prop · FX0342 · 1974-12-31 00:00:00 — Nämnden kan bl.a. rhedverka till rättelse avuppkomna fel, en funktion som utredningen tillmäter stor vikt, medan KO endasthar möjlighet att påkalla förbud mot fortsatt otillbörlig verksamhet. Nämndenssammansättning och arbetsuppgifter ligger också väl i linje med de krav som börställas på tillsynsorganet. Utredningenföreslår följaktligen att tillsynen över inkassoverksamheten skall ankomma påden nämnd som föreslagits som tillsynsorgan för kreditupplysningsverksamheten.Nämnden föreslås få beteckningen kreditupplysnings- och inkassonämnden. Vadbeträffar nämndens sammansättning anser utredningen inte att det behövs någrastörre förändringar jämfört med vad som föreslagits i utredningens tidigarebetänkande. Enligt det tidigare förslaget skulle nämnden bestå av nioledamöter, utsedda av Kungl. Maj:t i sänder. Del är av vikt attsammansättningen blir sådan att den ger garantier för att nämnden företräder enbred medborgaropinion genom att flertalet ledamöter har nära kontakt med denallmänna opinionen genom arbete i , folkrörelserna etc. 1 inkassoärendenbör en eller ett par ledamöter med särskild sakkunskap i inkassofrågor delta. Tillsynsorganets huvuduppgift blir att se till att inkassolagenoch de föreskrifter som meddelas med stöd av lagen efterlevs. Nämnden skallingripa mot missförhållanden som kommer till dess kännedom genom egnaiakttagelser eller klagomål. Den föreslås få befogenhet att meddela deföreskrifter och förbud som behövs för att genomföra tillsynen och att därvidförelägga vite. Vidare skall nämnden få företa inspektion hos den som bedriver inkassoverksamhetoch ta del av alla handlingar som rör verksamheten. De uppgifter som tillkommer fall att inkassoverksamhet bedrivs i anslutning till närstående företagmed annan verksamhet har berörts i ett tidigare avsnitt. Som har antytts i detföregående anser utredningen också att nämnden bör yttra sig övertillståndsansökningar hos Kungl. Andra uppgifter blir att utfärdaanvisningar och tillämpningsföreskrifter samt att svara för information tillallmänhet och myndigheter. Enspeciell uppgift hänger samman med de tidigare berörda bestämmelserna om inkassoför egen räkning m.m. Bestämmelserna innebär att den som driver in betalningför egen räkning eller ej yrkesmässigt för annans räkning skall iaktta god inkassosedoch att gäldenär inte får vållas onödig skada eller olägenhet och inte hellerutsättas för otillbörlig påtryckning eller annan otillbörlig inkassoålgärd.Utredningen föreslår att nämnden skall göra erforderlig undersökning, om detfinns anledning anta att bestämmelserna åsidosätts. Nämnden skall härvid fåföreta inspektion hos den som bedriver verksamheten och ta del av alla berördahandlingar. Nämnden skall också få meddela de föreskrifter och förbud sombehövs för rättelse och därvid kunna förelägga vite. 3.9.3 Kostnaderna för tillsynsverksamheten Utredningen har inte gjort några närmare beräkningar avkostnaderna för tillsynsverksamheten. Den föreslagna nämndens kansli måsteemellertid förstärkas med hänsyn till de arbetsuppgifter som tillkommer förtillsynen över inkassoverksamheten. Utredningen utgår från att de nyatillsynsuppgifterna kommer att innebära måttliga kostnadsökningar. Utredningen föreslår med hänvisning till motsvarande förslagi betänkandet om kreditupplysningsverksamhet att de företag som får tillståndatt bedriva inkassoverksamhet skall bidra till kostnaderna för tillsynsorganetsverksamhet. 