prop · FX0383 · 1974-12-31 00:00:00 — Omett strömfall utan att vara samfällt ägs av flera personer, t. ex. tiUhör enfastighet med flera ägare, bör en sökande inte få för utbyggnadsvitsordtUlgodoräkna sig egen andel eller upplåtelse i servitutsform från andel isamägd fastighet. Oraen äldre valtenkraftanläggning skaU uppgå i en ny anläggning, bör sökanden förutbyggnadsvilsord till den nya aiUäggningen få tiUgodoräkna sig denvattenkraft sora med stöd av 2 kap. 5 § tagits i anspråk för den äldreanläggningen, ora denna ägs av . Den garala anläggningen bör alltså idenna situation betraktas som elt helt, oavsett ora vattenkraften tiUgodogörspå grund av äganderätt, avtalsservitut eller medgivande enligl 2 kap. 5 §. Länsstyrelseni framhåller, att utredningen inte har behandlat det faUetatt en fastighet, sora har enskild äganderätt tillfallhöjd, är sämjedelad. Men hänsyn tiU att sämjedelningar som gjorts före den1 regelmässigt kan legaliseras och med hänsyn tiU sådanasämjedelningars rättsliga verkan mellan sämjelottshavarna anser ,att en sökande för utbyggnadsvitsord bör få tillgodoräkna sig innehav av sådansämjelott. Jaganser, att sämjedelning och arealöverlåtelse kan få påverka frågan omutbyggnadsvitsord under förutsättning att legalisering kan ske enligt lagen(1971r 1037) om äganderättsutredning och legahsering. Utgångspunktenför förslaget ora ett nytt institut benämnt andelskraft är den situationen attviss del av en faUslräcka måsle tas i anspråk med stöd av 2 kap. 5 §. Den varsfallhöjd då tas i anspråk föreslås under vissa förutsättningar kunna genoraerhåUande av kraft få del i kraftproduktionen i förhållande tiU sittfallhöjdsinnehav mot skyldighet att i motsvarande mån bidra till kostnadema förkraftanläggningens utförande, drift och underhåU (se avsnitt 6.2.3). Närbeslut om andelskraft inte meddelas skaU ersättning för förlorad vattenkraftutgå i pengar (se avsnitt 6.3.3). Utredningenföreslår, att som fömtsättning för andelskraft skall gälla att det är avbetydelse för minoritetshavarens verksamhet att han får delta i tUlgodogörandetav vattenkraften. Vattenöverdomstolenanser, att detta rekvisit är alltför vagt och att det bör ersättas eller i vartfaU kompletteras med att det skaU vara fråga om en betydande minoritelsandel.Kammarkollegiet framhåller, att förslaget innebär att rätten till vattenkraftenskall bedömas olika beroende på i vems hand den befinner sig raen har i sakinte något att invända mot förslaget. I övrigt har utredningens förslag lämnatsutan erinran. Jaganser i likhet med utredningen, att rätten till andelskraft inte bör inträdasom en undantagslös konsekvens av att 2 kap. 5 § tiUämpas. Rätt tillandelskraft bör i första hand tillkomma dem som själva är kraftproducenter. Detorde undantagslöst ha tekniska och ekonomiska resurser att la emotkraftieveranser på ett lämpligt sätt. Även ett förhållandevis litetkrafltiUskolt måste anses vara av betydelse för exempelvis statensvattenfallsverk. Rätt till andelskraft bör även tiUkomma stora konsumenter avkraft, exempelvis industrier och kommunala eldistributionsföretag. För altandelskraften skall vara ekonomisk för dem krävs givetvis att de harerforderliga resurser för alt ta emot kraften. Mycket små fallhöjdsinnehavtorde vara uteslutna från andelskraft redan på grund av att andelskraften intekan utnyttjas ekonomiskt. Kostnaden för överföring av kraften koraraer altgöra andelskraften oekonomisk för andra än dem som har möjlighet tUl uttag ochavräkning vid stam- eller radiaUinjer. Jag anser, att det av utredningen föreslagnabetydelserekvisitet läcker de omständigheter som jag nu angivit och ansluterraig därför till utredningens förslag. Någon intresseavvägning skall inte skemellan majoritetshavaren och minoritetshavaren. De olägenheter som skyldighetenatt leverera andelskraft kan innebära för majoritetshavaren tiUmäts alltsåinte någon betydelse. Ifråga om förfarandet får majoritetshavaren på samma sätt som ansöka omtiUstånd till företaget, varefter