prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Denna gräns går f n, med vissa undanlagsom inte torde ge upphov till några tolkningssvårigheter vidvad som kan anses utgöra myndighets verksamhet. Frågan om ett beslut av arbetsgivaren rör myndighetens verksamhet synes endast undan tagsvis kunna bli föremål för meningsskiljaktigheter. Och gäller tvisten just denna fräga, synes forumfrågan bli beroende av vad käranden påstår i delta hänseende. Utredningen har för sin del inte funnit skäl att föreslå sädana regler som remissinstanserna efterlyser'. Att nu ställa upp regler av detta innehåll utan att konsekvenserna härav blivit närmare utredda synes mig vara vanskligt. Jag är därför f n, inte beredd att föreslå sådana regler.Skulle det småningom visa sig föreligga behov härav, far frågan tas upp till förnyat övervägande, Enligllagen om skiljemän kan parterna i vissa rättsförhållanden avtala att redanuppkomna tvister mellan dem inte skall avgöras av domstol utan av en ellerflera skiljemän. En sådan överenskommelse är bindande och leder till attdomstol i princip inte kan pröva tvist som avses med avtalet.Skiljeförfarandet, som inte är offentligt och vars utformning i åtskilliga hänseendenbestäms av parterna, avslutas sorri regel genom att skiljedom meddelas. Dennadom är slutgiltigt bindande för parterna och kan verkställas i samma ordningsom en domstols dom. - bl,a. ersättningen till skiljemännen - betalas av parterna, 1allmänhet lorde skiljeförfarande tillämpas med sikte på en viss, enstaka tvist.Främst strävan efter alt bereda parterna tillgång till kvalificerade ochopartiska skiljemän har dock pä flera områden lett till en inte obetydlig institutionaliseringav skiljenämnder. Inte minst har detta skett på den svenska arbetsmarknaden, därettflertal fasta skiljenämnder inrättats för prövning av olika slags kollektivavtalslvister.Särskilt kan nämnas den verksamhet som enligt vissa huvudavtal skall utövas avarbetsmarknadsnämnden och liknande nämnder för prövning av bl, a,uppsägningstvister. Enligtsina direktiv har utredningen haft att pröva om ett skiljeförfarande, liknandedet som f n, tillämpas enligt huvudavtalen, bör användas i stället fördomstolsprövning av uppsägningslvister också i ett system där uppsägningsskyddetär reglerat i lag. När det gäller att ta ställning till denna fråga bör manenligt utredningen skilja mellan de fall, när en uppsägningstvist - om denskulle handläggas i rättegång - skall avgöras av AD som första domstol, och defall när tvisten lorst skall behandlas av en tingsrätt innan den efteröverklagande kan komma under AD:s prövning. Beträffande de senare tvisternaanser utredningen behov föreligga av ett staten tillhandahållet processuelltalternativ till det nuvarande skiljeförfarandet, vilket kanta tillvara fördelarna med detta förfarande men samtidigi undanröja dess nackdelar.En enligt utredningens mening godtagbar lösning utgör det förslag tillsärskilda, till den allmänna domstolsorganisationen anknutna skiljedomstolar,som förts fram av domstolskommittén (se SOU 1972:22). Beträffande deuppsägningstvister som hör under AD som första domstol anser utredningen nägotbehov inte föreligga av.ett alternativ till domstolsförfarande eller ett avparterna själva arrangerat skiljeförfarande enligt lagen om skiljemän. Utredningenhar alltså stannat för att inte lägga fram något eget förslag i den genomdirektiven resta frågan. Delta ställningstagande har inte föranlett någonkommentar under remissbehandlingen. För min del ansluter jag mig tillutredningens uppfattning. Beträffande de uppsägningstvister som, om dehandläggs i rättegång, skall tas upp av tingsrätt synes frågan om ett alternativtill det nuvarande skiljeförfarandei böra övervägas i ett större sammanhang ochinte lösas fristående för enbart dessa tvister. När del gälleruppsägningstvister som rör organiserade arbetstagare föreligger inte någolintresse hos arbetsmarknadens organisationer för ett av staten tillhandahålletorgan, som skulle vid sidan av AD och de skiljenämnder