prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Dennabestämmelse bör enligt utredningens mening inte rubbas av den motsvarandebestämmelse som enligt vad förordats bör tas in i lagen om rättegången iarbetstvister, I sistnämnda bestämmelse bör därför ett undantag göras för deavvikande bestämmelser som gäller enligt lagen om anställningsskydd m. m. Även beträffandefördelningen av rättegångskostnad mellan flera medparter innehållerutredningens förslag en avvikelse från vad som gäller enligt RB, Närrättegångskostnad skall ersättas av flera medparter svarar de enligt 18 kap, 9§RB solidariskt för denna kostnad, Enligl 18 kap, 11 ii RB kan rätten dock, päyrkande av någon av dem, med hänsyn till omständigheterna pröva hur kostnadenskall fördelas mellan dem eller om någon av dem skall vidkännas hela kostnaden.Till skillnad frän dessa bestämmelser gäller enligt 28 § andra stycket LAD atträttegångskostnad som flera medparter är skyldiga att ersätta alltid skallfördelas mellan dem efter vad som är skäligt med hänsyn till deras förhållandetill saken och rättegången. Solidarisk betalningsskyldighet skall alltså inteåläggas dem. Denna bestämmelse hänger samman med föreskriften i 9 iikolleklivavtalslagen om alt skyldighet för flera att utge skadestånd skallfördelas mellan dem efter den större eller mindre skuld som ligger envar tilllast. Denna föreskrift skulle bli i viss män illusorisk, om de förlorandeparterna i ett kollektivavtalsmäl kunde åläggas solidariskersättningsskyldighet för motpartens räuegångskoslnader. Även i andra mål somAD har att ta upp som första domstol bör denna princip omrättegångskostnadernas fördelning gälla, såvitt angår förhållandel mellan enorganisation och dess medlemmar. Enligt utredningen finns däremot inte någonanledning att göra den nämnda bestämmelsen tillämplig även i de mål somfullföljs till AD från en tingsrätt. Bestämmelsen bör alltså gälla endast närAD är första instans. Slutligenföreslår utredningen ett undantag frän om vad som utgörersättningsgill rättegångskostnad. Enligt 18 kap. 8 ii RB skall ersättning förrättegångskostnad fullt motsvara bland annat kostnaden för rättegångensförberedande. Som åtgärd för rättegängens förberedande skall därvid ansesförhandling för biläggande av tvistefråga som har omedelbar betydelse förpartens talan. Denna bestämmelse är tillämplig även i rättegången vid AD.Enligt utredningen kan lämpligheten härav emellertid ifrågasättas. Enligt lagenom förenings- och förhandlingsrätt kan förhandling om förhållandet mellanarbetsgivare och arbetstagare påkallas av å ena sidan arbetsgivaren ellerförening av arbetsgivare vari denne är medlem samt å andra sidan förening avarbetstagare, vari de ifrågavarande arbetstagarna är medlemmar. Mot bakgrund avdenna reglering har på arbetsmarknaden utbildats ett reguljärtförhandlingssystem för biläggande av tvister mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Detta förhandlingssystem ingår som ett led i organisationernasnormala verksamhet. Enligt utredningen skulle det te sig främmande om kostnadenför denna förhandlingsverksamhet kunde tas ut i rättegång. Ett undantag fränskyldigheten att ersätta motpartens kostnader för rättegängens förberedande bördärför gälla beträffande förhandlingar som grundas på lagen om förenings- ochförhandlingsrätt eller pä kollektivavtal. Somförut berörts förordar utredningen att de arbetstvister, som inte skall tas uppomedelbart av AD, prövas av tingsrätt i samma sammansättning som andradispositiva tvistemål, dvs, av tre yrkesdomare. Enligt utredningens mening böräven i övrigt beträffande rättegången i tingsrätt i allt väsentligt gälla sammaprocessuella regler vid handläggningen av en arbetstvist som de vilka skalliakttas i andra dispositiva tvistemål - dock med undantag för att tvisten skallöverklagas till AD och inte till hovrätt. På några enstaka punkter finns detemellertid enligt utredningen anledning att överväga avvikelser från de reglerom rättegången som gäller i