prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — finner det meraändamålsenligt att annan myndighet, t. ex. skyddskonsulent, avger yttrande.Genom att utnyttja den erfarenhet och kunskap som denne besitter i ärenden avliknande slag skulle man få ett fylligare underlag vid prövningen. Det är i ochför sig angeläget att praxis är enhetlig. Men med hänsyn till antaletansökningar kan en central beslutsmyndighet få svårighet i sin handläggning.Med beaktande härav samt med hänsyn till betydelsen av att det beslutandeorganet så långt möjligt bibehåller den nu befintliga lokala förankringen,föreslär att lämpligt regionalt organ skall handhauppskovsärendena. Härvid bör skyddskonsulent vara remissinstans eller delta ibesluten. ansluter sig till uppfattningen attprövningen av frågor om uppskov med verkställighet av fängelse bör föras överfrån till annat organ. Skäl kan föreligga att, såsom förutsätts ipromemorian, låta en reform anstå för att närmare övervägas i samband med pågåendeutredning rörande bl. a. de centrala nämndernas uppgifter. Kriminalvårdsnämndenvill dock som sin mening uttala att prövningen, åtminstone i första instans,bör anförtros myndighet inom kriminalvärds-verket. Det synes bäst överensstämmamed den grundläggande behandlingstanken i den nya kriminalvårdslagstiftningenatt låta myndighet, som ansvarar för behandlingen, också bestämma när dennabehandling skall påbörjas. Såväl den enskildes intressen som dekriminalpolitiska aspekterna torde härigenom väl kunna tillgodoses. Bäst näsdetta syfte, om prövningen förläggs till lokala myndigheter inom verket. Denenskilde bör vidare bevaras rätten att få uppskovsfrågan prövad av en besvärsinstans.Enligt nämndens mening lämpar sig ärenden av detta slag emellertid ej förhandläggning i den ordning som föreskrivs för allmänna förvaltningsbesvär.Prövningen av ärendena har ringa formella eller juridiska inslag, den angårväsentligen den enskildes personliga och sociala förhållanden.Kriminalvärdsnämnden förordar därför att överprövninen i fortsättningen uppdrasåt nämnden eller annan nämnd med motsvarande sammansättning ochparlamentariska förankring. Statskontoret anser att den pägäende utredningen omövervakningsnämnderna och de centrala nämnderna inte bör utgöra hinder för atthandläggningen av uppskovsärenden överförs till . Genomen sådan reform skapar man redan nu organisatoriska förutsättningar för attgenomföra ett fullständigt register över dömda pä fri fot. TCO och anser att uppskovsärenden bör avgöras av encentral myndighet. TCO ansluter sig till KAlK:s förslag att denna myndighet börvara kriminalvårdsnämnden men kan även tänka sig . SACOförordar under förutsättning att styrelsen skall utfärdaförelägganden om inställelse vid anstalt. finner att flera skäl talar för attlänsstyrelsen befrias från handläggning av uppskovsärenden. Det förefallernaturligast att ärenden av denna art handläggs av . Medhänsyn till pågående arbete inom bör ett överförande av beslutsfunktionernaske i samband med att den nu aktuella lagstiftningen träder i kraft. Denutredning som pågår beträffande de centrala nämndernas uppgifter ochorganisation kan inte anses utgöra hinder härför. Förslaget i 19 § första stycket angående utgångspunktenför strafftidsberäkningen kritiseras av hovrätten över och somanför bl. Avges nöjdförklaring skall dom (eller domsbevis) finnastillgänglig för styresman (eller annan som skall befordra domen tillverkställighet). 1 detta fall innebär förslaget i 19 § första stycket intenägot problem men ej heller någon nyhet. 