som flnns inrättade påarbetsmarknaden slita dessa tvister. För organisationerna synes valet i ställetslå mellan alt antingen låta de nuvarande skiljenämnderna avgöra även tvisterom uppsägning som grundas pä lagen om anställningsskydd eller alt vända sigtill AD med dessa tvister. Somjag har anfört i avsnitt 5,1 bör lagen om rättegängen i arbetstvister träda ikraft den , sä att lagen om anställningsskydd redan från början kanhandläggas enligt de nya rättegångsreglerna. därmed bör LAD upphöraatt gälla. har föreslagit bör äldre bestämmelser alltjämt tillämpas i mål sominkommit till tingsrätt eller AD före den nya lagens ikraftträdande. Om intehuvudförhandling i målet dä ännu påbörjats, bör dock de nya bestämmelserna om AD:ssammansättning vinna tillämpning även i sådant mål. förslag till övergångsbestämmelser skall senast meddeladeförordnanden för ledamöter och ersättare i AD upphöra att gälla vid utgången avjuni 1974, skall enligt förslaget nya förordnanden meddelas fr, o. m,den , För min del anser jag dock lämpligast att de förordnanden somhittills har meddelats får gälla under återstoden av förordnandetiden. Nägonsärskild övergångsbestämmelse behövs inte heller beträffande förordnande avnya ledamöter. Den av utredningen föreslagna övergångsbestämmelsen bör därförutgå. 1likhet med utredningen anser jag att en särskild övergångsbestämmelse behövsangående talan mot offentlig arbetsgivares beslut. meddelatsföre den nya lagens ikraftträdande, bör alltjämt äldre bestämmelser tillämpas,om arbetslagaren enligl dessa beslämmelser har rätt alt anföra besvär överbeslutet. 1avsnitt 5.3 har jag förordat vissa nya regler om gränsdragningen mellanarbetsdomstolens och tingsrätternas behörighet. De forumregler som f n.återfinns i vissa arbelsrättsliga lagar bör anpassas till de nya reglerna.Vissa nya forumregler bör även föras in i kollektivavtalslagen och denoffentliga ijänstemannalagsliftningen. Ocksä lagen om begränsning avsamhällsstöd vid arbetskonflikt bör anpassas till de nya rättegångsreglerna.Jag återkommer till dessa frågor i specialmoliveringen (avsnitt 7,3). Somnämnts i avsnitt 5.1 bör lagen om rättegången i tvistemål om mindre värdentillämpas även på de arbetstvister som skall las upp av tingsrätt. Eftersom ADoch inte hovrätt är fullföljdsinstans för dessa tvister måste v issa ändringargöras i denna lag. Enligt utredningen bör ocksä den ändringen vidtas, alt ADskall kunna meddela prövningstillstånd i dessa mäl, förutom på de grunder somanges i den lagen, även när part visar att talans prövning skulle ha synneriigbetydelse utöver målet. Under remissbehandlingen har en remissinstans ställtsig tveksam inför denna ändring. Jag delar denna tveksamhet och har eftersamråd med chefen för stannat för all inte i deltahänseende behandla arbetstvister som rör mindre värden pä annat sätt än andratvistemål om mindre värden. Utredningenhar vidare föreslagit en ändring i 8 ii 3 rättshjälpslagen, som innebär alt detdäri upptagna undantaget för näringsidkare inte skall gälla i arbetstvister.Detta förslag har i regel inte kommenterats av remissinstanserna. För egen delhar jag emellertid svårt att inse varför arbetstvister i rätlshjälpshänseendeskulle behandlas annorlunda än andra rättsliga angelägenheter som uppkommer inäringsverksamhet. Skälen för undantaget för näringsidkare i 8 ii 3rättshjälpslagen har sålunda enligt min mening tillämpning också pä arbetstvister.De i det föregående föreslagna ändringarna i den arbetsrättsligaprocessordningen utgör inte heller tillräcklig anledning att rättshjälpslagenstillämpningsområde nu tas upp till omprövning. Efter samråd med chefen förjustitiedepartementet förordar jag därför att utredningens förslag i denna delf n. inte skall föranleda någon åtgärd. Slutligenhar utredningen föreslagit att vite, som ålagts någon för underiåtenhet attfullgöra dom eller beslut i en arbetstvist, inte skall kunna förvandlas, Iutredningens förslag har därför en föreskrift härom tagits in i lagen omverkställighet av bötesstraff Till