allmänhet. Förde arbetstvister som handläggs vid tingsrätt föreslår utredningen en särskildforumregel, som kompletterar bestämmelserna i 10 kap, RB om laga domstol. Entillämpning av sistnämnda bestämmelser kan enligt utredningen ibland leda tillatt en arbetstagare som vill föra talan mot sin arbetsgivare i en arbetstvistmåste väcka denna lalan vid en lingsrält som ligger längt frän hans egethemvist. En sådan situation kan uppstå framför allt när arbetstagaren äranställd vid ett bolag som har sitt säte på annan plats än den där arbetetutförs eller när staten eller t, ex. landsting är arbetsgivare. Med hänsyntill att resekostnaden i dessa fall kan bli betydande för arbetstagarenförordar utredningen att i lagen om rättegången i arbetstvister tas in ensärskild forumregel som innebär att arbetsgivaren fär instämmas därarbetstagaren har sitt hemvist. Utredningen päpekar alt en sådan regelvisseriigen kan komma att innebära vissa olägenheter för arbetsgivaren. torde denne dock i allmänhet ha större möjligheter änarbetstagaren att bära de särskilda kostnader för inställelsen vid rätten somden föreslagna regeln kan leda till. Ettytterligare avsteg frän de allmänna rättegångsreglerna som utredningen harfunnit påkallat berör den s. k. dispositionsprincipen. Enligt denna principskall parterna fritt få bestämma vilket processmaterial som skall föras in imålet. Som förut återgetts har utredningen för AD:s del funnit skäl tala för atti lagen om rättegängen i arbetstvister ta in en bestämmelse om att de partersom slutit ett kollektivavtal skall beredas tillfälle att yttra sig sä snart enpart i ett mål påstår att detta kollektivavtal har betydelse för prövning avtvisten i målet. Delta skall ske, oavsett om parterna i målet begär del ellerej. De skäl som motiverar denna avvikelse från dispositionsprincipen gör siggällande även i en arbetstvist i tingsrätt som gäller innebörden av ettkollektivavtal, vilket utan alt vara bindande mellan parterna i tvisten likvälär av betydelse för prövning av denna tvist. Den förordade bestämmelsen bördärför gälla även för rättegången i tingsrätt. Beträffanderättegångskostnaderna i en arbetstvist har utredningen som tidigare berörtsförordat att AD skall kunna förordna att vardera parten skall bära sin kostnadäven i sädana fall när detta inte är medgivet enligt RB. Utredningen har därvidförklarat att de synpunkter som åberopats till stöd härförgör sig gällande även beträffande mål som AD kan komma att pröva somfullföljdsinstans. Uppenbariigen gäller detsamma när ett sådant mål i förstainstans handläggs i tingsrätt. Den förordade bestämmelsen bör därför gälla ävenför tingsrätternas del. Också det tidigare förordade undantaget frän reglema iRB om skyldigheten alt ersätta motpartens kostnader för rättegångensförberedande - nämligen beträffande sådana kostnader vilka hänför sig tillförhandling som grundas pä bl, a. lagen om förenings- och förhandlingsrätt -bör äga tillämpning på rättegängen i tingsrätt. Utredningen drar slutligenupp frågan, om ett särskilt förlikningsförfarande bör införas vid tingsrätt i de arbetstvister som handläggs där. Förebilder till ett sådant förfarande finns bl.a. i västtysk och fransk rätt. Enligt ut redningens mening bör emellertid ett sådant avsteg från de eljest gällande reglerna om rättegängen i tingsrätt övervägas i ett vidare sammanhang, t. ex. i samband med den allmänna översyn av ivistemälsprocessen som aviserats i prop. 1973:87 med förslag till lag om rättegången i tvistemål om mindre värden (s. 135). 