prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — Maj:t eller myndighet medstöd av bestämmelse i lagen. Förutom dom pä avsättning och avsättning idisciplinär väg är uppsägning, pensionering och försättande i disponibili-tetde enda formerna för entledigande av en statstjänsteman. Tjänsteman som äranställd med fuUmakt, konstitutorial eller förordnande för bestämd tid kan överhuvud taget inte skUjas från tjänsten genom uppsägning. Däremot kan entjänsteman som förordnats lUls vidare sägas upp, dock endast på objektiv grund.Sådan grund för uppsägning föreligger om tjänstemannen visat bristandelämplighet för tjänsten eller om det finns anledning att dra in tjänsten elleruppsägningen av annat skäl är påkaUad från allmän synpunkt. Ett undantag gäUeri fråga om tjänsteman som förordnats tills vidare för tUlfällig anstäUning, sominte varat mer än i följd. Sådan tjänsteman kan skiljas fråntjänsten med omedelbar verkan. Uppsägning skall ske skriftligen. Detta är ettformkrav, vars underlåtande medför att uppsägningen blir ogUtig. Avförvaltningslagen (1971:290) följer att ett uppsägningsbeslut i princip skallmotiveras. Motsvarande bestämmelser om anställnings upphörande gälleräven för andra tjänstemän med statligt lönereglerade anstäUningsvillkor, huvudsakligenlärare inom och gymnasieskolan samt vissa kyrkligabefattningshavare. Förstatstjänstemän finns regler om uppsägningstid i de allmänna avlöningsavtalen(AST och AST-R). Tjänsteman, som tillsatts genom fuUmakt eller konstitutorialoch alltså inte kan skUjas från tjänsten genom uppsägning, skall iaktta sexmånaders uppsägningstid om han själv vUl säga upp sig. För tjänsteman somanstäUts med förordnande tills vidare gäller vid ordinarie anstäUning sexmånaders ömsesidig uppsägningstid, vid extra ordinarie anställning enuppsägningstid av för arbetsgivaren och en månad för tjänstemannensamt vid extra anställning en månads ömsesidig uppsägningstid. Arbetsgivarenkan dock medge att anställningen upphör utan att tjänstemannen behöver iakttanågon uppsägningstid. Alla offentliga tjänstemän med ämbetsansvar, ävenkommunala tjänstemän utan statligt lönereglerade anslällningsvUlkor, kan dömastUl avsättning enligt såsom påföljd för de särskilda ämbetsbrottentjänstemissbruk, tagande av muta, brott mot tystnadsplikt och tjänstefel.Avsättning innebär föriust av befattningen och förmåner som åtföher denna, ominte annat är särskilt stadgat i fråga om viss rättighet eller förmån. TUIavsättning kan även dömas såsom påföljd för annat brott, om tjänstemannendärigenom visat sig uppenbarligen inte vara skickad att inneha sin befattning.Är för brottet föreskrivet fängelse i två år eller därutöver får avsättning dock inte ådömas annatän om tjänstens särskUda beskaffenhet kräver det. Med undantag för fullmaktshavare och vissa högre ickeordinarie domare samt chefstjänstemän i förvaltningen kan vidare enligt bestämmelseri statstjänstemannalagen en statstjänsteman skUjas från tjänsten genommyndighets beslut, om avsättning som disciplinstraff. Avsättning i disciplinärordning kan ske om tjänstemannen genom fel eller försummelse åsidosätter tjänsteåliggande,dock endast om tjänstemannen gjort sig skyldig tUl svårare fel eller inte låtitsig rätta av tidigare bestraffning. Vissa av de särskUda ämbetsbrotten samtgrövre allmänna brott omfattas mte av disciplinärt förfarande utan skall istället anmälas tUl åtal. Enligt kommunaltjänstemannasladgan gäller i sak sammaregler om åtal och disciplinär bestraffning som upptagits istatstjänstemannalagen. För de kommunaltjänstemän, vilka inte omfattas av dennastadga, finns inte någon motsvarande författningsreglering. Regler omentledigande i disciplinär väg finns dock i kollektivavtalen om aUmännaanslällningsvUlkor. 