övriga innehavare av faUhöjd får framställaanspråk på andelskraft. Rätten till andelskraft bör fastställas itUlslåndsbeslutet efter prövning huruvida fömtsättningarna är uppfyllda.Dorastolen bör kunna meddela närraare föreskrifter om kraftverkets drift så attrainoritetsdelägarens särskilda önskemål i möjlig mån kan tillgodoses.Domstolen bör också fastställa s. k. leveranspunkt, dvs. den punkt därmottagaren av andelskraft skaU överta ansvaret för överföring av kraften. F.n. är det majoritetshavaren som skall svara för överföringen aversättningskraften mot rätt till ersättning för överföringskostnaden. I frågaom andelskraft bör mottagaren i enlighet med den avtalspraxis sora utbildat sigi fråga ora ersättningskraft i princip svara för överföringen. Andelskraftenskall aUlså tiU-handahåUas på läraplig punkt nära kraftstationen. Vattendorastolenskall även om parterna är överens pröva att betydelserekvisitet är uppfyllt.För andelskraft krävs alltså beslut av domstolen. I fråga om andelskraftensstorlek och vederlagsfrågorna råder emellertid avtalsfrihet. Parterna bör dockkunna faUa tiUbaka på vissa grundläggande lagregler i ämnet. Med hänsyn tillutbildad avtalspraxis bör reglerna enligt min mening kunna vara mycket allmänthållna. Minoritetsdelägarens andel i kraftproduktionen bör motsvara hans andeli den vattenkraft som skaU tillgodogöras vid anläggningen. Han bör varaoförhindrad att avstå från viss del av vattenkraften mot ersättning i pengar.Minoritetshavarens motprestation bör bestå i bidrag till samtliga kostnaderför kraftstationens utförande, drift och underhåU efter samma andelstal soraför kraftleveransen. Enligtnuvarande 9 kap. 21 § räknas till driftkostnad skälig avsättning tillförnyelsefond. Sådan avsättning underlåts enligt utredningen ofta iavtalsfallen och minoritetshavaren bör därför som regel inte belastas medförnyelsekostnader förrän de blir aktuella. Vänersborgstingsrätt anser det raindre lämpligt alt andelskraften 1 decennier utgår mot enmindre årlig kostnad för att belastas med en kraftigengångskostnad. Fråganom avsättning tiU förnyelsefond skall enligt förslaget inte lagregleras och denfår enligt min mening liksom övriga detaljfrågor lösas i tillämpningen i sånära anslutning som möjligt tUl utbUdad avtalspraxis. Enligtgällande rätt har hänsynen tiU fastighetskrediten ansetts kräva inte bara attden belastade fastigheten på ett bestående sätt bundits vidskyldigheten att leverera ersättningskraft utan också att rätten till krafteninte skall avhändas den berättigade fastigheten. Den som har rätt tiUersättningskraft är dock oförhindrad att upplåta kraften . måste andelskraftstagaren tUlförsäkras absolut trygghet gentemotkraftverksägaren och dennes borgenärer. För della behövs ett skydd som fungerarbåde vid kraftverksägarens konkurs och vid friviUig eUer exekutiv försäljning.Ett sådant skydd för andelskraftstagaren ger enligt utredningen på samraa gångett absolut skydd för hans inteckningsborgenärer i nämnda situationer. Utredningenförordar aUlså att skyldigheten att leverera andelskrafl binds vidkraftstations-fasligheten på motsvarande sätt sora nu gäUer förersättningskrafl. bör däremot rätten till andelskraft i mottagarens hand utgöra lösegendora ingående i den förmögenhetsraassa han utnyttjar i sin verksamhet medde möjligheter som därmed kan erbjudas att använda rättigheten somkreditunderlag. Genom en sådan ordning uppnås principieU överensstämraelse medvad sora gäUer för rätt till elektrisk kraft enligt 15 kap. jordabalken, raedvilken rättighet rätten till andelskraft även i övrigt har beröringspunkter.För att den föreslagna lösningen skall raedföra tillfredsställandebelåningsmöjligheter, bör enligt utredningen lagen (1966r 454) omföretagsinleckning kompletteras så att rätt till andelskraft ingår bland ilagen angivna rättighetstyper som kan utgöra objekt för företagsinleckning. Utredningensförslag i denna del utsätts för viss kritik. Det framhåUs alt enförelagsinteckning i bl. a. andelskraft