4.8Arbetstvister på den offentliga sektorn Utredningenframhåller till en början att behovet av enhetliga prövningsregler gör siggällande med särskild styrka på den offentliga sektorn. Lagen om rättegängen iarbetstvister bör därför i princip vara tillämplig även på tvister i offentligaanställningsförhållanden. Den nuvarande besvärsrätten i sådana tvister bör imotsvarande mån inskränkas, sä att någon dualism inte uppstår i prövningsförfarandet.Denna princip kan dock enligt utredningens mening inle genomförasundantagslöst, I vissa fall är det nämligen lämpligare att tvisterna alltjämtavgörs besvärsvägen och inte i den ordning som förutsätts i lagen omrättegången i arbetstvister. Utredningen framhåller att uppdelningen av ettavtalsbarl resp, icke avtalsbart område pä den offentliga sektorn bör kunnatjäna som utgångspunkt för gränsdragningen mellan tvistemål och besvärsmäl. Ifråga om tvister rörande avtalsförbjudna frågor föreslår utredningen att dennuvarande besvärsrätten i princip skall bestå, Lagen om rättegången iarbetstvister bör i motsvarande mån inte bli tillämplig. Detta skall dock gällaendast om annat inte är särskilt föreskrivet. Rättsfrågor av allmän arbetsrättslignatur - t, ex. angående uppsägning, slridsåtgärder el. dyl, - bör enligtutredningens mening behandlas lika för hela arbetsmarknaden enligt lagen omrättegängen i arbetstvister. Utredningen föreslår därför antingen generellabestämmelser härom i lagar, såsom lagen om förenings- och förhandlingsrätt ochlagen om anställningsskydd, eller särskilda regler i de offentligatjänstemannaförfattningarna i detta hänseende. De gällande föreskrifterna istatstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannalagen om behörighet för AD atthandlägga mål rörande stridsåtgärder på det offentliga tjänstemannaområdet börockså behällas. Utredningen förutsätter att behovet av liknande ändringarbelrälTande exempelvis avskedande och disciplinära åtgärderuppmärksammas vid den pågående bearbetningen av ämbetsansvarskommitténsförslag. Beträffandefrågor som tillhör det avtalsbara området föreslås den motsatta regeln gälla.Tvister rörande sädana frågor skall handläggas enligt lagen om rättegången iarbetstvister, om inte annat är särskilt föreskrivet. Detta gäller vare sigtvisten gäller kollektivavtalsreglerade frågor eller ej och oavsett omarbetslagaren är organiserad eller oorganiserad. Från denna regel uppställerutredningen dock två undantag. Det ena undantaget avser tvisterom frågor somtrots att de är avtalsbara ändå regleras i annan författning än lag. Undantagettar sikte pä rättsområden där speciella författningsbestämmelser gällt underlång tid - t, ex. beträffande traktamente, pensioner etc. - och en fast praxisutbildat sig vid de besvärsmyndigheter som har att pröva tvister på dessaibland invecklade omr'äden, I dessa fall är det enligl utredningens meninglämpligast alt dessa frågor alltjämt prövas av dessa besvärsmyndigheter. Detandra undantaget gäller tvister om frågor som enligt avtal skall avgöras avarbetsgivaren. Med detta undantag avser utredningen sädana fall därarbetsgivarens beslutanderätt inrymmer en skälighetsprövning. Tvister omsådana skälighetsfrågor bör enligt utredningen liksom inte behandlas icivilprocessuell utan i administrativ ordning. Ävenom den föreslagna ordningen i betydande mån leder till en enhetligarebehandling av arbelstvisterna pä den offentliga sektorn, kan det enligtutredningen inträffa att en rättsfråga som skall avgöras besvärsvägen ävenkommer upp till behandling i annan ordning. Utredningen föreslår nämligen intenågon begränsning av rätten att vid allmän domstol föra talan mot staten ellerannat offentligt rättssubjekt i en fråga som tidigare behandlats besvärsvägen.Sådant mål är emellertid inte att anse som en arbetstvist, och den skall,säledes inte handläggas enligt lagen om rättegängen i arbetstvister.Utredningen framhåller också att det föreslagna regelsystemet lika litet som fn. utesluter att ett och samma fiUl kan konmia under prövning av bådebesvärsmyndighet och domstol med hänsyn till att alternativa grurider anförs, Enligtdirektiven skall utredningen pröva om ett skiljeförfarande, liknande det som fn. tillämpas enligt vissa huvudavtal pä arbetsmarknaden, bör användas istället för domstolsprövning av uppsägningstvister i ett system däruppsägningsskyddet är reglerat i lag. När det gäller att ta ställning till dengenom direktiven resta frågan bör man enligt utredningens