prop · FX0397 · 1974-12-31 00:00:00 — a. med hänsyn till den skadelidandes behov av skydd, ärpåkallat att skadeslåndsrällslig speciallagstiftning och den allraännaskadeståndslagen är tiUärapliga vid sidan av varandra, så alt den skadelidandekan välja mellan att åberopa del ena eller det andra regelsysleraet. Om i eltvisst fall della inte skall gälla ulan i stället den specialrättsligaregleringen vara exklusivt tillämplig, helt eller delvis, synes delta förhållandeböra klart fraragå av oraständigheterna. Ofta torde en uttrycklig bestäraraelsehärora krävas. I avsaknad av dylikt stadgande i den nu föreslagna lagen bördenna och skadeståndslagen antagas vara alternativt tillärapliga, vilketalltså skulle innebära alt den skadelidande kan grunda ersättningsanspråk påskadeståndslagen, ora han föredrar detta framför alt åberopa de nu föreslagna bestäramelserna.Givetvis måste han i sitt val hålla sig tUl det ena eller det andra systemet avrättsregler i dess helhet; han har inte möjlighet att komplettera det enaregelkomplexet raed föreskrifter ur det andra. Väljer den skadelidande attåberopa skadeståndslagen, har han alt visa att skadan orsakals av fel eller försuraraelsei den berörda statliga eller koraraunala verksaraheten, och han är bunden avde inskränknrågar i rätlen till skadestånd sora följer av reglerna i 3 kap.skadeståndslagen, bl. a. i fråga ora skyldigheten att i princip, innan hankräver skadestånd, söka rättelse genom fullföljd av talan mot beslutet (3 kap.4 §). den skadelidande stöder sin talan på skadeståndslagen, följer yidareav grunderna för 5 kap. 1 § sagda lag den i förevarande sararaanhang vikligainskränkningen i rätten 11 1974.1 saml. 1974: 97 142 tillersättning, alt skadestånd för lidande i regel inte utgår. Det nu sagdainnebär, att den skadelidande i praktiken sällan lorde ha anledning att åberopaskadeståndslagen i stället för den nu föreslagna lagen. Ifråga ora regressrätten enligt 7 § i förslaget koraraer med det nu angivna betraklelsesältetatt gälla, all staten för vad den utgivit inträder i den rätt till skadeståndsom den skadelidande må kunna göra gällande enligt skadeståndslagen mol bl. a. koraraun,för del fall att skadan uppkorarait genora vållande i koraraunal verksamhet.Alt döma av uttalanden i reraissprotokoUel torde man dock kunna räkna med altstaten komraer att avstå från att utöva regressrätt raot koraraun för vadstaten utgivit enligt förevarande lag. Ersättningsrältenligt första stycket punkt 4 förutsätter, att beslut ora frihetsinskränkningefter överprövning, överklagande eller besvär över doravUla blivit upphävteller ersatt av beslut om mindre rågripande åtgärd. Rätt tUl ersättning medstöd av nämnda punkt föreligger däremot ej, när myndighet som meddelat beslutom frihetsinskränkning själv upphäver eller raUdrar delta. Såsora fraragår av reraissprotokoUel,är skälet härlUl, att myndighets åtgärd att upphäva eget beslut om frihelsinskränknrågi de allra flesta fall beror på alt det tillkorarait nya oraständigheter ellerall tidigare skäl för frihetsinskränkning bortfallit. Förslaget utgår såledesmed aUt fog från prråcipen att ersättning inte skall ifrågakoraraa, när det raåsteantagas, att det upphävande beslutet berott på alt det efler beslutet om frihetsråskränkninginträffat omständigheter som gjort det obehövligt att längre upprätthålla enfrån början befogad frihelsinskränknråg. Hit hör naturligtvis ej det fall, altnytillkommen utredning visar eller ger anledning antaga, att förutsättningarför frihetsinskränkning redan från början saknats, exerapelvis därför att någotbrott från den raisstänkles sida i verkligheten inte förelegat. Huruvidaförslaget avser att konsekvent genoraföra den angivna principen fraragårej tydligt. Vissa uttalanden i reraissprotokoUel kan tyda på att ersättning åtrainslonei en del fall skall kunna utgå, när lägre rayndighets beslut ora frihetsråskränkningupphävts av högre myndighet och detta berott på att de faktiska förhållandenaändrats efter det beslutet ora frihetsinskränkning