3.10 Straff och skadestånd Utredningen föreslår en straffbestämmelse beträffande densom uppsåtiigen eller av oaktsamhet bedriver inkassoverksamhet utanerforderligt tillstånd. Vidare föreslås bestämmelser om straff för den sombryter mol förbudet mot att kombinera inkassoverksamhet med annan verksamheteller mot föreskriften om anmälningsskyldighet vid samverkan med närståendeföretag. Lagförslaget innehåller också en straffbestämmelse som korresponderarmed en regel om tystnadsplikt. Utredningen har övervägt behovet av särskilda regler omskadeståndsskyldighet för inkassoföretag i förhåUande till gäldenärer.Principen bör här vara att gäldenären skall få rätt till skadestånd om hanutsatts för en särskilt integritetskränkande och därmed otillböriig inkassoålgärd.Härmed åsyftas framför allt åtgärder som innebär otillbörlig påtryckning ellersom annars måste anses otillbörliga i enlighet med vad som haranförts. En på det sättet utformad skadeståndsskyldighet tillgodosergrundläggande gäldenärsintressen utan att oskäligt belasta inkassoverksamheten.1 övrigt hänvisar utredningen till tillsynsorganets befogenheter och tillreglerna i skadeståndslagen. Utredningen föreslår följaktligen att den som bedriver inkassoverksamhetskall vara skyldig att ersätta skada som tillfogats gäldenär genom otillbörligpåtryckning eller annan otillbörlig inkassoålgärd. Vid bestämmande aversättning till enskild person skall hänsyn tas även till lidande som åsamkatshonom och till andra sådana omständigheter av annan än rent ekonomiskbetydelse. 1 fråga om förhållandet mellan inkassoföretag ochfordringsägare föreslås inga särskilda skadeståndsbestämmelser. Utredningenhänvisar till allmänna regler om skadeståndsskyldighet, bl.a. i 18 kap. 3 och 4§§ handelsbalken. Utredningen föreslär inte någon viss tidpunkt förlagstiftningens ikraftträdande. En samordning med ikraftträdandet avkreditupplysningslagen bör emellertid eftersträvas. Som en övergångsbestämmelseföreslås att den som före lagens ikraftträdande söker tillstånd att bedriva inkassoverksamhetskall få bedriva verksamheten utan tillstånd till dess ansökningen har slutligtprövats. 4 Remissyttrandena 4.1 Allmänna synpunkter Remissinstanserna ansluter sig allmänt till uppfattningenatt det finns ett behov av lagbestämmelser om inkassoverksamhet, framför alltför att bereda gäldenärerna skydd mot olämpliga eller otillbörliga inkassoåtgärder.Från flera håll framhålls att en sanering av inkassobranschen visserligen harskett , bl.a. som en följd av KO:s verksamhet ochpressdebatten om inkassobyråerna. Alltjämt förekommer det emellertid på sinahåll att inkassoföretag använder indrivningsmetoder som är otillbörliga ellersom på annat sätt är ägnade att leda till onödig skada eller olägenhet för gäldenären. De flesta remissinstanserna tillstyrker att en regleringav inkassoverksamheten sker efter i huvudsak de riktlinjer utredningen har Flertalet remissinstanser anser att de avutredningen föreslagna bestämmelserna om hur inkassoverksamhet bör bedrivasutgör en lämplig avvägning mellan kravet på en effektivt fungerande inkassoverksamhetoch kravet på elt rimligt rättsskydd för gäldenärerna. Viss kritik mol utredningsförslagels allmänna inriktningframförs av . Samfundet framhåller sambandet med denföreslagna lagstiftningen om kreditupplysning och om rättegången i tvistemål ommindre värden. Kreditupplysningslagen kan enligt samfundets mening i vissahänseenden försämra möjligheterna till en rättvisande kreditbedömning. Enbristfällig kreditupplysning kan medföra att kredit beviljas när avslag hadevarit motiverat. Det kan leda till en ökning av antalet inkassofall. Denföreslagna inkassolagen kan åtminstone i vissa avseenden verka i den riktningenatt indrivning av fordringar försvåras eller fördyras. Skadan av en felaktigbedömning av gäldenärens kreditvärdighet kan därför inte alltid undanröjas.Vidare kommer lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden att öppna heltnya möjligheter för gäldenärer, som tredskas eller tillhör kategorin rättshaverister,att i svarandeställning föra process även mot fullt berättigade krav utan någonnämnvärd kostnadsrisk. För borgenären kan det i många fall bli så kostsamt attdriva ett mål angående ett i och för sig berättigat krav av begränsadomfattning att det lönar sig bäst att avstå från att hävda kravet i rättegång.De tre lagförslagen sammantagna visar enligt samfundet en tendens att skydda gäldenärernai sådan omfattning att balansen riskerar att förskjutas väl mycket tillkreditgivarnas