattas därvid den senare åtgärden som särskilt obillig.Enligt promemorian kan man emellertid i förevarande sammanhang inte underlåtaatt ta hänsyn till att det från disciplinär synpunkt föreligger ett behov avtillgäng till en mera kännbar påföljd än ett isoleringsstraff på högst sjudagar. Därför förordas en ordning som innebär att det redan i samband medåläggande av isoleringsstraff kan förordnas att den tid under vilken denintagne enligt beslutet skall vara innesluten i enrum inte skall räknas in itiden för verkställighet av den påföljd som den intagne undergår. Som enkonsekvens av denna ordning bör vid prövning av fråga om villkorlig frigivningeller övergång till vård utom anstalt hänsyn inte längre kunna tas i varje falltill sädan misskötsamhet som föranlett disciplinär bestraffning. 1 den mån eti indisciplinärt beteende föranleder sådanabehandlingsmässiga åtgärder som indragning eller senareläggning av frigäng eller permission eller förflyttning till annan mer slutenanstalt är det enligt promemorian väsentligt att skälig hänsyn därtill kommeratt tas i disciplinärendet. 1 den nya lagen föreslås därför en föreskrift somanger att vid prövning av fråga om disciplinär bestraffning bör beaktas omförseelsen har andra följder för den intagne, särskilt med hänsyn tillförhållanden som avses med bestämmelserna om frigång, korttidspermission ochfrigivningspermission. 1 anslutning tillförslaget om disciplinär bestraffning föreslås att bestämmelsen i 26 kap. 7 §BrB ändras sålunda att det inte längre anges att den dömdes uppförande underanstaltstiden skall särskilt beaktas vid prövning av fråga om villkorligfrigivning. Även i övrigt föresläs en omarbetning av bestämmelsen. Enligt denföreslagna lydelsen skall vid prövning av fråga om villkorlig frigivningsärskilt beaktas verkningarna av fortsatt frihetsförlust för den dömde ochförutsättningarna för hans anpassning i samhället med hänsyn till deförhållanden i vilka han skulle komma att försättas efter frigivningen. 2 kap.avslutas med vissa jämkningsbestämmelser i 52 och 53 §§. 1 54-59 §§ ges bestämmelser om beslut, besvär ochdelegation m. m. Här kan nämnas att den föreslagna bestämmelsen i 58 § ger, medvissa undantag, möjlighet för Kungl. att till tjänsteman inom kriminalvärdendelegera befogenheter enligt lagen. Delegation frånkriminalvårdsstyrelsen till tjänsteman inom kriminalvärden kan enligt förslagetbl. a. avse befogenhet för styresman vid anstalt att besluta om disciplinärbestraffning. Av den föreslagna bestämmelsen i 57 § framgår att styresmannensbeslut skall lända till efterrättelse om inte denne annorlundaförordnar. Om styresmannen vid åläggande av inneslutning i enrum med stöd avtidigare förordade nya bestämmelse förordnar att den ålagda tiden inte skallinräknas i tiden för verkställighet av den påföljd som den intagne undergår,kommer enligt förslaget emellertid den ordningen att gälla att beslutet i desshelhet skall underställas prövning. Ansvarsbestämmelser m. m. finns intagna i 60 och 61 §§.Tillämpningsföreskrifter behandlas i 62 §. 3.3 Ändringar i bestämmelser omskyddstillsyn I dom pä skyddstillsyn kan enligt 28 kap. 3 § BrB ingåbehandling i anstalt. Har förordnande härom meddelats beträffande någon sominte fyllt , kan domstolen bestämma att anstaltsbehandlingen skallverkställas utan hinder av att domen pä skyddstillsyn inte har vunnit lagakraft. Motsvarande gäller om domstol under pågående skyddstillsyn pä grund avden dömdes misskötsamhet förordnar om anstaltsbehandling liksom när sådantförordnande meddelas på grund av ny brottslighet. Har den dömde i här avseddafall fyllt , kan förordnandet inte verkställas innan domen päskyddstillsyn vunnit laga kraft mot den dömde. Uppkommer fråga om anstallsbehandling under pågåendeskyddstillsyn, kan övervakningsnämnd eller domstol med stöd av 28 kap. 1 I §BrB förordna att den dömde skall tillfälligt omhändertagas.Beslutet går i verkställighet, men omhändertagandet får inte pågåunder än eller undantagsvis . I 971:649 väcktes frågan om en ändring av BrB avinnebörd att domstol, när den under pågående skyddstillsyn förordnar omanstaltsbehandling eller undanröjer skyddstillsynen och dömer tUl fängelse,skall ha möjlighet att förlänga tiden för omhändertagande enligt 28 kap. 11 §tUl dess domstolens beslut vinner laga kraft. (JuU 1971:17) avvisade av olika skäl deni motionen föreslagna lösningen rnen tog fasta på ett par förslag som framförtsunder remissbehandlingen. Ett av dessa förslag gick ut pä att vidga möjligheternaatt förordna om omedelbar verkställighet av beslut om anstaltsbehandling genomatt ta bort den nuvarande åldersgränsen. Ett annat förslag avsåg möjlighetenatt i vissa fall förordna om omedelbar verkställighet när domstol undanröjerskyddstillsyn och dömer till fängelse. Dessa frågor borde enligt utskottetsmening övervägas av Kungl. biföll utskottets hemställan. 