prop · FX0332 · 1974-12-31 00:00:00 — I vissa fall kan hindret undanröjasäven genom att vederbörande rättsägare medger, att inmutningsrätt beviljas.Paragrafen har blivit vidlyftig dels tUl följd av hindrens mångfald dels, ochframför allt, till följd av sitt heterogena innehåll. Lagrådet vill därförförorda en uppdelning av paragrafen. Som berörts vid 1 kap. 5 § utgårbe-sfämmelserna om sådana hinder som enligt punkterna 10 och 11 består däri,att annan har företrädesrätt till visst område på grund av gjord ansökan ominmulningsr'ätl eller om utmål eller utvidgning därav. De ersätts av de enligllagrådets förslag utvidgade bestämmelserna i 1 kap. om företrädesrätt mehanflera sökande. Vidare utgår det i punkt 1 upptagna hindret som följd avlagrådels förslag, att bestämmelse om statsgruvefält intages redan i 1 kap. Iövrigt synes bestämmelsen om hinder enligl punkt 10 mol inmutning inom områdesom redan blivit inmutat eller ulmålslagt och bestämmelsen om hinder enligtpunkt Prop,1974: 32 297 12 mol ommutning böra brytas ul lUl en särskild paragrafoch återstående hinder fördelas på skUda paragrafer allteftersom dispens frånhindret kan meddelas av Kungl. Maj:l eller annan myndighet. I enlighet med detsagda förordar lagrådet, att som 2 § intages bestämmelserna om hinder inomområde som redan är inmutat eller ulmålslagt (första stycket) och inom områdesom under det senast förflutna året eller del därav varit inmutat ellerulmålslagt (andra stycket), att tUl 3 § förs de bestämmelser från vilka dispenskan meddelas av Kungl. Maj:l och all till 4 § förs de bestämmelser från vilkadispens kan meddelas av . Det anmärkes i delta sammanhang, attlagrådet i det följande föreslår all det hinder som avser "kyrkogård ellerbegravningsplats" blir dispensabelt med Kungl. Maj:l som dispensmyndighetsamt alt bhr dispensmyndighet i fråga om järnväg, kanal ochflygplats. Angående de särskilda i paragrafen uppräknade hindren villlagrådet vidare anföra följande. Punkt 1 innehåUer bestämmelse om hinder mot inmutning förannan än staten bl. a. inom område som genom lag förklarats utgöra statsgruvefält.Enligl remissprotokoUet bör fråga om utläggande av statsgruvefält understäUasriksdagen. Bestämmelsen innehåller därför, i anslutning till del vilandeförslagel till ny regeringsform, att beslut om utiäggande av statsgruvefält skallha formen av lag. En ordning, enligt vilken beslutet skall fallas av ,föranleder icke någon erinran. Däremot synes icke böra i gruvlagen anges ivilken form beslutet skall fattas, utan detta torde få ta ställningtill när fråga om utläggande av statsgruvefält aktualiseras (jfr prop. 1973:90 ang. ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. s. 203204). Lagrådethemställer därför, att orden "genom lag" ersätts med orden"genom beslut av ". Det i punkt 4 upptagna hindret "kyrkogård ellerbegravningsplats", som överförts från gällande gruvlag, härrör från 1884års gruvsladga. Med begravningsplats torde numera få avses sådan allmän ellerenskUd begravningsplats som sägs i 1 § lagen (1963: 537) om gravrätt m. m. Uttrycket"kyrkogård eller begravningsplats" är oegentligt, i det alt kyrkogårdav ålder utgjort benämning på sådan begravningsplats som varit belägen intillkyrkan. Ordet "begravningsplats" täcker sålunda egentligen vad somavses. I lagen om gravrätt m. m. räknas också till allmän begravningsplats bl.a. "kyrkogård" och "annan begravningsplats". Motsvarandeuttryckssätt förekommer i lagen (1957: 585) om jordfästning m. m., vilken i 2 §talar om "kyrkogård eller annan allmän begravningsplats". För altbevara sambandet med gällande gruvlags uttryck och för att undvika alltmissförstånd synes i den nya lagen lämpligen kunna användas uttrycket"kyrkogård eller annan begravningsplats". Ett områdes egenskap avbegravningsplats består tiU dess begrav- Prop, 1974: 32 298 ningsplatsenläggs ned enligl bestämmelser därom i 3 § lagen om gravrätt m. m. Detta gällerpå grund av lagens övergångsbestämmelser även äldre begravningsplatser. Dettorde ej vara anledning