prop · FX0328 · 1974-12-31 00:00:00 — , vars inrättande jagföreslår i det följande, bör inom ramen för sitt arbete och i samarbete med bl.a. Skådebanan, Svenska och verka för enspridning av dessa erfarenheter. Kulturrådethar inte närmare behandlat kulturinstitutionernas internationella samarbete.Den vikt jag tUlmäter de internationella kontakterna framgår av mitt förslagom alt de av rådet föreslagna delmålen kompletteras med ett mål om del internationellasamarbetet på kulturområdet. Detär framför aUt de centrala kulturinstitutionerna som bedriver ett meromfattande internationellt samarbete. För de statliga museerna är det naturligtatt bedriva sitt arbete i nära kontakt med motsvarande institutioner utomlands.Konstmuseernas internationeUa kontakter är väl utbyggda. Förmusikinstitutionerna är utbytet av enskilda artister och ensembler ettnaturligt inslag i verksamheten. Rikskonserter har artistutbyte med utlandetsom en av sina uppgifter. Enprincip för det svenska kulturutbytet med utlandet har varit att deinternationeUa kontaktema i väsentlig utsträckning bör skötas avkulturinstitulionerna själva. Institutionerna förutsätts därför i sin budgetreservera erforderhga medel för del internationella samarbetet. kan göra viktiga insatser både genom förmedling av kontakter ochkompletterande bidrag till mer kostnadskrävande projekt. Vidare ställssärskilda ekonomiska resurser tiU förfogande för bl. a. musiksamarbete och teatergästspelsutbyteinom ramen för den årliga verksamhelsbudgeten för nordiskt kulturelltsamarbete. Kulturrådettar upp frågan om samarbete mellan institutioner inom olika kultursektorer, iförsta hand samarbetet mellan Svenska , Institutet förrikskonserter och riksutställningsverksamheten. Ett förstärkt samarbete dememellan föreslås. Kravetpå en förstärkt samverkan grundas på uppfattningen om del fruktbärande i ettsamarbete mellan olika konstformer. Ett annat motiv är att varje möjlighet tillbesparing måste tillvaratas. Föregen del finner jag del naturligt att samarbetet mellan ochRikskonserter förstärks. Någon sammanslagning bör däremot inte aktualiseras. RiksulställningsverksamhelensroU i samarbetet kan inte preciseras. Del är nödvändigt att förstavvakta förslag om verksamhetens framtida organisation. Hursamarbetet mellan de centrala organen skaU förstärkas bör ankomma på demsjälva att pröva i samverkan med . Detsamma bör gällakulturrådets förslag att i olika former ge regionala organ och institutioner enplats inom ramen för de centrala organens ledningsorganisation. Prop.1974: 28 328 Institutetför rikskonserter aktualiserar behovet av en samverkan mellan de regionalaintendenter som de tre riksorganisationema om också i ohka omfattning har iskilda delar av landet. Med den syn på utvecklingen av det regionala samarbetetsom jag redovisar i det följande (25.19.2) anser jag inte att det finns någonanledning att räkna med ett sådant samarbete annat än i provisoriska former.Organ med anknytning tiU landstingen bör i stället svara för samverkan påregional nivå. Föratt teatern skall kunna bli ett verksamt medel i de kulturpolitiskasträvanden, som jag behandlat i det föregående, är det nödvändigt attåstadkomma en ökad geografisk och social spridning av teaterinstitutionernasverksamhet. Ambitionenatt sprida tUlgången på teater till så många orter som möjligt i landet är inteny. Den har varit en grundläggande princip för Svenska verksamhetoch är också ett av de främsta motiven för det statliga stödet tiUstadsteatrarna. De vidtagna åtgärderna har emellertid inte kunnathindra alt vi fortfarande har en myckel ojämn geografisk fördelning avteaterverksamheten. Underden senare hälften av 1960-talel påbörjades inom leaterinstitu-tionerna ennyorientering av verksamheten vid så gott som samtliga teatrar. Nyorienteringeninnebar en ökad inriktning på barn- och ung-domsförestäUningar och påuppsökande teater. I samband därmed har en förnyelse av repertoaren ägt ram medsikte på nya publikgrupper. Den utveckling i riktning