1 likhet med statstjänstemän kan de som nämnts också varaunderkastade regler om avsättning i vissa fall som påföljd för ämbetsbrott.För innehavare av prästerlig befattning gäller vissa motsvarande bestämmelserenligt lagen (1936r567) om domkapitel. har i sitt slutbetänkandeÄmbetsansvaret II(SOU 1972rl)föreslagit en genomgripande reform av den offentliga tjänstemannarättenssanktionssystem. Med beaktande av att viss särreglering anses nödvändig föratt tUlgodose medborgarnas intresse av att offentliga funktioner utanovidkommande hänsyn fullgörs på ett riktigt sätt har kommittén strävat efteratt åstadkomma ett närmande mellan den offentliga och den privataarbetsmarknadens regelsystem. De särskUda ämbetsstraffen föreslås bliavskaffade och ersatta med ett disciplinansvar vid sidan av allmänna regler föruppsägning. Enligt kommitténs förslag skall en tjänsteman kunna avskedas, omhan har begått brottslig gärning eller om han annorledes än genom brott hargrovt eller upprepat åsidosatt sina tjänsteåligganden, om han därigenom ocksåhar visat sig uppenbarligen inte vara skickad att inneha sin tjänst. Beslut omavsked skall enligt förslaget kunna prövas av domstol (arbetsdomstolen resp.allmän domstol). Sådant beslut skall inte kunna verkställas förrän det harvunnit laga kraft. förslag är f. n. föremål förberedning inom . Det finns anledning att räkna med att enreform i huvudsaklig linje med kommittéförslaget kommer att genomföras (prop.1973r90s. För tjänstemän inom den statliga förvaltningen gäller ingaregler om permittering eUer permitteringslön. Regler om löneavdrag, vUkaföreter vissa likheter med regler om permitteringslön kan dock undantagsvisförekomma när det gäUer vissa tjänstemän på det tidigare statligaarbetarområdet. Även på det kommunala området saknas i huvudsak bestämmelser ompermittering eller permitteringslön. För statstjänstemän gäller den förut berörda bestämmelsenom förtjänst och skicklighet som enda befordningsgrunder vid tjänstetUl- Denna bestämmelse torde lägga hinder i vägen försärskUda regler om företrädesrätt till de anställningar som omfattas avbestämmelsen. Motsvarande bestämmelse i förslaget till ny regeringsform utgördäremot inte hinder mot sådana regler och avses även skola underlättaomplaceringar inom statsförvaltningen (prop. 1973:90 s. 405 f). Författningsbestämmelsersaknas om turordning vid uppsägning eller återanställning. Inomstatstjänstemannalagens tUlämpningsområde torde i praxis valet mellan fleratjänstemän ske med hänsyn tUl bl. a. anstäU-ningslidens längd, vederbörandesduglighet och anstäUningsformen. Samma princip synes gälla på det område somregleras av kommunaltjänstemannasladgan. Vid fastställande av turordningenmellan flera jämställda arbetstagare torde emellertid i fälla utslaget. Beträffandestatstjänstemän och tjänstemän med statligt lönereglerade kommunala tjänstergäller att förhandling enligt FFL kan påkallas endast i fråga som får reglerasgenom avtal. Exempelvis tvister om uppsägning eller avsättning kan således intebli föremål för förhandling. 1 fråga om uppsägning kan dock överläggning ske påbegäran av arbetstagarförening som tjänstemannen tillhör. Vid sådanöverläggning skall myndigheten närmare redovisa skälen för uppsägningen, varvidorganisationen kan framföra sina synpunkter på denna. Myndigheten kanemellertid inte träffa någon uppgörelse med organisationen i frågan. Tvist omuppsägning eller avsättning kan inte heller komma under arbetsdomstolensprövning annat än om föreningsrättskränkning påstås. Avsättning somämbelsstraff prövas av allmän domstol i brottmål. Beslut om uppsägning ellerentledigande i disciplinär väg kan överklagas genom besvär i administrativordning, varvid regeringsrätten är sista instans. Anförs besvär mot beslutetkan detta inte verkställas förrän beslutet efter vederbörlig prövning vunnitlaga kraft. En uppsägningstvist kan också komma under prövning av allmändomstol i form av talan om skadestånd på grund av uppsägningen. För kommunalatjänstemän utan statligt reglerade tjänster gäller andra prövningsregler såväli fråga om talan vid arbetsdomstolen som i fråga om besvärsrätt (se SOU 1974:8s. 80 ff). Utöver de tidigare berörda reglerna söker staten somarbetsgivare genom en aktiv