all låta områdes egenskap av begravningsplats utgöraabsolut hinder mot inmutning, utan Kungl. Maj:l bör ha möjlighet att gedispens, när inmutning kan ske utan att tillbörlig hänsyn till pieteteneftersatts. Vidbeskrivningen av hindret i punkt 5 torde föreskrift om hur del angivnaavståndet skall beräknas i olika fall ej behöva tas in i lagen. Bestämmelserhärom kan lämpligen meddelas av Kungl. Maj:l i särskildatillämpningsföreskrifter i anslutning lUl den nya lagen. Beträffande dispensgivningentorde den förenklingen kunna vidtagas, att blir dispensmyndighetäven i fråga om järnväg, kanal och flygplats. I förekommande fall kanlänsstyrelsen inhämta yttrande från myndighet vars verksamhet är n'ärmaslberörd av ifrågasatt dispens. Liksomelektrisk kraftstation, i punkt 8, bör atomkraftanläggning medföra hinder motinmutning. Sådan anläggning torde emellertid omfattas av uttrycket"industriell anläggning" i samma punkt. punkt 13 upptagna hindret på grund av koncession för annan enligt lagen omstenkolsfyndigheler eller uranlagen eller på grund av undersökningstiUståndenligl sistnämnda lag synes kunna förenklas till alt avse det fall attkoncession eller undersökningstillslånd sökts eller meddelats. Frågan, huruvidainmutning kan bli till skada för sådan fyndighet som avses i de båda nämnda lagarna,får i sfäUet prövas i ärende angående dispens från hindret. Dispensmyndighetbör lämpligen vara Kungl. Paragrafentorde böra ges en avfattning som motsvarar vad lagrådet i del följande föreslåri fråga om 4 kap. 5 §. i denna paragraf om vad inmutningsansökan skall innehålla börenligl lagrådets mening åtminstone antydas, vad den utredning som "kananses behövlig" skall gå ut på. Redan i själva lagen bör sålunda ställassådant krav på ansökningens innehåll att bergmästaren därav kan få ledning försin bedömning enligt 1 § av det inmutade områdets storlek och form. Lagrådetförordar därför att som sista punkt i första stycket upptages föreskrift, attansökningen skall innehålla plan för undersökningsarbetets bedrivande och denutredning om sökandens möjligheter att fullfölja planen som kan vara. påkallad.I Övrigt får, såsom departementschefen anfört, närmare bestämmelser meddelas itillämpningsföreskrifter. I 5 § i lagen bör också, lämpligen såsom ett andrastycke, intagas föreskrift av innehåll att, om medgivande till inmutningenfordras av myndighet eller rättsägare enligt de Prop, 1974:32 299 föregåendebestämmelsema i lagen eller enligl lag om vissa inskränkningar irätten att förvärva fast egendom m. m., vid ansökningen skall fogas handlingsom visar att medgivande erhållits av myndigheten eller rättsägaren ellerbegärts hos myndigheten. Härigenom erhålls en bakgrund till bestämmelsen i 8 §andra stycket i del remitterade förslagel om att inmulningsansökan skall vilai här avsedda fall. Detfår anses vara förutsatt att erlagt förskott till undersökningsav-giflen enligl lagrådels förslag inmulningsavgiflen återbetalas för den händelseinmulningsansökningen avvisas eller lämnas utan bifall. Likaså får förutsättasatt i fall då inmutningsräll beviljas vad som kan ha erlagts för myckel iförskott återbetalas, när avgiftens storlek blivit slutligen fastställd.Bestämmelser i dessa hänseenden torde ej erfordras i lagen men bör upptagas itillämpningsföreskrifter. mening bör denna paragraf i det remitterade förslaget jämkas så, attdet tydligt framgår all även försummelse att erlägga avgift eller förskott fårkaraktär av sådan brist som kan avhjälpas efter föreläggande. Till sådan bristbör även hänföras underlåtenhet att efterkomma föreskriften i det av lagrådetföreslagna nya andra stycket i 5 §. Omdelgivning av föreläggande bör enligt vad lagrådet anfört i inledningenföreskrift meddelas i 13 kap. Lagrådetförordar del förtydligandet av bestämmelsen, all lalan som där avses skallväckas vid allmän domstol, ej fastighetsdomstol som är forum för tvister ivissa andra frågor enligt den föreslagna lagen. Rätt domstol torde varafastighetsforam enligt 10 kap. 10 § , till vilket