detta förslag, som inte föranlett någotyttrande under remissbehandlingen, kan jag ansluta mig. 1enlighet med del anförda har inom upprättatsförslag till 1. lag om rättegängen i arbetstvister, 2. lag om lagsökning och betalningsföreläggande för fordringsanspråki anställningsförhållanden, 3. lag om ändring i lagen (1928:253) omkollektivavtal, 4. lag om ändring i lagen (I936:506)om förenings-ochförhandlingsrätt, 5. lag om ändring i lagen (I939r727) om förbud motuppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning avvärnpliktstjänstgöring m. m,, 6. lag om ändring i lagen (1945r844) om förbud motuppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning av äktenskap ellerhavandeskap m, m,, 7. lag om ändring i lagen (I972r650) om rätt tillledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare, 8. lag om ändring i lagen (I974rl2) omanställningsskydd, 9. lag om ändring i arbetarskyddslagen (1949:1), 10. lag om ändring i lagen (1963:114) om semester, 11. lag om ändring i. lagen (1969:93) om begränsning avsamhällsstöd vid arbetskonflikt, 12. lag om ändring i lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt, 13. lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965:274), 14. lag om ändring i kommunaltjänstemannalagen (I965r275), 15. lag om ändring i lagen (1965:276) om inskränkning irätten att föra talan mol offentlig arbetsgivares beslut, 16. lag om ändring i lagen (1964:168) om verkställighetav bötesstraff 17. lag om ändring i lagen (1974:8) om rättegången itvistemål om mindre värden. Samrådhar ägt rum med chefen för ang, lagförslagen 2, 16 och17, med statsrådet ang, lagförslaget 12 och med statsrådet ang.lagförslagen 1315. 7,1 Lagen om rättegången i arbetstvister Lagenom rättegängen i arbetstvister ersätter lagen (1928:254) om arbetsdomstol (LAD).Den är uppdelad i fem kapitel. Det första kapitlet behandlar lagenstillämpningsområde, 1 1 ii återfinns huvudregeln att lagen är tillämplig pårättegängen i tvister om kollektivavtal och andra tvister rörande förhållandetmellan arbetsgivare och arbetstagare (s. k. arbetstvister), I 2 ii meddelasvissa undantag frän denna regel, I 3 ii erinras om att tvister som skall handläggasenligt lagen kan avgöras även av skiljemän, frånsett vissa undantagsfall. Detandra kapitlet innehåller bestämmelser om vilka domstolar ,som skall döma i arbetstvister.Enligt 1 ii skall vissa mäl upptagas och avgöras av AD som första och endadomstol. Övriga arbetstvister avgörs enligl 2 ii i första instans av tingsrättmen kan enligt 3 ii överklagas till AD i andra och sista instans. Att AD:s domeller beslut inte kan överklagas framgår av 4 ii, I 5-7 iiii anges vad somskall ske när elt mäl instämts eller överklagats till fel domstol.Bestämmelserom AD:s sammansättning m. m. återfinns i det tredje kapitlet. 1 1-5iiii föreskrivs vilka ledamöter som skall finnas i AD och hur de skall utses m,m. 1 6-8 iiii regleras vilka ledamöter som skall deltaga i behandlingen av mälvid AD. 9 ii innehåller en föreskrift om handliiggning i plenum, Enligl 10 iikan Kungl, Maj:t utfärda närmare föreskrifter om och verksamhet,I det fjärde kapitlet regleras rättegängen i AD, Detta kapitel innehåller treunderavdelningar, I den första avdelningen (liiii) ges vissa allmännabestämmelser som är gemensamma för AD både som första domstol och som fullföljdsinstans.I I ii regleras var och när AD skall hälla sammanträde. I 2-4 iiii upptasregler om omröstning, om dom och om protokoll. Den andra avdelningen (5-11 iiii)innehåller bestänmielser om rättegången vid AD som första domstol, I 5 7iiiiregleras rätten att väcka och utföra talan, medan 8-lliiii behandlar självaförfarandet. Den tredje avdelningen (12-16 iiii) upptar bestämmelser omrättegängen i AD som fullföljdsinstans, I 12 i; erinras om vad som skalliakttas vid fullföljd av talan mot tingsrätts dom eller beslut, I 13 16 iiiiåterfinns bestämmelser om förfarandet i överklagade mål. Det femte kapitletslutligen innehåller vissa övriga bestämmelser som är tillämpliga för rättegångenbåde