nackdel. kan den pågående lagstiftningen visa sigstridande mot konsumenternas, dvs. gäldenärernas, intressen, eftersom följdenkan bli en alltför stor restriktivitet med kredit för angelägna behov. TCO anser att förslaget till inkassolag utgör en logiskoch nödvändig komplettering av de senaste årens lagstiftning för att förbättra konsument-ochintegritetsskyddet. i pekar på sambandet meddatalagen och kreditupplysningslagen. Del är i huvudsak samma syften som liggertill grund för dem och för förslaget till inkassolag, nämligen att skapa ett tillföriitligtskydd för den enskildes integritet. Bestämmelserna i datalagen ochkreditupplysningslagen har bringats i harmoni med varandra. 1 konsekvens härmedbör förslaget till inkassolag i större utsträckning än utredningen föreslagitanpassas till de båda andra lagarna. Hovrätten över och utgårfrån alt utredningens förslag till inkassolag kommer att omarbetas ihuvudsaklig överensstämmelse med kreditupplysningslagen. framhåller att en betydande del av inkassoverksamhetenriktar sig mot enskilda konsumenter. Det kan antas att verksamheten i storutsträckning berör konsumentgrupper som ekonomiskt, socialt eller utbildningsmässigt är svaga. Den bör därför bedömas i ett Enligt verkets uppfattningbehövs elt väsentligt förbättrat konsumentskydd på området. Utredningensförslag ger förutsättningar för ett tillfredsställande skydd för konsumenterna.Det är emellertid angeläget att de bakomliggande faktorer som nödvändiggör konsumentinkassoblir föremål för uppmärksamhet. Ett undanröjande av någon av dessa faktorerskulle medföra en nedgång i antalet inkassoåtgärder. En betydande del av debetalningsdröjsmål som föranleder inkasso beror sannolikt på att konsumentenmissbedömt de ekonomiska konsekvenserna av ett kredilavtal. Säljaren kan iallmänhet utvärdera de kreditrisker han tar i sin verksamhet och med olikamedel kompensera sig för dem. Konsumenten däremot saknar oftast sådanamöjligheter. Det är därför angeläget all riskerna för att konsumenten felbedömerde ekonomiska riskerna av erbjudna konsumentkrediter minskas i möjligaste mån.Detta kan ske dels genom förbättrad information om de ekonomiska och juridiskakonsekvenserna av kreditköp, dels genom att konsumenten ges möjlighet att iefterhand överväga konsekvenserna av ett kreditavtal och vid behov frånträdaavtalet . Informationen på detta område bör ingå som ett led iverkets egen informationsverksamhet. Vidare bör Kungl. Maj:t låta utredaförutsättningarna för att införa ångerperiod vid konsumentkreditköp. Fleraremissinstanser framför kritik mot den av utredningen föreslagnagränsdragningen mellan olika former av inkassoverksamhet. Från flera hållframhålls att lagförslaget fått en alltför ensidig inriktning på de egentliga inkassoföretagensverksamhet i stället för att reglera inkassering av fordringar i allmänhet.Dessa frågor behandlas närmare i avsnittet 4.2. Även iandra avseenden framförs kritik mot enskildheter i utredningens förslag. Somframgår av del följande gäller det framför allt förslaget om etableringskontroll,det föreslagna förbudet för andra än aktiebolag av viss storlek att bedriva inkassoverksamhetoch förbudet mot att förena inkassoverksamhet med annan verksamhet. 4.2 Lagstiftningens omfattning m.m. Ett flertal remissinstanser kritiserar den avgränsning av inkassolagenstillämpningsområde som utredningen har föreslagit. Kritiken riktar sig framförallt mot att regleringen i huvudsak är inriktad på yrkesmässig indrivning avandras fordringar. Från flera håll framförs också kritik mot de bestämmelsersom föreslås beträffande andra former av inkassoverksamhet. Bl.a. anses detinte klart framgå vilka av reglerna i lagförslaget som avses gälla för sådanverksamhet. Flera remissinstanser framhåller att inkassering avfordringar i stor utsträckning sker på annat sätt än genom inkassoföretag. KundkontroU erinrar om en undersökning av ansökningar om lagsökning och betalningsföreläggande , enligt vilken inkassoföretaganlitades som ombud i