prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — Allmänt vill föreningen framhålla att den kriminologiska forskningen om möjligt samordnasmed övrig social behandlingsforskning eftersom trenden klart synes gå mot ökadsamordning mellan sociala och rättsvårdande instanser vad gäller vårdåtgärder.Det är vidare fullt klarlagt att de inomkriminalvården behandlade personerna oftast är identiska med dem sombehandlas inom övriga sociala vårdorgan och det förefaller då rimligt att ävenforskningen samordnas för vinnande av ökad effektivitet. I samband härmed villföreningen t. o. m. ifrågasätta bindningen av forskningen till de olikastatliga verken och i stället rekommendera ett särskilt friståendeforskningsinstitut där all social och kriminologisk forskning samordnas. 1974:1 Bilaga 4 40 (), som riktar stark kritik mot utredningsarbetets inriktning ochväsentliga delar av organisationsförslaget, anför att forskningsorganisationenpå det kriminologiska området i vid jämförelse med t. ex. de övriganordiska länderna är svag. En förstärkning av forskningsresurserna är därförönskvärd. Det är emellertid viktigt att samhällets satsning inte inskränks tillatt avse enbart individorienterad behandlingsforskning och åtgärdsforskning. Ävensådan kriminologisk forskning, som är inriktad på andra områden, exempelvis påfrågor rörande brottslighetens orsaker och brottspreven-tion, måste initierasoch understödjas. Samhällsvetenskaplig forskning i allmänhet ger nya kunskaperom sammanhang och förlopp som bidrar till att belysa dessa frågor. Det ärnödvändigt att man genom en ifrågasättande forskning kontinuerligt tar detraditionella formerna för kriminalvård under omprövning. Det är lika viktigtatt på ett effektivt sätt kunskap om de forskningsresultat som uppnåtts spridsoch därigenom snabbare kan gestaltas i det fortlöpande reformarbetet. En satsning på forskning på det kriminologiska fältet ivid mening måste självfallet kombineras med andra åtgärder. Somsärskilt angelägna framhåller UKÄ ökade insatser på den sociala vårdens ochrehabiliteringens område. En förstärkning av FoU-resurser inom socialstyrelsenframstår, med tanke på problemområdets bredd och komplexitet, som en minstlika angelägen åtgärd som inrättande av sådana inom rättsväsendets centralamyndigheter. Likaså bör en förstärkning av forskningskapaciteten vara en naturlig åtgärd i samband med ettsamlat försök att rusta upp forskningsresurserna på det kriminologiska området.UKÄ betonar att en förutsättning för att forskning genom uppdrag skall kunnaläggas ut på forskare och projekt är att det inom området finns enbasorganisation för utbildning och forskning vid universiteten. Det är därförnaturligt att en förstärkning av resursernaför kriminologisk forskning också kommer universiteten till del. Dennaturliga formen härför synes i första hand vara inrättandet av ytterligareprofessurer i kriminologi, särskilt med hänsyn till att det i finnsendast en sådan professur. Det kan emellertid diskuteras, i vilken utsträckningen sådan förstärkning av resurserna bör avse speciellt ämnesområdetkriminologi. Även andra beteende-eller rättsvetenskapliga områden är häraktuella. UKÄ är av den uppfattningen att forskningsprojekt med långsiktig ochmera teoretisk orientering kan försummas om den föreslagna organisationengenomförs. Det finns risk för att anslagsgivande organ såsom forskningsråden,riksbanksfonden och blir mera restriktiva medatt bevilja medel för kriminologisk forskning om denna i fortsättningen skallerhålla anslag från det brottsförebyggande rådet. Denna risk bör inteunderskattas. Det är därför angeläget att även de sam- 1974:1 Bilaga 4 41 hällsvetenskapligaforskningsråden ges ökade resurser för stöd åt forskningsprojekt somberör kriminologiska problem. FöreningenSveriges statsåklagare ifrågasätter om det är funktionellt med forsknings- ochutredningsenheter på verksnivå. Dessa enheter kommer att bli för små för att fånågon betydelse. Föreningen anser att kriminologisk forskning bör