i AD och i tingsrätt. Regleringeni den föreslagna lagen är inte uttömmande. Som framgår av 5 kap. 3 ii ilagförslaget skall beträffande rättegängen i arbetstvister i tillämpliga delaräven iakttas vad som i (RB) eller annan författningföreskrivits om rättegången i dispositiva tvistemål, i den mån det ej stridermot bestämmelserna i den föreslagna lagen. Underremissbehandlingen har några remissinstanser förklarat att de bestämmelser somrör rättegången i tingsrätt enligt deras mening bör föras samman till ettsärskilt kapitel i lagen eller arbetas in i de bestämmelser i som reglerarrättegängen i tingsrätt i allmänhet. Jag anser dock att den lagteknik somutredningens förslag utgär från är att föredra. 7.1.1 Lagens tillämpningsområde (1 kap.) I kap. 1 ii 1denna paragraf regleras vilka tvistersom skall handläggas i den särskildaordning som föreskrivs i lagen, s, k, arbetstvister. Paragrafen kompletteras av1 kap, 2 ii, som innehåller vissa undantag från den i förevarande paragraf Av paragrafen framgår inte om en tvist som faller inom lagenstillämpningsområde skall tas upp av AD eller av tingsrätt. Denna fråga reglerasi stället i 2 kap. I och 2 iiii. Begreppet"tvist" har i lagen samma innebörd som i 10 kap. RB och andra processuellabestämmelser, där begreppet avser den sak som är föremål för process(processföremålet). Givetvis avses endast rättsivister, S. k. intressetvisterprövas inte av domstol. Enhgtförsta stycket är lagen tillämplig pä tvister om kollektivavtal, dvs. avtalmellan arbetsgivare eller förening av arbetsgivare, å ena sidan, ochfackförening eller liknande förening av arbetstagare, å andra sidan, om villkorsom skall lända till efterrättelse för anställning av arbetstagare eller omförhällandet i övrigt mellan arbetsgivare och arbetstagare (I ii första stycketkollektivavtalslagen), Lagen omfattar vidare andra tvister som rör förhällandetmellan arbetsgivare och arbetstagare, i dessa fall kan tvisten gällainnebörden av ett kollektivavtal som utan att parterna är bundna därav likvälbestämmer villkoren i deras anställningsförhållande (se specialmotiveringentill 5 kap. I ii). Men även tvister som inte pä något sätl berör ettkollektivavtal skall handläggas enligt denna lag, bara tvisten rören fräga somuppkommit i ett anställningsförhållande. Som arbetstvist anses alltså varje tvislsom har sin grund i ett anställningsförhållande. Det kan tilläggas att ävensädana tvister där frågan just gäller om ett anställningsförhållande föreliggereller ej utgör arbetstvister. Underremissbehandlingen har hävdats att del i lagtexten begagnade uttrycket"förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare" är oklart ochinte med erforderlig tydlighet ger vid handen att lagen är tillämplig endast pätvister mellan arbetsgivare och arbetstagare i denna deras egenskap. Dettauttryck är emellertid vedertaget i arbetsrättslig lagstiftning för att utmärkaatt endast sådana frågor avses (se 1 ii första stycket kollektivavtalslagen samlI ii första stycket och 4 ii första stycket lagen om förenings- och förhandlingsrätt),och jag finner inte anledning att i detta sammanhang använda något annatuttryckssätt. Enarbetstvist kan inrymma frågor av olika slag. Utöver tvister om kollektivavtalkan de avse tillämpning av instruktioner, reglementen etc., som i ett ellerannat hänseende reglerar anställningsförhållandet, eller angå det personligaavtal mellan arbetsgivaren och arbetslagaren som i övrigt tyst elleruttryckligen bestämmer anställningsvillkoren. De kan också gälla frågor somär reglerade i lag, F, n, föreskrivs i åtskilliga lagar, att tvister som rörtillämpningen av dessa lagar skall prövas av AD eller i vissa fall av allmändomstol. Dessa forumregler har anpassats till den nya lagen om rättegången i arbetstvistereller i vissa fall ersatts med en hänvisning till denna lag. Detta berörs iavsnitt 7.3. Även tvister, som rör tillämpningen av bestämmelser i en lag,vilken inte innehåller en sådan forumregel eller en hänvisning till den nya rältegångslagen,skall handläggas