1 andra fall är det däremot olämpligtatt strafftiden börjar löpa redan då domen får verkställas och inte först närden kommit styresman tillhanda. Om den dömde är häktad i annat mål än det varidomen meddelas kan det inträffa att häktningen häves och den dömde försättes päfri fot, sedan domen vunnit laga kraft mot honom men innan något meddelande,att domen får verkställas mot honom, kommit styresman eller häktesföreståndaretillhanda. Enligt förslaget har i sådant fäll strafftiden börjat löpa. Om dendömde är intagen i kriminalvårdsanstalt kan motsvarande hända i det fall dendömde blir villkorligt frigiven, innan styresmannen fått veta att den nya domenkan verkställas. Enligt 25 § i förslaget skall i sådant fall strafftidernasammanläggas, eftersom fängelse måste anses föreligga till verkställighet såsnart domen börjar verkställas enligt 19 § första stycket. För att förhindraatt angivna olägenheter uppstår måste styresmannen alltid hoskriminalvårdsstyrelsen (och eventuellt hos domstol) efterhöra om det finnesnågon dom som blivit verkställbar. Beslutar domstol att häktning skall hävas,kan den förut häktade inte försättas på fri fot utan måste avvaktaatt häktesföreståndare eller styresman bedriver efterforskningar, om det finnesnågon verkställbar dom mot honom. Även om en sädan förfrågan ger negativt beskedkan det inträffa att dom som kan verkställas inte nått styrelsen, t. ex. omhäktning skett efter domen och styresmannen ej genom domstolen får reda pådomen samt ej har kännedom om att det finnes enverkstäUbar dom. Det oskäliga i nuvarande ordning torde väsentligen haupphört i och med införandet av de nya reglerna om avräkning av häktningstid.Den föreslagna ordningen förefaller mera opraktisk än den nuvarande. Förslagetbör därför jämkas så att det överensstämmer med den gällande bestämmelsen, dockmed den ändringen att när den dömde är häktad i annat mål strafftiden börjarlöpa frän den dag då domen föreligger för verkstäUighet. Motsvarande ändringbör göras i 9 §. diskuterar i detta sammanhang detfallet att den, som utan att vara häktad är intagen i kriminalvårdsanstalt,döms tiU internering eller till fortsatt internering. Enligt förslaget skallvid beräkningen av den i nya domen bestämda minsta tiden utgångspunkten varaden dag då den nya domen får verkställas. Hade den dömde varit häktad i det nya målet, skulle häktningstid efter domen haräknats honom tillgodo. Enligt interneringsnämndens mening talar starka skälför att I sådana fall avräkning får ske pä samma sätt som beträffande häktad.Det kan enligt nämnden vara just den omständigheten att den åtalade är intageni fängvärdsanstalt som har föranlett att han inte häktats. 19 § börkompletteras med stadgande härom. Förslaget i promemorian om att korta frihetsstraff skallomräknas till dagar tillstyrks av statskontoret och övervakningsnämnden i anser det önskvärt att, om detpågår verkstäUighet av ett fängelsestraff, som har omräknats till dagar ochdet förekommer ytterligare ett sådant straff till verkställighet sä att densammanlagda strafftiden kommer att överstiga , den omräkning somhar skett beträffande det tidigare straffet ändå fortfarande skall gälla. anser att de skäl som anförs ipromemorian för att kortare fängelsestraff vid verkställigheten skall omräknastill dagar i och för sig synes bärande. Innan en reform genomförs, torde detdock vara nödvändigt att ytterligare överväga de konsekvenser som den kan få iskilda hänseenden. Det synes ej vara helt säkert att fördelarna av reformenöverväger nackdelarna. 1 vart fall torde ytterligare lagändringar blinödvändiga. Hovrätten över och anser inte att denföreslagna omräkningsregeln innebär någon förenkling och avstyrker förslaget.Om torslaget skulle genomföras bör det ske genom en ändring i 26 kap. I § BrBså att domstolen skall bestämma strafftid i visst antaldagar. Bakom förslaget synes det enligt hovrätten ligga icke såmycket praktiska överväganden som den - obestyrkta - misstanken att anhopningenav dömda, som avtjänar straff i februarimars varje är, beror påatt dessa fär avtjäna kortare straff än de skulle ha fått göravid någon annan tid . Att de som avtjänar straff vid detta månadsskifteblir gynnade framför dem, som är intagna vid någon annan tidpunkt, kan intevara utslagsgivande; någon millimeterrättvisa finns ändå inte när det gällerstraffmätningen. Det kan starkt ifrågasättas orn det är något vunnet med att endel intagna får avtjäna mer än de eljest skulle ha fått