mot en större socialspridning som sålunda har inletts måste gå vidare. En fortsatt differentieringav teatrarnas verksamhet är nödvändig. Denutveckling som jag i det följande förordar bygger på synpunkteroch förslag. En så gott som enig remissopinion har bedömt rådets förslag omregionala teatrar som det bästa sättet att fullfölja de kulturpolitiska målennär det gäller den institutionella teaterverksamheten. Jag är av sammauppfattning. Regionalisering i den av föreslagna formen innebärflera fördelar, i första hand en bättre förankring av teaterverksamheten ute ilandet. Såväl produktionsansvaret som distributionsuppgiftema förs därmed ut påett plan där del finns möjligheter att överbhcka de behov, önskemål ochförutsättningar som finns inom teaterns verksamhetsområde. Därmed kanutformningen av verksamheten, i fråga om både form och innehåll, mer direktpåverkas av förhåUandena inom området. Detta bör kunna leda lUl en ökad kontaktmellan teatern och publiken. Erfarenheterna visar också att publikintressetväxer när teatern på detta sätt är förankrad i den miljö där den arbetar. Prop.1974: 28 329 Genomlandstingens positiva inställning till alt åla sig ett större ansvar påkulturområdet bör det finnas goda föratsättningar för utvecklingen av enregional teater, förankrad på landstingsnivå. På flera håll i landet har redanutredningar kommit igång om den regionala kulturverksamheten. Jag haranledning räkna med alt det kommer all läggas framutredningar med förslag i fråga om teaterverksamheten i skilda delar avlandet. Förslagen kommer sannolikt att variera ganska myckel inbördes. Enligtmin mening får man i detta sammanhang vara beredd att acceptera olika lösningari olika delar av landet. Såväl huvudmannaskap och geografiskt verksamhetsområdesom verksamhetens inriktning och innehåU bör kunna variera med hänsyn tillförhållandena i den region del gäller. De erfarenheter som Svenska riksteaternhar av samarbete med föreningshvel bör kunna ge god vägledning viduppläggningen av teaterverksamheten. Ävenom huvudvikten läggs på regionalt förankrade teatrar bör detta inteutesluta teaterinstitutioner med mer renodlat lokal förankring. Även sådanateatrar bör emellertid kunna ta på sig uppgifter utanför den egna kommunensgränser. Flertalet av de redan etablerade stadsteatrarna är lokala teatrar som börkunna bedriva en ökad regional verksamhet. En regionalisering innebär enligtmin uppfattning inte minskade lokala uppgifter för de nuvarandestadsteatrarna. Det är tvärtom viktigt alt den påbörjade decentraliseringeninom kommungränserna fortsätter. Detta är en fråga som får lösas av varjeenskild institution. Sannolikt finns speciella problem för de stadsteatrar somnu verkar i storstadsregioner. Dessa problem behöver särskilt beaktas i delutredningsarbete som jag hänvisat till. Statensuppgifter i detta sammanhang bör främst vara att stimulera utvecklingen överhela landet av teaterinstitutioner med elt regionalt ansvar samt att även påandra sätt medverka till att olika befolkningsgrupper kan komma i kontakt medoch tillgodogöra sig teater. Vidare bör staten medverka till att olikateaterformer, däribland exempelvis musikteatern, får möjligheter att utvecklas.Häri bör också ingå att ge möjhgheter för dansen som självständig konstform. Statensansvar kommer i första hand till uttryck genom del system för statsbidrag somtillämpas pä verksamheten. För att främja en utveckling på teaterområdet i denriktning som jag angett bör redan från nästa budgetår införas ett nyttbidragssystem tiU teater- och dansinstitutioner. Det nya statsbidraget bör avsebåde lokal och regional institutionsverksamhet. Syftetmed det nya bidragssystemet är att ge en ekonomisk bas förinstitulionsverksamheten. Statsbidraget bör syfta till att stimulera tillkomstenav nya regionala institutioner. Institutionerna bör i sin verksamhet strävaefter att nå olika publikgrupper. I statsbidragssystemet bör även ingå enekonomisk stimulans till institutionerna att bedriva 1974: 28 330 