inte innebär någon garanti mot attandelskraften överlåts. I stället för företagsinteckning förordas en möjlighettill separat pantsältning av rätten till andelskraft. Jag ansluter mig tillbedömningen att möjligheten till företagsinteckning inte utgör en fullgodersättning för den möjlighet till fastighetsinteckning som nuvarande ordningger. Belåningsmöjligheten är av stor vikt i förevarande sammanhang. Det ärenligt min mening naturligt att en rättighet, som tillskapas som kompensationför att en fastighet förlorar viss fallhöjd, tiUäggs denna fastighet medservitutsrätt. Institutet rätt tiU elektrisk kraft är inle jämförbart i dettaavseende, eftersom rättigheten inte har någon naturlig anknytning tillfastighet. Det är enligt min mening en olägenhet att som utredningen föreslårför beslut ora andelskraft kräva medgivande av fastighetsborgenärerna. Jaganser på grund av det anförda alt ersätlningskraftens rättsliga konstruktioninte bör överges och att alltså både skyldigheten och rättigheten tiU andelskraftbör knytas till fastighet. Med en sådan lösning är fastighetsborgenärernasintressen väl tiUgodosedda redan genom prövning avföratsättningama för andelskraft. Omrättigheten till andelskraft knyts tiU fastighet är det nödvändigt med enbestämmelse om att efter ansökan kan flytta överrättigheten tiU annan fastighet sora tillhör samrae ägare. Liksom enhgtnuvarande 9 kap. 17 § bör en förutsättning för överflyttning vara att den kanske ulan förfång för borgenär med panträtt eUer andra rättsägare. Andelskraftens mottagarebör givetvis kunna tUl annan upplåta större eller mindre del av kraftbeloppet.För att hindra att förbudet mol avyttring kringgås genora en sådan upplåtelseär det nödvändigt med en motsvarighet till bestämmelsen i nuvarande 9 kap. 18 §att avtal om upplåtelse inte är bindande längre lid än . Om en äldre anläggning iframtiden kommer att ingå i en större ny anläggning, som byggs ut av annanföretagare, är det enligt utredningen naturligt att ägaren av den äldreanläggningen träder in sora andelskraftstagare. Härvid bör han enligtutredningen få tUlgodoräkna sig faUhöjd till vilken han ursprungligen förvärvaträtten enligt 2 kap. 5 § VL. Enligt utredningen saknas nämligen anledning tillannan bedöraning i detta faU än vid bestämning av sökandens innehav för utbyggnadsvitsord. Några remissinstanserbehandlar i anslutning till detta uttalande av utredningen frågan hur rätt tillersättningskraft resp. andelskrafl från den äldre anläggningen skall behandlasi denna situation. Det framhålls att innehavare av ersättningskraft resp.andelskraft måste få ett betryggande rättsligt skydd. Jag anser i likhet raedutredningen, alt innehavaren av den äldre anläggningen bör vara berättigadtill andelskraft från den nya anläggningen för den fallhöjd som liUgodogjortsi hans anläggning. Rättigheten tiU andelskraft bör givelvis förenas raedströrafaUsfastigheten i den äldre arUäggningen. Avdrag måste emellertid ske föreventueU andelskraft som utgår från den äldre anläggningen. För denna andelskraftskall i stället kompensation ges antingen i form av andelskraft från den nyaanläggningen eUer genom ersättning i pengar. Motsvarande gäUer i fråga oraersättningskraft. För alternativet raed andelskraft från den nya anläggningenbör dock krävas att föratsättningama för andelskraft är uppfyUda, annarsåterstår bara alternativet raed ersättning i pengar. Med den rättsligakonstmktion sora jag föreslagit för rätten till andelskraft utgör andelskraften raed ersättningskraft likvärdig kompensationsforra. 