prop · FX0329 · 1974-12-31 00:00:00 — Enligl österrikisk lag fordras för att agenten skall harätt till avgångsvederlag bl. a. att huvudmannen efter uppdragets slut harnytta av den kundkrets som agenten har arbetat upp och att agenten gör enförlust till följd av att uppdraget upphör. En förutsättning är vidare att detär huvudmannen som har återkallat uppdraget och att detta inte har sin grund iagentens försummelse. Ersättningen är maximerad i lagen. Enligt schweizisk rättär det ett villkor för agentens rätt till ersättning att huvudmannen sedanavtalet har upphört kommer att få betydande fördelar av agentens utvidgning avkundkretsen. Gottgörelse utgår endast om det prövas skäligt och får inteöverstiga en årsprovision. Denna beräknas pä samma sätt som enligt västtyskrätt. Ersättning utgår inte om agenten själv har sagt upp avtalet eller dettahar upphört till följd av agentens död eller omyndigförklaring och inte hellerom avtalet har upphört på grund av någon omständighet för vilken agenten haratt svara. Enligt fransk rätt anses agenten ha en "rätt tillkundkretsen". Återkallar huvudmannen uppdraget utan att detta beror på misskötselfrän agentens sida, har denne rätt till ersättning för den förlust som åsamkashonom till följd av återkaUelsen. Ersättningen är inte maximerad i lag. Även iNederländerna har agenten rätt till särskilt avgångsvederlag. Ersättning kan utgå i samtliga fall då ett agentavtalupphör. Om det befinnes skähgt kan ersättningen emellertid jämkas eller heltbortfalla. En förutsättning för rätt till vederlag är att agenten har utvidgatkundkretsen och därmed tillfört huvudmannen betydande fördelar. Ersättningen ärmaximerad på motsvarande sätt som i den västtyska lagen. 1 haravgångsvederlaget givits en pensionsliknande form. Huvudmannen är skyldig attge ut ersättning utom i fall då agenten kan lastas för att avtalet har upphört.Rätt till ersättning föreligger även vid agentens invaliditet eller frånfälle.Ersättningen bestäms skönsmässigt i förhållande tUl den under avtalstidenintjänade provisionen. Detaljerade föreskrifter härom ges i kollektivavtal. Det bör framhållas att de flesta länder saknar lagreglersom ger agenten rätt till avgångsvederlag. Sä är fallet bl. a. med huvuddelenav det angloamerikanska rättsområdet. Frågan om agenten har rätt till provision på försäljningsavtalsom har slutits först efter det att uppdraget har upphört, s.k. efterprovision,regleras inte alls i fransk lag. 1 och har agenten rätttill provision på alla avtal som har kommit till stånd huvudsakligen genom hansmedverkan. 1 gäller dessutom att affären skall ha avslutats inomrimlig tid efter det att uppdraget upphörde. 1 utgår provision endast ide fall dä ordern har kommit in . 1 haragenten rätt till skälig ersättning för alla affärer som har inletts av honomäven om de har avslutats först sedan uppdraget har upphört. 1 haragenten enligt huvudregeln rätt tUl provision endast pä de affärer som haravslutats . 4 De sakkunniga 4.1 Inledning De sakkunniga syftar med sitt förslag främst till attstärka handelsagentens och i motsvarande män även kommissionärens ochhandelsresandens rättsliga ställning gentemot huvudmannen. Som motiv förensådan förstärkning anförs i huvudsak att mellanmannen vid avtalsslutet oftabefinner sig i underläge i förhållande till huvudmannen. En synpunkt av storbetydelse för de sakkunniga har också varit att lagstiftningen bör ge agenternai de nordiska länderna en med agenterna i de större europeiska industristaternamera jämbördig ställning. Kommissionslagen bör enligt de sakkunniga inte utvidgastill att omfatta fler grupper av mellanman än komniissionärer, handelsagenteroch handelsresande. Bestämmelser om t. ex. ensamåterförsäljares rättigheteroch skyldigheter skulle nämligen inte utan stora svårigheter kunna inordnasunder konimissionslagens reglering. De sakkunniga betonar emellertid att detmåste finnas betydande utrymme för analog tillämpning av kornniissionslagensregler i fråga om andra