I övrigt bör systemet utformas på ett sätt som gerutrymme för ett regionalt ansvarstagande vad gäller såväl verksamhetensorganisation som dess inriktning och arbetsformer. Bidraget bör medge storfrihet för teatrarnas huvudmän att utforma verksamheten i enlighet medföratsättningar och intressen inom det egna området. Bidraget bör vara neutralti repertoarhänseende. Statliga initiativ och beslut skall således inle verkastyrande på verksamheten. Detta innebär all förslag till åtgärder för attutveckla någon teaterform som kommit fram till följd av statliga initiativ,exempelvis förslag av den art som läggs fram i teater- och musikrådetsutredning om musikteatern, i första hand bör tas upp och prövas i berördaregionala instanser. Såsomframhålls i flera yttranden över förslag är det troligt att nyetableradeensembler till en början kommer alt vara förhållandevis små och att de därför,bl. a. av kvalitetsskäl, kommer att arbeta med en relativt smal inriktning. Föralt teatemtbudet i sådana regioner inte skaU bU alltför ensidigt räknar jag medatt de statUga bidragen skall kunna utnyttjas även liU olika former avtillfälliga engagemang. En institution med speciell inriktning på t. ex.skolteater skall således för vissa produktioner kunna komplettera sin personalmed artister för verksamhet av annat slag. Genom Svenska försorgbör det också vara möjligt att komplettera den regionall eller lokaltproducerade teatern med teater som produceras centralt. Jagavser att i ett följande avsnitt (27.4) närmare redogöra för detaljerna i detnya bidragssystemet. I min medelsberäkning för nästa budgetår har jag utgåttfrån all en ny regional ensemble skall få statsbidrag. Jag räknar också medatt det under de två följande budgetåren skaU kunna finnas möjhgheter förbidrag till en vidgad regional verksamhet. Jagkommer i det följande (25.15) att beröra bl. a. teaterinstitutionernassamarbete med . Operanoch Dramatiska teatern har ett riksansvar som traditioneUt bestått i att vårdaden klassiska, särskilt den svenska repertoaren. har de till uppgiftatt aktivt verka för en konstnärlig förnyelse som kan komma hela delprofessionella teaterlivet tUl del. Destatiiga teatrarna har som framhållit tre huvuduppgifter, nämligenatt spela på hemmascenerna, turnera i olika delar av landet samt framträda iradio och TV. De båda teatrarnas riksansvar går främst ut på att vårda ochutveckla den konstnärliga verksamheten. I riksansvaret ingår dessutom attgenom turnéer eller på annat sätt ge så stora delar av landets befolkning sommöjligt tillfälle att ta del av teatrarnas produktion. Omfattningenav Operans och Dramatiska teaterns turnéverksamhet hardiskuterats av många remissinstanser som vamat för all turnéverksamheten kangå ut över kvaliteten i arbetet. Båda teatrama har efter del all kulturrådetgjorde sin undersökning ökat sin turnéverksamhet och därmed också sinaerfarenheter av sådan verksamhet. För Operans del torde nästa spelar, dåoperahusets ombyggnad medför en total omställning av verksamheten, betyda heltnya erfarenheter. Med hänsyn bl. a. härtill är jag nu inte beredd alt göranågot bestämt uttalande om omfattningen av lurnéverksamhelen. Avvägningenmellan olika insatser får övervägas vid den åriiga prövningen av teatrarnasanslagsbehov. Distributiongenom etermedierna av föreställningar från de båda teatrarna har förekommitsedan länge om än med skiftande intensitet. förslag i syfte allöka detta utbud, främst genom subvention av de etersända förestäUningarna, harmött en mycket blandad remissreaktion. Det finns anledning att uppmärksamma deförsök som berörda parter har gjort att förhandlingsvägen lösa en del av de problemsom nu lägger hinder i vägen för en ökad distribution via TV. Jag återkommer idet följande till hithörande frågor (25.15). Kulturrådethar behandlat frågan om olika former av samarbete mellan Operan och Dramatiskateatern och föreslagit alt detta samarbete intensifieras. Enligt de avtal somstaten träffat med teaterföretagen åligger det teatrarna