1 promemorian behandlas endast förslaget om omedelbarverkställighet av beslut om anstaltsbehandling för sådana som har fyllt 23 år.Enligt promemorian torde situationen i de fall då domstolen överväger att låtaanstaltsbehandling ingå i skyddstillsyn för det äldre klientelet i allmänhet varasådan att omedelbara åtgärder behövs för att lösa akuta sociala problem. Detmåste under sädana omständigheter anses olyckligt att behandlingen kan kommaatt dröja . Enligt promemorieförslaget talar övervägande skäl för attdomstolen bör ha möjlighet att förordna om omedelbar verkställighet avförordnande om anstaltsbehandling ingående i skyddstillsyn även i fråga omdömda som fyllt . Förslaget föranleder ändringar i 28 kap. 3 § andrastycket och 38 kap. 9 § andra stycket BrB. 4.1 Verkställighet av vissa brottmålsdomar och beräkningav strafftid Förslaget i departementspromemorian att i en särskild lagta upp bestämmelser om befordran till verkställighet av vissa brottmålsdomaroch om beräkning av strafftid m. m. har allmänt godtagits underremissbehandlingen. Det i promemorian framlagda lagförslaget har i huvudsaktillstyrkts eller lämnats utan erinran. Förslaget om vidgade möjligheter tUl samtidig verkställighetav häktning och påföljd i annat mål har tillstyrkts av de remissinstanser somyttrat sig i denna fråga. Sålunda anser RÅ att förslaget innebär sådanafördelar att det bör genomföras. anser att även om denföreslagna regeln i princip endast får betydelse för det fall att vederbörandefrikännes i det senare målet, det är tiUfredsstäUande att konstatera atttidigare fängelsedomar och förvandlingsstraff som är verk-stäUbara alltid skallfå avtjänas oberoende av var den dömde hälls häktad. Beträffande reglerna om nöjdförklaring erinrar RÄ om attsådan förklaring hädanefter inte från tidssynpunkt har någon betydelse för densom är häktad. Önskemålet om ändamålsenlig behandling torde i vart fall med dendömdes medgivande kunna tillgodoses i annan ordning än genom nöjdförklaring.För den som eljest är intagen i fängvärdsanstalt torde nöjdförklaring intefylla någon funktion. Den som är på fri fot bör dock enligt RÅ alltjämt kunnaavge nöjdförklaring. Om det visar sig att möjligheten att avge nöjdförklaringhar betydelse endast för sistnämnda grupp, torde det böra övervägas attinskränka nöjdförklaringsinstitutet tUl sädana fall, vilket skulle få tillföljd att hithörande bestämmelser kan göras åtskiUigt enklare. Enligt hovrätten över och förefaller deföreslagna bestämmelserna om nöjdförklaring och befordran till verkställighetav dom onödigt komplicerade. Bestämmelserna kan väsentligt förenklas t. ex.genom att 4 och 6 §§ förs samman så att nöjdförklaring skall kunna avges införviss myndighet oberoende av om den dömde är häktad, intagen påkriminalvårdsanstalt eller pä fri fot. Förslagetatt nöjdförklaring skall kunna avges pä rättspsykiatrisk klinik godtas avflertalet remissinstanser. framhåller att gällande joursystemvid klinikerna medför att skyldigheten att motta nöjdförklaringar knappast kanåläggas någon annan än den som är ordinarie chef för kliniken. Vid förfall förhonom måste därför alltid polismyndighet anlitas för en sädan uppgift. Ävenunder den tid då klinikchefen är i tjänst torde det vara säkrast och mestpraktiskt med hänsyn till bl. a. klinikchefens ringa rutin och hårt belastadetid - att polismyndighet i första hand får till uppgift att mottanöjdförklaring av den som vistas på rättspsykiatrisk klinik. i anser att vissa skäl talar mot att polismyndighet i den angivna situationen skall kunnaåläggas att motta nöjdförklaring. erinrar om att socialstyrelseni annat sammanhang