prop · FX03154 · 1974-12-31 00:00:00 — Polismyndigheterna i ochJakobsberg föreslår att mtinprov skall få tas vid alla slag avtrafikkontroller. Enligt sistnämnda myndighet torde bedömningen huruvida skälföreligger i det enskUda fallet att företa utandningsprov utan risk förmissbruk kunna överlåtas på den enskUde polismannen. De anvisningar för lagenstUlämpning som förutsätts komraa att utfärdas av torde kunnaräcka som vägledning i tveksamma fall. Frågan om mtinmässiga alkobolutandningsprov haruppmärksararaats i . I raotion (1973: 267) tUl riksdagbegärdes sålimda lagstiftning som ger polisen rätt att användaalkobolutandningsprov enligt de riktiinjer som finns skisserade i koramitténsbetänkande. I justitieutskottets betänkande (JuU 1973:12) i anledning avmotionen, som också innehåller vissa andra yrkanden, anges att utskottetfömtsätter att proposition på gmndval av kommitténs förslag kommer att utanonödigt dröjsraål föreläggas . Mot bakgrund härav finner utskottetinte anledning föregripa de ställningstaganden i ett större sammanhang somförestår beträffande de i motionen upptagna spörsmålen. bar i skrivelse till Kungl.Maj:t hemställt att det av kommittén framlagda förslaget tilllag om alkobolutandningsprov på förare av motordrivet fordon måtte genomförassnarast utan avvaktan på behandlingen i övrigt av kommitténs förslag. Enligtstyrelsens raening framstår det som utomordentligt angeläget att utnyttja allamöjligheter att effektivisera metoderna för kontroU av fordonsförarnas alkoholpåverkan.Styrelsen framhåUer att de av koraraittén utfördaundersökningarna talar starkt för att en befogenhet för polisen att tarutinprov på fordonsförare härvid avsevärt skulle komma att underlättapolisens arbete och öka upptäcktsmöjligheterna i fråga ora trafiknykterhetsbrott. Frågan ora blodprovstagning på den som på grund avtrafikskada införs tUl sjukhus har i anledning av en raotion behandlats avriksdagen (: 22), Av trafUcutskottets utiåtande framgår bl,a, att , som yttrade sig över raotionen, delar den av motionärerna och tidigare av kommittén framförda synpunkten att blod-provstagiung i nuavsedda fall skulle vara en angelägen åtgärd och anser det därför önskvärt attsådana undersökningar kan komma tUI stånd. Utskottet anser för sin del denaktualiserade frågan vara av stor vikt men erinrade om att frågeställningenbehandlats i kommitténs förslag som är föreraål för prövning inom Ktmgl,. Någon särskild åtgärd från sida i ämnet anserutskottet därför inte påkaUad, Slutiigen bör i detta sararaanhang näranas att deti en raotion tUl riksdag (1974:1433) heraställs att hos Kungl,Maj:t begär försöksverksamhet sora klargör alkoholens roU vid trafikolyckor, Imotionen hänvisas bl, a, tUl koramitténs förslag om mtmraässiga utandningsprovvid trafikolyckor, I fall då föraren dödats eUer skadats bör det enligtraotionärernas raening övervägas att införa mtinraässiga imdersökningar avblodalkoholhalten, under fömtsättning att rättsliga korapUkationer kanundanröjas under former som är betryggande för den personliga integriteten.Trafikutskottet har uppskjutit behandlingen av raotionen , 4 Tillbakaräkningsfrågan 4.1 Rättsläget För ansvar enligt nuvarande straffbestämmelser somdirekt tar sikte på alkoholhalten i blodet krävs att den alkohol som förarenhar förtärt före eller under färden har lett till att blodalkoholhalten vidnågon tidpunkt under själva färden uppgick tUl eller översteg denpromillegräns som gäller för resp, brott. Har promiUegränsen nåtts först efterfärden, inträder sålunda f. n. inte något straffansvar. Eftersora blodprovet iregel kan tas först efter det att färden har avslutats, komraer sålundablodprovsresultatet att avse en annan och senare tidpunkt än den som ärrättsligt avgörande. Tiden mellan färdens slut och blodprovstagningen varierarmed hänsyn till bl. a. tidpunkten för gripandet och möjligheten att fåtillgång till en läkare som kan utföra provtagningen. Ofta uppgår dennamellantid tUl en eller , undantagsvis