göra. Detenda skäl som skulle kunna åberopas till stöd för förslaget är attanstaltssystemet inte kan ta emot alla dem som vill avtjäna sina straff ifebruari-mars. För frågan om detta skäl skall tillmätas avgörande betydelse ärinledningsvis att anmärka att förslaget inte lägger hinder i vägen för den somkan avge nöjdförklaring beträffande sin dom. Förutom det fallet att domenmeddelats i sådan tid att fullföljdstiden inte går ut förrän (på en månad) kan den dömde genom att först överklaga domen och sedaninnan målet hinner bli avgjort i överrätten i lämplig tid avge nöjdförklaringutsträcka sin tidsfrist sä att samma fördel uppnås. Förslaget om beräkning idagar av kortare strafftider medför då åsyftat resultat endast om det ärtidsvinsten som har störst betydelse för de dömda. Hovrätten anser att andrafaktorer har lika stor eller större betydelse för februarianhopningen avintagna. begås förhållandevis fler brott än under årets övrigadelar. Sommarens brott behandlas av domstolarna , vilket medför att domarna skall Den säsongsmässiga ökningen avantalet brott har alltså sin motsvarighet i en ökning av antalet intagna undervintern. De klimatiska förhållandena i är därtUl sådana att det för deflesta måste framstå som önskvärt att fä avtjäna straff i februarimars. 4.2 Kriminalvård i anstalt Den föreslagna lagen om kriminalvård i anstalt får ihuvudsak ett gynnsamt mottagande av remissinstanserna. Lagens uppbyggnad ochhuvuddrag lämnas i stort sett utan erinran. Även de särskilda bestämmelserna iförslaget tillstyrks av en övervägande remissopinion. När det gäller innehålleti och utformningen av en del bestämmelser föresläs dock av olikaremissinstanser ändringar eller justeringar. Detta gäller bl. a. debestämmelser som avser ansvarsfördelningen mellan kriminalvården och andramyndigheter, fördelningen av de intagna mellan olika typer av anstalter,intagnas avskildhet och gemenskap samt disciplinär bestraffning. erinrar om att förslaget bygger påde riktlinjer för kriminalvårdens framtida verksamhet som utformats avkriminalvårds-beredningen och som antagits av statsmakterna, attstyrelsen i remissyttrande över beredningens betänkande i stort delarberedningens synpunkter och att styrelsen också är beredd att i huvudsakansluta sig till det föreliggande lagförslaget, dock att styrelsen pä vissapunkter föreslår jämkningar. Även RÄ och tillstyrker denföreslagna lagstiftningen. Andra remissinstanser som uttryckligen förklararsig helt eller i huvudsak ansluta sig till förslaget är interneringsnämnden,socialutredningen, i , Skyddsvärnet i ,Föreningen . ,övervakningsnämnderna i och / , första avdelningen, LO, . i anser att lagförslaget utgören lämplig avvägning mellan kravet pä åtgärder som syftar till att underlättade intagnas anpassning till ett liv i frihet och samhällets krav på säkerhet.Statstjänstemannaförbundet -med vilket TCO instämmer finner att förslagetpräglas av överskådlighet och relativ lättillgänglighet och att det i huvudsakhar en realistisk och verklighetsnära anknytning. anför att ettviktigt moment i den föreslagna lagstiftningen är att det öppnas möjlighetertill en smidigare och snabbare övergång frän anstaltsvård till frivård ochstörre möjligheter till arbete utanför anstalten under verkställighetstiden.Särskilt pekas på den förändrade anstaltsorganisationen och de förbättradepermissionsbestämmelserna för det s. k. normalklientelet. framhållerstyrelsen att det framlagda lagförslaget även innehåller sådana enskildadetaljer som det kan bli nödvändigt att inom snar framtid ta upp till prövningpä nytt. Rörande kriminalvärdslagstiftningens formella uppbyggnadframhåller att ett konsekvent fullföljande av den tankepå integration mellan anstaltsvård och frivärd som kommer till uttryck i detföreliggande lagförslaget borde ha resulterat i en för anstalts- och frivård gemensam lagstiftning, avsedd att reglera alltkriminalvårdsarbete på verkställighetsplanet. Styrelsen förordar att frågan omen sådan integrerad lagstiftning prövas sedan