mening skilja mellandefall, när en uppsägningstvist - om den skulle handläggas i rättegäng -enligt de förut förordade forumreglerna skall avgöras av AD som första domstol,och de fall när tvisten först skall behandlas av en tingsrätt innan den efteröverklagande kan komma under ADrs prövning. Beträffandede sistnämnda uppsägningstvisterna - där parterna i regel inte harhjälp av någon organisation vid utförande av sin talan - synes ett skiljeförfarandekunna erbjuda vissa fördelar framför domstolsförfarandet. Domstolsförfarandetär offentligt, och ett avgörande i fiera instanser kan medföra ökade kostnaderoch tidsutdräkt. Den omständigheten att parterna saknar inflytande pådomstolens sammansättning kan också upplevas som en brist. Ett skiljeförfarandeär inte behäftat med dessa olägenheter men kan av andra skäl ibland framstå somett mindre godtagbart alternativ. Framför allt gäller detta på grund av dekostnadsrisker som är förenade med skiljeförfarandet. Detta kan nämligen kommaatt bli dyrbart med hänsyn till att parterna utöver sedvanligarättegångskostnader har att svara även för skiljemännens arvoden. Möjlighet attfä rättshjälp för dessa kostnader finns inte. För de tvister som det nu ärfråga om föreligger därför enligt utredningen ett behov av ett av statentillhandahållet processuellt alternativ till skiljeförfarandet, vilket kan tatill vara fördelarna med detta förfarande men undanröja dessnackdelar. Olika lösningar kan därvid tänkas. En enligt utredningens meninggodtagbar lösning utgör det förslag till särskilda till den allmännadomstolsorganisationen anknutna skiljedomstolar, som förts fram avdomstolskommittén (SOU 1972:22). Enligt detta förslag skall som skiljedomstoltjänstgöra tingsrätt i särskild sammansättning. Skiljedomstolens avgörandenfär inte överklagas. Handläggningen vid sädan domstol omgärdas med sekretess.Parterna fär utse var sin skiljeman i skiljedomstolen och kostnaderna fördessaskall stanna pä statsverket. Genomförs detta förslag, synes de nyaskiljedomstolarna kunna tillgodose det behov av ett alternativ till såväldomstolsförfarande som skiljeförfarande enligt lagen om skiljemän, vilketenligt vad sagts kan föreligga för de uppsägningstvister som annarsskulle avgöras av tingsrätt i första instans. Närdet gäller de uppsägningstvister som täcks av AD:s behörighet ligger sakenenligt utredningen annorlunda till, 1 dessa fall torde talan i regel föras avnägon organisation. Med hänsyn härtill har kostnadsaspekterna inte sammabetydelse som när talan förs av enskilda parter. Ett av parterna självaarrangerat skiljeförfarande ter sig därför inte från ekonomisk synpunkt likaofördelaktigt som det eljest kan göra. Vidare är AD både första och sistainstans, varför behovet av ett skiljeförfarande i stället för domstolsprövninginte från denna synpunkt är lika framträdande som i andra fall. Något intresseför elt av staten tillhandahållet organ, som skulle vid sidan av AD och deskiljenämnder som finns inrättade på arbetsmarknaden slita de uppsägningstvistersom det nu gäller, har inte heller framkommit vid de överläggningar somutredningen haft ined företrädare för olika arbetsmarknadsorganisationer. Fördessa organisationer synes valet i stället stå mellan att antingen låta denuvarande skiljenämnderna avgöra även tvister om uppsägning som grundas pålagen om anställningsskydd eller att vända sig till AD med dessa tvister.Utredningen har visserligen diskuterat alt med domstolskommitténs förslag somförebild tillägga AD uppgiften att fungera som ett slags skiljedomstol för deuppsägningstvister, som eljest skulle avgöras avAD i vanlig sammansättning. Av de skäl som angetts har utredningenemellertid förkastat tanken att lägga fram något sådant förslag, 4.10Ikraftträdande m. m. Lagenom rättegången i arbetstvister föreslås träda i kraft den I juli 1974.Utredningen framhåller att denna tidpunkt valts av den anledningen att lagen omanställningsskydd dä träder i kraft. Intresset av en enhetlig rättstillämpninggör