kan väntetiden bli ännulängre. På grund härav kan i praktiken inträffa fall då visserligen blodprovetvisar en blodalkoholhalt över promillegränsen mendär det likväl måste antas att promiUegränsen inte var uppnådd under självakörningen. När exempelvis en misstänkt gör gällande att spritförtäringen ellerhuvuddelen därav ägt rum förhåUandevis före bUkörningen förutsättersålunda en riktig tillämpning av trafiknyk-terhetslagstiflningen att man gör ens. Denna innebär att man söker beräkna om blodalkoholhaltennågon gång under körningen har uppgått till den promUlegräns som gäller förbrottet. För att kunna göra en tUlbakaräkning måste man utgåfrån vissa antaganden om den s. k. blodalkoholkurvan, som beskriver hurblodalkoholhalten i en persons blod stiger och sjunker efter alkoholförläring.Alkoholkurvans förlopp är en funktion av 1) alkoholens uppsugning i blodet(resorption) efter förtäringen, 2) alkoholens fördelning (diffu-sion) frånblodet tUl kroppens vävnader samt 3) alkoholens försvinnande ur kroppen genom förbränning.I princip har alkoholkurvan först en stigande fas, när uppsugningen övervägeroch blodalkoholhalten når sitt maximum, och sedan en fallande fas, näruppsugningen är avslutad och enbart förbränning sker. Den faktor som främst bestämmer blodalkoholkurvansutseende är alkoholförtäringen och omständigheterna kring denna. Andrafaktorer av betydelse för alkoholkurvans utseende är kroppsvikten ochvattenhalten i kroppen. I praktiken uppvisar blodalkoholkurvan en mängdvariationer, främst under den stigande fasen, beroende på att omständigheternai samband med alkoholförtäringen skiftar starkt. Förutom den mängd alkohol somhar förtärts är det av betydelse vilket slag av alkoholhaltig dryck som harintagits samt om förtäringen har skett i samband med mat. Av stor betydelse ärvidare om alkoholförtäringen har skett eller vid fleratidpunkter under en längre tidrymd. Att alkoholförtäringen sålunda är utsträckti tiden torde vara det i praktiken vanligaste. I sådana fall kan blodalkoholkurvanuppvisa ett komplicerat förlopp, där den växelvis stiger och sjunker innan denslutar vid noll. Om blodprovet visar en alkoholhalt som medbetydande marginal överskrider promiUegränsen samt tidrymden mellan körning ochblodprovstagning är ganska kort, kan man i rättstUlämpningen ofta utgå frånatt promillegränsen var överskriden också under körningen. Om blodprovetsalkoholhalt däremot överstiger promillegränsen endast obetydligt eller om dethar förflutit mellan körning och blodprovstagning, blir detåter ofta nödvändigt att söka avgöra om uppsugningen av all förtärd alkohol istort sett var avslutad före körningens slut, så att blodalkoholkurvan varsjunkande. I så fall har uppenbarligen blodalkoholhalten under körningen uppgåtttill minst det värde som blodprovet utvisar. Om däremot kurvan fortfarande varstigande när körningen avslutades, är det vanskligare att bedöma om promillegränsenhar varit uppnådd under själva körningen. I de fall då blodprovets alkoholhalt understigerviss promUlegräns uppstår ibland också frågan om inte denna gräns ändå haröverskridits under körningen, så att ansvar rätteligen skall ådömas förbrottet. Situationen lorde då i allmänhet vara den att , t. ex.några timmar, har förflutit mellan körning och blodprovstagning. För att kunnafastslå om promillegränsen i sådant fall har överskridits under körningenkrävs en mera komplicerad tUlbakaräkning. Först söker man avgöra orauppsugningen i stort sett var avslutad före körningens slut, så attblodalkoholkurvan har börjat sjunka. Anser man detta var styrkt, återstår attavgöra om blodalkoholhalten har sjunkit så mycket mellan körningen ochblodprovstagningen att promUlegränsen var uppnådd under körningen. En sådanberäkning förutsätter att raan känner till den hastighet med vUken alkoholenförsvinner ur blodet . I praxis beräknas av rättssäkerhetsskäl attalkoholen försvinner ur blodet med lägst 0,08 *;o(, . Utredningen om alkoholförtäringen är som framgår