prop · FX0335 · 1974-12-31 00:00:00 — För att möjliggöra att kammarrätts beslut i administrativa ärendenkan överklagas till regeringsrätten i samma utsträckning som centralaförvaltningsmyndigheters beslut kan överklagas tUl kammarrätt och för attsamtidigt undanröja den nuvarande oklarheten i begreppet "kammarrättsbeslut" bör i första stycket av förevarande paragraf under 1 anges attregeringsrätten prövar besvär över kammarrätts beslut enligtförvaltningsprocesslagen (1971:291) som till uppräkningen under 2 fogas beslut i förvaltningsärende som enligt instmktion för kammarrätterna anförs hos domstolen. Dessaändringar, som inte har något samband med författningsreformen, bör träda ikraft . 3 och 4 §§ 1 RF återfinns bestämmelser om regeringsrättenoch dess ledamöter bl. a. i 18, 22 och 34 §§. 1 18 § sägs att konungens rättatt pröva och avgöra besvär i förvaltningsärenden i den utsträckning, sombestämmes i samfällt stiftad lag, skall uppdragas minst sju av konungenutnämnda personer, som har förvaltat civU bestäUning och däruti ådagalagtinsikt, erfarenhet och redlighet. Dessa personer kallas enligt samma lagrumregeringsråd och utgör konungens regeringsrätt. Det föreskrivs vidare att minsttvå tredjedelar av regeringsråd skall ha fullgjort vadförfattningarna föreskriver dem, som uti domareämbeten må nyttjas. 1 22 § 2mom. a. att mål i regeringsrätten kan prövas och avgöras av femledamöter eller av fyra, om tre av dem är ense om slutet. 34 § innehåller ettförbud för regeringsråd att inneha eller utöva annat ämbete. De nu nämnda bestämmelserna saknar motsvarigheter i dennya RF. Liksom i fråga om högsta domstolen har det ansetts att bestämmelserna istället bör ha motsvarigheter i vanlig lag (prop. 1973:90 s. 380). Jag föreslåri enlighet härmed att föreskrifterna att minst två tredjedelar av antaletregeringsråd skall vara lagfarna och att regeringsråd inte får inneha ellerutöva annat ämbete skall föras in i 3 § första stycket. Någon motsvarighet tiUdet nuvarande kravet att regeringsråd skall ha förvaltat civil beställning ochdärvid ådagalagt insikt, erfarenhet och redlighet torde inte behövas.Bestämmelsen att regeringsråd skaU utnämnas av regeringen bör tas in i 3 §andra stycket. Dit bör också den föreskrift om förordnande av ordförande som nufinns i första stycket föras över. De domförhetsregler som finns RFbör utan ändring i sak tas in i 4 § tredjestycket. Enligt 3 § första stycket första punkten gäUer f. n. attregeringsrätten består av högst 18 regeringsråd. Till denna bestämmelse finnsemellertid fogad en övergångsbestämmelse av innebörd att regeringsrätten fårbestå av fler än 1 8 regeringsråd till dess antalet gått ned tiU detta antaltill föhd av inträffade ledigheter samt att, om särskilda skäl föreligger, nyaledamöter får utses . var antalet regeringsråd 22. Under tidendärefter har 7 avgått och 8 nya utnämnts. Antalet ledamöter i regeringsrättenär följakthgen f. n. På samma sätt som i fråga om ledamotsantalet i 4.18) gäller beträffande antalet ledamöter i regeringsrätten attjag anser att ambitionen bör vara att bringa ned detta tUl det enligt minmening väl avvägda antal som är i lagen angivet som det högsta, dvs. Deerfarenheter som gjorts visar emellertid att man inte kan uteslutaatt det också ibland kan komma att föreligga behov av ett någotstörre antal ledamöter. Liksom i fråga om högsta domstolen anser jag att man ,utan att gå ifrån grundtanken i de nuvarande bestämmelserna, bör faststäUaantalet ledamöter i regeringsrätten till 18 som möjlighet öppnas attha ett större antal när det visar sig behövligt. Jag föreslår därför enbestämmelse i 3 § första stycket som innebär att regeringsrätten skaU utgörasav 18 regeringsråd eller det högre antal som av särskUda skäl behövs. Som enföljd härav bör övergångsbestämmelsen tUl den nu gällande regeln omledamotsantalet upphävas. Jag föreslår härmed att huvuddelen av debestämmelser om lagrådets sammansättning som finns i 21 § RFskall arbetas in i lagen (1965:186) om lagrådet. Detta föranleder en mindreändring i 3 § sista stycket. Som jag nämnde bör den föreslagna ändringen i 2 §första stycket träda i kraft . 