mellanman än dem som uttryckligen omfattas av lagen. Den åsyftade förbättringen i handelsagentens och andramellanmans rättsskydd avser de sakkunniga att uppnå genom införande av reglerom bl. a. ersättningsskyldighet för part som genom uppsägning bringar ett avtalatt upphöra före utgången av en i lagen angiven minsta uppsägningstid, rätttill efterprovision och rätt till ersättning för förlust pä investeringar somgjorts för uppdraget. Förslagen föranleder väsentliga ändringar i flera avkommissionslagens paragrafer. Det föreslås också att lagens bestämmelser istörre utsträckning än vad som är fallet i gällande rätt blir tvingande. 4.2.1 Uppsägning av uppdragstagare Vad gäller frågan om reglerad uppsägningstid framstår detenligt de sakkunniga som ett legitimt krav att en handelsagent, som varaktigtarbetat med ett agenturuppdrag, vid dess upphörande fär skälig tid tillförfogande för att planera en omläggning av verksamheten. De sakkunnigaframhåller emellertid också att en föreskrift om uppsägningstid kan innebäraett ej godtagbart intrång i kommissionslagens huvudprincip om attuppdragsavtalet kan fritt återkallas resp. upphöra genom avsägelse. Enligt desakkunnigas mening bör det därför inte komma ifråga att lagstiftningsvägen sökagenomföra ett lika omfattande skydd mot obehöriga uppsägningar som kan ansesföreligga i anställningsförhållanden. De sakkunnigas för.slag innebär att manålägger part ersättningsskyldighet gentemot motparten, om han bringarvaraktigt agenturuppdrag att upphöra före utgången av en i lagen angivenuppsägningstid. Bestämmelser om ersättningsskyldighet vid förtidauppsägning finns f.n. i 50 och 51 §§. Bestämmelserna som i första hand tarsikte på kommissionsuppdrag men som till följd av hänvisning i 76 och 87 §§gäller även för agenter och självständiga handelsresande - är tillämpliga, närviss uppsägningstid har avtalats eller det annars genom avtal har bestämts visstid för uppdragets bestånd. För sådana fall då varaktigt uppdrag föreligger mennågon uppsägningstid inte har avtalats och det inte heller har bestämts visstid för uppdragets bestånd föreslår de sakkunniga att uppdragstagaren resp.huvudmannen skall ha rätt till ersättning för den förlust som han åsamkas genomatt motparten bringar avtalet att upphöra tidigare än med utgången av trekalendermånader efter den månad då uppdraget sades upp. Har uppdraget varatkortare tid än skall vara en månad. Till skydd föruppdragstagaren föreslär de sakkunniga att han skall ha rätt till ersättningäven i de fall då huvudmannen säger upp avtalet med iakttagande avöverenskommen uppsägningstid men denna är kortare än tre resp. en månad. inte kunna före uppdragets slutavstå från den rätt till ersättning som tillkommer honom enligt de nu återgivnareglerna. Reglerna föresläs alltså bli tvingande till uppdragstagarens förmån.Däremot föreslås inte nägot motsvarande skydd för huvudmannen. Ersättningen vid förtida uppsägning skall enligt förslagetberäknas pä samma sätt som . Den skall alltså motsvaranettoförlusten. Vid beräkningen måste hänsyn tas bl. a. till vilka möjlighetersom uppdragstagaren resp. huvudmannen skulle ha haft att utöva vinstgivandeverksamhet enligt avtalet, om detta hade bestått. Enligt gällande rätt har part möjlighet att undgåersättningsskyldighet vid förtida uppsägning, om han har giltig anledning till återkaUelsen.För att uppsägningsskyddet skall bli så effektivt som möjligt föreslär desakkunniga vissa ändringar av reglerna på denna punkt. Huvudmannen skall enligtförslaget undgå ersättningsskyldighet, om återkaUelsen beror på attuppdragstagaren har misskött uppdraget eller på någon annan till denne hänförligomständighet av synnerlig vikt eller om det i övrigt har förekommit nägotförhållande av sådan beskaffenhet att det kan anses orimligt att huvudmannen iersättningshänseende skall stå risken för att uppdraget upphör (50 §andra stycket). Vad gäller uppdragstagarens ersättningsskyldighet föreslåsmotsvarande bestämmelse. 