har ifrågasatt om inte klinikchef i vissa fall skall kunnavägra att motta nöjdförklaring. påpekade därvid att problem kanuppstå när det gäller att fastställa om en nöjdförklaring kan betraktas som engiltig viljeförklaring, nämligen när det är fråga om patienter som på grund avpsykisk sjukdom eller utvecklingsstörning uppenbarligen inte är i stånd atträtt bedöma innebörden av en sådan rättshandhng. Att under sädana förhållandenålägga myndighet, vars befattningshavare saknar psykiatrisk utbUdning, attuppta nöjdförklaring av någon som är intagen på rättspsykiatrisk klinik, anserlänsstyrelsen vara olämpligt. Därtill kommer att det på senare är har varit enallmän strävan att avlasta pohsen uppgifter som inte är typiskt polisiära. Länsstyrelsenavstyrker därför förslaget att polismyndighet i angiven situation skall kunnaåläggas att uppta nöjdförklaring. Enligt interneringsnämndens mening är innebörden avuttrycket "befordra domen till verkställighet" i 9 och 10 §§ iförslaget inte helt klar. Ordalydelsen tyder närmast på att meningen är attverkställigheten skall börja. Enligt BrB och den förslagna lagen omkriminalvård i anstalt skall emellertid verkställigheten ske ikriminalvårdsanstalt. 1 promemorian anges att med uttrycket förstås attverkställigheten anses ha börjat. Faktiskt intagande i kriminalvårdsanstaltavses alltså inte. Det sägs rent ut att så Inte alltid skall ske. mening skulle det vara en fördel om det tydligare än iförslaget angavs när den dömde skall intas i kriminalvårdsanstalt. Debestämmelser som i övrigt behövs för att tillgodose syftet med förslaget börutformas som regler för strafftidsberäkningen, Inte som regler för närverkställigheten börjar. Härigenom skulle man också komma ifrån en svårighetsom inte är löst i förslaget, nämligen frågan om vilka regler som skall gällaför behandlingen av den som är häktad och som undergår påföljd. uppläggning bör i lagen lämnas klart besked i vilkenutsträckning undantag frän BrB:s och den föreslagna behandlingslagens reglerkan eller skall ske när den dömde är häktad. Det i 10 § första stycket föreslagna tUlvägagångssättet,som innebär att skall förelägga den som dömts tillfrihetsstraff och är pä fri fot att senast viss dag inställa sig vidkriminalvårdsanstalt, anser hovrätten över och vara mindreändamålsenligt, t. ex. om den dömde är intagen på vårdanstalt föralkoholmissbrukare. Hovrätten föreslår därför att andra stycket i samma paragrafutgär och att i stället som sista punkt I första stycket upptas en bestämmelsesom anger att äger begära att polismyndighet förpassarden dömde till anstalten. 1 detta sammanhang erinrar hovrätten om att den somhar dömts kan få påföljden verkställd genom att avge nöjdförklaring. Någonmotsvarande möjlighet finns emellertid inte för den dömde om domen har vunnitlaga kraft. Hovrätten anser att denna skillnad inte är sakligt motiverad. Dendömde bör även efter fullföljdstidens utgång kunna begära att få domenverkställd. Som ett sista stycke i 10 § bör därför föreskrivas att vad i tredjestycket sägs gäller även den som i annat faU begär attlagakraftvunnen dom skall verkställas. Statskontoret understryker vikten av att den föreslagnareformen i fråga om föreläggande att inställa sig pä kriminalvårdsanstaltgenomförs. 1 nuläget saknas överblick över dömda som är pä fri fot.Uppskattningsvis omfattar dessa ca 9 000 av de 12 000 personer som årligenundergår frihetsstraff. Förslaget skapar förutsättningar för en ökad kunskap omdenna grupp av klientelet och för en rationell handläggning av förelägganderutinen.Genom att dessa arbetsuppgifter överförs pä underlättassålunda den övergång till ett ADB-orienterat frifotings-register, somsamarbetsorganet för ADB inom rättsväsendet och kriminal-värdsstyrelsenplanerar till /76. Om lagförslaget genomförs kan uppgifter omförelägganden på ett enkelt och rationellt sätt insamlas och databehandlas. Mednuvarande ordning skulle det däremot bli nödvändigt att ålägga 119polisdistrikt rapporteringsskyldighet till för att fäett motsvarande fungerande register. En sådan lösning skulle enligtstatskontorets mening vara svår att genomföra. Ett register som byggs upp medutgångspunkt från den i promemorian förordade ordningen kommer att gemöjligheter till