i den ordning som föreskrivs i denna lag, om ivisien grundarsig på ett anställningsför- hållande,1 första hand kominer här i betraktande sådan lagstiftning som direkt regleraranställningsförhållandet i nägot avseende, såsom lagen (1949:345) om rättentill arbetstagares uppfinningar, lagen (1970:943) om arbetstid m, m, i husligtarbete och sjömanslagen (1973:282), Men också i andra fall kan det givetvisäven i en arbetstvist bli fräga om att tillämpa rättsregler som återfinns isärskilda författningar, exempelvis i lagen (1915:218) om avtal och andrarättshandlingar pä förmögenhetsrättens område (avtalslagen) ochskadeståndslagen (1972:217). kan också de principer som återfinns iviss lagstiftning, t. ex, arbetarskyddslagen (1949:1) och allmännaarbetstidslagen (1970:103), fä betydelse för bedömningen av en arbetstvist,även om lagen inte är direkt tillämplig i tvisten. För lagens tillämpning äralltså avgörande om tvisten när den inte enbart rör ett kollektivavtal somsådant grundar sig på ett anställnings-förhällande eller ej. Härvid är avbetydelse vilken innebörd som skall ges ät begreppet arbetstagare. 1 avsaknadav en definition av detta begrepp i gällande lagstiftning har innebörden däravhittills fält bestämmas i rättspraxis. En rikhaltig litteratur finns härom (set. ex. Adlercreulz, Arbets-tagarbegreppet, 1964, och , Arbetsrätt 11,1973, s. 39 fQ. Vid till-lämpningen av denna lag bör det civilrättsliga arbetstagarbegreppet,i första hand med den innebörd det har i semesterlagen, användas. I vissa fallär lagen tillämplig även på tvister mellan uppdragsgivare och s. k, beroendeuppdragstagare, dvs, sådana som utan att anställningsförhållande föreliggerutför arbete för annans räkning och därvid till denne intar en beroendeställning av väsentligen samma art som en arbetstagares till arbetsgivaren. Vidtvister om kollektivavtal eller om tillämpning av kollektivavtalslagen ellerlagen om förenings- och förhandlingsrätt likställs nämligen beroendeuppdragstagare med arbetstagare (se I ii andra stycket kollektivavtalslagen och1 ii andra stycket lagen om förenings- och förhandlingsrätt), I övrigt ansesemellertid tvister mellan uppdragsgivare och beroende uppdragstagare inte som arbetstvister.Detta innebär en ändring i förhållande till utredningens förslag (se avsnitt5,2). Lagenkan även bli tillämplig på tvister mellan arbetsgivare och förutvarandearbetstagare, om tvisten grundar sig på deras tidigare anställnings-förhällande(exempelvis tvisl om avgångsförmåner eller om rätt till pension). Utanförlagens tillämpningsområde faller alltså tvister mellan andra parter medundanlag för organisationer än arbetsgivare och arbetstagare. Lagen gällersåledes inte tvister mellan arbetstagare inbördes (jfr. forumregeln i 44 iiförsta stycket arbetarskyddslagen) eller mellan en förening av arbetsgivareeller arbetstagare, ä ena sidan, och medlemmar eller förutvarande medlemmar iföreningen, ä andra sidan (jfr, AD 1940 nr 28, 1948 nr 73 och 1965 nr 29),Sädana tvister handläggs vid allmän domstol enligt vanliga processuella regler.Lagen skall självfallet inte heller tillämpas på mål rörande straffrättsligtansvar för brott begångna i tjänsten. Sålunda skall exempelvis ansvar förämbetsbrott även efter lagens ikraftträdande utkrävas i straff- rättsligordning vid allmän domstol, om brottet inte bestraffas genom disciplinärtförfarande i administrativ väg (se 20 kap. samt 18-25 iiii statstjänstemannalagenoch 18-24 iiii kommunaltjänstemannastad-gan). Som nämnts i den allmännamotiveringen (avsnitt 5,1) innebär dock ämbetsansvarskommitténs förslag tillnya regler om ämbetsansvaret (SOU 1972:1) att det straffrättsliga ansvaret för ämbetsbrottavskaffas i väsentliga avseenden och ersätts av ett privaträttsligt ansvar av ihuvudsak samma natur som det vilket tillämpas pä den privata arbetsmarknaden, Iprocessuellt avseende föreslår ämbetsansvarskommittén att tvister rörandesådant disciplinärt ansvar skall prövas pä samma sätt som andra arbetstvister.Genomförs det förslaget, konmier även