prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — Det ärväsentligt, anser utredningen, att kommunen på ett tidigt stadium tar ställningi princip tiU den på basis av inventeringen utarbetade användningsplanen. Denkan utgöra underlag för en målformuleringoch ett handlingsprogram. Detta program bör innehålla tids- och resursplaner,som främst uttryckts genom kommunal-ekonomisk flerårsplanering,bostadsbyggnadsprogram och bostadssaneringsprogram. Mot bakgrund av uppställda mål bör prövas möjligagenomförande-alternativ. Därvid bör särskUt studeras vUka åtgärder somdet ankommer på fastighetsägaren att finansiera inom ramen för dennesordinarie fastighetsförvaltning och vilkaåtgärder som är betingade av kulturhistoriska hänsyn och som kanmotivera prövning i särskild ordning. Dessa studier bör ske i samråd medfastighetsägaren. Genomförandet kan ocksåske med olika grader av kommunalt engagemang. Vid studiet avgenomförandealternativ bör prövas möjligheterna att utnyttja olikamarkpolitiska hjälpmedel såsom förköpsrätt, expropriation,markförvärvslån samt tomträttsupplåtelse. Sedan den ekonomiskabedömningen har skett, bör underlag föreliggaför politiska ställningstaganden till dels bebyggelsens användnhig, delsantagande och fastställande av ny stadsplan och dels kommunala bostadsbyggnads-och bostadssaneringsprogram. För denkulturhistoriskt betingade upprustningsverksamheten föreslår utredningen attdet kommunala bostadsbyggnadsprogrammet skall som en integrerad del avbostadssaneringsprogrammet innehålla en särskildredovisning av bevaringsprogram. Bevaringsprogrammen skall innehålla ensammanfattning av inventeringar och studier samt redovisning av bevaringsområden och fristående kulturhistoriskt värdefulla byggnader.Vidare skall anges de särskUda åtgärder som en upprustning kräver samt kommunens mål för denna typ av sanering. Bevaringsprogrammenbör vara förankrade i den fysiska planeringen. Vidare bör de innehålla en beskrivning som möjliggörbedömning av det kulturhistoriska värdet hos byggnader och områden.Utlåtande härom av antikvarisk expertis bör bifogas. För attförbereda och underlätta en framtida låneprövning bör kommunen uttala sin vUjaatt bevara den redovisade bebyggelsen på grund av dennas kulturhistoriska och miljömässiga värde. Detta sker genom attkommunfullmäktige antar bevaringsprogrammet och i princip uttalar sig för samhällelig medverkan tUl restaurering avden bebyggelse som programmet avser. 7 1974.1 saml. 1974:1 Bilaga 14 98 Med hänsyn tillden av utredningen föreslagna utformningen av det statliga kreditstödet förrestaureringsåtgärder anser utredningen att i bevaringsprogrammen bör göras en särredovisning av dels byggnader som ansesböra bevaras och som kan restaureras inom ramen för en måttlig ökning avbelåningen, dels byggnader som bedöms mycket angelägna att bevara och för vilkabevaringsåtgärdema är så kostnadskrävande att de antas inte kunna genomförasmed stöd av en sådan ökning av belåningen. Kommunens redovisning kan därmedutgöra underlag för framställning om statligt kreditstöd. Utredningen berör också vissa samordningsfrågor.De kommunala samordningsfrågorna i stadsbyggnadsprocessen bör enligtutredningen särskilt uppmärksammas med hänsyn till den komplicerade bildsom kännetecknar kulturhistoriskt betingad upprustningsverksamhet. Ävenansvarsfördelningen mellan statliga och kommunala organ bör uppmärksammas. Dåsaneringsverksamheten är en primärkommunal uppgift bör det enligt utredningeni första hand ankomma på kommunen att samordna de olika aktiviteterna inomberörda kommunala organ och samråda med länsförvaltningen och antikvariskamyndigheter under arbetet med bevaringsområden och bevaringsprogram.Utredningen föreslår att de som f. n. svarar för uppgifter rörandekulturminnesvården i länen (landsantikvarierna) samt i och (stadsmuseerna) får företräda de antikvariska synpunkterna vid planering avrestaureringsåtgärder och beredning av låneärenden rörande kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse i avvaktan påstatsmakternas ställningstagandetill musei- och utställningssakkunnigas förslag i betänkandet(SOU 1972: 45) om kulturminnesvårdens framtida organisation. Beträffande bostadslån fastställer länsbostadsnämnden ett låneunderlagför beräkning av lånets storlek. Vid ombyggnad utgörs låneunderlaget av denombyggnadskostnad som länsbostadsnämnden godkänner. Den får dock inte varahögre än det låneunderlag som kan beräknasför motsvarande nybyggnad eller det beräknade värdet av huset i ombyggtskick. Avser lånet ombyggnad av kulturhistoriskt märkligbyggnad, kan låneunderlaget efter medgivande av Kungl. Maj:t bestämmastill högre belopp än vad som följer av de nämnda reglerna. Från säkerhetssynpunktplaceras bostadslånet i förhållande till ett beräknat pantvärde. Vid ombyggnadbestäms pantvärdet i regel tUl ett belopp som motsvarar fastighetens värdeefter ombyggnad. Det får dock inte överstiga pantvärdet för en jämförlignybyggnad. Sedan möjlighetöppnades att medge höjning av låneunderlaget för statligt lån tillkulturhistoriskt märkliga byggnader har