1 stället för misskötsamhet talas emellertid här omhuvudmannens underlåtenhet att uppfylla sina förpliktelser gentemotuppdragstagaren (51 § andra stycket). Rörandeden närmare innebörden av de föreslagna reglerna anför de sakkunniga attuppdragstagaren måste ha i väsentlig mån åsidosatt sina förpliktelser mothuvudmannen för att hans bristfälliga sätt att utföra uppdraget skall kunna gedenne rätt att säga upp avtalet utan att bli ersättningsskyldig. Somexempel på omständighet av synnerlig vikt som kan ge huvudmannen sådan rättnämns att uppdragstagaren har fått uppdraget genom att lämna vilseledandeuppgifter om sin person eller verksamhet eller att han utan samband meduppdraget har gjort sig skyldig till trolöshetsbrott, förskingring eller annanbrottslighet av sådant slag att förtroendet för honom som yrkesman harallvarligt rubbats. Hänvisningen till situationer där det skulle vara orimligtatt låta huvudmannen stå risken för att uppdraget upphör avser närmastvissa force majeure-fall. Vill huvudmannen på grund av ändrade konjunkturerupphöra med produktion eller försäljning av varan bör risken för en förtidauppsägning ligga på honom själv. Vid uppsägning från uppdragstagarens sida kandet enligt de sakkunniga vara befogat att ställa upp mindre stränga krav, t.ex. när uppdragstagaren inte driver sin verksamhet affärsmässigt och vill sägaupp avtalet till upphörande på grund av tiyttning eller sjukdom. Någon ändring i sak föreslås inte i nuvarande bestämmelserom uppdragstagarens rätt till ersättning då han själv avsäger sig uppdraget iförtid och har giltig anledning härtill i huvudmannens pliktförsummelse ellerförsättande i konkurs (50 § tredje stycket i förslaget). Beträffandehuvudmannens rätt till ersättning då han har återkallat uppdraget innebärförslaget en viss begränsning. Rätt till sädan ersättning skall enligtförslaget föreligga, förutom vid uppdragstagarens konkurs, endast omuppdragstagaren i väsentlig mån har försummat att uppfylla sina plikter mothuvudmannen (5 I § tredje stycket). 4.2.2 Uppsägning av anställd handelsresande De anställda handelsresandena har redan nu ett i lagenreglerat uppsägningsskydd. De sakkunniga anser dock att detta skydd börförstärkas och föreslår en regel av innehåll att avtalet, om det sägs upp frännågondera sidan, skall upphöra att gälla tidigast med utgången av tredjekalendermånaden efter den då uppsägningen skedde. Regeln gäller dock endast omanställningen har varat för uppsägningen. Desakkunniga föreslår att regeln bhr tvingande till skydd för handelsresanden.Som skäl för villkoret att anställningstiden skall ha varat minst sex månaderanför de sakkunniga att av ett anställningsförhållande ofta harkaraktären av prövotid under vilken det bör vara tillåtet för parterna attsjälva bestämma om uppsägningstidens längd. 4.3.1 Efterprovision för uppdragstagare De sakkunniga diskuterar om det kan anses påkallat attefter kontinentalt mönster utöka skyddet för handelsagenter genom att meddelaregler om ersättning för det inkomstbortfall som agenten drabbas av vidavtalets upphörande genom att han går miste om kundkretsen. Enligt desakkunnigas mening kan emellertid vägande invändningar riktas mot införandet avsädana regler. För det första kan kundkretsens storlek mänga gånger tillövervägande del vara att hänföra inte till agenten utan till huvudmannen.Produktens kvalitet och pris, produktutvecklingen, garantiåtaganden och andra serviceätgärderär faktorer som har stor betydelse. 