bl. a. hörtvist om särskild rätt till fast egendom. Omdelgivning av föreläggande bör enligt vad lagrådet anfört i inledningenföreskrift meddelas i 13 kap. Deföreslagna bestämmelserna i 10 och 11 §§ synes lämpligen kunna föras samman ien paragraf med de redaktionella jämkningar som föranleds därav. Samtidigtförordas del tillägget att ansökan som ej skall avvisas eller vila enligl 68§§ skall förelagas till prövning. Härigenom erhålls en vissmotsvarighet till den nu gällande regeln i 9 § 1 mom. gruvlagen, attbergmästaren skall företaga inmutningsärende till avgörande så snart ske kanoch sist efter det ärendet kommit i sådant skick alt del kanföretagas till slutligt avgörande. 1974: 32 300 Iparagrafens första stycke anges som förutsättning för att undersökningsarbeteskall få påbörjas all ägare tUl den aktuella marken och innehavare avnyttjanderätt tUl densamma minst i förväg delgivits underrättelse omarbetets påbörjande. Lagrådet förordar att underrättelseplikten utsträcks attgälla även innehavare av servitul avseende marken. Föreskriften allunderrättelse skall delges innebär, all bestämmelserna i delgivningslagen härskall vinna tillämpning. Som ett komplement tUl dessa bestämmelser föreskrivsalt, om enskUd ägare eller innehavare av mark är frånvarande och låteregendomen förvallas av annan, underrättelsen får överbringas till förvaltaren.Eftersom ägare eller markinnehavare varom här är fråga får förutsättas ha känthemvist eller känd uppehåUsort, torde delgivning med honom kunna ske antingenenligt 7 § delgivningslagen genom att underrättelsen överbringas till honomsjälv eller enligt 12 § samma lag genom s. k. surrogatdelgivning. Denkompletterande bestämmelsen om underrättelse tUl förvaltaren fyller därförknappast något behov och bör utgå. Dennaparagraf, som handlar om undersökningsavgift och ordningen för dess erläggande,bör utgå, om i 2 kap. på sätt lagrådet hemställt införs bestämmelser ominmutningsavgift. i paragrafens andra stycke får inmutaren ej uppföra viss byggnadinom inmutat område utan tillstånd av markens ägare och innehavare. Kretsen avintressenter från vilka tillstånd krävs torde liksom i 1 § böra vidgas till attomfatta även innehavare av servitut avseende marken. Andrastycket innehåller vidare bestämmelsen att inmutare, i den mån det behövs, fårbegagna eller bygga väg lUl eller inom det inmutade området. Genom att dennasenare bestämmelse saknar föreskrift om tillstånd av markens ägare ellerinnehavare ger den intryck av alt sådant tillstånd inte krävs i fråga ombegagnande eller byggande av väg. Bestämmelsen överensstämmer, frånsett språkhgajämkningar, med motsvarande regel i 13 § gällande gruvlag. Under denriksdagsbehandling som föregick tillkomsten av gruvlagen gjorde emellertidförsta lagutskottet ett uttalande (LiU 1938: 24, NJA II 1939 s.338) som gick ut på alt besfämmelsen ej innefattade befogenhet för inmutarenatt oberoende av markägarens samtycke ulföra vägarbete eller begagna befintiigväg. Uttalandel står ej väl samman med lagtextens lydelse. Denna synes därförnu böra omprövas. Prop.1974: 32 301 Utskottsuttalandet gjordes mot den bakgrunden att dågällande lag om enskilda vägar inte ägde tillämpning i fråga om sådantillfällig väg som en inmutare behövde . Det förutsattesall inmutaren, om frivillig överenskommelse inte träffades med markägaren, varhänvisad att föra talan vid domstol för att få tillgång tUl väg. Denlagstiftning om enskilda vägar varigenom fastighets behov av väg tillgodosesfr. o. m. , då den nya gruvlagen avses träda i kraft, ärupplagen i anläggningslagen (1973: 1149). Denna är i viss utsträckningtillämplig även på fråga om väg till anläggning på annans fastighet. Enligt 2 §skall nämligen lagens bestämmelser om fastighet tillämpas även på byggnad ellerannan anläggning som ej hör till fastighet, om det är lämpligt. I fråga omanläggning är således lagens tUlämpning beroende av en lämplighetsprövning ivarje särskilt fall. Enligl ett molivuttalande torde därvid i normalfallenkrävas bl. a. att