avvad sagts av stor betydelse vid tillbakaräkning, särskUt när det gälleratt ta ställ ning till frågan om alkoholhalten i blodet tmder körningen varsjunkande eller stigande. EmeUertid är det i praktiken ofta mycket svårt ellernästan omöjligt att få tillförUtlig upplysning om alkoholförtäringen. Denmisstänktes egna uppgifter är ofta medvetet eller omedvetet oriktiga. Ofta kanhans uppgifter inte kontrolleras. Dessa utredningssvårigheter har dock i vissmån kunnat begränsas sedan man har infört metoden att jämföra blodprovetsanalysvärde med alkoholhalten i urinprov. Ar 1955 utfärdades föreskrifter oraatt man vid läkamndersökning för påvisande av alkoholpåverkan skulle ta ävenurinprov, Genora urinprov får man ofta en god vägledning när det gäller attbedöraa i vilket skede blodalkoholkurvan befann sig under körningen. Det äreraellertid inte alltid möjligt att erhålla urinprov från den misstänkte, I de fall då den misstänktes egna uppgifter omalkoholförtäringen är avgörande för ansvarsfrågans utgång ärtUlbakaräkningsförfarandet förenat med sådana vanskligheter att man raåsteräkna raed risker för materiellt oriktiga resultat. Sålunda kan det i varjefall teoretiskt tänkas förekomma fall då en person som är oskyldig till brottetfäUs tUl ansvar på en oriklig uppgift av honom själv, t. ex. att alkoholen harförtärts före körningen, varför domstolen antar att så mycket avalkoholen har uppsugits före körningens slut att promUlegränsen då var nådd.Ett väsentligt mera praktiskt och därtUl ofta förekonunande problem utgöremellertid de fall då en person som har kört med straffbar promUle frikännseller inte ens åtalas, därför att det inte kan klarläggas attalkoholförtäringen har avslutats så före körningen att promiUegränsenkan antas ha hunnit uppnås under körningen. En undersökning somtrafiknykterbetskommittén har låtit företa tyder på att det i ettpar procent av misstänkta fall av trafiknykterhetsbrott förekommer att förare,vilkas blodalkoholhalt enligt blodprovet har legat över promillegränsen,undgår åtal eller blir frikända, därför att det inte har kunnat utredas attpromUlegränsen var uppnådd redan under färden, Tillbakaräkningsförfarandet har sålunda lett tillatt åklagare och domstolar i mål om trafiknykterhetsbrott ofta måste görainvecklade beräkningar för att bedöma frågan om promillegränsen har uppnåttsunder körningen. Som ett mått både på orafattningen och svårighetsgraden viddessa bedömningar kan anges att statens rättskemiska laboratorium påbegäran av åklagare och domstolar avger omkring 1 000 skriftiiga yttranden itillbakaräkningsfrågor. har anledning att inhämta yttrandeuppkommit först under huvudförhandlingen i målet. Väntetiden för varje yttrandeär i allmänhet . 4.2Kommitténs förslag m. m. Komraittén anser det angeläget att raan söker enlösning sora begränsar de i föregående avsnitt redovisade ölägenheterna raedbehovet av en tUlbakaräkning. Enligt kommitténs mening bör därför den principeninföras att hela den förtärda mängden alkohol skall få inverka på bedömningenav ansvarsfrågan. Ansvar skall alltså inträda, om föraren före färdens slut harförtärt alkohol i sådan mängd att blodalkoholhalten under eller efter färdenuppgick tiU eller överskred den promillegräns som gäller för brottet, IförhåUande tiU gällande rätt iimebär detta en ändring såtillvida att ansvar komraeratt kunna föreUgga också i de fall då proraUlegränsen uppnås först efterfärdens slut. Ett införande av denna princip kommer att medföra att de raångakoraplicerade tUlbaka-räkningsfaUen begränsas starkt, I de fall då blodprovetsalkoholhalt når upp tUl eUer överstiger den promUlegräns som gäller för brottetkan man fälla tUl ansvar i enlighet med blodprovsresultatet utan att behövagöra någon tUlbakaräkning, Inte heller kan alkoholpåverkade förare undgå ansvargenom att sanningslöst invända att spritförtäringen eller huvuddelen därav harägt mm sttax före körningen, Komraittén frarahåUer att den föreslagna principenockså synes väl