administrerascentralt. De utredningar och sammanställningar som behövs på verksnivån börgöras av personer som är verkligt insatta i den speciella verksamhetsgrenensproblem och som står arbetet på fältet nära. Föreningen vill särskiltunderstryka betydelsen av att den fria forskningen inte försummas. Samhälletbör kunna ha råd med en slagkraftig forskningsorganisation som är heltoberoende av politiska överväganden och som har till väsentlig uppgift attproducera kritisk forskning. Universitetsforskningen bör därför förstärkasväsentligt kraftigare än vad som föreslås i betänkandet. () ifrågasätter starkt förslaget att bindasamtliga forskningsresurser till departementet,och . Såväl rikspolisstyrelsensom har vid ett flertal tidigare tillfällen visat sig vara relativt oemottagliga förforskningsresultat. Av flera anledningar förefaller det alltså rimligareatt knyta en del av resurserna till redanbefintliga institutioner för kriminologisk forskning och undervisning. Riksåklagarenansluter sig helt till tanken på att anknyta en central forsknings- ochutvecklingsenhet till det brottsförebyggande rådet. Eftersom det ytterstasyftet med forskningen skall vara att uppfylla det kriminalpolitiska behovet ärdet också självfallet att det ledande forskningsorganet bör vara nära knutettill rådet. Som en första etapp kan de föreslagna personella resurserna förenheten anses acceptabla även om det är önskvärt med en snar utbyggnad. Statskontoretanser att man vid den avsedda upprustningen av den kriminologiska forskningen bör lägga särskild vikt vid att tillskapaden centrala organisationen för att därigenom redan från början kunnatillgodose behoven av övergripande planering, samordning och prioritering avolika forskningsuppgifter. Statskontoret finner det lämpligt att den centralaFoU-enheten organisatoriskt anknyts till det brottsförebyggande rådets kansli.Denna del av organisationen bör sålunda ges enförhållandevis stark ställning och i enlighet med kommitténs förslag direktförfoga över huvudparten av avsedda resurser. Statskontoret stöder förslaget att skapa en samordnadinformations- och dokumentationsservice inom det kriminalpolitiskaområdet och anser det viktigt att en central enhet handhar den mer omfattandeoch övergripande hanteringen av befintligkunskap för hela rättsväsendets behov. Den tekniska lösningen av ensådan dokumentationsverksamhet bör närmare utredas. Brottsförebyggande rådettillstyrker en forsknings- och utvecklings- 1974:1 Bilaga 4 42 enhet av den art som kommittén harföreslagit. Även i övrigt ansluter sig rådet till det förslag tillarbetsuppgifter för rådets forsknings- och utvecklingsenhet som lagts fram.Rådet anser emellertid att kommittén underskattat behovet av biträdespersonal.Rådet föreslår att forskningsenhetens biträdespersonal förstärks och attrådets behov av förstärkning av den administrativa personalen till följd avden utökade verksamheten beaktas. Skolöverstyrelsenanser att den centrala FoU-enheten bör vara ledningsorgan för information ochdokumentation inom kriminologin. Däremot bör den ej fungera somspecialbibliotek med uppgift att samla och klassificera dokumentation. Såvälden centrala FoU-enheten som FoU-enheterna vid de centrala verken bör i förstahand fungera som. förmedlings- och samordningsenheter när det gäller FoU-behovoch FoU-uppdrag. Förslaget att dencentrala forsknings- och utvecklingsenheten skall bistå med dokumentation ochinformation bör enligt närmare utredas. Hovrätten anser vidareatt man bör undersöka hur verksamheten skallsamordnas med motsvarande verksamhet hos universitetsbiblioteken,och . Statistiskacentralbyrån erinrar om att verkets bibliotek, som är landets vetenskapliga specialbibliotek förstatistisk litteratur, numera även svarar för biblioteksverksamheteninom , och . Innan beslutfattas om uppbyggnad av en central dokumentationsenhet i enlighet medkommitténs förslag bör därför först närmare övervägas dels de möjligheter somdenna redan etablerade funktion kan erbjuda vad gäller att svara för vissadelar