omplaceringsverksamhet i möjligaste mån verka föratt anställningstryggheten inte hotas för arbetstagare, som berörs av organisationsförändringar.Det primära ansvaret för omplaceringsverksamheten åvilar varje myndighet.Dessutom har inrättats en särskUd myndighet, statens personalnämnd (SPN), meduppgift att svara för den samordnade personaladministrativa verksamheten inomstatsförvaltningen. Däri ingår central och regional omplaceringsverksamhet. a. att lämna myndigheterna anvisningar och biträde förpersonalplaneringen och vidta åtgärder för att samordna en sådan planering. Statensåtagande att bidra till att lösa övertalighetsproblemen har ansetts krävasärskilda bestämmelser om myndigheternas personalrekrytering. Sädanabestämmelser har tUlkommit genom omplaceringskungörelsen (1972:156; omtryckt 1973:380).Kungörelsen gäller, i den mån SPN beslutar, statliga tjänster (utom tjänsterhos eUer dess verk), lärartjänster m. fl. Kungörelsenstillämpningsområde skall på detta sätt fortlöpande anpassas efter rådandeomplaceringsbehov i samband med att en myndighet omlokaliseras elleromorganiseras. Tjänst som enligt SPN:s beslut sålunda omfattas av kungörelsenfår av myndighet kungöras ledig eller tillsättas först efter särskiltmedgivande av personalnämnden. Enligt kungörelsen åligger det SPN att ommöjligt anvisa myndigheten lämpliga omplaceringssökande till tjänsten. Även andraförfattningar reglerar den statliga personalpolitiken. Som exempel härpå kannämnas cirkuläret (1970:384) om deltidsarbete, kungörelsen (1973:279) om förbudmot köns- eller åldersdiskriminering vid tillsättning av tjänst m.m.,cirkuläret (1960:553) angående anslällningsvUlkor m.m. för partielltarbetsföra inom statlig och statsunderstödd verksamhet samt cirkuläret(1972:130) om anstäUning av straffade personer m. fl. inom statlig ochstatsunderstödd verksamhet. varsel tUl länsarbetsnämnd återfinns i cirkuläret (1969:706) om anmälanav personalinskränkning och personalantagning m. m. Enligt cirkuläret skallmyndighet så snart det kan ske varsla om planerad eller beslutad uppsägning pågrund av personalinskränkning, om uppsägningen omfattar minst fem anstäUda påsamma ort. Myndighet skall vidare tUl vederbörande arbetsförmedling utandröjsmål anmäla avsedd antagning av personal. Arbetsförmedlingen skall sedanlämnas tUlfälle att anvisa sökande, innan anställning sker. Undantag frånskyldigheten att anmäla personalantagning gäller bl. a. tjänst som kungörsledig tUl ansökan eller som tUlsätts med arbetstagare som behöver placeras om isamband med omorganisation eller omlokalisering eller av personalvårdsskäl.Enligt cirkuläret skall myndighet också lämna SPN m. fl. besked om inskränkningeller antagning av personal. 1 dettasammanhang kan även nämnas det fr. o. m. gällande s. k. trygghetsavtalet,som ingåtts mellan SAV och statstjänstemännens huvudorganisationer (se ävenavsnitt 5.1.2). Tjänsteman, som i anledning av personalinskränkning harentledigats utan att kunna beredas annan offentlig anställning, kan erhållaavgångsbidrag eller ärlig ersättning. Ersättningsfrågorna prövas av en särskUdnämnd, trygghetsnämnden, vari ingår företrädare för den statliga arbetsgivarenoch för statstjänstemannens huvudorganisationer. 3.1.2 Anställningstryggheten enligt lagen omanställningsskydd Enligt huvudregeln skall lagen om anställningsskydd gällaäven arbetstagare i offentlig tjänst. Emellertid har Kungl. Maj:t medgivitsrätt att föreskriva undantag för statligt lönereglerade tjänster. Detta harmotiverats av de särskUda förhållanden som kan föreligga på det offentligatjänstemannaområdet och av att det där rådande avtalsförbudel kan omöjliggöraett användande av de dispositiva lagreglerna i lagen om anställningsskydd.Undantagsbestämmelsen vUar även på förutsättningen att de berörda tjänstemännengenom särskUd författningsreglering redan är tUlförsäkrade ettanställningsskydd som generellt 6 1974. 