sig ju särskilt starkt gällande beträffande tvister om lill-lämpningen avdenna lag, 1 och med att lagen om rättegången i arbetstvister träder i kraftskall LAD upphöra att gälla. förslag till övergångsbestämmelser skall senast meddeladeförordnanden för ledamöter och ersättare i AD upphöra att gälla vid utgången avjuni 1974. Nya förordnanden skall meddelas fr. o. m. den . Därvidfär - med avvikelse frän huvudregeln om förordnande för tre är -förordnandetiden första gängen sättas till tvä är för högst hälften avledamöterna och ersättarna. Enligt utredningen kan det nämligen med hänsyn tilldomstolens kontinuitet vara olämpligt att alla förordnandena behöver omprövassamtidigt. Vidareföreslär utredningen den övergångsbestämmelsen, att äldre bestämmelseralltjämt skall tillämpas i mäl som inkommit till tingsrätt eller AD före dennya lagens ikraftträdande. Om inte huvudförhandling i målet då har påbörjats,skall de nya bestämmelserna om AD:s sammansättning dock vinna tillämpning äveni sådant mål. Slutligenföreslås en övergångsbestämmelse angående talan mot offentlig arbetsgivaresbeslut. Har sådant beslut meddelats före den nya lagens ikraftträdande, skallalltjämt äldre bestämmelser tillämpas om arbetstagaren enligt dessabestämmelser har rätt att anföra besvär över beslutet. Ävenden av utredningen föreslagna lagen om lagsökning och betalningsföreläggandeför fordringsanspråk som uppkommit i anställningsförhållanden, som ersätter1947 års lag om betalningsföreläggande for vissii fordringar pä arbetslön m.m., föreslås träda i kraft den , Beträffande mål om lagsökning ellerbetalningsföreläggande som inkommit till tingsrätt före ikraftträdandet skalldock äldre bestämmelser alltjämt tillämpas. Somberörts i avsnitt 4.4 föreslär utredningen vidare vissa ändringar i deforumregler ,som f n, återfinns i vissa arbetsrättsliga lagar. Detta gällerlagen om förenings- och förhandlingsrätt, semesterlagen, lagen om arbetsgivareskvittningsrätt, lagen om anställningsskydd och de andra lagar som regleraruppsägning eller avskedande i vissa fall samt den offentliga tjänstemannalagstiftningen,I sistnämnda lagstiftning liksom i kollektivavtalslagen skall enligtutredningens förslag även vissa nya forumregler föras in. Utredningen föreslårockså vissa ändringar i lagen om begränsning av samhällsstöd vidarbetskonfiikt, lagen om rättegängen i tvistemål om mindre värden,rättshjälpslagen och lagen om verkställighet av bötesstraff 5,1Allmänna utgångspunkter Under1970-talet har ett flertal betydelsefulla reformer genomförts pä arbetslivetsområde, 1 åtskilliga hänseenden griper dessa reformer in i det rättsligaförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Lagfästandet av ett allmäntanställningsskydd utgör ett exempel härpå. Vidare kan erinras om att utrymmetför kollektivavtalsreglering pä den offentliga sektorn har vidgats avsevärt fr.o. Ytteriigare reformer av delta slag är att vänta inomden . Det finns anledning räkna med att det nuvarandeämbetsansvaret för arbetstagare i offentlig tjänst inom kon avskaffas iväsentliga avseenden och ersätts av ett privaträttsligt ansvar av i huvudsaksamma natur som det vilket tillämpas pä den privata arbetsmarknaden. Motslutet av väntas arbetsrältskommittén (In 1971:3) lägga fram förslagtill regler som ger arbetstagarna och deras organisationer ett ökat infiytandeinom företag och myndigheter. Jämsides med dessa reformer av allmänarbetsrättslig natur ges också arbetstagarnas repi'esentanter i dessa och andrafrågor vidgade befogenheter och en starkare ställning gentemot arbetsgivarna.Sä har skett med skyddsombuden. Det förslag till lag om facklig förtroendemansställning pä arbetsplatsen, som kommer att anmälas senare denna dag (prop.1974:88), har samma syfte. Den nya arbetsrättsligalagstiftning som redan har genomförts eller som skymtar i en nära framtidkommer sannolikt att föra med sig åtskilliga tvister, framför allt i ettinledande skede innan erfarenhet vunnits om lagstiftningen och ledningerhållits