raeddelades. Den principförslaget upprätthåller, när rayndighet upphäver eget beslut omfrihetsinskränkning, bör emellertid rimligtvis följas även när det upphävandebeslutet raeddelas av högre myndighet. Ersättning bör således ej utgå, exerapelvisnär hovrätt upphävt underrätts häktningsbeslut och det måste antagas, atthovrättens avgörande berott på att den fara för avvikande, kollusion ellerfortsatt brottslighet, som förelåg vid tiden för häktningsbeslutet, till följdav sedermera råträffade omständigheter inle längre är för handen. Denföreslagna regeln i 4 § andra stycket 1974: 97 143 läranarutryrarae för en sådan tUlärapning. En annan ordning skulle kunna ge anledningtill eljest onödiga överklaganden och göra ersättningsrätten beroende av dentillfälligheten att den ena myndigheten hinner meddela beslut före den andra. I specialmoliveringen tillförevarande paragraf frarahålles att ersättningsrält i överklagandefall enligtförsta stycket 4 föreligger endast när det är beslutet ora häktning etc. somblir föreraål för överklagande. I anslutning härtill anföres sora exerapel påtillärapningen av nämnda stadgande det fall att underinstansen i samband meddom på frihetsstraff förordnar att den dömde skall stanna kvar i häkte i avbidanpå lagakraftägande dom och att överinstans därefter försätter honom på fri fot. Med anlednråg härav villlagrådet anföra följande. När underinstans i samband med fällande doraförordnar att den dörade skall kvarbli i häkte, föres talan raothäktningsbeslutet i sararaa ordning sora talan raot doraen (49 kap. 5 § RB).Detta innebär således alt ora den dörade vUl överklaga inle enbarthäktningsbeslutet utan även doraen i huvudsaken, hans lalan regelraässigt utföresi sararaa fuUföljdsinlaga. yrkande ora ändring av doraen i huvudsaken kanibland anses inbegripa ett yrkande att bli försatt på fri fot även om dettaråte uttryckligen anges. Så är t. ex. alltid fallet om han yrkar frikännande, viUkorligdom eller skyddstiUsyn, men även i andra fall kan ett yrkande om ändring av beslutetora frihetsråskränkningen ofta inläsas i yrkandet i huvudsaken utan att delta koraraittUl forraellt uttryck i fullföljdsinlagan. överinstansen i fall, dåunderinstansens dora överklagas i huvudsaken, förordnar att den tUltalade råtelängre skall vara häktad, vare sig det sker i saraband raed överinstansens doraeller genora särskilt beslut, raåsle elt sådant beslut i häktningsfrågan regelraässigtanses föranlett av ett överklagande av underinstansens beslut ihäktningsfrågan. Detta får anses gälla oavsett ora den tilltalade får fraragångi huvudsaken. Ersättning bör därför i princip kunna förekoraraa i saratiigafall, då över-råstans upphäver ett beslut ora frihelsinskränknråg. Utformningenav första stycket 4 raedger i och för sig en sådan tUlämpning. Del raå i sararaanhangetfrarahållas att ersätlnrågsrält kan utlösas även ora häktningsbeslutet upphävesefter talan av motpart tUl den tUltalade. I nu berörda fall avserrätten tUl ersättnråg givetvis endast den frihetsråskränkning, som blivit enföljd just av det upphävda häktningsbeslutet. I det angivna exemplet, i vilketdet förutsatts att den tUltalade inle överklagat det ursprungliga beslutet omhäktning, kan detta beslut inle längre bli föreraål för prövning av högreinstans sedan underinslan-sen raeddelat nytt beslut i häklningsfrågan (se NJA I1953 s. 460). Den tilltalade har inte rätt till ersättning för den frråetsinskränknråg,som blivit en följd av det ej överklagade häktningsbeslutet, men väl bör hanvara bevarad vid sin raöjlighet till, ersättning för att han varit 1974: 97 144 berövadfriheten för tiden från underinstansens dora. Motsvarande synpunkter gör siggällande för det fall att en misstänkt väl inte överklagat det ursprangligabeslutet ora häktning men i stället överklagar ett nytt beslut, varigenora underinstansenenhgl 24 kap. 18 § andra stycket RB förordnat alt den misstänkte alltjämt skallvara häktad. Då reseförbud raeddelatsav undersökningsledare eller åklagare, kan den raisstänkle