av föreslagen verksamhet och dels de ekonomiska konsekvenserna av ettsådant alternativ. anser att den centralaforsknings- och utvecklingsenhetens dokumentations- ochinformationsverksamhet kommer att vara ovärderlig.Viss tveksamhet kan dock anföras att tilldela den centrala FoU-enhetenrena forskningsuppgifter, och det kan vara äventyrligt för forskningensmångsidighet att låta denna politiskt centrala enhet svara för övergripandeplanering och styrning av all kriminologisk forskning i landet. Enligt RRV:suppfattning bör administrationen av de centrala forskningsmedlen knytas till det brottsförebyggande rådet och i konsekvens härmedbör de uppgifter som kommittén har ansett böra ankomma på en centralforsknings- och utvecklingsenhet inordnas i det brottsförebyggande rådetskansli. Detta kansli bör enligt RRV härvid inte byggas upp för att bedriva egenforskning utan för att bl. a. svara för administration av forskningsmedlen. Den föreslagnacentrala FoU-enheten på departementsnivå kommer enligt UKÄ inte att på ettpositivt sätt bidra till en förbättrad forsk- 1974:1 Bilaga 4 43 Risken är uppenbaratt ett sådant organ skulle inverka hämmande på den långsiktiga planering somsjälvklart bör bedrivas inom ämbetsverkens FoU-enheter. Det samhällsinflytandesom eftersträvas i planeringen tillgodosesi erforderlig utsträckning genom ämbetsverkens lekmannastyrelser. Deresurser som i kommitténs förslag binds till en central FoU-enhet bör kunnafördelas mellan myndigheternas FoU-enheteroch samhällsvetenskapliga forskningsområdet. Vidare avstyrker UKÄ atten särskild organisation för kriminologisk dokumentation och informationskapas. I likhet med vad som gäller för annan forskning även tvärvetenskapligsådan bör kriminologin repliera på befintliga forskningsbibliotek. anser att behovet av ensektoriell och tillämpningsnära forskning som snabbt kan produceraefterfrågade beslutsunderlag och i övrigtinriktas på de ansvariga myndigheternas näraliggande problem är uppenbart.Kravet på en samordning mellan kommitténs utredningsarbete ochutredningen om det brottsförebyggande rådet när det gällerforskningsorganisationen synes emellertid ha föranlett kommittén förkriminologisk behandlingsforskning att avstå från en prövning huruvida detbrottsförebyggande rådets sammansättning och verksamhetsformer är lämpliga fördenna uppgift. Det kan t. ex. ifrågasättas om den centrala FoU-enhetensinlemmande i det brottsförebyggande rådets kansli, där den blir en del avrådets beredningsapparat, är lämplig med tanke på att denna FoU-enhet skallverka i konkurrens med andra FoU-enheter. är heltinförstådd med att kriminalvärdssektorn har stora och specifika behov påinformations- och dokumentationsområdet och finner det naturligt att dessaproblem ägnas ökad uppmärksamhet. Inte minst gäller det frågorna om spridning och delgivning av forskningsresultat inom verksamhetsområdetsolika grenar. Även forskningsrådsutredningen har att studera dessa problem ochvill i detta sammanhang framhålla att när det gäller insamlandet av uppgifterfrån forskarna bör möjligheterna till en samordning noga tillvaratas för attåstadkomma en effektiv organisation.Möjligheterna att skapa en mer enhetlig organisation för själva insamlingsarbetetbör därför noga övervägas och forskningsrådsutredningen prövar möjligheternaatt lägga förslag i denna fråga. Även i dettafall bör alltså särlösningen för det kriminologiska området göras interimistisk. Riksåklagaren har ingen erinran mot attkriminalvårdsstyrelsens forskningsenhet bibehålls och förstärks.Riksåklagaren har inte heller något att erinra mot att någon FoU-enhet f. n. ejinrättas inom åklagarväsendet men påpekar att avsaknaden av en särskildforskningsenhet för åklagarväsendet ejhindrat viss forskningsverksamhet inom ramen för ordinarie anslag. RRV säger sig ha kunnatkonstatera att behov av åtgärder för upp- 1974:1 Bilaga 4 44 följning av polisverksamhetenföreligger. Verket tillstyrker därför att enenhet för uppföljning och utveckling inrättas inom