endast av målen. iStockholms län hävdar all merparten av alla indrivningar görs av borgenärensjälv. Framför allt är det större företag, både offentliga och enskilda, somsjälva inkasserar sina fordringar. Många av dem, t.ex. , har t.o.m.särskilda inkasso- eller uppbördsavdelningar. /?SVanser liksom i att förslagelhar fått en alltför ensidig inriktning på de egentliga inkassoföretagen istället för att rikta sig mot inkassoverksamheten i allmänhet. Det får enligtlänsstyrelsen till följd att skyddet för den enskilde blir tämligen urholkat.Båda remissinstanserna anser att de bestämmelser som föreslås beträffandekravrutiner o.d. bör vara direkt tillämpliga även på sådan inkassoverksamhetsom inte omfattas av den av utredningen föreslagna definitionen av begreppet inkassoverksamhet.En ledamot av är skiljaktig och anser att det inte är rimligt attsamma regler som föreslås för inkassoföretag också skall gälla enskildaproducerande och säljande företag. RSV betonar att det direkt bör framgå vilkaregler som gäller för all inkassoverksamhet och vilka som gäller enbart för t.ex.inkasso för annans räkning. Även framför kritik mot den principiellauppläggningen av lagförslaget. För gäldenären torde den formella skillnadenmellan yrkesmässig inkassoålgärd för annans räkning och inkassoålgärd för egenräkning knappast motivera att en åtgärd av det senare slaget blir underkastaden mindre omfattande reglering. Det är av underordnad betydelse om ett företagsom vidtar en inkassoålgärd uppträder som ombud för borgenären, om det inköptfordringen för indrivning eller om fordran grundar sig på ett avtal mellanföretaget och gäldenären. Verket anser att det rättsskydd som tillförsäkras gäldenärengenom bestämmelserna om kravrutiner o.d. bör utsträckas till att omfatta inkassoför egen räkning i de fall borgenären är näringsidkare och gäldenären enskildkonsument samt fordringen har sin grund i en kredit i samband med konsumentköp. Hovrätten över och anser att uppenbara skältalar för att regleringen i princip bör omfatta alla former av inkasso och attregler om verksamhetens bedrivande således bör göras direkt tillämpliga bl.a.på inkasso för egen räkning. Undantag bör göras endast beträffande den somvidtar enstaka inkassoåtgärder för egen eller annans räkning. Lagtekniskt lösessaken enklast genom en inledande föreskrift om att lagen gäller yrkesmässigtbedriven inkassoverksamhet. Med begreppet inkassoverksamhet bör avsesverksamhet med syfte att driva in betalning för enskild fordran. AB KundkontroU framhåller all det är av vikt att göraklart vad begreppet inkasso innebär i realiteten. borgenären gentemot gäldenären. Det är fallet även omborgenären anlitar ombud. För att gäldenären skall beredas ett tillförlitligtskydd är det utomordentligt angeläget att reglera inkassoförfarandet somsådant, inte bara ombudets agerande. De bestämmelser som införs måste givetvisiakttas av såväl borgenären som hans ombud. Mot bakgrund av det sagda föreslårbolaget att den av utredningen föreslagna definitionen av inkassoverksamhetändras så, att den kommer att omfatta även inkasso för egen räkning samt ickeyrkesmässig verksamhet med syfte att för annans räkning driva in betalning förenskild fordran. Inkasso för egen räkning bör dock undantas fråntillståndsplikt. är det inte rimligt eller önskvärt att införa mindre strängaregler för yrkesmässig indrivning av egen fordran, oavsett om den uppstått iden egna verksamheten eller övertagits för inkassering, än för yrkesmässigindrivning av annans fordran. Införs olika regler, finns det en avsevärd riskför att det i praktiken sker en förskjutning mol den mindre noggrant regleradeformen av inkassoverksamhet. Bolaget föreslår därför att begreppet inkassoverksamhetutvidgas till att omfatta också yrkesmässig verksamhet som har till syfte att föregen räkning driva in betalning för enskild fordran, förutsatt att verksamheteninle bedrivs i endast ringa omfattning. Enligt konkurslagskommitténtorde den föreslagna regeln att god inkassosed skall iakttas även i inkassoverksamhetför egen räkning o.d. innebära att bestämmelserna om kravrutiner, ombudsbehörighet, förvaltning och redovisning av klientmedel samt tystnadsplikt blirtillämpliga på sådan verksamhet. Däremot kommer inte den föreslagnaskadeståndsbestämmelsen att gälla för verksamhet av det slaget. Kommitténifrågasätter om inte gäldenären bör åtnjuta samma skade-ständsskydd i dessa somi andra fall. En tänkbar lösning är att utvidga begreppet inkassoverksamhet såatt det även kommer att omfatta inkassoverksamhet för egen räkning o.d.Tillstånd bör dock inle krävas för inkassoverksamhet av det angivna slaget.Vidare bör uttryckligen anges att den som vidtar endast enstaka inkassoåtgärderinte omfattas av bestämmelserna. Länsstyrelseni anser att en reglering som avser inte bara borgenärsombudetsverksamhet utan inkassering i allmänhet skulle vara av ännu större värde än densom föreslagits av utredningen. En sådan reglering torde emellertid varapraktiskt svår att genomföra. Åtskilliga paragrafer i lagförslaget måsteomarbetas och undantas vid inkasso för egen räkning. Följden skulle också bliatt man av varje enskild fordringsägare krävde alt han i varje situation skullekunna tolka lagen på rätt sätt. Inkassoföretagens anställda är ofta juridisktutbildade och har helt andra förutsättningar än enskilda fordringsägare attbedöma att deras handlande inle strider mot lagen. Den av utredningen föreslagna regleringen av inkasso för egen räkning o.d. torde vara tillfyllestför alt i så stor utsträckning som möjligt förmå enskilda fordringsägare attiaktta god inkassosed. Företagarorganisationerna förklarar sig instämma iutredningens uppfattning att en uppdelning måste ske mellan inkassering avfordringar för egen räkning och inkassering för annans räkning. LRF tillstyrkerutredningens förslag till reglering av sådan inkassoverksamhet som inte skeryrkesmässigt för annans räkning. Förbundet framför dock viss tveksamhet i frågaom behovet av tillsyn över sädan verksamhet. Med utgångspunkt från atttillsynen i huvudsak skall begränsas till att försöka avhjälpa uppkommandemissförhållanden,genom förhandlingar finner sig förbundet emellertid kunnaacceptera förslaget även i denna del. förutsätter att det föreslagna förfarandet medbetalningserinran och krav inte avser de fall då borgenären driver in betalningför egen räkning. Bankerna bör ha möjlighet all anpassa förfarandet efter omständigheterna,som ibland kan kräva mycket snabba åtgärder. Den föreslagna bestämmelsen att deföreskrivna kravrutinerna får frångås i vissa fall är avsedd att få åberopasendast i undantagsfall. Den täcker därför inle bankernas behov av att kunnaanpassa inkasseringsförfarandet efter omständigheterna. anser att gränsdragningenmellan yrkesmässig och icke yrkesmässig inkassoverksamhet inte klarlagts pä etttillfredsställande sätt. Av vissa uttalanden i betänkandet framgår attutredningen menat att inkassoverksamhet för annans räkning, som ingår som ettnaturligt led i den huvudsakliga verksamheten och som till sin omfattning ärbegränsad, inte är att anse som yrkesmässig. Detta bör komma till klart uttrycki lagtexten. Gränsdragningen har betydelse bl.a. för finansieringsföretagensverksamhet. Vid vissa finansieringsformer, som hänför sig till factoring ochfinansiering av avbetalningskontrakt, övertar finansieringsföretaget säljföretagetsrätt till betalning, dock utan att bära någon kreditrisk.Finansieringsföretaget agerar därvid för egen räkning. Det får rätt att ta emotbetalning och ombesörjer kravrutiner som innebär påminnelser av vilka den sistainnehåller ett meddelande om att ärendet vid utebliven betalning kommer attöverlämnas till en inkassobyrå. Denna aviseringsverksamhet motsvarar den somutövas av bankerna. Finansieringsförelagets hot om att överlämna elt ärendetill en inkassobyrå utgör endast ett led i den huvudsakliga verksamheten.