1 saml Nr 88 sett kan sägas vara bättre än det som följer av lagen. Detoffentliga anställningsskyddet bör dock, enligt vad som uttalas i propositionenmed förslag tUl lag om anställningsskydd m. m., i görligaste mån anpassas tUlde principer som läggs fast för arbetsmarknaden i övrigt. Lagen omanställningsskydd får å andra sidan inte tas till intäkt för en försämring avden redan befintliga tryggheten på det offentliga området (prop. Det nuberörda undantagsstadgandel i 2 § lagen om anställningsskydd gällerarbetstagare som innehar eller uppehåUer statligt lönereglerad tjänst. Majrt underställda området omfattas i stort sett alla arbetstagare avundantagsstadgandet. Däremot berörs inte arbetstagare inom de statsägdaföretagen. För dem gäUer alltså lagen om anställningsskydd fullt ut. Varkenlagen om anställningsskydd eller statstjänste-mannaförfattnmgarna berörarbetstagare som anvisats beredskapsarbete m. m. Lagen om anställningsskyddgäller inte heller arbetstagare med företagsledande eller därmed jämföriigställning. Hit hänförs på den offentliga sektorn bl. a. verkschefer, överdirektöreroch i allmänhet avdelningschefer. Dessa tjänstemän omfattas dock, i den mån deär förordnade tUls vidare, av exempelvis reglerna om uppsägningsskydd istatstjänstemannalagen resp. kommunaltjänstemannasladgan. På den kommunalasektorn är det tjänstemän hos kommuner, landstingskommuner, kommunalförbund,församlingar, kyrkliga samfälligheter, skogsvårdsstyrelser, allmännaförsäkringskassor och vissa andra allmänna inrättningar som omfattas avundantagsstadgandet i lagen om anställningsskydd, och då under förutsättningatt tjänstemannen dessutom är innehavare av en statligt lönereglerad tjänst påvUken bestämmelserna i kommunaltjänstemannasladgan har gjorts tillämpliga. Denstörsta gruppen av dessa tjänstemän utgörs av lärarpersonal inom det kommunalaskolväsendet. Vidare kan nämnas kyrkliga befattningshavare såsomförsamlingspräster oeh kyrkomusiker. Övrigakommunalt anställda tjänstemän, t. ex. tjänstemän vid olika kommunalaförvaltningar eller inrättningar, omfattas däremot inte av undantagsstadgandeti lagen om anställningsskydd. Här åsyftas även t. ex. vissa kommunalt anstäUdalärare såsom förskollärare, musiklärare och vissa yrkeslärare, annanskolpersonal såsom skolvaktmästare och skolsköterskor, kyrkligt anställdasåsom församlingssekreterare, kyrkvaktmästare m. fl. Undantagsstadgandetgäller inte heller kommunalanställda som inte är tjänstemän. För dessaarbetstagare gäller aUtså lagen om anställningsskydd i samma utsträckning somför arbetstagare pä den enskilda sektorn. Frågan om anpassning av lagen om anställningsskydd tillförhållandena på den offentliga sektorn kan således begränsas till att avsearbetstagare hos staten eller med statligt lönereglerade anslällningsvUlkor. Utredningen erinrar inledningsvis om att en jämförelsemellan lagen om anställningsskydd och den gällande offentligrättsligaregleringen ger vid handen ett flertal avvikelser. Utredningen anför t. ex. attdet i fråga om turordning och företrädesrätt tUl ny anställning föreliggerskillnader i sak. Beträffande uppsägning och avskedande rör det sig närmast omformella avvikelser. Reglerna om tvisteförfarandet och de processuellabestämmelserna är dock utformade på olika sätt. Uppsägningstidens längd ochanställningsförmånerna berörs i stort sett inte av denoffentligrättsliga regleringen, varför den aUmänna lagstiftningens regler härblir tUlämpliga fuUt ut, i den mån avvikelse inte görs med stöd av 2 § lagen omanställningsskydd. Utredningen framhåller att det inle har kunnat komma ifråga att inventera aUa de specialförfattningar som berör deoffentliganställdas anställningsförhållanden. Detta arbete bör enligtutredningens uppfattning lämpligen ankomma på Kungl. Majrt och utföras isamverkan med berörda arbetstagarorganisationer. Utredningens förslag omanpassning av de offentliga tjänslemannaförfattningarna lUl lagen omanställningsskydd har därför begränsats tiU den grundläggande reglering somskett i statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannasladgan. Detta