försvarlig från aUraänt rättspoUtiska synpunkter. Bl, a, pekarkommittén på att olika undersökningar visar att påverkansgraden vid samma blodalkoholhalti allmänhet är högre strax efter alkoholförtäringen, när blodalkoholkurvanstiger, än senare när blodalkoholkurvan faller, I motion (1973: 267) tUl riksdag harbegärts ändrad lagstiftning i överensstäraraelse raed vad kommittén föreslagiti denna del, betänkande (JuU 1973:12) i anledning avmotionen har redovisats i avsnitt 3.4, Nästan samtliga remissinstansergodtar eller lämnar utan erinran tra-fiknykterhetskommitténs förslag tilllösning av tUlbakaräkningsproblemet, innebärande att ansvar skall inträda omföraren före färdens slut har förtärt alkohol i sådan mängd attblodalkoholhalten under eller efter färden uppgick till eller överskred någonav de föreskrivna promillegränserna, I åtskilliga yttranden hälsas förslagetmed stor tillfredsställelse. Bland de tillstyrkande instanserna finns RÅ,överåklagarna i , och , länsåklagarna i , Kalmaroch , de tre hörda hovrätterna, , slatenstrafiksäkerhetsverk, , medicinska fakulteten vidUmeå universitet, länsstyrelserna i , , , ,, , och , , , Västernorrlandsoch , polismyndigheterna i , , , ,, , , , , , , ,, , , och , länsläkarorganisationen i , trafikmålskommittén, LO, TCO, Föreningen . , ,och . anser detväsentliga för ansvarsfrågan vara att föraren har fört fordonet med så slormängd alkohol i kroppen att den i lagen fastställda promUlegränsen uppnås, varesig delta sker under färden eller först efter färdens slut. Medicinska fakulteten vidKarolinska institutet vill i ett avseende gå längre än kommittén, vars förslaginnebär att tillbakaräkning i fortsättningen likväl skall få ske bl. a. i defall då blodprovets analysvärde ligger under någon av de föreskrivna promillegränserna.Enligt fakulteten bör man helt avstå från tillbakaräkning. Individuellavariationer och hypotetiska sammanhang är en olämplig grund för enrättstillämpning som av praktiska skäl är hårt fixerad till promillegränser.Genom att helt slopa tillbakaräkningen kan man sannolikt avslå från alt taurinprov, vilket skulle vara en fördel eftersom sådana prov är belastade medvissa möjligheter till fel beroende bl. a. på tidpunkten för urineringen,vägran eller oförmåga alt lämna prov, vätskeintag etc. Förslaget godtas med viss tvekan avpolismyndigheten i , och . Sistnämndainstans menar att den föreslagna ändringen är diskutabel frånrättssäkerhetssynpunkt. SpecieUt gäller detta rattonyklerhetsbrottet, eftersomrelativt små alkoholmängder kan åstadkomma straffbar alkoholhalt i blodet. Derättspolitiska skäl som har lagts fram i betänkandet samt det förhållandet attpåverkan regelmässigt inträder snabbare än straffbar alkoholhalt gör emellertidatt förbundet inte anser sig böra avstyrka förslaget. Polismyndigheterna i och Hudiksvallavstyrker förslaget. Sistnämnda instans anser, att förslaget innebär att man måstesöka få en klar bUd av absorptionskurvan inte bara under körningen utan ocksåunder den tidrymd efter körningen som åtgår för att absorptionskurvan skallhinna passera sitt maximum. Minst två blodprov med visst tidsmellanrum måstedärför tas. KAK, som också avstyrker förslaget, åberopar att bilförarensolämplighet och farlighet står i sådan proportion tUl alkoholhalten i blodet,att man från rättssäkerhets- och trafiksäkerhetssynpunkt bör, som ,anknyta straffet till blodalkoholhalten under själva körningen. Även om det ivissa undantagsfall kan uppkomma bevissvårigheter rörande alkoholhalten,motiverar inle dessa undantagsfall att man genombryter själva huvudprincipen. 