Åtgärderna torde inte ha tillräcklig omfattning för att verksamheten skallanses som yrkesmässig. På grund av det sagda anser föreningen inle bör omfattas av utredningens definitionav inkassoverksamhet. Däremot bör de föreslagna bestämmelserna om inkasso föregen räkning o.d. vara tillämpliga på finansieringsföretagen. anser att gränsdragningenmellan yrkesmässig och icke yrkesmässig inkassoverksamhet kommer alt medföraproblem i praktiken. Om t.ex. en redovisnings- eller revisionsbyrå, sombedriver viss begränsad inkassoverksamhet, får inkassouppdrag i störreomfattning, kan del vara svårt att ange när gränsen till yrkesverksamhet ärnådd. TCO förklarar sig utgå från att lagen inle till någon delkommer att gälla arbetstagarorganisationernas indrivning av förfallnalönefordringar o.d. Med hänsyn till verksamhetens relativt ringa omfattningförutsätts att den inle kommer att vara underkastad tillsyn. 4.3 Förfarandet vid inkassering Utredningens förslag alt begreppet god inkassosed skallligga till grund för bestämmelserna om hur inkassoverksamhet skall bedrivasgodtas allmänt av remissinstanserna. Även när det gäller den närmare innebördenav begreppet är de flesta remissinstanserna positivt inställda till vadutredningen anfört. 1 vissa avseenden framförs emellertid kritik motutformningen av de föreslagna detaljbestämmelserna. Bl.a. anser någraremissinstanser att innebörden av begreppet god inkassosed bör anges klarare ilagtexten. delar utredningens uppfattning attsamfundets regler om god advokatsed bör kunna tjäna till ledning vidbestämningen av begreppet god inkassosed mot gäldenär. Samfundet understrykervidare vikten av att också borgenärens intressen beaktas när det gäller attbestämma vad god inkassosed kräver. handelskammare erimar omutredningens uttalande att, i den mån fordringsägarens och gäldenärensintressen går isär, så måste intresseavvägningen göras med utgångspunkt frånatt den som ådragit sig en skuld självfallet bör göra rätt för sig.Handelskammaren vänder sig mot att denna inställning inte kommit till uttryck ilagtexten. Detta kan leda till att den angivna utgångspunkten inte kommer atttillmätas vederbörlig betydelse. Handelskammaren föreslår därför att denåsyftade bestämmelsen utformas på följande sätt: 'Inkassoverksamhet skall medbeaktande av huvudmannens lagliga intressen drivas enligt god inkassosed'.Även Soliditet AB anser alt det nämnda ullalandet i betänkandet bör komma tilluttryck i lagtexten. förordar att i lagen tas in engeneralklausul om att indrivning av egna eller andras fordringar skall ske så,att gäldenären inte vållas onödig skada eller olägenhet eller utsätts förotillbörlig påtryckning eller annan otillbörlig inkassoålgärd. erinrar om altutredningsförslaget innebär att även den som driver in betalning för egenräkning eller ej yrkesmässigt för annans räkning skall iaktta god inkassosed.Definitionen av begreppet god inkassosed är således av central betydelse ävenför andra än inkassoföretag. Del är därför av vikt att begreppet definieras såentydigt som möjligt. Om skilda begrepp skall gälla för inkassoföretag och förövriga som berörs av lagen bör tydligt anges vilka skillnaderna är. Förbundetföreslår därför att det i lagtexten tas in en definition av begreppet god inkassosed.Samtidigt förklarar sig förbundet emellertid medvetet om alt definitionen måsteutvecklas närmare i motiven och att preciseringen måste överlämnas åträttsutvecklingen. Utredningens förslag alt det i lag skall införasbestämmelser om inkassoföretagens kravrutiner godtas allmänt av remissinstanserna. Däremot framförs kritik mot utformningen av bestämmelserna. Kritiken riktar sig framför allt mot förslaget att inkassoålgärd inte skall få vidtas förrän borgenären skriftligen erinrat gäldenären om Bankinspektionen ifrågasätter nödvändigheten av alt i lagfastslå ett obligatoriskt trestegsförfarande, bestående av betalningserinran,kravbrev och rättslig åtgärd. Inspektionen vill inte bestrida att denföreslagna ordningen i allmänhet kan vara lämplig. Det bör emellertid finnasmöjlighet att anpassa förfarandet efter omständigheterna.