ifrågavarande tvister att falla in underden nu föreslagna lagen. Vidare är lagen tillämplig på tvister om skadestånd ianledning av brott som begåtts i tjänsten. Detta gäller dock inte, om talanförs i samband med ätal för brottet (se I kap. 2 ii första stycket 3). Lagen ärgivetvis inle heller tillämplig på s. k, anmärkningsmäl (dvs, mäl om anmärkningarsom framställs vid räkenskapsgranskning) som handläggs i administrativ ordning(se KF 2,6,1961 om förfarandet i anmärkningsmäl). Däremot skall lagentillämpas pä tvister om utbetalning av för mycket utbetald lön (beträffandesädana tvister pä det offentliga området se JO 1974 s, 547 O- 1vissa undantagsfall är lagen tillämplig, även om en arbetsgivare eller enarbetstagare inte är part i målet. Ett sådant fall är när arbetsgivarenförsatts i konkurs och därför inte själv fär föra talan i mäl om egendom somhör till konkursboet (se 22 ii konkurslagen; jfr, AD I963.nr28), Ett annatundantag föreligger, om arbetsgivaren eller arbetstagaren avlidit och lalandärför förs av dödsboet. Detsamma gäller, om en fordran som uppkommit i ettanställningsförhållande överiåtits för inkassering på annan vilken därvid förtalan som part i eget namn (angående detta fall se Söderiund, ,1970,s, 291 ff och där åberopad litteratur) eller om genom avtal mellanarbetsgivaren och arbetstagaren eller deras rättsinnehavare skapats en rättför iredje man som inte själv är part i avtalet (se AD 1971 nr 25). 1 fråga omrättegången i AD kan erinras om den i 4 kap. 5 ii första stycket i lagförslagetintagna regeln om att förening i vissa fall kan väcka och utföra lalan förarbetsgivare eller arbetstagare som är eller har varit medlem i föreningen. 1dessa fall uppträder föreningen som part och inte den enskilde medlem somtvisten egentligen rör. Ett specialfall, när de bestämmelser som den föreslagnalagen innehåller om rättegängen i AD är tillämpliga även på mäl där enarbetsgivare inte är part, är slutligen när talan förs mot centralförvaltningsmyndighets beslut enligt lagen (1969:93) om begränsning avsamhällsstöd vid arbetskonflikt (se 2 kap, 3 ii andra stycket i lagförslaget). Fråganom en tvist är av sädan beskaffenhet att den skall handläggas enligt denföreslagna lagen skall las upp av domstolen självmant. Domstolen skall alltsåpröva om tvisten grundar sig på ett anställningsförhållande, oberoende av omdetta påstås eller ej. Härvid torde domstolen emellertid ha attutgå frän de omständigheter som käranden åberopar till grund för sin talan. Ärdet för ett bifall till käromälet avgörande att elt anställningsförhållandeföreligger, synes tvisten böra handläggas enligt denna lag, även om domstolensedermera ogillar käromälet därför att ett anställningsförhållande anses inteföreligga (se NJA 1973 s, 1; jfr, Kungl, Maj:ts beslut nr SÖ1250). Nären tvist väcks vid tingsrätt synes rättens prövning av om tvisten är en arbetstvisteller ej i allmänhet inte medföra några komplikationer. Tingsrättens behörighetatt ta upp en sådan tvist sammanfaller i princip med dess behörighet att ta uppivisler som skall prövas i vanlig processuell ordning. Lagförslaget innehålleremellertid i 2 kap, 2 ii andra stycket en specialregel om forum i arbetstvister.För att en tingsrätt skall vara behörig att ta upp en tvist med stöd av dennaregel måste tingsrätten självmant pröva om tvisten är en arbetstvist eller ej,1 övrigt gäller beträffande handläggningen i tingsrätt i stort sett sammaregler för arbetstvister som för andra tvister. 1 samband med att tingsrättenavgör ett mål måsle den dock ta ställning till om målet enligt den föreslagnalagen skall överklagas till AD eller om det enligt vanliga processuella reglerskall fullföljas till hovrätt. Omett avgörande av tingsrätt överklagas och fullföljdsinstansen finner atttingsrätten felaktigt bedömt frågan om tvisten är en arbetstvist eller ej, skallmålet enligt 2 kap. 5 ii andra stycket resp, 2 kap, 7 ii i lagförslagetöverlämnas till den domstol, till vilken målet vid en riktig bedömning av dennafråga skulle ha fullföljts.