6.3.3Ersättning för förlorad vattenkraft Ersättningi pengar för förlorad vattenkraft har redan enligt gäUande ordning blivit aUtoftare förekomraande. Ersättning för vattenkraft skaU aUtid bestäraraas raedutgångspunkt i vattenkraftens värde i tUl-godogjort skick. Ersättningenbestäras enligt de gmnder sora gäUer för ersättning genora kraftöverföring,vUket innebär att ersättningen i princip skaU raolsvara värdet av detkraftbelopp som går förlorat med av- dragför den s. k. uttagningskostnaden. Frågan om principerna för värdering avförlorad vattenkraft hör emellertid till de raera oratvislade i svenskvattenrätt. kan nuvarande ordning ses som ett uttryck för lagstiftarens strävanatt till fuUo kompensera förlorad avkastningsförmåga, dvs. samma tankegångarsom ligger bakom bestäraraelserna om feratio procents förhöjning av vissaersättningsbelopp. Utredningen anser emellertid att vinstaspekten komrait attöverbetonas. finns det från ersättningssynpunkt inte några principiellaolikheter mellan den situationen att en fastighets vattenkraft tas i anspråkoch andra fall då tvångsingrepp medför ett minskat fastighetsvärde. Det finnsdärför enligt utredningens mening ingen anledning att beträffandefastighetsskada i form av förlust av vattenkraft avvika från den förordadehuvudregeln all ersättning för fastighetsskada skall utgå sora löseskillingeller intrångsersättning, i båda fallen med utgångspunkt i fastighetensmarknadsvärde. Detta utesluter givetvis inte att förlusten av vattenkraftvärderas separat. Eftersora ett företag som vållar förlust av vattenkraftregelraässigt torde medföra även andra skador på fastigheten, måste emellertideffekten av de olika skadorna vägas samraan i en helhetsbedömning. En sådanbedömning kan få tUl följd att sakägaren får lägre ersättning än han skulle hafått ora nuvarande bestämraelser tillämpats. Enligt utredningen torde detnämligen bli svårt för sakägare att som f. n. få ut både full ersättning förianspråktagen fallhöjd och särskild ersättning för skada tiU följd av deninverkan tillgodogörandet av falUiöjden får på vattenståndsförhåUan-dena. Motdet anförda kan kanske invändas att förlorad vattenkraft inte på detta sättkomraer att värderas med nämnvärt större precision än . Det förhållersig också otvivelaktigt så att varje möjlig värderingsmetod inrymmer felkällorav olika slag. Principen att ersättning skall bestämmas med hänsyn tillfastighetens marknadsvärde har emellertid enligt utredningens mening denbestämda fördelen att den motverkar användningen av mer eller mindreomfattande kalkyler raed hypotetiskt underlag. Principen innebär också attdorastolarna vid sin sammanvägning av olika skadeeffekter och delvärderingarhar all se till att slutresultatet helt allmänt ter sig förnuftigt. Föreningen och advokatsamfundstäUer sig avvisande till förslaget. De avstyrker utredningens förslag omvärdering enligt marknadsvärdeprincipen även i fråga ora förlorad vattenkraft. Jagansluter mig till vad utredningen anför i denna del. Jag föreslår alltså intenågra särskilda besläramelser för värdering av förlorad vattenkraft utan sådanförlust skall ersättas efter sin inverkan på fastighetens marknadsvärde, iförekomraande fall saramanvägd raed övriga skador på fastigheten. Jag anslutermig också tiU vad utredningen uttalarora hur kraftvärderingen i praktiken bör utföras. Jag återger i det följandehuvuddragen av utredningens synpunkter. Jag vill dock understryka attpresurationsregeln enligt mitt förslag kan koraraa att åberopas även vidkraflvärdering. Frågorom värdering av vattenkraft kan tiU en början bli aktueUa, ora vattenkraft soratillgodogörs i en äldre anläggning skaU tas i anspråk för att utnyttjas i enstörre kraftstation. Situationen synes i aUt väsenthgt kunna jämföras medexpropriation av rörelse. Värderingen får aUtså liksora i expropriationsfaUetbygga på avkastnings- och pro-duktionskostnadskalkylér. Ersättningen fårfastställas med ledning av nettoavkastningen. En kraftstations nelloavkaslningtorde i aUmänhet motsvara det kapitaliserade. värdet av dess kraftproduktionminskat med drift-, underhåUs- och förnyelsekostnaderna. Kapitaliseringen böravse aU framtid eller en begränsad tid motsvarande stationens antagnaåterstående livstid. Kraftproduktionens värde bör kunna bestämmas medutgångspunkt i kostnaden för likvärdig kraft från annan kraftkälla, tiUexempel värmekraftverk, eUer för inköp av motsvarande kraft-kvantitet. Omägaren av den