del föreligger en tryggad rätt att under längre lid haanläggningen kvar (prop. 1973: 160 s. 185). Sådan rätt kan knappast ansestillkomma en inmutare . Detta gör att en inmutare iregel ej synes kunna med stöd av anläggningslagen skaffa sig tillgång till väg. När del gäller behovet av väg inom det inmutade områdetsynes kunna godtagas alt inmutaren får i den mån del behövs bygga väg ellerbegagna befintlig väg utan särskUt tUlstånd, vare sig av rättsägare eller avmyndighet. I fråga om väg tiU området torde detsamma kunna gälla begagnande avredan befintlig väg. Vad angår byggande av ny väg synes dock medverkan avmyndighet böra krävas. I sådant fall torde exempelvis kravet på hänsyn tillallmänna intressen göra sig starkare gällande, såsom i fråga ombebyggelseplanering och miljövård. Eftersom anläggningslagen anvisar enrättslig reglering i fråga om enskilda vägar, kan det ligga nära till hands attgöra anläggningslagen tillämplig även på sådan väg som en inmutare kan behövaanlägga till det inmutade området. Ett förfarande enligl anläggningslagen villemellertid synas vara alltför omständligt och tidskrävande med hänsyn till detändamål som skall tillgodoses. En enklare lösning, som kan antagas fyllarimliga krav på rättssäkerhet, är att inmutaren får bygga nödvändig väg tilldet inmutade området efter tillstånd av bergmästaren. Sådant tillstånd börkunna beviljas antingen i samband med prövningen av inmutningsärendet ellernär behov därefter visas föreligga. Handläggningen av sådan tillståndsfråga börej ske enligt gruvlagens regler om förfarandet i inmutningsärende utan enligtde regler som gäller för förvaltningsärenden i allmänhet. Bergmästaren börsålunda alltid bereda ägare av fastighet som berörs av vägföretagel tiUfäUe attyttra sig, jfr 15 § förvaltningslagen. Vid prövningen bör bergmästaren lUlse attskUda allmänna intressen blir beaktade, t. ex. i fråga om bebyggelseplaneringoch miljövård. Självfallet bör sträckningen av den väg som avses tydligt framgåav 1974: 32 302 I fråga om ersättning för skada eller intrång som vägföretagelföranleder blir 3 kap. 11 § i del remitterade förslaget till-lämplig. Iparagrafens första stycke finns bestämmelser om inmutarens rätt att utnyttja inmutningsbartmineral som bryts under arbetet och varp som härrör från tidigare gruvbrytning.I fråga om varp s'ägs att inmutaren får utnyttja sådant varp inom områdetvartill förutvarande gruvinnehavare eller annan inmulare icke har räll. H'ärmedavses enligl motiven varp som tidigare gravinnehavare inle enligl bestämmelsernai 7 kap. 3 § har r'ätt att föra bort och som inle är föremål för rätt på grundav särskild inmutning enligt äldre författning. Att paragrafen avser varp somenligt det angivna lagrummet ej får föras bort bör, på sätt gruvrättsutredningenföreslagit, komma till uttryck i lagtexten. Härvid är alt märka att del i 7kap. 3 § ej talas om varp ulan om inmutningsbart . Såsom gruvlagstiflningssakkunnigapå sin lid framhöU (SOU 1924: 16 s. 175) är det omöjligt all dra någon besfämdgräns mellan malm och varp. Det som är att betrakta som varpkan, såsom de sakkunniga framhöll, på grund avförbättrade utvinningsmeloder vara att anse såsom en användbar malm. N'är det g'älleratt reglera inmutarens r'ätt att för undersökningsändamål utnyttja mineralfinns det, som lagrådet ser saken, inte anledning alt skilja mellan varp ochannat brutet inmutningsbart . I förevarande paragraf bör därför angesatt inmutaren får, på samma sätt som i fråga om inmutningsbart sombryts under arbetet, utnyttja förut brutet inmutningsbart i den mån ejannat följer av 7 kap. 3 §. Det torde inte i paragrafen behöva utsägas attsådant likväl ej får utnyttjas på den grund att mineralet såsom varp ärföremål för särskild inmutning enligt äldre författning. Detta får nämligenanses följa redan därav alt lagt utmål utgör inmutningshinder. Desärskilda föreskrifter som bergmästaren enligl denna paragraf får meddela är inleav generell natur ulan ges för varje särskilt fall. Denna innebörd kanlämpligen