erfarenheterna av det pägäendereformarbetet har utvärderats. En liknande synpunkt framförs av LO samt avStatstjänstemannaförbundet med instämmande av TCO. När det gäller förslaget attersätta den nuvarande behandlingslagen med tvä särskilda lagar finnerlänsstyrelsen i att en sådan uppdelning är såväl naturhg somrationell. Samma uppfattning har . Debestämmelser i 5 § förslaget som avser ökad integrering mellan anstaltsvård ochfrivärd lämnas i stort sett utan erinran av remissinstanserna. framhåller dock att det otvivelaktigt är svårt attlagstiftningsvägen föreskriva samarbete mellan olika organ. Även om lagen intekan bli tvingande utan som bäst kan ange inriktningen bör den dock kanske geklarare besked om de förväntningar som ställs på kriminalvårdsmyndigheternagenom att det uttryckligen anges att kriminalvärden i anstalt "skall" och inte bara "bör" planläggas och genomföras i nära samverkanmellan kriminalvärdens olika organ. När detgäller den föreslagna bestämmelsen i 5 § om det ansvar för kriminalvärdensklientel som åvilar andra samhällsorgan än kriminalvårdens organ harkriminalvårdsstyrelsen inte något att erinra mot att i lagen sålunda ges enbestämmelse som riktar sig till andra myndigheter. Styrelsen framhåller dockatt allmänna rekommendationer av detta slag måste följas upp medlagbestämmelser om konkreta förpliktelser eller med överenskommelser omsärskilt specificerade åtaganden. Regler som rör andra myndigheters ansvar förkriminalvårdsklientelet bör övervägas av bl. a. socialutredningen och isamband med annat socialt och socialmedicinskt lagstiftningsarbete.Ungdomsfängelse-nämnden kritiserar det förhållandet att bestämmelsen i frågautformats endast som en rekommendation. Detta skulle kunna tolkas som enuppmjukning av eljest tvingande regler, vilket givetvis inte varit avsikten.Eftersom bestämmelsen i första hand riktar sig till myndigheter och andra organutanför kriminalvärdens organisation, kan det vidare med fog Ifrågasättas ominte föreskrifter om de särskilda organens verksamhet i de hänseenden som detär fråga om bör tas in i de skilda specialförfattningarna och ges formen av enerinran om skyldighet att, sä längt det är förenligt med de kriminalvärdandeåtgärderna, vara verksamma även i fråga om kriminalvärdens klientel. Därvid börges en bestämmelse som riktas till kriminalvårdens organ och som föreskriverskyldighet att i män av behov samarbeta med sociala och andra organ utanförkriminalvärden. framhåller att innebörden av uttalandena iårets statsverksproposition är att kriminalvårdens klienter har samma rätt tillsamhällets stödåtgärder och vårdinsatser som andra och att kriminalvårdenmåste ta det primära ansvaret för uppgifter som normalt åvilar andra huvudmänendast i fall då den dömde omhändertagits på sådant sätt att det förhindrarandra myndigheters medverkan eller när stödinsatserna uteslutande har sin grund i kriminalvärdens rehabiliterande Utredningen ifrågasätter om inte dennaansvarsfördelning bör komma till klarare uttryck än vad som är fallet i 5 §promemorieförslaget. Utredningen understryker vidare betydelsen av samrådmellan kriminalvärden och andra samhällsorgan under olika skeden av anstaltsvistelsen.1 avvaktan på att generella överenskommelser kan nås rörande olikasamarbetsfrägor bör dessa inte lämnas utanför regleringen i den nya lagen. 1denna bör därför anges att i den mån ett förverkligande av vårdens syftepåkallar insatser av annat samhällsorgan, företrädare för sådant organ börberedas tUlfälle att delta i behandlingsplaneringen. framhålleratt samordningen med samhällets ordinarie hälso-, sjuk- och socialvårdförutsätter att kriminalvården genom avtal med huvudmännen tUlförsäkrar sig desociala och sjukvårdsmässiga insatser som kan befinnas erforderliga isammanhanget. framhåller att en helhetslösningav de problem som föreligger när det gäller att erbjuda anstaltsklientelet enacceptabel hälso-och sjukvård endast kan nås genom ett intensifierat samarbetemellan kriminalvården och de organ som svarar för samhällets allmänna hälso-ochsjukvård. med instämmande av LO anser attden föreslagna bestämmelsen är av grundläggande betydelse och att den har enuppfordrande karaktär. Den blir emellertid helt verkningslös om inte ocksånykterhetsvårds-, arbetsvärds- och andra samhälleliga organ engageras och fårresurser. Särskilda styrmedel i form av överenskommelser ochspeciallagstiftning torde också erfordras. medinstämmande av TCO anser det önskvärt att lagbestämmelserna om samarbetet medandra samhälleUga organ får en något mer uppfordrande karaktär. finner att lagförslaget har fåtten tillfredsställande utformning när det gäller frågor om samverkan mellankriminalvärden och olika primärkommunala verksamheter, såsom socialvård,fritidsverksamhet etc. Även instämmer i förslaget. 1 fråga om tiUämpningen av förevarande bestämmelseframhåller invandrarverket att kriminalvårdens organ kan på det lokala planetvid handläggningen av ärenden rörande utländska interner vända sig tillinvandrarbyråerna. De föreslagna bestämmelserna i 3 § om olika typer avkriminalvårdsanstalter föranleder uttalanden av en del remissinstanser.Statstjänstemannaförbundet med instämmande av TCO ifrågasätter om det ärriktigt att ersätta det hävdvunna begreppet fängvärdsanstalt med benämningenkriminalvårdsanstalt. Hovrätten över och som i sitt yttrandeöver kriminalvårdsberedningens förslag ställt sig kritisk till det föreslagnanya anstaltssystemet - anför att det i promemorian inte finns något förslag omvilka befintliga anstalter som skall vara riksanstalter och vilka som skallvara lokalanstalter eller om vilka nya anstalter som bör byggas och när dettaskall ske. Det lämnas inte heller någon redogörelse för hur lokalanstalternaskall vara utformade och verka. 1 avsaknad av sädana uppgifter anserhovrätten att ställning inte kan tas till de föreslagna bestämmelsernaom anstaltssystemet. Förslaget avstyrks därför. Hovrätten ställer sig vidarekritisk till förslaget att avskaffa de särskilda ungdoms-, internerings- ochskyddstillsynsanstalterna. 1 stället för 3 § promemorieförslaget bör därförenligt hovrättens mening i den nya lagen tas in en bestämmelse av sammainnebörd som 3 § nuvarande behandlingslag, dvs. att fängvärdsanstalt kan varaöppen eller sluten samt att Kungl. Maj:t förordnar vilka anstalter som skallvara ungdomsanstalter eller interneringsanstalter. 1 förordnande att vissanstalt skall vara lokalanstalt bör också anges dess upptagningsområde. Dettabör komma till uttryck i lagtexten. Även ungdomsfängelsenämnden redovisar en ivissa avseenden kritisk inställning till det föreslagna anstaltssystemet.Detta har enligt nämndens mening många fördelar men också nackdelar.Ungdomsräjongens anstalts-och behandlingssystem både bör och kan lämnas tillstora delar intakt vid genomförandet av det föreslagna anstaltssystemet. Särskiltbetänkligt finner nämnden det vara att slopa systemet med en mottagningsanstaltför klassificering och differentiering av nyintagna ungdomsfängelseelever.Enligt tingsrättsdomareföreningens mening bör det övervägas om inte lagtextenbör innehålla en definition av vad som menas med sluten och öppen anstalt. När det gäller de i 6-8 §§ lagförslaget upptagnabestämmelserna om fördelningen av de intagna mellan olika typer av anstaltergörs uttalanden av åtskilliga remissinstanser. lämnar utan erinran de allmännariktlinjer för klientelets differentiering mellan lokal- och riksanstalter somanges i 6 § promemorieförslaget. Även RÄ godtar i allt väsentligt dessaprinciper. Det för riksanstalterna närmast avsedda klientelet bör dock enligtRÅ:s mening få möjligheter att placeras på lokalanstalter när platstillgång ochandra förhållanden tillåter det. Klientelets möjligheter att få besök beskärsnämligen om placeringen sker långt frän hemorten. Med hänsyn till de principbeslut som harfattats rörande anstaltssystemet godtar interneringsnämnden att behandlingen påvarje anstalt utformas i stort sett enhetligt, oberoende av arten av ådömdpåföljd. Enligt