att tiUsammans medliUsynsmyndigheten fortlöpande bevaka möjligheterna tUl rationahseringar ochsamarbete på det tekniska och administrativa området. Jag anser inle all delfinns skäl att föreslå ytterligare åtgärder med avseende på samarbetet teatrarnaemellan. Operans förhållanden harförutom av behandlats av operautredningen i betänkandet (Ds U1973: 6) Operans verksamhet och organisation. Vidare har teater- och musikrådetbehandlat Operan i sin utredning om musiklealern. Flertalet av de förslag, somlagts fram av sistnämnda två utredningar, är av den karaktären att Operansledning själv kan ta initiativ till de åtgärder soni behövs. När det gällerförslaget om en begränsning av den stående repertoaren anser jag alt en vissminskning i förhållande tiU nuläget kan försvaras. De resurser, som därvid kanfrigöras, bör komma lurnéverksamhelen och det konstnärliga förnyelsearbetettill del. är en organisation av folkrörelsekaraktär som tagit på sig viktigariksuppgifter. Under en följd av år har svarat för merparten av detlealeratbud som kompletterat den lokala teaterproduklionen. Genom sinaregionala ensembler har teatern svarat för en betydligt ökadtealeraklivitet i tidigare underförsörjda regioner. kommer utbyggnaden av den regionala teaterverksamheten och enkonsekvent satsning på denna att inne- 1974: 28 332 bäraförändringar för del. I betänkandet har rådet redovisatförändringarna genom att ange vilka framtida hiivuduppgifter börsvara för. Svenska har i sill yttrande över betänkandet ocksådiskuterat de framtida förändringarna och ställt sig positiv till att medverkai de uppgifter som anger. Föregen del anser jag det självklart att en utveckhng av institutionsverksamheteninom teater- och dansområdet av del slag som här diskuterats måste leda tillatt behovet av centrala insatser gradvis förändras. Även i den nya situationenkommer emellertid' behovet av insatser från sida att vara stort.Enligt min uppfattning föreligger behov av insatser från teaterns sida på ihuvudsak följande områden. Denegna produktionen har själv lagt stor vikt vid. Som jag redan nämnti det föregående är det för den regionala institutionsverksamheten väsentligtatt del regionala och lokala teaterutbudet kan kompletteras. Detta kan skegenom försorg. Genom sin centrala position och överblick samtgenom sin direktkontakt med stora publikgrupper är det naturligt attRiksteatern tar ett speciellt ansvar för att genom egen produktion kompletterautbudet från den regionala och lokala teatern. Den egna produktionen fårgivetvis anpassas tiU de olika regionernas önskemål och behov. Insatserfrån Riksteatems sida behövs också när del gäller distribution avföreställningar från andra teatrar. I första hand är det här fråga omdistribution av de statiiga teatrarnas turnéföreställningar och förmedling avolika slags gästspel. Redan nu förekommer ett samarbete meUan de statligateatrarna och vid distribution av föreställningar. På grund av destora kostnader som är förenade med denna turnéverksamhet, särskUt när detgäller musikteater, är det enligt min mening naturligt att här harett samordningsansvar. Huruvida detta ansvar skall vara totalt eller ej är ännuför tidigt att uttala sig om. De ekonomiska konsekvenserna av att Riksteaternfår hela ansvaret bör först undersökas. Förmedling av gästspel kan avse bådegästspel av regionala teatrar och utländska gästspel. Slutiigenfinns behov av som expert- och konsultorgan för den yrkesmässigtarbetande teatern. Denna uppgift, som främst innebär information och service idels tekniska frågor, dels produktions- och distributionsfrågor, bör även avseamatörteatern. Vadjag här behandlat rör framtida förändringar, som kan komma att påverka Svenskariksteaterns verksamhet och inriktningen av det statliga stödet tih teatern. Dekonkreta förändringar som utvecklingen leder till får prövas i det årligabudgetarbetet. De förändringar, som jag förordar för nästa budgetår, framgår avdet följande (27.3). Förändringarna innebär en möjhghet för attredan