uttryckas genom att ordet "inmulare" ersätts med "inmutaren". Handräckningenligl denna paragraf bör kunna meddelas även när väg byggs i strid med 3 §andra stycket. Uttrycket "uppföres byggnad" i första punkten bördärför utbytas mot "ulföres anläggning". Prop, 1974: 32 303 Paragrafeninnehåller vidare bestämmelser om handräckning på ansökan av allm'än åklagare,om förfarandet skett på statens mark. torde det ej finnas anledning allta åklagare i anspråk för ärenden av detta slag. Andra och tredje punkterna avparagrafen synes därför kunna utgå. Iredaktionellt avseende hemställer lagrådet, att paragrafen flyttas till 11 kap.och förs samman med den där upptagna handräckningsregeln. Iparagrafens första stycke anges förutsättningarna för förlängning av dentreåriga undersökningstid som löper från mutsedelns utfärdande.Förutsättningarna för ytterligare förlängning anges i andra stycket. Av-siklensynes vara att inmutaren, om de angivna förutsättningarna är för handen, har rälltill förlängning. Detta bör komma till klarare uttryck i lagtexten. Av dennabör vidare framgå att, såsom uttalas i motiven, inmutaren är oförhindrad attinom ramen för den totala förlängnings-tiden av i det första stycket i del andra begära förlängning med exempelvis i sänder. När inmulningsrättbeviljas, brakar i mutsedéln göras ett generellt undantag för område som pågrund av inmutningshinder ej får omfattas av inmutningen; givelvis avserundantaget endast hinder som förelåg när mulsedeln utfärdades. Den sålundatillämpade ordningen har motiverats (SOU 1924: 16 s. 114) med hänvisning tillsvårigheten att i mulsedeln exakt fixera och beskriva gränserna för ett inominmutningsområdet beläget område som utgör inmutningshinder. Enligt 4 kap. 3 §första stycket i det remitterade förslaget, som i detta hänseende överensstämmermed gällande räll, skall vid utmålsläggningen iakttas att utmål inom delinmutade området ej får omfatta område beträffande vilket vid mutsedelnsutfärdande gällde inmutningshinder förutsatt att hindret alltjämt består.Hinder som uppkommit efter mutsedelns utfärdande beaktas alltså inte. Vadsålunda gäller i fråga om utmålsläggning bör tillämpas även vid förlängning avundersökningstiden. En ut-tiycklig förklaring härom bör tas in i lagen,lämpligen som ett tredje stycke i förevarande paragraf. Somen konsekvens av vad lagrådet förordat vid 7 § bör hänvisningen i andra stycketav förevarande paragraf omfatta även bestämmelserna i 2 kap. 8 § andra stycket saml10 och 11 §§ i del remitterade förslaget. Hänvisningen lUl den sistnämndaparagrafen innebär inle att ny mutsedel skall utfärdas vid beslut omförlängning. Undersökningstiden anges nämligen inle i mulsedeln. Skulleförlängningen avse ett mindre område än del ursprangligen inmutade, bör deltaanmärkas i mulsedeln. Bestämmelse härom kan meddelas i administrativ ordning. Prop,1974: 32 304 Såsom ett tredje slycke i paragrafen bör lämpligenupptagas bestämmelsen i 9 § andra stycket i det remitterade förslaget. Att undersökningsavgifl enligl lagrådets förslaginmutningsavgift skall fastställas för den tid förlängningen avser följer avden av lagrådet under 8 § förordade hänvisningen till 2 kap. 11 § och behöverdärför inle utsägas särskilt. Andra stycket skall enligt vad lagrådet förut hemställtöverflyttas till föregående paragraf. Hela paragrafen utgår alltså. Om parterna träffar överenskommelse om ersättningen, börde ha möjlighet all få den fastställd vid utmålsförrättningen. Bestämmelsehärom kan lämpligen föras in i 4 kap. efter 29 § i del remitterade förslaget.Har fastsfällelse skelt, blir 4 kap. 37 § tillämplig på ersättningen. Det första avsnittet i kapitlet, "Utmål och mark förgruvdriften", som omfattar 14 §§, kan lämpligen delas upp i tre avsnittmed rubrikerna "Utmålets storiek och form" (1 §), "Hinder mot utmålsläggning"(3 §) och "för gruvdriften" (2 §). Den sista paragrafen iavsnittet, 4 §, skaU vid beaktande av vad lagrådet anfört vid 1 kap. 5 § utgå.Omedelbart efter de nu angivna tre avsnitten kan följa