nämndens mening är det emellertid angeläget att en översyn görsav själva päföljdssystemet. Hovrätten över och anför att 6 §promemorieförslaget har besannat de farhågor om en långtgående schabloniseringsom kriminalvårdsberedningens förslag till differentiering avanstaltsklientelet gav upphov till. Enhgt hovrättens mening kan strafftidenslängd inte läggas till grund för en indelning av de intagna i de tre tänktakategorierna. Den föreslagna paragrafen är ett tydligt bevis för den felsyn somligger bakom hela förslaget till ett nytt anstaltssystem. Skall över huvudtaget någon uppdelning göras pä riksanstalter och lokalanstalter måstebetydligt flera faktorer än strafftidens längd bestämma placeringen. En närmarereglering kan inte ges plats i lagen utan torde fä uppdras åt kriminalvårdsstyrelseneUer tas in i en tillämpningskungörelse. anser att uppdelningenav de intagna i olika kategorier med hänsyn till påföljdens längd inte är helt tillfredsställande. 1 grunden är detnämligen andra kriterier än påföljdens längd som avgör om den dömde är betjäntav placering på lokalanstalt eller inte. En hknande uppfattning framförs avStatstjänstemannaförbundet med instämmande av TCO. anser vidareatt alla personer med strafftider i högst ett är i princip bör få komma i åtnjutandeav placering på lokalanstalt. Lämpligen bör införas en regel som anger att dendömdes önskemål om placering om möjligt bör beaktas. framhåller att bland det klientel somdöms tUl mellan fyra och tolv månaders fängelse finns rymningsbenägna ellereljest svårbehandlade personer vars placering på är lika motiverat som för de klienter som undergår fängelse i mer änett år. Utredningen ifrågasätter därför om inte den för förstnämnda klientelavsedda bestämmelsen bör ges en mindre bindande formulering. är kritiskt inställt tUl denföreslagna regeln om riksanstaltsplacering för korttidsklientelet. Samtligasådana korttidsintagna som har alkoholproblem eller sociala problem börplaceras på lokalanstalter för en snabbgenomgång av deras sociala situation. Debör därefter fä hjälp med att få kontakt med de sociala organ som har att tasig an dem. anser det inte orealistiskt att ha vissalokalanstalter för särskilda grupper av lagöverträdare. Det är också angelägetatt en del av riksanstalterna för längtidsklientelet förbehålls ungdomar.Särskilda anstalter för internerings- och ungdomsfängelseklientelet börbehållas. - som enligt vad förut anförtsanser att ungdomsräjongens anstalts- och behandlingssystem till stora delar börlämnas orört ställer sig mycket kritisk till den sammanblandning avklientelet som blir en följd av den planerade utslussningen av flertaletintagna över särskilda lokalanstalter. Möjligheterna till differentiering böriakttagas sä längt det kan ske. Den föreslagna bestämmelsen i 8 § rörandeintagna som är under 21 är torde inte fä någon nämnvärd effekt i varje fallinte på lokalanstalterna. 1 stället bör meddelas en bestämmelse som anger attpersoner under 23 är som dömts till fängelse eller ungdomsfängelse skallhållas avskUda från äldre intagna, om inte särskilda skäl, exempelvis brottetsbeskaffenhet, föranleder annat. En sädan reglering skulle göra det möjligt att inom ramen för den nya organisationen bibehålla huvuddelen av detanstaltssystem som står till ungdomsräjongens förfogande. Att personer, somdömts till skyddstillsyn med anstaltsbehandling, också i fortsättningen måstetas in på särskUda anstalter och inte pä lokalanstalter, synes enligt nämndenvara uppenbart. Som förut anförts vill hovrätten över och Blekingebehålla de särskilda ungdoms-, internerings- och skyddstillsynsanstalterna. i ifrågasätter om det ärtillfredsställande att varken BrB eller den nya lagen anger närmare riktlinjerför behandlingen av de till ungdomsfängelse dömda. menar att ungdomar av alla kategorier företrädesvis bör placeras i lokalanstalt, 1 annat fallkommer man att ställa den grupp som har stort behov av rehabiliterandebehandling, nämligen ungdomarna, i sämre läge än vissa vuxengrupper.