äldre anläggningen har att utge ersättning medelstkraftöverföring, bör ersättningen i det nya kraftverksraålet bestäraraas iskilda poster för den äldre anläggningens ägare och för ersätlningskraftensraottagare såsora innehavare av särskild rätt i den garalaströrafaUsfastigheten. Enannan tänkbar situation är att påbyggnad av en kraftstation medför att faUhöjdsom tillhör en uppströms belägen kraftstation tas i anspråk. Härigenom vållasvisst produktionsbortfall som inte uppvägs av minskade drift- ochunderhållskostnader. Vad som sagts om värderingsmetodiken beträffande det nyssbehandlade utrivningsfallet gäUer i princip även här. I nu behandlade situationerkan ägaren av befintlig anläggning troligen ofta ha rätt tiU andelskraft iförhållande liU den vattenkraft som tas i anspråk och som tidigare helt ellerdelvis liUgodogjorts i hans egen anläggning. Därmed bortfaller inte hans rätttiU ersättning för förlusten av eller skadan på hans anläggning men flerfaldigkompensation måsle självfallet undvikas. En ersättning för den tiUgodogjordavattenkraften som bestäms enligt nettoavkastningsmetoden får anses omfattaäven värdet av samraa, från början outbyggda vattenkraft. Produktionsvärdetmåste därför reduceras inle bara raed kostnaden för kraftproduktionen ulanockså raed den ianspråktågna vallenkraftens värde i outbyggt skick, det s. k.naturvärdet. Ersättningstagaren bör därefter få andelskraft på sararaa viUkorsora ägaren av outbyggt strömfaU. Nettoavkastningsmetodenär i och för sig möjlig att tiUämpa också vid värdering av elt oulbyggtströmfaU som är självständigt utbyggnadsvärt. Det kan emellertid inte antasatt en sådan begränsad utbyggnad i allmänhet kan tillåtas från allraännaplaneringssynpunkter, ora detfinns förutsättningar att tiUgodogöra strömfallet järate andra faU-sträckor ien större anläggning. Värderingen enligt nettoavkastningsmetoden koraraeraUtså i sådana faU att vila på ett fiktivt underlag, något som mindre välstäraraer överens raed principen ora rätt tiU ersättning för fastighetensmarknadsvärde. Detta utesluter inte att metoden kan behövatiUgripas åtminstone som kontroll. Om ersättning för vattenkraften skall utgåenligt 9 kap., bör den eraeUertid som regel bestämmas efter sararaa grundersora bör gälla för faUsträc-kor sora inte kan byggas ut självständigt. En värdering av outbyggdvattenkraft med utgångspunkt i dess marknadsvärde innebär att vattenkraftenskaU åsättas ett pris som sannolikt skulle erbjudas i en allraän marknad. Detfinns f. n. inte någon aUmän marknad för vattenkraft, något som bl. a. beror påatt kraftexploatörerna redan förfogar över större delen av den utbyggnadsvärdavattenkraften. utesluter inte att domstolarna bör kunna bilda sig enuppfattning om vad en exploatör kan vara viUig att betala för ytterU-garekrafttUlskott för alt få utbyggnadsvilsord. Intresse för sådana förvärv kanantas föreligga alltjärat. Det kan också finnas anledning för innehavare avstörre minoriletsandelar att utöka sitt fallhöjdsinnehav inför utsikterna attorasätta detta i andelskraft. Det föreligger med andra ord enkonkurrenssituation som kan tänkas stimulera intresset för förvärv av outbyggdvattenkraft i exploalerbara vattendrag. Det bör alltså finnas vissa möjligheteratt grunda värderingen på prisjämförelser. En ersättning för ianspråktagenvattenkraft som bestäms på detta sätt kan sägas återspegla den nytta ellervinst som ett gemensarat tillgodogörande i allmänhet innebär. Om enprisjämförelse kan gmndas på förvärv med anledning av det aktuellautbyggnadsprojektet kommer ersättningen att ha viss anknytning till företagetsberäknade produktionsvärde. Det nya systemet kan således inte anses innebäraatt man helt uppger den nuvarande metoden att uppskatta ersättning förianspråktagen vattenkraft raed hänsyn bland annat tiU den nytta som detgemensararaa tUlgodogörandet raedför för ersätlningsgivaren. Värdetav den vattenkraft i utbyggnadssträckan sora den byggande inle förfogar överfår antas koraraa att öka inför