nästa år 1974: 28 333 utvidgasåväl sin produktion som sin service- och konsultverksamhet gentemotteaterlivel i övrigt Svenskariksteaterns regionala ensembler har, som jag redan berört, snabbt blivit enviktig faktor i kulturlivet i de regioner där de är stationerade. Del kan bhen naturhg konsekvens av vad jag anfört i det föregående att landstingskommunereller kommuner önskar överta det ekonomiska ansvaret för riksteaterensemblen påplatsen. Då överenskommelser kan träffas mellan Svenska och resp.huvudmän bör bidrag till teaterverksamheten utgå enligt de nyaslalsbidragsbe-slämmelserna. Härigenom frigörs resurser inom somkan utnyttjas för insatser i områden där teaterulbudet ännu är begränsat.Riksteaterns förankring i folkrörelserna kan å andra sidan motivera att denregionala ensemblen även i fortsättningen blir kvar inom denna organisation.Vare sig en regional ensemble ingår i organisation eller harannan huvudman bör emellertid den statiiga bidragsandelen vara densamma. Behovetav ett förstärkt samarbete mellan , Rikskonserter ochRiksutställningar har jag behandlat tidigare i del avsnitt som rör gemensammafrågor för kulturinstitulionerna (25.7). Deallmänna motiv som angett för en spridning av den institutionellakulturverksamheten finns även på musikområdet. I så måtto bygger del jag i detföljande kommer att förorda i fråga om den institutionella musikverksamhelen påkulturrådets förslag. Däremot anser jag i likhet med flera remissinstanser, attkulturrådet dragit parallellen meUan teater- och musikområdena väl långt. Redanvid en allmän jämförelse mellan de båda områdena framstår skillnaderna somstörre än vad analys ger intryck av. De statsunderstöddainstitutionerna är betydligt färre på musikområdet än på teaterområdet. Genomen långt driven konstnärlig specialisering är de också mindre flexibla.Betydande statliga insatser tas i anspråk för den helt statliga regionmusikenoch till uppbyggnaden av rikskonsertverksamheten som i större utsträckning änrikstealerutbudel är inriktad på skolan. Ävendå det gäller förhållandena utanför institutionerna finns stora skUlnadermellan teater- och musikområdena. På teaterområdet finns utanförinstitutionerna drygt 50 heltidsverksamma fria grupper och därtill elt begränsatantal deltidsarbetande grupper och amatörgrupper. Del karakteristiska förmusikområdet är en avsevärt mycket bredare amatörverksamhet både inom vokal-och instrumentalmusiken. Ofta är denna av hög klass och samverkan medyrkesmusiker är inte ovanlig.Vidare finns det på musikområdet förhållandevis fler deltidsverksamma artisteroch grupper. Denframtida utvecklingen av institutionsverksamheten på musikom-rådel måste utgåfrån de villkor och förutsättningar som gäller för området. Det är av stor viktatt utvecklingen även på musikområdet går mol elt ökat regionallansvarstagande. I detta syfte behövs ett utredningsarbete på regional nivå somgår ut på att klarlägga de lokala och regionala förutsättningarna för att inomregionen tiUgodose olika musikbehov och för all ange lämpliga organisations-och arbetsformer för en instilulionsverksamhet. Jag utgår ifrån att ett sådantutredningsarbete kommer till stånd och räknar med alt detta skall ledatill regionalt verksamma musikinstitutioner. Fördelarna med ochprinciperna för en regionalisering, som jag redan berört i samband med minbehandling av teater- och dansinstitutionerna, gäller givetvis även påmusikområdet. Behovet av att åstadkomma en klarare ansvarsfördelning mellanstat, landsting och kommuner är också lika tj'dligt men på grund av despeciella förhållandena på musikområdet är ansvarsfördelningen inte heltlikartad. För det första måste man ta hänsyn tUl att det redan finns en storstatlig musikinstitution, nämligen regionmusiken, med en omfattande verksamhetute i landet. För det andra bör man räkna med att det tar avsevärd tid för deolika regionerna att bygga upp en regional musikverksamhet, baserad påbefintliga eller nya institutioner, och att det därför i första hand