bl. a. statistikuttag över antalet dömda som harfått förelägganden att inställa sig. På så sätt får man bl. a. ökade kunskaperom köbildningen inom kriminalvärden. Därmed skapas förutsättningar för ettbättre utnyttjande av anstaltsbeständet samt bättre vårdplanering och enjämnare personaldimensionering. anser att nuvarande system i stortsett har fungerat väl. Någon omfördelning av anstaltsbeläggningen sä att beläggningstopparnabortfaller synes inte i och för sig följa av en omläggning avföreläggandeproceduren. Enligt mening erbjuder systemetmed föreläggande genom polismyndighet åtskilliga fördelar. Genom att den dömdei allmänhet kallas till polisen får han tillfälle till en service som tycksutnyttjas i stor omfattning. Han kan sålunda få resonera med en polisman om deolika problem som uppstår i samband med inställelsen vid anstalt. Han kan färåd och upplysningar om möjligheterna att ansöka om uppskov medverkställigheten eller om hur han skall förfara om han vill söka nåd. Om hansöker uppskov eller nåd fär polismyndighet direkt kännedom om detta och brukardå underlåta att utfärda föreläggande om inställelse. Pä polisdistrikten,särskilt mindre sådana, har man också i Inte ringa utsträckning personligkännedom om klienterna. Därmed har man särskilda möjligheter att bedöma om enklient bör direkt förpassas in pä anstalt eller om han kan kallas till polisenför att få föreläggande att själv inställa sig. 1 vissa fall kan, i samband medatt en person grips för förseelse eller brott, införpassning ske direkt. Omkriminalvårdsstyrelsen i stället för polismyndigheten skall förelägga den dömdeatt inställa sig pä fängvärdsanstalt är det enligt styrelsens mening angelägetatt man söker se till att de fördelar som det nuvarande systemet erbjuder imöjligaste mån bibehålls. Även det föreslagna systemet medför enligtkriminalvårdsstyrelsen vissa fördelar för kriminalvården och den intagne. Ett överförande avföreläggandena påverkar och underlättar sålunda genomförandet av ettfullständigt maskinellt register över dömda som är på fri fot. Uppgifter omförelägganden kan på ett enkelt sätt tas emot och databehandlas. 1 kombinationmed en maskinellt uttagen beläggningsstatistik kan antalet disponibla platserställas mot antalet icke häktade dömda som fått resp. inte fått föreläggande.Möjligen kan detta leda tiU ett något bättre utnyttjande av den tillgängligaplatskapaciteten. Polisen får vidare viss avlastning i sina hittillsvarandeuppgifter med att kalla, delge, förelägga och införpassa de dömda. Slutligentorde i vissa fall den dömde föredra att inställa sig efter föreläggande perpost. Det föreslagna systemet bör emellertid kompletteras med viss skriftliginformation till den som får föreläggandet, avsedd att i någon män ersätta denservice som polisen har lämnat i dessa ärenden. motsätter sigpromemorieförslaget i denna del. Om de dömda pä fri fot - I regel gäller detpersoner med korta straff i fortsättningen skall få föreläggande att inställasig pä anstalt av i stället för polismyndigheten, kandetta i förstone te sig som enbart en teknisk rationalisering. Sällskapet kaninte godta en sådan bedömning. Med nuvarande system har nämligen den dömde ennaturlig kontaktmöjlighet med den lokala polismyndigheten i samband medföreläggandet och denna möjlighet utnyttjas i avsevärd omfattning. Därvid kanofta den dömde också tillrådas att ta kontakt med vederbörandekriminalvärdsdirektör för att få sina personliga synpunkter päanstaltsplaceringen beaktade. Sådan kontakt förekommer även i stor omfattning.Mycket talar för att det föreslagna stadgandet och dess tillämpning kan bli ettsteg mot att själva anstaltsplaceringarna av frifotingsklientelet genom besluti administrativ ordning också centraliseras till kriminalvårdsstyrelsen.Sällskapet anser att en sådan utveckling bör förhindras. Promemorieförslagetom ändrade bestämmelser om förutsättningar för uppskov med straffverkstäUighettiUstyrks av i och Föreningen . Kriminalvårdsnämndenanser att de nuvarande bestämmelserna om uppskov behöver omarbetas. Nämndenanser emellertid inte att promemorieförslaget går tillräckligt långt i dettahänseende. Promemorians ändringsförslag utgär enligt nämnden från vissauttalanden till ledning för rättstillämpningen vilka gjordes