1 övrigt bör de föreslagna ändringarnaträda i kraft . 4.23 Förslag till lag om ändring i lagen (1965:186) omlagrådet De grundläggande bestämmelserna om lagrådetssammansättning finns f n. RF. 1 21 § andra stycket föreskrivssålunda att som ledamöter av lagrådet skall tjänstgöra tre justitieråd och enav regeringsrättens lagfarna ledamöter. 1 stället för ett av justitieråden kandock annan lagfaren, skicklig och oväldig person enligt konungens förordnandetjänstgöra såsom ledamot av lagrådet. Dessa fyra ledamöter skall deltaga ibehandlingen av aUa pä lagrådet ankommande ärenden. Där så prövas nödigt, får ibehandlingen av visst ärende i lagrådet deltaga ytterligare en för insikt,erfarenhet och redlighet känd person, som konungen utser. För det fall attlagrådet skall vara delat i avdelningar föreskrivs slutligen att de nuåtergivna bestämmelsema om lagrådet skall gälla varje avdelning. Den nya om lagrådet finns intagna i 8kap. 1 fråga om lagrådets sammansättning föreskrivs där endast att domarei högsta domstolen och regeringsrätten skall ingå i detta. 1 övrigt hänvisastill bestämmelser i lag. Detta innebär att de närmare bestämmelserna omlagrådets sammansättning får tas in i lagen om lagrådet. Grundlagberedningenhar föreslagit (SOU 1972:16 s. 39) att nuvarande föreskrifter härom skallbehållas i sak oförändrade. Några mindre avvikelser förordas dock. Dels harkravet att ledamoten från regeringsrätten skall vara lagfaren slopats. Dels harmöjligheten att tUlkalla ytterligare en ledamot begränsats till fall då ärendetkräver särskUd fackkunskap. Det har under remissbehandlingen ifrågasatts om inte tvåjustitieråd och två regeringsråd vore en lämpligare sammansättning av lagrådetän den nuvarande. Som ett alternativ har framförts tanken att det i lagenendast skuUe föreskrivas fyra domare från högsta domstolen och regeringsrättenutan någon låsning av fördelningen. Enligt min mening förehgger emellertid intef. n. något behov av ändring i gäUande regler. Jag föreslår därför i likhet med beredningen att denuvarande reglerna arbetas in i 1 § lagen om lagrådet. Jag delar beredningensuppfattning att det inte finns någon anledning att behålla kravet pålagfarenhet för de ledamöter som kommer från regeringsrätten samt attmöjligheten att tillkalla en femte ledamot kan begränsas tiU att avse sådanaärenden som kräver särskUd fackkunskap. 4.24 Förslag till lag om handläggningen av nådeärenden 1 26 § RF finns vissa bestämmelser omhandläggningen av nådeärenden vilka saknar motsvarigheter i den nya RF. Därföreskrivs sålunda att konungen, där ej skäl tUl bifall uppenbarligen saknas,över ansökningar om nåd skall höra regeringsrätten beträffande mål avbeskaffenhet att kunna tillhöra dess eller kammarrättens sluthga prövning och iandra mål högsta domstolen. 1 3 kap. 6 § andra stycket RB finns en bestämmelseom högsta domstolens sammansättning vid avgivande av sådant yttrande. Enligtdenna är högsta domstolen i sådant fall beslutför med tre ledamöter. Någonmotsvarande bestämmelse om regeringsrätten finns f. n. inte. Grundlagberedningen har föreslagit (SOU 1972:16 s. 40) attde nu återgivna bestämmelserna med en mindre saklig ändring skall tas in i ensärskild lag om handläggningen av nädeärenden. Den föreslagna lagen innehållertre paragrafer. 1 den första av dessa föreskrivs att regeringen prövar ärendenom nåd i enlighet med vad som föreskrivs i RF. Enligt 2 § kan regeringenomedelbart avslå ansökan om nåd, om skäl till bifall uppenbarligen saknas. 1annat fall skall regeringen, innan den avgör nådeärende, inhämta yttrande frånhögsta domstolen eller, om fråga är om mål i vilket regeringsrätten är högstainstans, från regeringsrätten. Beredningen påpekar att den föreslagnabestämmelsen innebär att yttrande i motsats till vad som gäller f. n. skallinhämtas även i fall då ärende om nåd tages upp ex officio. Enligt beredningenkan detta få betydelse särskUt i fråga om amnesti. 