enligt 25 kap. 5 § RBbegära tingsrättens prövning av förbudet. Om tingsrätten bedömer frågan orareseförbud annorlunda än undersöknrågsledaren eller åklagaren och därförupphäver förbudet, är den raisstänkle enligt första stycket 4 i prråcipberättigad tiU ersättning. Härraed bör järaföras det fall altundersökningsledaren eller åklagaren i stället tillgriper en raera långtgåendeåtgärd och beslutar anhålla den misstänkte. I dylikt fall erfordras inte någotinitiativ från den misstänktes sida för alt frågan om hans frråelsberövande skallkoraraa under tingsrättens prövning. Frågan bringas under dess prövning genora häkt-ningsfraraslällningfrån anhållningsmyndighelens sida. Såsom framgår av 24 kap. 5 § första stycket RB,gäller för anhåUande samraa förutsättningar sora för häktning raed detundantag sora följer av 24 kap. 5 § andra stycket. tingsrätten bedömerfrågan om frihetsberövande annorlunda än undersökningsledaren eller åklagarenoch därför beslutar avslå häktningsframställningen, skall trågsrätten jämlikt24 kap. 16 § andra stycket RB förordna, att den anhållne skallfriges, vilket i realiteten innebär att anhållningsbeslutet upphäves. Avsiktentorde vara, att punkt 4 ej skall grunda rätt till ersättning för skada tillföljd av anhållandet i dylikt fall. tingsrätten i stället häktar den raisstänkleraen häktnrågsbeslutet upphäves av hovrätten, skall däreraot ersättning enliglpunkt 4 i prråcip utgå järaväl för den tid anhållandet varat. Det är svårt attse några bärande skäl för att den sora varit berövad srå frihet skall vara särareställd i ersättningshänseende än den som blott varit underkastad reseförbud.Punkt 4 torde böra korapletleras så att ersätlningsrätt kan ifrågakomma ävenvid avslag på häktningsframställning. Avde fall, då frihetsråskränkande beslut kan länkas bli upphävt eller ändrat avöverordnad rayndighet eller efter raellankoraraande beslut av sådan rayndighet,har i punkt 4 uppräknats överprövning, överklagande och besvär över domvilla.Däremot har resning ej omnärants. Det är visserligen sällsynt, att resning koraraertUl användning vid den typ av beslut varora här är fråga, men detta gällerockså besvär över domvUla, som medtagits i uppräkningen. För fullständighetensoch konsekvensens skull torde även resning böra orafattas av uppräkningen. Medupphävande av beslut ora frihelsinskränknråg bör i punkt 4 likställas, attsådant beslut undanröjes utan förordnande ora ny handläggning. Godtagesvad här förut sagts, kan punkt 4 förslagsvis få följande lydelser"beslutet ora frihetsinskränkning genom avslag på häktningsfrara- 1974: 97 I45 ställningeller efter överprövnråg, fullföljd av talan eller anlitande av särskUträttsmedel upphäves eller ersattes av beslut ora rarådre ingripande åtgärdeller undanröjes utan förordnande ora ny handläggning". Meddet fall som regleras i andra stycket torde böra jämställas att någon varithäktad eller under mer än 24 timraar i sttäck varit anhållen såsom misstänktför brott som avses i 24 kap. 1 § första stycket RB raen gämingen i doraen hänföresunder sådant lagrura alt häktning inte kunnat ske annat än enligt 24 kap. 1 §andra stycket och häktnings-föralsältningar som anges där ej förelegal.Lagtexten torde böra järakas i enlighet härraed. Ispecialraotiveringen frarahålls alt, eftersora ersättnrågsrätl enligtförevarande paragraf inte föreligger i de fall då en rayndighet själv ändrarsill avgörande, paragrafen råte gäUer när underrätt raed stöd av 34 kap. 1 § 3 BrBundanröjer en tidigare ådörad påföljd. I anslutning härtUl sägs att sistnämndalagrum emellertid kan tillämpas också i högre rätt efter överklagande och att"i så fall de formella förutsättningama för ersättning är uppfyllda idenna del". Detsista uttalandet synes knappast vara rikligt. Enligl förevarande lagruminträder rätten till ersättning om påföljden efter överklagande undanröjeseller ersattes av mindre ingripande påföljd. Härmed raåsle riraligen förståsatt det är fråga ora överklagande av den dora, varigenora påföljden ålagts, ochinte överklagande