är frågaom att på regional nivå planera och samordna det musikutbud som produceras , av regionmusiken och inom det lokala musiklivet.Det regionala ansvaret inom musikområdet bör således i sitt första skede iallmänhet bestå i planerings- och utredningsuppgifter för alt i ett senareskede ta formen av en musikinstitution i egentlig mening. Deregionalt anknutna musikinstitutionema bör vara utformade och organiserade ienlighet med de förutsättningar och intressen som finns inom området i fråga.Sannolikt kommer de nya institutioner som uppstår att representera en störremångfald i fråga om verksamhetsformer och musikgenrer än de nuvarandesymfoniorkestrarna. I likhet med räknar jag inte med all antalettraditionellt uppbyggda symfoniorkestrar skaU komma att avsevärt utökas. Jaghåller också för troligt alt de nuvarande orkestrarna kommer att fortsätta attutveckla sin verksamhet mot en större differentiering. Liksompå teaterområdet kommer statens ansvar för utveckling avinstitutionsverksamheten på musikområdet till uttryck i det system förstatsbidrag som tUlämpas på verksamheten. Redan från nästa budgetår bör därfördet nuvarande statsbidraget till yrkesorkestrar ersättas med ett nytt system förstatsbidrag till regionala och lokala musikinstilutioner. De allmänna syftenamed det nya bidragssystemet är desamma 1974: 28 335 Vid sidan av att bidra tUl en geografiskt sett jämnarespridning av musikutbudet bör staten genom statsbidragssystemet medverka tiUalt skilda musikformer får samma utveckhngs-möjligheter och tUl att nyabefolkningsgrupper får möjlighet till allsidig musikupplevelse. Detnya statsbidragssysteiriet bör kunna tUlämpas på yrkesmässigt arbetande musikinstilutionermed såväl regional som lokal anknytning. Lokala institutioner bör stimulerasatt bedriva verksamhet utanför den egna kommunens gränser. Systemet är även iövrigt detsamma som det som förordats för teaterinstitutionerna. Attbygga upp nya musikinstitutioner kan ta avsevärd tid. En eller flera mindreensembler eller fria grupper kan då från regional synpunkt vara ett alternativlUl en egen institution eller utgöra ett förstadium lUl en sådan. Det ökadestatliga bidrag tiU mindre ensembler och fria grupper som jag förordat i detföregående innebär att statsbidrag kan utgå även till sådana alternativ. Redannästa budgetär bör orkestrama i och bli bidragsberättigade påsamma villkor som de hittillsvarande sex statsunderstödda yrkesorkestrarna.Jag återkommer i det följande (27.4) till medelsberäkningen. Under de närmastebudgetåren räknar jag med att det skaU finnas förslag om en fortsatt utbyggnadav stödet till musik-institutioner. statliga regionmusiken finns en tillgång för musikverksamheten ute ilandet som måste beaktas i det utrednings- och planeringsarbete i musikfrågorsom jag räknar med skah komma till stånd. Jag vill erinra om att regionmusikentillkom som ett resultat av en omorganisation av mihtärmusiken (prop.1970: 31, SU 1970: 121, rskr 1970: 282). Enligt de då beslutade riktlinjernaskall regionmusiken användas för uppgifter både inom del allmänna musiklivetoch inom försvaret. Huvuddelen av organisationens insatser inom det aUmännamusiklivet är enligt dessa riktlinjer avsedd att fullgöras inom ramen förrikskonserlverksamhelen. fick till uppgift att geallmänna rikthnjer i frågor som rör repertoar och musikalisk kvalitet för dennadel av verksamheten liksom för verksamheten inom försvaret. En mindre ejangiven del av regionmusikens insatser skall avse direkt medverkan i detregionala och lokala musikhvet. Även om huvuduppgifterna för organisationensålunda slogs fast i samband med beslut gjordes dock delviktiga påpekandet att den framlida inriktningen av regionmusikens verksamhetgivetvis var beroende av utveckhngen inom musiklivet och resultaten av den allmännaöversyn av kulturpohtikens mål och medel som pågick inom . Regionmusikensroll och utvecklingsmöjligheter har diskuterats livligt i remissyttrandenaöver förslag. En rad instanser sluter Prop.1974: 28 336