arbetekompliceras emellertid av att det pågår annat lagstiftningsarbete, som berör deaktuella författningsbestämmelserna. Vissa stadganden, som i lagen omanställningsskydd gjorts dispositiva, avser sålunda frågor som på denoffentliga sektorn f. n. inte får regleras i avtal på grund av avtalsförbudet i3 § statstjänstemannalagen och 2 § kommunaltjänstemannalagen. Detta gälleräven efter den utvidgning av det avtalsbara området som skedde fr. o. m. den 1januari 1974 (prop. 1973rl77, InU 1973:37, rskr 1973:352). Utredningen hänvisartUl att föredragande departementschefen i prop. 1973:129 (s. 202) har uttalat,att det inte bör komma i fråga att föregripa de överväganden som sker inomarbetsrättskommittén och förhandlingsutredningen i den mån delta avtalsförbudbör bibehållas. Ett motsvarande synsätt i fråga om det fortsattautredningsarbetet bör enligt utredningens mening anläggas när det gäller annatpågående lagstiftningsarbete som avser det offentliga anställningsförhållandet.Utredningen avser härvid i första hand ämbetsansvarskommitténs förslag tillnya regler om ämbetsansvaret (SOU 1972:1) och en rapport (Ds U 1973:11)angående anställningsförhållandena för icke ordinarie lärare m. fl. viduniversitet och högskolor. Utredningen har därför undvikit att lägga framkonkreta lagförslag i ämnen, som omfattas av sådant utredningsarbete. 1 ett särskilt avsnitt angående läraromrädet sökerutredningen dock belysa vUka särskUda förhållanden som kan råda inom delar avden offentliga sektom och hur de där gällande bestämmelserna kan komma attpåverka den enskilde arbetstagarens anställningstrygghet. Lärar-området harutredningen valt av den anledningen, att det där framförts särskilda krav på ökad trygghet i anställningen.Utredningen vänder sig framför allt mot att tidsbegränsade förordnandeformeranvänds i betydande utsträckning för icke ordinarie lärare. Reglerna i lagen omanställningsskydd angående varsel och överläggning samt saklig grund föranställnings upphörande, omplaceringsskyldighet, uppsägningslön m. m. blir dåinte tUlämpliga. Vid omförordnande av lärare tUlämpas vidare principer somskiljer från de turordningsregler som läggs fast genom lagen omanställningsskydd. Dessa skUlnader bör enligt utredningens mening inteupprätthållas annat än då' de betingas av den offentliga tjänstens särart. Vad härefter gäUer själva anpassningen av den offentligatjänstemannalagstiftningen tUl lagen om anställningsskydd bör enligtutredningen huvudregeln vara, att lagen om anställningsskydd skall slå igenompå den offentliga sektom i den mån någon uttrycklig särreglering inte kommittill stånd. Motsvarande regler i tjänstemannalagstiftningen bör därför snarareutmönstras än omarbetas, i den mån de inte behöver bibehållas av andra skäl.Anpassningen av de dispositiva reglerna i lagen om anställningsskydd bör tillsvidare lösas genom att Kungl. Majrt efter sedvanliga överiäggningar medarbetstagarnas organisationer genomför de erforderliga åtgärderna genomlagstiftning i administrativ ordning med stöd av 2 § lagen omanställningsskydd. Med en sådan lösning kan det enligt utredningens mening varanödvändigt att även statstjänstemannalagen tillförs en motsvarandedispensmöjlighet. Utredningen föreslår därför att ett sådant tUlägg görs i 41 §statstjänstemannalagen. Utredningen konstaterar vidare att den i lagen om vissaanställningsfrämjande åtgärder uttalade skyldigheten att förbättraanställningsförhållandena och trygga fortsatt anställning för äldrearbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga samt att främjanyanställning av sådana arbetstagare liksom varselreglerna gäller även denoffentlige arbetsgivaren. Enligt utredningens uppfattning kan det möjligenfinnas behov av att anpassa t. ex. varselreglerna tUl förhållandena på denoffentliga sektorn, vUket kan ske med stöd av 25 § i den berörda lagen, och attt. ex. se över organisationen för samrådsfunktionerna inom statsförvaltningen.Denna uppgift bör enligt utredningens mening överlämnas åt Kungl. Majrt isamverkan med berörda arbetstagarorganisationer. 