rikspohsstyrelsen, förslagsvisinom polisavdelningen. Denna enhet bör enligt RRV svara för utredningsarbete m.m. för att följa upp och utveckla verksamheten men däremot inte bedrivaegentlig forskning. Likaledes tillstyrker RRV en förstärkning avkriminalvårdsstyrelsens enhet för motsvarande uppgifter, men anser detknappast motiverat med motsvarande enheter för förutsätter att och kriminalvårdsstyrelsennärmare överväger FoU-enhetens arbetsuppgifter och organisatoriska ställning inomresp. verk med beaktande av de samband som kan råda mellan enhetens verksamhetoch andra funktioner av delvis likartad natur, t. ex. planerings- och andrautredningsarbeten. Statskontoret delar kommitténs uppfattning att FoU-enhetervid domstols- och åklagarväsendet inte nu bör inrättas. Erfarenheterna av dennu föreslagna forskningsorganisationen bör först avvaktas. Uppkommandeangelägna forskningsuppgifter avseende dessa delar av rättsväsendet torde tillsvidare kunna administreras direkt av den centrala FoU-enheten. UKÄ anser attdet är ändamålsenligt att de centrala myndigheterna inom rättsväsendet gesresurser for kartläggningar, uppföljningar och utvärderingar av den egnaverksamheten samt av reformer och försöksverksamhet som genomförs inom detegna verksamhetsområdet. Forsknings- och utvecklingsenheter bör därför ienlighet med kommitténs förslag finnas vidkriminalvårdsstyrelsen och . UKÄ understrykeremellertid att de föreslagna FoU-enheterna vid ochrikspolisstyrelsen inte själva bör bedriva forskning. Sådan skall koncentreras till universiteten och andra institutioner medhuvudsaklig uppgift att vara forskningsproducerande. Ämbetsverkens FoU-enheterbör i stället ha resurser till förfogande i form av särskilda anslag förbeställning av forskningsprojekt och undersökningar i anslutning till derasresp. Föreningen understrykervikten av att den tvärvetenskapligauppläggningen av den föreslagna forskningen ges en sådan bredd att frågor avpolisiär vikt exempelvis behandlingsmetodernas inverkan på allmänordning och säkerhet beaktas i full utsträckning. Föreningen betraktar det somsjälvklart att i detta komplex även kommer att ingå den samladerymningsproblematiken. Enligt är den mest odiskutablaförstärkningen utbyggnaden av FoU-enheten vid kriminalvårdsstyrelsen.Ett förslag om inrättande av en FoU-enhet vid domstols- resp. åklagarväsendetborde ha givits företräde framför enheten vid . anser att destora organisatoriska förändringar som domstolsväsendet genomgår ochgenomförandet av rättshjälpsreformen ger anvisningarom behovet av forskningsinsatser inom domstolsväsendets om- 1974:1 Bilaga 4 45 Det finns emellertid ocksåandra frågor där det enligt DON:s mening är av stor betydelse att enorganiserad forskning kommer till stånd. Detta gäller t. ex. helabeslutsprocessen i brottmål. Även utanför det område som direkt kan betecknassom forskning behövs särskild sakkunskap inom domstolsväsendet, förundersökning av utvecklingen på området, för uppföljning av reformer m. m. DONanser därför att en särskild FoU-enhet bör inrättas för domstolsväsendet. Dennabör knytas till den blivande domstolsstyrelsen. Enhetens organisation börutredas i samband med de överväganden som kommer att ske infördomstolsstyrelsens tillkomst. Socialstyrelsengodtar förslaget att en vetenskaplig referensgrupp ansluts tillbrottsförebyggande rådet och understryker att denna bör ha ett betydandesakinflytande rörande anslagsfördelning. Administrationenav de centrala forskningsmedlen bör enligt RRV närmare knytas till detbrottsförebyggande rådet. Enligt RRV bör rådet också ha ansvar för desärskilda medel för kriminologisk målforskningoch utvecklingsarbete som avses ställas till förfogande. Den kriminologiskagrundforskningen bör vid sidan av universitetsorganisationen främstfinansieras med de reguljära forskningsmedel som står till förfogande, bl. a.genom statens råd för samhällsforskning och jubileumsfond. Förhållandetmellan den vetenskapliga referensgruppen och rådet uppmärksammas i någrayttranden. Riksåklagaren