5 Blodprovstagning m. m. I mål om trafiknykterhetsbrott används somsärskilda bevismedel dels blodprovs- och urinprovsanalys, dels kliniskläkarundersökning jämte läkarens uttalande om den misstänktes påverkansgrad. Blodprovstagning och klinisk undersökning genomförsmed stöd av bestämmelser i 28 kap. (RB). I och för utredningom brott får sålunda enligt 12 § första stycket kroppsbesiktning äga mm på densom skäligen kan misstänkas för brott vara fängelse kan följa. Om det behövs,får enligt paragrafens andra stycke vid kroppsbesiktning tas blodprov ochutföras annan undersökning som kan ske utan nämnvärt men. Är fara i dröjsmål,får åtgärden beslutas av polisman. Förrättningen skall äga rum inomhus och iavskilt rum. Blodprov får tas endast av läkare. Likaså får bara läkare utföraannan mera ingående undersökning. Angående skyldighet för vissa läkare att tablodprov och utföra klinisk undersökning för påvisande av alkoholpåverkan hospersoner som misstänks för trafiknykterhetsbrott finns bestämmelser i 5 §allmänna läkarinstruktionen (1963:341; senaste lydelse 1972:689). Där föreskrivsatt i allmän tjänst anställda läkare som är verksamma huvudsakligen inom öppenvård samt andra läkare inom den allmänna sjukvården är skyldiga att tillhandagåbl. a. åklagare och polismyndighet med sådana undersökningar och utlåtanden. Närmare bestämmmelser om blod- och urinprovstagningför alkoholbestämning har meddelats av dåvarande medicinalstyrelsen, som ocksåhar utfärdat anvisningar för den kliniska undersökningen i anledning avmisstanke om sådana brott. Enligt dessa bestämmelser och anvisningar gäller bl.a. följande. Efterblodprovstagning för alkoholbestämning fylls sex kapillärer med blod.Kapillärerna tiUsluts med proppar och läggs ned i askar som förses medpåskrift. Blod- och urinproven samt protokoUet från den kliniska undersökningensänds i särskUt kuvert med expresspost till statens rätts-kemiska laboratorium,där analys sker. Från det medelvärde som erhålls vid analyserna av innehåUet ide olika kapUlärerna gör laboratoriet med hänsyn till de medanalysförfarandet förenade felraöjlighetema avdrag raed i regel 0,14"/oo- I samband med blodprovstagningen gör läkaren soratidigare nämnts en klinisk undersökning, vars resultat antecknas i ett särskiltprotokoU, Vid undersökningen skall läkaren söka uttöna ora den raisstänkte företertecken på sjukdora av vissa slag särat inhärata uppgifter om eventuellraedicinering och alkoholförtäring. Vidare låter läkaren den raisstänkteutföra vissa prov, sora avser att utröna ora denne företer tecken på påverkan.Därvid undersöks bl. a. balansförmågan (gång rakt fram över golvet, vändningunder gång, vändning på stäUet samt "skärpta prov",innebärande att personen i fråga har den ena foten placerad framför den andramedan han blundar), allmänt uppträdande, orientering i fråga om tid och rum,tal, inpräglingsförmåga, baklängesräkntng och framställningsförmåga. Läkarenantecknar därefter i protokollet sin slutsats av undersökningen. Han skalldärvid ange om den undersökte enligt hans uppfattning är a) icke påverkad, b)påverkad av alkohol och i så faU lätt, medelmåttigt eller höggradigt eller c)påverkad av sjukdom, utmattning, sömnmedel eller andra stimulerande eller bedövandemedel. Trafiknykterhetskomraittén föreslår dels att denkliniska läkarundersökningen på personer som är raisstänkta förtrafiknykterhetsbrott behålls, dels att blodprovstagning och kliniskundersökning liksom skall utföras av läkare. Det huvudsakliga skäletför dessa stäUningstaganden från kommitténs sida anges vara den tendens ökning av antalet drogpåverkade förare som förmärkts och därav följandestärkta krav på läkarmedverkan, när det gäller ingripanden vid trafiknykterhetsbrott, Kommitténs förslag att blodprovstagning även ifortsättningen alltid skall utföras av läkare föranleder erinringar från vissaremissinstanser. Detta gäller bl. a. , som vidare hävdar, attden kliniska undersökningen bör behåUas bara i de fall då det kan misstänkasatt föraren är påverkad av annat medel än alkohol och att den då bör utförasav läkare. I fråga om alkoholpåverkade förare saknar enligt styrelsens meningden kliniska undersökningen varje bevisvärde. Det saknas därför anledning antaatt en sjuksköterska skulle inge mindre förtroende än en läkare vid en så enkelriiedicinsk procedur som blodprovstagning. Om sjuksköterskor fär rätt