under förarbetenatill de nu gällande bestämmelserna i 12 § behandlingslagen. Utvecklingen isamhället har lett till att dessa uttalanden inte är giltiga på sammasätt .som vid lagstiftningens tillkomst. Den praxis som kriminalvårdsnämnden upprätthäller har kommit att i viss utsträckning lämna de ramar som drogsupp i förarbetena till lagen. De ändrade värderingar som promemorian geruttryck för har godtagits i tillämpningen. Sådana intressen somexemplifieras i promemorian beaktas således redan som skäl för beviljande avuppskov. Men även familjehänsyn och planerings-mässiga skäl godtas.Tillämpningen synes i dessa avseenden innebära en friare bedömning än som departementsförslaget nu avser attgenomföra. Nämnden framhåller att uppskovsreglerna vinner tiUämpning på människorsom ofta lever under relativt välordnade förhållanden, som inte undandrar siglagföring och straff och som inte heller befaras begå nya brott. De fiesta avdem som ansöker om uppskov med verkställighet är dömda till ett kortvarigtstraff som har ådömts av allmänpreventiva skäl. För den dömde är det angelägetatt avtjänandet sker då han inte tillfogas alltför kännbartavbräck i utbildningshänseende, familjemässigt, socialt eller ekonomiskt. Ävenfrän samhällsekonomisk synpunkt är det önskvärt att han inte gör det. Nämndenkan därför inte ansluta sig till uttalandet i promemorian att uppskov medverkställighet bör kunna medges endast då skäl av synnerlig styrka kan åberopasför ett uppskov. Åtskilliga av de skäl som f. n. godtas för uppskov ryms inteunder en sådan beteckning. Detta gäller t. ex. vederbörandes intresse av attefter en tids sjukdom eller arbetslöshet fä arbeta ytterligare någon ellernågra månader för att kunna betala av på sina skulder, intresset att få varahemma någon tid för att kunna bistå sammanboende, fästmö eller hustru som snartskall föda barn och sedan även kunna hjälpa henne med skötseln av barnet,intresset av att inte behöva bryta ett idrottslag under pågående tävlingssäsongeller ett musikkapell för dess engagemang samt intresset att underspeciella förhållanden inte låta en skolklass byta lärare under pågåendetermin. En huvudregel att uppskov kan beviljas, när skäl föreligger, skullebättre ange nuvarande praxis än vad den föreslagna bestämmelsen gör. anser att den tid av förvilken uppskov längst kan beviljas oftast är tillräcklig för att tillgodoseförekommande behov av uppskov med straffverkställighet. 1 vissa fall skulle detdock vara av värde, om anstånd kunde meddelas även för en . Dendömde kan ha synnerligen starka personliga skäl för ett uppskov medstraffavtjänande, exempelvis för att kunna fullgöra påbörjad värnpliktstjänstgöringeller avsluta pägäende omskolning, men behöver för det ändamålet anstånd underlängre tid än . Längsta tid för uppskov bör enligt nämndens meningutan olägenheter kunna sättas till . Nägot missbruk av en sädan bestämmelsetorde inte behöva befaras. En tillräckligt restriktiv tillämpning torde kunnaåstadkommas genom en bestämmelse att för längre anstånd än fordrassärskilda skäl. i anser att det undantagsviskan uppkomma situationer där det är ändamålsenligt att ge längre uppskov än sexmånader. Detta gäller t. ex. om den dömde efter det att domen vunnitlaga kraft ansöker om nåd och fär underrättelse om avslag på nådeansökan, närendast av sexmånadersfristen återstår. 1 sådana faU vore det lämpligtatt kunna utsträcka uppskovstiden. För att undvika en olikformig praxis kanlämpligen föreskrivas antingen att endast central myndighet äger besluta häromeller att regional myndighets beslut skall underställas central myndighet. Flera remissinstanser berör frågan om vilken myndighet somskall besluta i uppskovsärenden. i har inte någotatt erinra mot att ärenden rörande uppskov med straffverkställighet förs överfrån länsstyrelse till annat organ sedan klarhet har vunnits om vilken centralmyndighet som bör handlägga dessa ärenden. i anser att prövningen avansökan om uppskov i viss män kan anses som den första kriminalvärdandeåtgärden. Med det synsätt som har redovisats i tidigare utredningar på dettaområde synes det mer ändamålsenligt att ansökningarna avgörs avannan myndighet. Enligt såväl föreslagen som gällande ordning skallpolismyndighet yttra sig i ärendet.