1 3 § slutligen finns enbestämmelse att beslut om yttrande som avses i 2 § fär fattas av tre ledamöter.Beredningens förslag har lämnats utan kommentar under remissbehandlingen. Jag delar beredningens uppfattning att det efter den nyaRF:s införande finns behov av en särskild lag om handläggningen av nådeärenden.Denna bör i allt väsentligt ha det innehåll som beredningen har föreslagit. JagviU emellertid förorda en saklig avvikelse från beredningens förslag. Enligt nuvarande regler råder samma fördelning mellanhögsta domstolen och regeringsrätten i fråga om avgivandet av yttranden inådeärenden som beträffande prövningen av ansökningar om resning elleråterställande av försutten tid. 1 båda dessa faU ankommer det påregeringsrätten att fatta beslut i mål av beskaffenhet att kunna tUlhöra desseller kammarrättens slutiiga prövning. En motsvarande samordning kommer tUluttryck i beredningens förslag. Även enligt min uppfattning bör också i fortsättningensamma fördelning råda mellan högsta domstolen och regeringsrätten i fråga omyttranden i nådeärenden som beträffande beslut om resning eller ålerstäUande avförsutten tid. 1 den nya RF har emellertid gjorts en viss omfördelning mellande två högsta domstolarna i förhållande tUl gällande rätt och beredningensförslag vad gäller handhavandet av de extraordinära rättsmedlen. Enligt 11 kap.11 § ankommer det sålunda på regeringsrätten att bevilja resning ochålerstäUande av försutten tid inte bara, som i beredningens förslag, när frågaär om ärenden för vUka regeringsrätten är högsta instans utan såvitt gälleralla ärenden där regeringen, förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighetär högsta instans. 1 övriga fall ligger beslutanderätten hos högsta domstolen.Motsvarande ordning bör enligt min mening gälla även i fråga om yttranden inådeärenden. 4.25 Förslag till lag om ändring i lagen (1956:618) om allmänna sammankom.ster Enligt 3 § första stycket får demonstration på allmänplats inte hällas utan tUlstånd av polismyndigheten. Vid prövningen avtUlståndsfrågan skall enligt andra stycket i dess gällande lydelse myndighetenbeakta vikten ur allmän synpunkt av att församlingsfriheten upprätthålls.Grundlagberedningen uttalar i sUt slutbetänkande (SOU 1972:15 s. 157) att det,om demonstrationsfriheten i enlighet med beredningens förslag Införs i grundlagpå det sättet att begränsningar förutsätter lagbeslul, knappast kan ansestillfredsstäUande att lagen på detta sätt stäUer upp ett krav på tiUstånd utanatt avgörandet av tUlståndsfrågorna binds närmare. Beredningen föreslår (SOU1972:16 s. 49) att den nuvarande bestämmelsen i andra stycket ersätts med enföreskrift att tillstånd får vägras endast av hänsyn tiU trafik eller allmänordning. Jag delar beredningens uppfattning att den nuvarandeavfattningen av 3 § är mindre väl förenlig med den nya omdemonstrationsrätten. Jag förordar därför i likhet med beredningen, att det ilagen närmare anges under vUka förutsättningar tillstånd får vägras. 1 syfte att inskärpa vikten av att demonstrationsfrihetenrespekteras föreslår jag att det föreskrivs att tillstånd får vägras endast omdet är nödvändigt med hänsyn till trafik eller allmän ordning. Den nya regelnbör träda i kraft . 4.26 Förslag till lag om ändring i lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall Enligt lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård ivissa faU kan intagning på sjukhus med stöd av lagen beslutas av läkare (8 §).Inom kort tid efter intagningen skall läkare avgöra, huruvida patienten även ifortsättningen skall vara intagen på sjukhuset eller utskrivas (9 §). Motbeslut av läkare om intagning på sjukhus eUer om att patient alltjämt skallvara intagen på sjukhus förs talan hos utskrivningsnämnden (21 §). ogUlat besvär över beslut omintagning eller besvär över beslut om att patient alltjämt skall vara intagenpå sjukhus, kan talan mot nämndens beslut föras hos psykiatriska nämnden (22§). Beträffande utskrivningsnämnds och psykiatriska nämndens sammansättningfinns bestämmelser i lagen. 