1 alla de fall då varans framgång påmarknaden främst beror på huvudmannen är det enligt de sakkunniga inte rimligtatt han skall ersätta agenten för värdet av den övertagna kundkretsen. En regelom engångsersättning åt agenten för att han genom sitt arbete skapat entillgång för huvudmannen som denne kan dra nytta av även efter uppdragets slutskulle dessutom leda mycket långt och strida mot eljest tillämpaderättsgrundsatser. Som jämförelse nämner de sakkunniga fall dä en reklambyråeller konsultbyrä har anlitats av huvudmannen och genom en reklamkampanj ellerrationaliseringsåtgärd har bidragit till att omsättningen har ökat efter detatt uppdraget har slutförts. Byråerna kan i dessa fall inte utöver det avtaladevederlaget kräva särskild ersättning för att deras arbete även i framtidenkommer uppdragsgivaren till godo. En bestämmelse om goodwillersättning viduppdragets upphörande skulle vidare enligt de sakkunniga kunna leda till attäldre rättsförhållanden får bestå även om detta inte är företagsekonomisktlämpligt. En goodwillersättning bygger dessutom pä en helt annan ersättningsgrundän den som gäller och som innebär att agentens rätt tillersättning är beroende av i vad män försäljningsavtal kommer till ständ genomhans medverkan. Enligt de sakkunniga bör utgångspunkten för en regleringav agentens rätt till ersättning vid uppdragets upphörande i stället vara attagenten skall erhålla det vederlag för sitt arbete som han med stöd av avtaleträtteligen bör ha anspråk pä. Med nuvarande provisionsbestämmelser får agenteninte alltid detta vederlag. Det gäller särskilt om uppdraget återkallas efterrelativt , innan varan ännu har hunnit inarbetas på marknaden. Agentenhar naturiigtvis vissa möjligheter att skydda sig mot hithörande risker genomatt i uppdragsavtalet betinga sig t. ex. högre provision, särskildengångsersättning för produktens marknadsföring ellersärskilt avgångsvederlag eller genom att utverka förbud för huvudmannen attsäga upp agenturen innan viss minsta tid har förflutit eller omsättningen harstigit till visst belopp. Uppenbarligen befinner sig dock många agenter i enförhandlingsposition som gör det svårt för dem att i avtalen fä infördaklausuler som tillvaratar ifrågavarande intresse. Enligt de sakkunnigas mening bör hithörande problem lösasså, att agenten tillförsäkras rätt till efterprovision, dvs. rätt tillprovision även på avtal som ingås först sedan uppdraget har slutförts men somhar kommit till stånd genom agentens medverkan . Det äremellertid uppenbart, framhåller de sakkunniga, att det kan bli vanskligt attavgöra huruvida order som kommer in till huvudmannen efter uppdragstidensutgång är att hänföra till agentens arbete. Särskilt svårt måste det vara attuppskatta efterprovisionens storlek vid tiden för uppdragets upphörande, dåparterna önskar slutligt reglera sitt mellanhavande. Ju som förflyterefter det att uppdraget har upphört desto svårare blir det också för agentenatt göra sannolikt att det existerar ett samband mellan en order och det avhonom nedlagda arbetet. Med hänsyn härtill har desakkunniga funnit det nödvändigt att komplettera bestämmelsen om efterprovisionmed en särskild schablonregel. Schablonregeln föresläs bli tillämplig, omutredning inte förebringas om efterprovisionens storlek och uppdraget har varatlängre än . Efterprovisionen skall i sådant fall anses motsvara tremånaders provision, beräknad efter genomsnittet av mänadsprovisionerna underuppdragets sista år. Har uppsägningen skett med minst sex månadersuppsägningstid skall schablonregeln dock inte vara tillämplig. Som skäl härför anförsatt agentens arbete ofta torde ha minskats undan förundan genom att hans efterträdare då har börjat sin verksamhet och att detdärför inte är lämpligt med en helt schematisk ersättningsregel i dessa fall.Om parterna, trots den vägledning som schablonregeln ger, inte kan enas om efterprovisionensstorlek, fär de på vanligt sätt föra bevisning härom. De sakkunniga påpekar att den föreslagna schablonregelnkan komma att tillämpas vid sidan av de pä skadeståndsrättsliga hänsyn grundadebestämmelserna i 50 §. Den olägenhet som kan uppstå härigenom kommer docksannolikt att fä föga praktisk betydelse, eftersom 50 § inte reglerarnormalfallen utan endast sådana fall då avtalet sägs upp . Intjäningstiden torde dä ofta vara så kort att agentens insats inte berättigar honom tUl någon nämnvärd efterprovision. Bestämmelserna om efterprovision föreslås gälla inte baraför handelsagenter utan även för de övriga uppdragstagare som omfattas av kommissionslagen.1 fråga om kommissionärer krävs dock att de har varaktigt uppdrag.Bestämmelserna föresläs bli tvingande på det sättet att uppdragstagaren inteföre uppdragets slut skall kunna med bindande verkan avsäga sig sin rätt till efterprovision. 