anser att rådet måste ges den ledande ställning somkommittén förordar. Att rådet skall disponera de medel som ställs tillförfogande är en självklar förutsättningför att rådet skall kunna självständigt driva en meningsfylld verksamhet.Däremot är det inte önskvärt med en styrning av universitetsforskningen genom att göra den beroende av anslag genom ett kriminalpolitisktorgan. Den universitetsmässiga forskningen bör i samband med tillskapandet av rådet om möjligt ges större resurser. Kriminalvårdsstyrelsenförordar att medlen till kriminologisk forskning helt skall disponeras av detbrottsförebyggande rådet. Behovet av fristående forskning bör i första handtillgodoses genom förstärkning av universitetsforskningens resurser.Brottsförebyggande rådet förutsätter att den föreslagna vetenskapligareferensgruppen inordnas i rådets organisation. Rådet har sålunda ett starktbehov av medverkan frän referensgruppen bl. a. när rådet skall fullgöra desamordningsuppgifter som rådet enligt förslaget tillagts i fråga om denkriminolö-giska forskningen i vårt land. Svenska kommunförbundetanser att det brottsförebyggande rådet efter beredning av den vetenskapligareferensgmppen bör ha det avgörande inflytandet över forskningens inriktningoch omfattning. SAK anser det tillrådligt ätt det brottsförebyggaiide rådet fårdispositionsrätten över större delen av reservationsanslaget för forskning. 1974:1 Bilaga 4 46 Någon anledning att ifrågasättaresursförslaget torde heller inte föreligga, då det synes ha förutsatt enavvägning mellan forskningsbehov inom andra discipliner och vad som i ettinledningsskede kan anses politiskt möjligt. En viktigförutsättning för att forskningen skall tillerkännas tillbörligt inflytande ärenligt att den tillförsäkras en obunden ställningoch kan gå fri från misstankar att vara politiskt styrd. Den vetenskapligareferensgrupp, som föreslagits, får anses utgöra betryggande garanti för attden tillämpade kriminologiska forskningen planläggs efter rent vetenskapligagrunder. hovrättanser att det är i hög grad angeläget att själva organisationen får en sådanutformning att en för kriminologin fruktbärande balans skapas mellan denfristående forskningssektorn och den styrda forskningen. Ett sätt attåstadkomma detta är att ge den föreslagna vetenskapliga referensgruppenkaraktär av forskningsråd. Forskningsrådsutredningenanser att den vetenskapliga referensgruppens ställning i förhållandetill det brottsförebyggande rådets styrelse måstebetecknas som svag även om kommittén, till skillnad från utredningen omdet brottsförebyggande rådet, föreslår att den vetenskapliga referensgruppensordförande skall vara medlem av rådets styrelse. En vetenskaplig referensgrupputan eget ansvar och egna resurser kan gentemot en av myndigheter ochetablerade intresseorganisationer starkt dominerad styrelse och expertgrupp fåsvårt att driva kravet på hög inomvetenskaplig relevans i konkurrens med de merakuta behoven av direkt verksamhetsinriktad forskning. Från forskningsrådsutredningenssynpunkt är det angeläget att förbindelse mellan sektoriellt styrdtillämpningsnära forskning och mer långsiktig inomvetenskaplig, högt relevantforskning görs så öppen som möjligt och att båda slagen forskning ömsesidigtkan påverka och stimulera varandra. framhåller attdet torde vara fullt möjligt att inom forskningsrådsorganisationens ramåstadkomma en tillfredsställande och fungerande koppling mellangrundforskningsverksamheten och den sektoriella FoU-verksamheten. Det skulle t.ex. kunna tänkas ske genom att till rådsorganisationen särskildmångvetenskaplig kommitté för kriminologisk forskning med uppgift dels att frånsektorsorganen, främst de föreslagna FoU-enheterna, till rådsorganisationenförmedla behov av grundläggande forskning, dels att inom rådsorganisationendriva de kriminologiska forskningsfrågorna, dels att tjäna som vetenskapligreferensgrupp åt det brottsförebyggande rådet. När det gäller synenpå den kriminologiska forskningen i dess helhet har en något annan meningän