av den senare dom, som meddelats i mål vari fråga om tUlämpningav 34 kap. 1 § 3 BrB uppkomrait. Frånsakhg synpunkt skulle en rätt till ersättning i sädana fall varom här är fråga inlele sig rimhg. Det skulle rånebära att en person, som undergått en rikligt ådöradpåföljd, skulle kunna få ersättning härför i anslutning till att domstolarnamed stöd av 34 kap. 1 § 3 BrB tar ställning till påföljden för ytterligarebrott som han funnits ha begått. därför, mot vad hävdats, innebördenav 2 § i remissförslaget skulle vara den i specialmotiverrågen angivna, näraligenalt forraella förutsättningar för ersättning enligt denna paragraf skulleföreligga, raåste det tagas för givet att också oskälighelsregeln i 4 § andrastycket reraiss-förslaget skulle bli tiUäraplig och ersättning sålunda skullevägras. Iavsnitt 5.7 i reraissprotokollet, sora avhandlar järakning av ersättning (5 § reraissförslaget),förekoraraer elt uttalande, all järakningsregeln kan komma att tiUämpas, n"åren ådömd påföljd undanröjs och ersätts av en ny påföljd enligt bestäraraelsernai 34 kap. BrB och hänsyn skall tas till vad den dörade har undergått av dentidigare påföljden. I betraktande av vad lagrådet anfört torde järakningsregelninle bli aktuell i dessa faU. Ikonsekvens med vad lagrådet föreslagit vid 1 § bör förevarande paragrafförslagsvis formuleras på följande sätlr 1974: 97 146 "Densora har undergått fängelse, förvandlingsslraff för böter eller frilidsslraffeller varit intagen i av behandling enligt 28 kap. 3 §brottsbalken, ungdorasfängelse eller internering har rätt tUl ersättning avstaten, ora efter fullföljd av talan eller anhtande av särskUl rättsraedelfrikännande dora meddelas eller rarådre ingripande påföljd ådöraes eller domeller beslut, som legat till gmnd för verkställigheten, undanröjes utanförordnande om ny handläggning. Detsararaa gäller den som efler förordnande avdomstol har undergått sluten psykiatrisk vård eller vård i specialsjukhus förpsykiskt utvecklingsstörda." Ifråga ora personskada gäUer f. n. enligt 5 kap. 2 § skadeståndslagen, altersättningen avser läkararvode och annan kostnad lUl följd av skadan, hrådereller förlust i den skadades närråg, sveda och värk samt lyte eller annatstadigvarande men. Skadeståndskoraraittén har i sht förslag (SOU 1973 r 51)Skadestånd V, utan alt åsyfta någon förändring i sak, ersatt dessa poster raedersättning för sjukvårdskostnad och andra utgifter till följd av skadan,förlorad arbetsförtjänst, bestående nedsättning av arbelsförraågan(invaliditet), sveda och värk särat lyte eller annat stadigvarande raen. Detremitterade förslaget följer förebilden i skade-slåndskommitténs förslag, ochförevarande paragraf upptar i enlighet härmed posterna ersättning för utgifter,förlorad arbetsförtjänst och lidande. De av skadeståndskommitlénanvända begreppen förlorad arbetsförtjänst och invaliditet täcker helt visst istort sett vad sora avses med "hinder eller förlust i den skadadesnärråg", men detta synes inte fullständigt vara fallet. Om under enlantbrukares långvariga sjukdora, som är en följd av ådragen kroppsskada, hanskreatursbesättning måste realiseras tiU underpris, därför att tillsynen inlekan ordnas, torde försäljningen visserligen ofta resultera i förloradarbetsförtjänst, men kapitalförlusten sora sådan faller inte därunder. Ochmotsvarande gäller naturligtvis om försäljnrågen i stället sker på grund av attlantbrakaren är berövad friheten i en situation, som faller under den nuföreslagna lagen. För att möjliggöraersättning i fall av nu beskriven och liknande art synes det nödvändigt attuppräkningen av ersältningsposterna i förevarande paragraf kompletteras.Lagrådet ifrågasätter, ora inte därvidlag, efler raönster av 3 kap. 5 §skadeståndslagen, ullrycket "intrång i näringsverksarahet" kundebegagnas. Därigenora vinnes också nära överensstämmelse med ordalagen i 4 § i1945 års lag ora ersättning i vissa fall åt oskyldigt häktade eller dörada m.fl. Den begränsning av ersättningsrätten som föreskrivs i 3 kap. 5 §skadeståndslagen torde i före- Prop.1974: 97 147 varandesararaanhang sakna större praktisk betydelse. Även av principieUa skäl synesdet olärapligt att här införa någon begränsning. Dethänvisas till vad lagrådet inledningsvis anfört om förevarande paragraf. Utdragav protokollet över Justitieärenden hållet inför Hans Majrt Konungen istatsrådet . Närvarande:Slatsrainistern , statsråden , , , , ,, , , , , , , , . StatsrådetLidbora anraäler efter geraensara beredning raed statsrådets övriga ledaraöterlagrådets yttrande över förslag till lag ora ersättning vidfrihetsinskränkning. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Medanledning av vad lagrådet anfört ora förhållandet raellan skadeståndslagen ochden nu aktuella lagen vill jag understryka att syftet raed den nyalagstiftningen är att stärka det ekonoraiska skyddet för den enskilde vid oriktigaeller oberättigade frihetsinskränkningar. I allraänhet torde den nya lagenlärana bättre ersättningsmöjligheter än skadeståndslagen i de angivna fallen.Bl. a. bör beaktas den viktiga skUlnaden att den nya lagen inte ställer uppnågra begränsningar när det gäller rätten till ersättning för lidande. anfört leder det angivna förhållandet till alt den enskilde sällantorde ha anledning att föra talan ora ersättning raed stöd av skadeståndslagen.I undantagsfall kan det dock länkas alt den skadelidande lättare kan fåersättning enligt skadeståndslagen, trots att det är fråga ora en typ avfrihetsinskränkning som i och för sig täcks av den nya lagen. t. ex. enperson har tvångsinta-gils för vård kan situationen vara den att det tveklöstföreligger fel eller försummelse från myndighetens sida, raedan det inte ärlika självklart att frihetsberövandet var uppenbart utan grund. Medhänsyn till det sagda anser jag liksora lagrådet att skadeståndslagen bör varalUläraplig vid sidan av den nya lagen. En sådan tolkning strider inle heller raotskadeståndslagens inledande beslämraelse, eftersom den nya lagen inle kansägas innehålla regler sora är oförenliga med skadeståndslagens. har anfört innebär det nu angivna betraktelsesättet i fråga oraskadeståndslagens tillämplighet att staten för vad den har utgett inträder iden rätt till skadestånd som den skadelidande har kunnat göra gällande enligtskadeståndslagen mot bl. a. koraraun, för det fall att skadan har uppkorarait genoravållande i koraraunal verksarahet. I enlighet med vad jag har uttalat i remissprotokoUetanser jag dock att praktiska skäl talar för att staten avslår från all utövaregressrätt mot komraun för vad staten har utgett enligl förevarande lag. 1974: 97 149 Lagrådetsförslag till ändrad lydelse av 1 § första stycket punkt 4 bör enligt min meninggodlas. Delta innebär bl. a. att den som har varit anhållen får möjhghet tUlersättning för anhållandetiden, om anhållan-debeslutet upphävs genom att häktningsframslällnrågavslås. Vidare inbegrips resning i de oraständigheter sora kan utlösaersättningsrätt. När det därefter gällertillärapningen av punkt 4 vill jag liksom i remissprotokollet understi7ka att ersätlnrågsrälti överklagandefaUet inträder endast när det är beslutet ora häktning e. d. sorablir föreraål för överklagande. Som lagrådet har påpekat gäller visserligenatt, ora underinstans i samband med fäUande dora förordnar alt den dömde skallstanna kvar i häkte, så förs talan mot häktningsbeslutet i sarama ordning soratalan raot doraen. Detta betyder att ora den dörade vill överklaga inte enbarthäktningsbeslutet utan även doraen i huvudsaken, hans talan regelmässigt utförsi sararaa vadeinlaga. För att punkt 4 skall vara till-läraplig, krävs eraellertidatt den häktade uttryckligen begär att oraedelbart bli försatt på fri fot. Detär alltså inle tillräckligt raed ett yrkande att bli försatt på fri fot isaraband raed att överinstansen raeddelar dom i raålet. Skälet tiU dennaståndpunkt är att, i de fall då överinstansen prövar häktningsfrågan först isamband raed alt dora beslutas, det ofta hinner inträffa nya oraständigheter sorainverkar på bedöraningen. a. kan