ett avsnitt med rubriken, omfattande 3033 §§ i det remitterade förslagel. Härpåfår följa avsnittet "Ansökan om utmål", innehållande 59 §§. Deföljande avsnitten "Kungörande av utmålsförrättning" (1014 §§), "Utmålsförrättning"(1529 §§), "Förrättningskostnader m. (34 och 35 §§) samt"Förrättningens avslutande" (36 §)' torde få bilda ett gemensamtavsnitt med rubriken . I detta avsnitt bör debestämmelser som i det remitterade förslaget ingår i 1520 §§ placerasomedelbart efter 10 §, och även några andra omflyttningar föreslås för vinnandeav bättre överskådlighet. De båda sista avsnitten i kapitiet, "Utbetalningav ersättningsmedel" (3742 §§) och "Förändring i fråga om utmål"(43 §) bör få rubrikerna ändrade till "Betalning av ersättning" och"Ändring av utmål m. Vad angår kapitlets bestämmelser om utmålsförrättning ärförslaget något oklart i terminologiskt avseende. Den förhandling med sakägarnasom skall äga rum betecknas i vissa fall förrättning (11 § första stycket, 13 §första stycket) och i andra fall sammanträde (11 § andra stycket, 13 § andrastycket). På några stäUen synes begreppet förrättning syfta påprövningsförfarandet i dess helhet (21 §, 25 § första stycket). Lagrådet anseratt i klarhetens intresse begreppet förrättning bör användas enbart i densenare bemärkelsen. För förhandlingen med sakägarna bör beteckningensammanträde användas. Prop.1974: 32 305 Såsomen motsvarighet till bestämmelsen i 2 kap. 1 § första stycket andra punkten börtill första stycket i denna paragraf fogas föreskrift, att ulmålet skall varabestämt till läge och gränser så, att det lätt och säkert kan återfinnas påmarken. Om så sker, kan 28 § första stycket första punkten i detta kapitelutgå. Enligtförsta stycket har inmutaren rätt all inom utmålet få sig anvisad den mark sombehöver tas i anspråk för "arbetet ovan jord". Utanför ulmålet återskall, enligl andra stycket, anvisas den mark som han behöver för"gruvdriften eller därmed sammanhängande verksamhet". Det torde ejvara avsett att med de olika uttryckssälten markera någon saklig skillnad. Itydlighetens intresse bör för båda fallen anges, alt mark skall anvisas förgruvdriften och därmed sammanhängande verksamhet. Vad som närmare avses härmedbelyses av den exemplifiering som ges i paragrafens andra slycke. Det måframhållas att förslagel liksom gällande gruvlag saknar uttrycklig regel omatt de hindersbestämmelser som gäller för inmutning skall tillämpas i fråga omanvisande av mark utanför utmålet. Det är emellertid en allmän grundsats vidtvångsförvärv (se bl. 1 kap. 12 § expropriationslagen och 2 kap. 2 §vattenlagen) alt motstående intressen skall beaktas vid prövningen. Dennagrundsals får anses tillämplig även här. Prövningen av fråga om markanvisningbör sålunda ske med beaktande av syftet med hindersbestämmelserna. Vare sig detgäller mark inom eller utom utmålet bör alllid tillses, all ändamålet vinnesmed minsta möjliga skada och olägenhet för annan. Enligtdet remitterade förslaget är möjligheten att anvisa område som hotas av raseller sättningar begränsad till mark utanför utmålet. Lagrådet kan ej finnanågot skäl till denna begränsning. Även inom utmålet bör alltså mark som hotasav ras eller sättningar få anvisas. Somanmärkts i inledningen tUl kapitlet skall denna paragraf vid beaktande av vadlagrådet anfört vid 1 kap. 5 § utgå. Enligldel remitterade förslaget skall gode män medverka vid utmålsförrättning ivissa fall. Med hänsyn härlUl bör avfattningen av denna paragraf jämkas. Denkan lämpligen få lydelsen, att ansökan om utmål görs hos bergmästaren i deldistrikt där inmutningsrätlen beviljats. Prop, 1974: 32 306 Enligtandra stycket i denna paragraf går inmutaren förlustig inmutningsrätlen, omhan ej ansöker om utmål inom den tid som föreskrivits i första stycket.Gällande rätt innebär, all inmulningsrätten går förlorad beträffande den del avdel inmutade området som ej utmålsläggs (jfr 45 § första stycket sista punktengruvlagen). Såsom framgår av vad departementschefen anfört i motiven till 4kap.