genom domstolsavgöranden. Den ökade arbetsbelastning som reformernakan antas medföra för domstolarna torde bli särskilt märkbar hos arbetsdomstolen(AD), De nya lagreglerna innebär nämligen att uppkommande tvister till stor delskall avgöras av denna domstol som de förutsätter snabba avgöranden.AD är emellertid redan nu arbetsmässigt hårt belastad. Skall AD kunna möta dekrav som reformerna kommer att ställa pä domstolen, blir det uppenbarligennödvändigt att förstärka dess resurser i olika avseenden. Tillkomstenav den nya lagstiftningen aktualiserar också behovet av en enhetlig processuellbehandling av tvister av arbetsrättslig natur. AD tillskapades ursprungligenför att avgöra tvister om kollektivavtal. Därefter har dess behörighet undanför undan vidgats genom särskild lagstiftning. AD har numera att pröva äventvister rörande lagen (1936:506)om lörenings-och förhandlingsrätt samt tvisterom tillämpning av vissa andra lagar -såsom semesterlagen (1963:114)och lagen(1970:215)om arbetsgivares kvittningsrätt -beträffande arbetstagare varsanställningsförhållande regleras av kollektivavtal. Andra arbetsrättsligatvister handläggs emellertid vid allmän domstol. Det ligger i sakens natur attidentiskt lika rättsfrågor kan uppkomma i ett anställningsförhållande, varesig detta regleras av kollektivavtal En följd av den nuvarande processuella fördelningen av tvister mellanarbetsgivare och arbetstagare är alltså att samma arbetsr-ättsliga fråga kankomma att prövas såväl av AD som av allmän domstol. Härigenom föreliggeruppenbariigen risk för att bedömningen kommer att utfalla på olika sätt. Dennarisk blir alltmer påtaglig och därmed också alltmer beaktansvärd ju meringående som rättsförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagarelagregleras. Ölägenheterna med enuppdelning av arbetsrättsliga tvister pä olika domstolsorgan har tidigarepåtalats i de skilda lagstiflningssammanhang, när det har varit aktuellt attföra över nya målgrupper till äD:s kompetensområde.Därvid har betonats att den rådande processuella dualismen inle är tillfredsställandeoch att det iir angeläget att den undanröjs. Att den trots detta kommit att ståkvar synes närmast bero pä att frågan betraktats som alltför svåriöst för attavgöras utan dröjsmål med den aktuella lagstiftningen iövrigt. Och ett sådant dröjsmål har därvid inte ansetts motiverat enbart av denprocessuella frågan, vilken synts lagstiftaren vara av underordnad betydel.sei jämförelse med den föreslagnalagstiftningen i de.ss helhet. Frågan aktualiserades emellertid på nytt år 1960.Med anledning av en detta år väckt motion hemställde i skrivelse tillKungl. Maj:t att frågan om enhetlig ordning vid behandlingen av tvister pä arbetsrättensområde skulle göras till föremål för utredning. Riksdagsskrivelsen överlämnadestill domstolskommittén alt vara tillgänglig vid fullgörandet av kommitténsutredningsuppdrag, I samband med att domstolskommittén fick nyadirektiv beslöt Kungl. Maj:t att den i riksdagsskrivelsen upptagna frågandärefter inte skulle behandlas av kommittén. I stället lades uppgiften attutreda denna fråga på utredningen (In 1970:30) rörande ökadanställningstrygghet och vidgad behörighet för arbetsdomstolen, Utredningen,som tidigare lagt fram förslag som lett till lagstiftning om anställningsskyddm. m., har i är avlämnat sitt slutbetänkande (SOU 1974:8) Rättegångeni arbetstvister. Betänkandet upptar förslag till en reformering av denprocessuella behandlingen av tvister om kollektivavtal och andra tvisterrörande anställningsförhållanden, s, k. arbetstvister. I en särskild lag omrattegången i arbetstvister, som ersätter den nuvarande lagen (1928:254) omarbetsdomstol (LAD), föreslås regler som bl.a, innebär en nydomstolsorganisation för dessa tvister samt ingripande förändringar i och verksamhetsformer. Utredningensförslag vilar på uppfattningen att en processuell ordning bör tillskapas sombättre än den nuvarande kan garantera en enhetlig rättstillämpning iarbetstvister.