4.3.2 Efterprovision för anställd handelsresande Enligt de sakkunniga bör de bestämmelser om efterprovisionsom föresläs för kommissionärer med varaktigt uppdrag, agenter och självständigahandelsresande gälla även anställda handelsresande som är provi-sionsavlönade. 4.4 Ersättning för uivesteringar m. m. De sakkunniga föreslär att agenter, kommisionärer ochsjälvständiga handelsresande får rätt att i skälig omfattning erhålla särskildersättning av huvudmannen för förlust som har åsamkats dem genom att de tillföljd av uppdragets upphörande inte får täckning för kostnader för investeringari byggnader, lager, maskiner, transportmedel och liknande. Det skall vara frågaom investeringar som har gjorts för uppdraget oeh som har tillkommit efteravtal eller i samförstånd med huvudmannen utan att det i samband med attinvesteringarna företogs hade avtalats att uppdragstagaren själv skulle stå förkostnaderna eller del av dessa. De sakkunniga påpekar att agenten redan enligt gällanderätt i vissa fall torde ha rätt till ersättning av huvudmannen för förlust somåsamkas honom genom att avtalet upphör innan han har fått full täckning försina investeringskostnader. Om investeringen har kommit till ständ påhuvudmannens initiativ eller i samförstånd mellan honom och agenten, måstedetta ofta kunna tolkas som en tillförsäkran från huvudmannens sida om attavtalet skall bestå att agenten fär möjlighet att görainvesteringen lönsam. Om huvudmannen i ett sådant fall säger upp avtalet iförtid torde agenten jämlikt 50 och 76 §§ kommissionslagen vara berättigad attfä ersättning för den förlust som han lider härigenom. Stödet för ett sådantanspråk är emellertid enligt de sakkunniga sä osäkert i gällande rätt att detbehövs en uttrycklig bestämmelse på denna punkt. Till skydd för uppdragstagaren föreslås bestämmelsen omersättning för investeringskostnader bli tvingande. Uppdragstagaren skallenligt förslaget inte efter det att investeringen har företagits kunna avsägasig sin rätt till ersättning förrän uppdraget har upphört. Har parterna efterdet att investeringen har företagits men innan uppdraget har upphört träffatöverenskommelse om en kostnadsfördelning skall uppdragstagaren alltså vara oförhindrad att oberoende av överenskommelsenbegära skälig ersättning för kostnaden av huvudmannen. Beräkningen av ersättningen lämnar enligt de sakkunnigastort utrymme för skönsmässigt bedömande. Den föriust som har uppstått iförevarande sammanhang bör inte drabba huvudmannen ensam. Den närmarefördelningen av förlusten får bero pä omständigheterna i det enskilda fallet.Detta har i lagtexten uttryckts så att ersättning för förlusten skall utgå iskälig omfattning. Det blir härvid av betydelse bl. a. om och i vilkenutsträckning uppdragstagaren erhåller gottgörelse i annan form och ominvesteringen även efter uppdragets slut kan komma till nytta i uppdragstagarensverksamhet i övrigt. Desakkunniga har dock ansett att det särskilt bör föreskrivas att uppdragstagareni vissa fall inte skall ha rätt till gottgörelse. Enligt förslaget förlorassålunda ersättningsrätten, om huvudmannen återkallar uppdraget därför attuppdragstagaren har mi.sskött det eller på grund av någon annan till denne hänförligomständighet av synnerlig vikt. Detta gäller oberoende av om huvudmannenåterkallar uppdraget eller med vederbörlig uppsägningstid. Ersättningskall inte heller utgå, om uppdragstagaren avsäger sig uppdraget utanatt ha giltig anledning till det i huvudmannens försummelse att uppfylla sinaförpliktelser mot honom eller i någon annan omständighet av synnerlig vikt somär hänförlig till huvudmannen eller om uppdraget förfaller i följd av uppdrag.stagarenskonkurs. Om