1 fråga om ordförande i utskrivningsnämnd gällerbl. a. att han bör vara eller ha varit innehavare av ordinarie domartjänst.Ordföranden i psykiatriska nämnden skall vara eller ha varit innehavare avsådan tjänst. Bestämmelserna om ordförande gäller också suppleant förordförande (28 §). Enligt 11 kap. 3 § i den nya RF gäller att om annanmyndighet än domstol har omhändertagit svensk medborgare tvångsvis av annananledning än brott eller misstanke om brott, den beslutet rör skall kunna fåsaken prövad av domstol utan oskäUgt dröjsmål. Med prövning av domstol likställsprövning av nämnd, om nämndens sammansättning är bestämd i lag och ordförandeni nämnden skall vara eUer ha varit ordinarie domare. Bestämmelserna i 11 kap. 3 § i den nya RF nödvändiggör enjämkning i lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall. Enligtdessa bestämmelser är det visserligen tillåtet att den överprövning av ett avläkare beslutat frihetsberövande, som den berörde skall kunna få till ståndutan oskäligt dröjsmål, är anförtrodd nämnd i stället för domstol. En förutsättninghärför är dock bl. a. att nämndens ordförande skaU vara eller ha varitordinarie domare. Detta krav är inte uppfyllt såvitt gällerutskrivningsnämnderna. Lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissafall rekommenderar nämligen bara men kräver inte att ordförande iutskrivningsnämnd skall vara eller ha varit ordinarie domare. 1 28 § lagen bördärför göras den ändringen att i fråga om ordförande i utskrivningsnämndföreskrivs att han skall vara eller ha varit innehavare av ordinariedomartjänst. 4.27 Förslag till lag om ändring i lagen (1967:940)angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda Enligt lagen angående omsorger om vissa psykisktutvecklingsstörda kan beslutas att den som är inskriven i särskola skall bo iannat enskilt hem än det egna, i inackorderingshem eUer i elevhem (28 § och 30§ tredje stycket). Vidare kan under vissa fömtsättningar psykiskt utvecklingsstördberedas vård i vårdhem eUer specialsjukhus oberoende av samtycke (35 §). Nuifrågavarande beslut kan fattas av tjänsteman (särskolchef enhgt 28 § jämfördmed 27 §, särskolas rektor enligt 32 § jämförd med 30 § tredje stycket,vårdchef och överläkare enligt 36 §). Är värdnadshavaren, förmyndaren eller denpsykiskt utveckhngsstörde, om han fyllt , inte ense med vederbörandetjänsteman, skaU dock i aUmänhet frågan prövas av (27 och 36 §§). Detta gäUer dock inte för den händelse beslutangående särskolelevs bostad fattas i samband med att undervisningen i särskola återupptas efter utskrivning på försök (32 § jämförd med30 § tredje stycket). Kan i förut nämnda fall prövning av beslutsnämnd inteavvaktas utan fara eUer allvarhg olägenhet, får nämndens ordförande fattainterimistiskt beslut som gäUer i väntan på beslutsnämndens prövning. Sådanprövning skall ske utan dröjsmål och senast frän dagen förordförandens beslut (23 §). Vare sig ett tvångsomhändertagande av förut angivetslag har beslutats av tjänsteman eller av beslutsnämnd, kan det överklagas hospsykiatriska nämnden. Mot interimistiskt beslut av ordförande i beslutsnämndfår talan dock inte föras (44 §). Lagen innehåller regler om beslutsnämndssammansättning. Beträffande ordförande i beslutsnämnd är bl. a. föreskrivetatt han bör vara eller ha varit innehavare av ordinarie domartjänst. DetsammagäUer suppleant och tiUfällig ersättare för ordföranden (17 §). Liksom beträffande ordförande i utskrivningsnämnd enligtlagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa faU bör beträffandeordförande i utvecklingsstörda föreskrivas inte baraatt han bör utan att han skaU vara eller ha varit innehavare av ordinariedomartjänst (jfr 4.26). Visserligen är enligt lagen angående omsorger om vissapsykiskt utveckhngsstörda psykiatriska nämnden och inte beslutsnämnd förstabesvärsinslans i samtliga ärenden angående Ivångsomhändertagande. Föreskriftemai 11 kap. 3 § i den nya RF nödvändiggör därför inte nyssnämnda skärpning