att tablodprov skulle man också uppnå den stora fördelen att sådana prov nästanalltid kommer att kunna tas inom rimlig tid efter körningen. Även anser, att kliniskundersökning inte behövs när föraren är påverkad av alkohol samt att blodprovdå skall få tas av sjuksköterska. Om blodprov kan tas av sjuksköterska, börkostnaderna kunna bli väsentiigt lägre än f. n. Besparingar skulle också kunnanås genom att polisens kostnader för transporter av misstänkta blir mindre i defall då sjuksköterska finns tillgänglig på närmare håll än läkare. Länsåklagaren i , MHF och De kristnasamfundens nykterhetsrörelse anser, att sjuksköterska efter särskild utbildningbör kunna åtminstone i undantagsfall få anlitas för blodprovstagning. Enligtlänsåklagaren bör den kliniska undersökningen kunna undvaras i fall dåsjuksköterska tar blodprov. Vid behov torde det vara raöjligt att höra hennesom vittne angående yttre tecken på påverkan hos den misstänkte. TCO och länsnyklerhelsnämnden i länanser, att legitimerad sjuksköterska med särskild utbildning bör kunna övertaläkamppgif-lerna vid blodprovstagning och klinisk undersökning. Medicinska fakulteten vid institutetbiträder kommitténs förslag att den kliniska undersökningen behålls, inte minstmed hänsyn till den stigande frekvensen av s. k. drograltfylleri. I likhet medkommittén anser inte heller fakulteten att sjuksköterska bör kunna ersätta läkarevid utredning av trafiknykterhetsbrott. Även om det föreligger uppenbarasvårigheter att under en relativt kortvarig och summarisk undersökning av entidigare okänd person bUda sig en uppfattning om huruvida denne är påverkad avalkohol eller annat medel synes läkaren vara den som genom sin utbUdning ärbäst lämpad för en sådan bedömning. Fakulteten framhåller också, att det ärett rättssäkerhetskrav alt i utredning om trafiknykterhetsbrott med för denenskUde omfattande och kännbara påföljder, deltar så kvalificerad personal sommöjligt. I sådana utredningsfall där läkare inte är tUlgängligskulle det dock enligt fakultetens mening kunna vara motiverat att ulnyttjalegitimerad sjuksköterska för blodprovstagningen. Även länsläkaren i Norrbottenslän anser, att sjuksköterska på läkarmottagning (jourcentral) bör kunna få tablodprov i avvaktan på läkares ankomst. Länsläkaren i menar attsjuksköterska med kvalifikation som bestäms av möjligenundantagsvis, vid långa avstånd till läkare och trängande behov, skulle kunnafå utnyttjas vid tagandet av ett första blodprov och vid urinprovsförfarandetmen att läkare sedan skulle göra den kliniska undersökningen och la nyttblodprov. ansluter sig i princip tillkomraitténs förslag i förevarande frågor raen frarahåller. att det hade varitintressant om det närmare hade undersökts i vad mån allmänpraktiserande läkarehar särskilda fömtsättningar att vid klinisk undersökning upptäcka läkemedelspåverkan. tar upp frågan om skyldigheten för läkare iallmän tjänst att stå till förfogande för blodprovstagning och kliniskundersökning. Denna skyldighet har enligt ofta skapat problem för läkarna,inte minst för de jourhavande läkarna vid sjukhusen. Dessa läkare kommer ofta ien konfliktsituation meUan den akuta sjukvårdens krav ocb polismyndigheternasönskemål. Vid många tillfällen har denna intressekonflikt orsakat irritationmellan läkare och polis. Det är också mindre tillfredsställande, att man avläkare med ansvarsfulla uppgifter inom den akuta sjukvården kräver enprioritering av trafikonykterhetsfall, anser, att nuvarande bestämmelserbör revideras och att provtagning bör utföras av läkare som genora avtal medpolismyndigheten har åtagit sig denna uppgift, har i skrivelse till Kungl.Maj:t hemställt om sådan ändring av 28 kap. 13 § RB attbehörighet att ta blodprov på den som misstänks för trafiknykterhetsbrotttillkoraraer inte endast läkare utan också legitimerad sjuksköterska. Enligtstyrelsens mening bör den kliniska undersökningen behållas endast i fall dåmisstanke föreligger om påverkan av annat ämne än alkohol.