uppdragstagaren däremot säger upp avtalet med iakttagande avuppsägningstiden går han inte förlustig sin rätt till ersättning. Som skäl fördenna ståndpunkt anför de sakkunniga att det måste antas att uppdragstagaren imånga fall kan ha goda skäl att säga upp avtalet, även om han inte kan åberopaatt huvudmannen misskött sig i någon väsentlig mån. Om huvudmannen utan egenuppoffring har haft nytta av investeringen, är det också rimligt att hanersätter kommissionären en del av dennes förlust, oberoende av vem det är sombringar avtalet att upphöra och bortsett från eventuella hävningsgrunder.Skulle kommissionären alltid gå miste om sin ersättningsrätt då han själv sägerupp avtalet skulle detta dessutom kunna föranleda huvudmannen att försökatvinga fram en uppsägning från kommissionärens sida. En skälighetsbedömning kanockså utmynna i att huvudmannen inte befinnes skyldig att ersätta någon del avkostnaden för en investering, t. ex. om uppdragstagaren visserligen har sagtupp avtalet med iakttagande av uppsägningstid men uppsägningen har skettmycket efter det att investeringen har gjorts. Såväl kommissionärer som agenter och självständigahandelsresande har rätt till särskild ersättning för avgifter för brev ochtelegram och för liknande utgifter som de har haft för uppdraget och som dethar funnits fog för (29, 73 och 87 §§). Under vissa omständigheter kan dennarätt gå förlorad enligt bestämmelserna i 52 §. Enligt de sakkunniga tar enhandelsagent sällan eller aldrig betalt för hithörande utgifter, utanprovisionen fär täcka dessa och andra omkostnader som är hänförliga tillagenturens normala drift. För att bringa lagen i överensstämmelse med praxis inom affärshvet föreslår de sakkunniga därför attagenten skall ha rätt till särskild ersättning för utgifter i samband meduppdraget endast i den mån utgifterna inte har varit att hänföra till rörelsensnormala drift. De sakkunniga föreslår vidare vissa ändringar i de nuvarandebestämmelserna i 52 § om förlust av rätten till ersättning för sådana utgiftersom avses i 29 §, när utgifterna har blivit onyttiga för huvudmannen genom attuppdraget har upphört. Ändringarna innebär vissa förstärkningar avuppdragstagarens ställning. 4.4.2 Ersättning tiU anstäUd handelsresande De sakkunniga föreslår att anställda handelsresande skallfå rätt till särskild ersättning för utgifter för resor, porto, telegram ochliknande. Bestämmelsen härom föreslås bli tvingande, liksom en regel om skyldighetför huvudmannen att på begäran lämna handelsresanden erforderligt förskott tilltäckande av sådana utlägg. Det förhällandet att bestämmelsen om ersättning förutgifter föreslås bli tvingande skall enligt de sakkunniga självfallet intetolkas så, att en handelsresande som kommit överens med huvudmannen om t. ex.höjning av lönen med visst belopp i syfte att täcka utgifter av förevarandeslag sedan skulle kunna begära att härutöver få ersättning för sina faktiskakostnader även då dessa inte överstiger vad han erhållit i angivna ordning.Föreskriften avser endast att förhindra att handelsresanden får ut mindre än defaktiska kostnaderna. 4.5 Ersättning för åtagande att stå del credere m. m. Om kommissionärer, handelsagenter eller självständigahandelsresande har åtagit sig att för huvudmannens räkning stå del cedere börde enligt de sakkunniga ha särskild ersättning härför. Bestämmelser häromföresläs bli införda i lagen. Agenter och självständiga handelsresande föreslåsdessutom fä rätt till särskild ersättning om de har åtagit sig att förhuvudmannens räkning uppbära betalning för sålda varor. De sakkunniga har övervägt att föreslå en bestämmelse omersättning för konkurrensklausuler men har stannat för att inte göra detta,främst med hänsyn tUl att sädana klausuler inte synes vara särskilt vanligasamt till att reglerna i 38 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingarpä förmögenhetsrättens område (avtalslagen) torde erbjuda uppdragstagarentillräckligt rättsskydd. 4.6 Rätten tiU provision