3.2.2 Det offentliga arbetsgivarbegreppet Utredningen behandlar här frågan hur bestämmelsen i 4 §lagen om anställningsskydd om tillgodoräknande av anställningstid vid byte avanställning skall tillämpas på den offentliga sektorn. Till en börian erinrarutredningen om vissa uttalanden i förarbetena tUl lagen (1971:199) omanstäUningsskydd för vissa arbetstagare. Föredragande departementschefenframhöll där att staten och inte den särskUda myndigheten borde anses somarbetsgivare (prop. 1971:107 s. 139). Beträffande kommunalanställda skulle pämotsvarande sätt kommunen anses som en och samma Motsvarande principer angående staten som enarbetsgivare bör enligt utredningens mening gälla t. ex. vid övergång mellanämbetsverken och affärsverken, mellan lokal och central förvaltning osv. Utredningen erinrar vidare om att föredragandedepartementschefen i prop. 1973:129 (s. 235) beträffande tiUämpningen av detberörda lagrummet också uttalat att tUlgodoräknande av anstäUningstid får sket. ex. då huvudmannaskapet för en viss verksamhet övergår från ett offentligträttsobjekt tUl ett annat eUer då en offentlig förvaltning ombildas tUl ettoffentligägt .företag. Detsamma torde enligt utredningen bli faUet om etttidigare privatägt företag går upp i ett offentligägt. Då däremot enarbetstagare frivUligt går över t. ex. från en tjänst på den statligaförvaltningssektorn tUl en motsvarande anställning på den statligaföretagssektorn utan att dessa verksamhetsgrenar slås samman, anser utredningenatt tUlgodoräknanderätt är utesluten. En sådan situation bör enligtutredningens uppfattning likställas med den som föreligger då en övergång skerfrån en koncern tUl en annan. Det kan emellertid förekomma gränsfall, där det enligtutredningens mening ligger nära tUl hands att även medge tillgodoräknande avanställningstid. Som exempel nämner utredningen bl. a. att en bussförare lämnarsin anställning vid ett av helägt dotterbolag för atttillträda en motsvarande tjänst vid statens järnvägars busslinjer oeh viceversa. Utredningen pekar på alt det i andra sammanhang finns gynnsammaretUlgodoräknanderegler. 1 fråga om pension medför byte mellan olika slagskommunala tjänster, övergång från statlig tUl etc. inte attden intjänade pensionsrätten påverkas. Enligt utredningens mening kan detemellertid i andra avseenden, exempelvis i fråga om turordning vid uppsägning,vara befogat att begränsa det offentliga koncernbegreppet. Utredningenframhåller nödvändigheten av att de berörda frågoma löses av parterna på denoffentliga sektorn. Den främsta anledningen tUl att 5 § lagen omanställningsskydd inskränker bruket av tidsbegränsade anställningsformer är annars lätt skulle kunna utesluta de regler om saklig grund för uppsägning,omplaceringsskyldighet, varsel m. m. som gäller vid tUlsvidareanställning.Enligt detta lagrum får avtal träffas om anställning eller visstarbete endast om det föranledes av arbetsuppgifternas särskUda beskaffenhet.Samma skäl gör sig enligt utredningens mening gällande på den offentligasektorn. Även där bör därför visstidsförordnanden som inte betingas avsärskilda skäl kunna utmönstras. Utredningen anser att det i många fall ocksåbör kunna krävas att den offentlige arbetsgivaren, om inte särskilda skäl kanåberopas däremot, låter en tjänsteman efter något års tjänstgöring få sinvisstidsanställning omvandlad tUl en anställning som gäller tills vidare ellererhålla en annan motsvarande tUlsvidareanställning. För andra situationer däremot enligt utredningens uppfattning vara befogat att hittUlsvarandepraxis om begränsade anställningsformer får bestå. Som exempel nämnerutredningen sådana särskUda befattningar som kommittésekreterare,handelssekreterare etc. Ett annat fall, där en visstidsanställning kan te sigmindre stötande från trygghetssynpunkt, är då arbetstagaren genom s. k.tjänsteförening innehar en annan tjänst tiU vilken han kan återgå dåvisstidsförordnandet upphör.