kommittén. Det synes som om kommittén i alltför hög grad förbisettvikten av att för framtiden säkerställa en fortlöpande obunden och kritiskkriminologisk 1974:1 Bilaga 4 47 I fråga om detföreslagna reservationsanslaget till kriminologisk forskning ges detbrottsförebyggande rådet en ställning som medför att i det närmaste allforskning på området ställs under kontroll av ett politiskt sammansatt organ.SACO anser det vara väsentligt att så stora resurser ställs till förfogande förfri forskning, med eller utan anknytning till institutioner, att en ständigtpågående kritisk forskningsverksamhet inom det kriminalpolitiska områdetsäkerställs. delar emellertid uppfattningen att avsevärdaresurser måste ställas till förfogande för forskningsinsatser på kort ochmedellång sikt, liksom att det är angeläget att forskning byggs in som enintegrerad del av verksamheten inom några anstalter och frivårdsdistrikt. SACOförordar att en del av det föreslagna reservationsanslaget till kriminologiskforskning ställs till rådets förfogande, och att resterande del fördelas påolika forskningsprojekt efter vetenskaplig prövning i den föreslagnareferensgruppen, som alltså skulle komma att fungera på i princip samma sättsom ett forskningsråd. Skolöverstyrelsennoterar med tillfredsställelse att kommittén föreslagit att avkostnaderna för framtida kriminalpolitiska reformer bör avsättas förkartläggning och vetenskaplig uppföljning av dessa reformers olika effekter.Styrelsen anser det vara en brist att kommittén inte föreslagit en förstärkningäven av de resurser som förmedlas av statens råd för samhällsforskning när detgäller tillfälliga forskartjänster, tvärvetenskapliga storprojekt m. ni.Kostnaderna för de båda centrala verkens FoU-arbete bedömer styrelsen som små iförhållande till de behov som kommittén redovisat. Det bör därför eftersträvasatt de båda centrala verken ges väsentligt större frihet att disponerasina medel för utredningar, expertis, försöksverksamhet och information vid sidan av dels de tämligen små egentliga projektanslagen,dels verkets andel av anslaget för kriminologisk forskning. Föreningen och skyddsassistenter firmer det anmärkningsvärt att endast0,av de totala anslagen för rättsvårdande åtgärder mot brott tilldelatsforskningen. Det förhållandet att forskningsandelen är lika låg i andra länderbör emellertid icke avhålla här befintliga anslagsbeviljande myndigheter frånatt visa större generositet i all synnerhet som vi i vårt land anser oss liggaväl framme internationellt på det sociala området. Genom beslut den 29juni 1973 bemyndigades statsrådet och chefen för atttillkalla högst 16 sakkunniga med de uppgifter som utredningen om ettbrottsförebyggande råd har föreslagit för rådet och med uppdrag att utarbetainstmktion för detta råd. Prop.1974:1 Bilaga 4 48 stödav bemyndigandet tillkallades och desakkunniga!, som antog namnet . uppdrogs åt kommittén förkriminologisk behandlingsforskning att i avvaktan på behandlingen av det förslagtill forskningsorganisation som föreslagits i betänkandet (SOU 1973: 35)Kriminologisk forskning bl. a. biträda i frågor avvetenskaplig karaktär. Kriminalpolitiken måste fortlöpande anpassas tillbrottslighetens inriktning och omfattning och till de förändringar isamhällsförhållandena som påverkar människornas sociala anpassning. Sedan långtid tillbaka följer kriminalpolitiken i huvudsak två linjer. Dels går den ut påatt förebygga brott och att skydda samhället och människorna i gemen mot brott.I ett långsiktigt perspektiv är detta en social fråga som i stor utsträckninghandlar om att komma till rätta med bristfälliga miljöer och förebygga socialmissanpassning. Dels går den ut på att vidta åtgärder som gör det lättare fördem som har begått brott att anpassa sig i samhället. Detta är i första handkriminalvårdens uppgift. Undersenare år har åtskilligt gjorts för att förstärka den brottsbekämpandeverksamheten. Betydande anslag har tillförts polisväsendet som därigenom harfått mera personal och bättre utmstning.