avbestämmelsen rörande ordförande i beslutsnämnd. Sakligt sett är det emellertidinte motiverat att ha mindre stränga behörighetskrav för ordförande ibeslutsnämnd än för ordförande i utskrivningsnämnd. Liksom hittiUs bör sammabehörighetsregler gälla för ordförandena i dessa två slag av nämnder. Förslagetföranleder en ändring i 17 § i förevarande lag. 4.28 Förslag till lag om ändring i smittskyddslagen(1968:231) Enligt smittskyddslagen (1968:231) kan under vissaförutsättningar en person intagas eUer kvarhåUas tvångsvis på sjukvårdsanstalt.Härom oeh om vissa angränsande åtgärder gäller f n. följande bestämmelser. Om någonlider av allmänfarlig sjukdom eller för smitta därav eller är av läkaremisstänkt härför, är han skyldig att efter beslut av distriktsläkare,stadsläkare eUer motsvarande läkare låta ta in sig för vård påsjukvårdsanstalt, om han med hänsyn till faran för smittans spridning inte kanbehandlas i öppen vård. Beträffande den som behandlas i öppen vård skall läkaresom sagts meddela behövliga föreskrifter om isolering och om inskränkningi hans verksamhet. Beslut av läkare om intagning på sjukvårdsanstalt eller omföreskrifter i samband med behandling i öppen vård skall understäUashälsovårdsnämnden, om det begärs av den beslutet rör. Denne skall av läkarenupplysas om sin rätt till sädan prövning. Läkarens beslut länder tiUefterrättelse tiUs hälsovårdsnämnden förordnar annat. Nämnden får ocksåsjälvmant pröva nu ifrågavarande beslut av läkare (7 §). rätt till överprövning exofficio har betydelse bl. a. för det fall att nämnden skulle anse att läkarensbeslut inte tUlgodoser det krav på skydd mol smitta som bör uppställas. Har någon enligt nyssnämnda bestämmelser tvångsintagits påsjukvårdsanstalt efter beslut av läkare eller kan intagen i annat fallmisstänkas hda av allmänfarlig sjukdom eller föra smilta därav, är han skyldigatt kvarstanna och underkasta sig nödvändig värd tUls han med hänsyn tUl faranför att han skall sprida smitta kan behandlas i öppen vård (8 §). Beslut omutskrivning av sådan inlagen meddelas av överläkaren eUer motsvarande läkare.Mot beslut varigenom någon förvägrats att lämna sjukvårdsanstalten förs talanhos genom besvär (21 §). Den som har anledning antaga att han lider av venerisksjukdom är skyldig att söka läkare och underkasta sig den behandling sombehövs. Han skall följa de föreskrifter, som läkaren meddelar om sjukdomensvidare behandling och om åtgärder för att hindra spridning av smitta (12 §).Underlåter han att söka läkare och underkasta sig behövhg behandling, skaUlänsläkaren anmana honom att fullgöra ifrågavarande skyldighet och alt företeintyg om att detta skett. Om det behövs skaU han anmanas att följa deföreskrifter som läkare kan ha meddelat honom. Föreligger grundad anledningbefara att han skaU sprida smitta, skall han anmanas att låta ta in sig påsjukhus (13 §). Underlåter någon att följa anmaning som sagts, kanlänsstyrelsen i det län där han vistas besluta att han skall instäUas hosläkare för undersökning eller behandling eller, om det finns grundad anledningbefara att han skall sprida smitta, att han skaU tas in på sjukhus. Kan delskäligen antagas att anmaning inte skulle efterföljas, får sådant beslutmeddelas utan att anmaning skett. Om beslut inte kan avvaktasutan fara, kan länsläkaren meddela beslut i ställe. Sådan beslutskall underställas prövning men länder tUlefterrättelse till dess förordnar annat. I kommun som inle tiUhörlandstingskommun med undantag dock för fullgörhälsovårdsnämnden förevarande uppgift i fråga om beslut om instäUelsehos läkare för undersökning eUer behandling. GäUer frågan intagning påsjukvårdsanstalt skall däremot slutligt beslut alltid fattas av (14 §). Om veneriskt sjuk person uppgivit sig ha varit i förbindelse med annanperson på sådant sätt att smitta kunnat överföras, skaU länsläkaren anmanadenne att underkasta sig läkarundersökning och förete intyg om resultatet avundersökningen. Efterföljs inte anmaning gäUer bestämmelserna i 14 § i tiUämpligadelar (15 §). Den som enligt 14 eller 15 § eller i annat fall förvenerisk sjukdom tagits in på sjukhus är skyldig alt kvarstanna och underkastasig nödvändig vård tills grundad anledning befara att han skall sprida smitta inlelängre föreligger (16 §). Beslut om utskrivning av sådan intagen meddelas avöverläkaren eller motsvarande läkare. Talan mot beslut varigenom någonförvägrats all lämna sjukhuset förs hos genom besvär (21 §). Talan mot hälsovårdsnämnds beslut enligl smillskyddslagenförs hos 1 saml Nr 35 Mot länsstyrelses beslut iärende som avses i 7, 14, 15 eller 21 § förs talan hos kammarrätten genombesvär. , länsstyrelses och kammarrätts beslut länder omedelbarttiU efterrättelse om inte annat förordnas (33 §). De nämnda bestämmelserna i smittskyddslagen om intagningoch kvarhållande tvångsvis på sjukvårdsanstalt rimmar inte i allo med deföreskrifter i 11 kap. 3 § andra stycket i den nya RF som jag har redogjort föri det föregående (4.26). Vissedigen kan sådana ärenden genom besvär dras underkammarrätts prövnmg, men bestämmelsema i smittskyddslagen tUlgodoser integenomgående grundlagskravet att domstolsprövning skaU kunna erhåUas utanoskäligt dröjsmål. Såvitt gäUer aUmänfarliga sjukdomar kan frågan omtvångsintagning på sjukvårdsanstalt komma under kammarrätts prövning förstsedan läkarens beslut i ämnet understäUts hälsovårdsnämnden ochhälsovårdsnämndens beslut utan framgång överklagats hos länsstyrelsen.Undantagsvis kan det vara hälsovårdsnämnden som i första instans beslutar om tvångsintagrung.I fråga om veneriska sjukdomar, får inslanskedjan, såvitt angår intagning påsjukhus, anses uppfylla den nya RF:s krav. Beslut om tvångsintagning på sjukvårdsanslallmeddelas här av , vars beslut direkt kan överklagas hoskammarrätt. Om beslut inte kan avvaktas utan fara, kan visserhgenbeslut om tvångsintagning fattas av läkare. Dennes beslut skaU emeUertidomedelbart understäUas . När det gäller beslut enhgtsmittskyddslagen om tvångskvarhåUande på sjukhus kan kvarhållandefrågan kommaunder kammarrätts prövning först sedan sjukhusläkarens beslut i ämnet utanframgång överklagats hos . För attsmittskyddslagens bestämmelser väl skall stämma med föreskriftema i den nya RFär det lämpligt att i ärendena om tvångsintagning och tvångskvarhåUande påsjukvårdsanstalt den prövning som är anförtrodd åt hälsovårdsnämnd ochlänsstyrelse överförs på länsrätt. bör dock ha kvar sinbefogenhet att pröva läkares beslut rörande föreskrifter i samband medbehandling i öppen vård av allmänfarhga sjukdomar och att därvid fatta beslutom tvängsintagning pä sjukvårdsanstalt. Jag föreslår därför en ändring sominnebär att beslut om tvångsintagning i allmänhet fattas av läkare och skaUunderställas länsrätten, om det begärs av den beslutet rör. Fattas beslut omtvångsintagning av hälsovårdsnämnd i samband med prövning av läkaresföreskrifter avseende behandhng i öppen vård, föreslås att nämndens beslut skaUkunna överklagas hos länsrätten. 1 fråga om veneriska sjukdomar innebärförslaget att beslut om tvångsinlagning enligt huvudregeln meddelas avlänsrätten. 1 brådskande fall skaU länsläkaren enligt förslaget fortfarandekunna fatta beslut om tvångsintagning men hans beslut skall understäUaslänsrättens prövning. När det gäller beslut enhgt smittskyddslagen om kvarhållandepå sjukvårdsanstalt. föreslås att sjukhusläkarens beslut skall kunna överklagashos länsrätten. Det sagda föranleder ändringar i 7, 14, 21 och 33 §§smittskyddslagen. Till lagen bör fogas en övergångsbestämmelse av innehållatt bestämmelsen i 33 § andra stycket i dess äldre lydelse fortfarande gäUer ifråga om talan mot länsstyrelses beslut som meddelats före den 1 januari 1975.1 övrigt behövs inga övergångsbestämmelser. Finns hos hälsovårdsnämnd ellerlänsstyrelse vid utgången av är 1974 nägot inte avgjort ärende som enligt denya bestämmelserna skall prövas av länsrätt, ankommer det på nämnden eUerlänsstyrelsen att överlämna ärendet tiU länsrätten. 4.29 Förslag tiU lag om ändring i lagen (1971:52) omskatterätt och länsrätt