den föreslående exploateringen. Det uppkommerdå en situation av det slag sora avses i den s. k. influensregeln, näraligenatt det ersätlningsgrundande företaget skapar förväntningsvärden från vUkaraan bör bortse när ersättningen bestäms (se avsnitt 6.2.6). Om värderingen avianspråktagen vattenkraft sker med beaktande av priset vid friviUigaupplåtelser i andra delar av utbyggnadssträckan, leder en sådan tillämpning tiUatt den som tvingas upplåta sin vattenkraft får raindre betalt än vad som harutgått för annan vattenkraft i orten. Det är i denna situation rimligt atttillämpa den undantagsregel som innebär att reduktion får underlåtas om detbedöms skäligt med hänsyn tiU förhåUandena i orten. 1974: 83 177 Detkan komma att visa sig svårt att få ett tiUfredsställande underlag förvärdering av de oftast smärre fallsträckor som det nu är fråga om. Domstolarnakan därför tvingas att raed tillämpning av 35 kap. 5 § rättegångsbalkenuppskatta skadan till skäligt belopp. Detta innebär inte någon alltföruppseendeväckande förändring jämfört med nuvarande ordning, eftersom deersättningar som utdömts måste anses utgöra en mycket ungefärlig gottgörelseför vattenkraften. Utredningen har dock undersökt möjlighetema att för de falldå några större värden inte står på spel använda en raera suramariskvärderingsmetod som vägledning vid skähghetsbedömningen. Resultatet av dennaundersöknmg redovisas i utredningens betänkande s. 115, 178 och 179. Denutförda undersökningen visar att det normala raarknadsvärdet f. n. motsvararden genomsnittiigä ersättningen i vattenraål, dvs. perkilowatt natureffekt, samt att avvikelserna uppåt och nedåt i enskUda fall pågrund av faUhöjdens större eller mindre attraktivitet som regel inte är störreän . Denna bedömning gäUer förhåUandena f. n. men dessa kan komma attförändras. a. är det svårt att bedöma hur attraktiv den ännu outbyggdavattenkraften kan visa sig vara. Vidare är det osäkert hur den ökade konkurrensenom en och samma fallhöjd som andelskraftsinstitutet skapar kommer att påverkavärdet. Även om det genomsnittliga värdet på vattenkraft skuUe ändras talarövervägande skäl för att värdet bör vara relativt enhetiigt olika strömfaUemellan. En summarisk värdering av outbyggd vattenkraft enligt de angivnagrunderna kan alltså tänkas leda till ett rimligt resultat, när ett bättrevärderingsunderlag inte står tiU buds. Avsikten är inte att på denna punktbinda rättstiUärapningen utan bara att antyda en möjlig väg för parter ochdorastolar att utan onödig omgång koraraa till rätta raed de värderingsproblerasora kan uppstå. Bestämmelsernaom bygdekraft i 4 kap. 14 §§ VL har tillkomrait med tanke på att bygdennärraast omkring de större kraftkällorna av sociala och ekonomiska skäl bordetillförsäkras kraft för sina behov på skäliga viUkor. Skyldigheten atttillhandahåUa bygdekraft innebär att ägaren av elt kraftverk kan åläggas attavstå intUl en tiondel av den årliga kraftraängden för att tUlgodose denkringhggande bygdens behov av kraft. När bygdekraftsandelen bestäms i sambandmed tiUstånd tiU kraftverket skall beaktas bygdens behov av kraft och dentUlgång på kraft som eljest kan påräknas. Skyldigheten att börja leverera bygdekraftaktualiseras först efter ett särskUt ansökningsförfarande. För den kraft somlevereras skall mottagaren betala skähg ersättning. Vid tvist skallersättningen bestäraraas av statens prisregleringsnärand för elektrisk ström. 12 1974.1 saml Nr 83 1974: 83 178 År1962 genomfördes vissa ändringar i bestämmelserna för att göra dem lättare atttillämpa. Enligt utredningen har institutet trots detta inte koramit tillstörre användning . Förklaringen tiU institutels ringa praktiskabetydelse är enligt utredningen att söka i utveckhngen på kraftförsörjningensområde. Behovet av en särskild reglering i VL i syfte att slå vakt omkraftverksbygdernas elektrifiering minskar i takt med distributionsnätetsutbredning. Är 1962 fanns omkring 5 000 inte elektrifierade helårsbostäder motmeUan 1000 och 2 1972.