en pågående utredning, sora i och för sig raoliveraren häktning, hinna avslutas. Detta gör att det måste framstå somobefogat att tillerkänna den dömde ersättning, om ett häktningsbeslut upphävsförst i samband med överinstansens dora i raålet. Situationen torde soraregel vara en annan när överinstansen tar ställning till ett yrkande oraomedelbart upphävande av ett i underrättens dom intaget häktningsbeslut. Eftersoraen sådan fråga raåste avgöras utan dröjsraål, torde oraständigheterna i allraänhetinte ha hunnit förändras i väsentlig utsträckning efler underinstansens dom.Detta innebär att, om underinstansens avgörande ändras så att den häktade försättspå fri fot, det generellt sett får anses befogat att han får ersättning för dentid han har varit häktad. Skulle det i undantagsfall inträffa alt de faktiskaförhållandena har ändrats efter det att underinstansens dora meddelades ochöverinstansens beslut om frisläppande beror på de ändrade förhållandena, finnsdet, som jag har påpekat i remissprotokollet, möjlighet alt vägra ersättning raedstöd av 4 § andra stycket. Normalt bör också ersättningsrält vara utesluten idet angivna undantagsfallet. Jag vUl dock frarahåUa att ersättning givetvisbör utgå, om överinstansens beslut ora upphävande av häktningen beror på attdet inte längre föreligger sannolika skäl tiU misstanke om broll. I delta sararaanhang villjag liksora lagrådet påpeka att del för tilllämpningen av punkt 4 är likgUtigtom beslutet om häktning osv. upphävs efter talan av den häktade själv eller avhans motpart. har anfört avser rätten till ersättning i överklagande- Prop.1974: 97 150 falleti princip endast den frihelsinskränknråg som har blivit en följd av dethäktningsbeslut som upphävs av överinstansen. Om sålunda en häktad persongenom dora av underinstans förpliktas kvarstanna i häkte och han sederraera iöverinstansen får bifall till ett yrkande ora att oraedelbart bli försalt påfri fot, har han därigenora rätt till ersättnråg endast för den tid som harförflutit efler underinstansens dom. För att han med stöd av punkt 4 skall fåersättning för den lid han har suttit häktad före underinstansens dora krävsatt han har överklagat det ursprungliga häktningsbeslutet särskilt. På raotsvarandesätt gäUer alt ora en person underlåter att överldaga ett första beslut omhäktning men i stället överklagar elt beslut ora orahäktning enligt 24 kap. 18§ andra stycket RB och får bifall tiU sitt överklagande, så har han rätt till ersättnrågbara för tiden efter omhäklningsbeslulet. Närdet gäller J § andra stycket anser jag liksora lagrådet att en viss järakningbör ske. Ersätlningsrätt bör föreligga när någon har varit häktad eller under raerän 24 tiraraar i sträck anhållen sora raisstänkt för brott sora avses i 24 kap.1 § första slyckel RB raen gärningen i doraen hänförs under sådant lagrara allhäktning inte kunnat ske annat än enligt 24 kap. 1 § andra stycket eller 24kap. 2 § RB. Det betyder att raisstanken skall ha gällt brott för vilket ärföreskrivet fängelse eller däröver och att vederbörande i doraen fällstUl ansvar antrågen för brott där visserligen fängelse ingår i straffskalan raenraaxiraistraffet understiger fängelse eller för brott på vilket endastkan följa böter. För all ersättning skall utgå bör dock dessutora krävas attdet råte har förelegal sådana förutsättningar för häktning sora anges i 24 kap.1 § andra stycket resp. 24 kap. 2 § RB. För rätt till ersättning på grand avanhållande gäller sora en ytterligare förutsättning att det inte heller harförelegat oraständighet sora anges i 24 kap. 5 § andra stycket RB. har anfört under 2 § ger raig inte anledning lUl erinran. Jag ansluterraig således till lagrådets uppfattning att en tillämpning av 34 kap. 1 § 3 BrBråte i och för sig bör kunna föranleda ersätlningsrätt. Jag godtar vidarelagrådels förslag till ändrad formulering av 2 §. Även lagrådets förslag oraatt uppräkningen av ersätlningsposter i 5 § skall korapletleras med intrång i näringsverksarahetbör enligt rain raening godtas.