fram till 1974:1 Bilaga 14 99 tilllänsbostadsnämnderna inkommit sammanlagt 87 ansökningar om sådant medgivande.Omfattningen av ansökningar och beslut om höjt låneunderlag framgår av följandesammanställning. Som framgår avsammanställningen avser ansökningarna ett litet antal orter och bland dessadominerar och . Det stora antalet ansökningar som inte harslutbehandlats beror främst på att hand-hngarför slutiigt beslut om bostadslån inte har inkommit till länsbostadsnämnden. Höjningen avlåneunderlaget för kulturhistoriskt märkliga byggnader utöver det på vanligtsätt beräknade låneunderlaget har i regel uppgått till högst av dettaunderlag. En höjning hämtöver torde enligt utredningens mening inte i nämnvärdgrad ha förbättrat finansieringsmöjligheterna, eftersom det i sådanakostnadslägen är mycket svårt att få kapitalkostnaderna täckta utanexceptionellt höga hyror eller kommunala subventioner av sådan omfattning attde menligt skulle ha inverkat på möjligheterna att genomföra annan angelägenrestaurering. Gjorda beräkningarvisar mycket varierande effekter av beslutad förhöjning av låneunderlaget. gynnsammaste fallen har kapitalkostnadernai utgångsläget kunnat minskas med . per m- bostadslägenhetsyta, ivissa andra fall har reduceringen av dessa kostnader varit . per m bostadslägenhetsyta. Trotsdet höjda låneunderlaget och i vissa fall annat stöd har i så gott somsamtiiga fall, där restaureringen avsett hyreslägenheter, kommunalasubventioner ansetts nödvändiga för att begränsa hyreskostnaderna. Lån med höjt låneunderlag som grundläggande stöd.Restaureringen av äldre bostadsbebyggelse synes normalt inte föranleda krav påökad belåning. Även inom bevaringsområden torde åtskUliga fastigheter kunnabyggas om inom ramen för den normala belåningen, vilket enligt utredningen böreftersträvas. I vissa fall kommer restaurering emellertid att medföra så storakostnader att en betydande förbättring av lånemöjligheterna är nödvändig, omrestaureringen skall kunna bedrivas i sådan takt att inte de mest angelägnabehoven eftersatts. Det grundläggande stödet bör som hktills enligt ut- 1974:1 Bilaga 14 joo redningensmerung ha formen av bostadslån för ombyggnad med möjligheter tUl höjtlåneunderlag. Utredningen anser att denna långivning i stort sett bör följanuvarande låneregler men föreslår en del förändringar i syfte att göra dessalån mera användbara än f. n. vid restaurering av kulturhistoriskt värdefullbostadsbebyggelse. Utredningenföreslår inte någon fix gräns för höjningen av låneunderlaget. I praktikenkommer dock, anser utredningen, en faktisk gräns att uppkomma genomsvårigheterna att med rimliga hyror täcka kapitalkostnaderna. Gränsen mellanhöjt låneunderlag och ekonomiskt stöd i annan form bör enligt utredningen fåavgöras i det enskilda fallet. För flerfamUjshus bör hänsyn därvid tas till vadsom bedöms vara möjligt att förränta inom ramen för framtida hyror. Utredningen tar uppfrågan om fördjupning av bostadslånet. Med fördjupning avses en utökning avlånet när behovet av kredit med bättre förmånsrätt än statslånet, s. k.underliggande kredit, inte kan tillgodoses. Utredningen konstaterar att det ivissa fall har varit förenat med avsevärda svårigheter att hos kreditgivarnaerhålla underliggande kredit i erforderlig omfattning för objekt med höjtlåneunderlag. Enligt gällande bestämmelser kan fördjupnmg av bostadslånet vidombyggnad ske från av låneunderlaget, om underliggande kredit inte kan erhållasi full utsträckning. En höjning av låneunderlaget skulle medföra att gränsenför fördjupning försköts uppåt och därigenom förutsätta ett större bottenlån.Detta kan antas ofta medföra svårigheter hos bottenlångivaren. Utredningenföreslår därför att bostadslånet, till den del det avser det höjdalåneunderlaget, fördjupas automatiskt dvs. utan prövning av möjligheterna atterhålla underliggande kredit ned till av det enligt vanliga reglerberäknade låneunderlaget. Vid ombyggnad får inte såsom vid nybyggnadtomtkostnader ingå i låneunderlaget. Speciellt i tider medkreditrestriktioner kan det bli problem att vid ombyggnad få fastighetensingångsvärde (fastighetens värde före ombyggnad) belånat till rimliga villkor,vilket påverkar de årliga kapitalkostnaderna i ogynnsam riktning. Utredningenföreslår därför att utöver den godkända ombyggnadskostnaden även fastighetensingångsvärde får ingå i låneunderlaget. Med anledning av att utredningensförslag i övrigt avser att medge en ökad belåning framhåller utredningenangelägenheten av att ingångsvärdet bedöms restriktivt för att inte medföramarkvärdestegring. föreslås få i uppdrag att utarbeta reglerför denna bedömning. Vad gälleramorteringstiden anser utredningen att vid ombyggnad av kulturhistorisktvärdefulla byggnader varaktig användning bör förutsättas och längsta tUlåtnaamorteringstid, dvs. , som regel medges.Vid bestämning av amorteringstiden skall hänsyn även tas till kreditrisker.I den mån ombyggnaden avser objekt i centralt beläget bevaringsområde börkreditriskerna enligt utredningens uppfattning kunna bedömas som måttliga. 1974:1 Bilaga 14 lOi Utredningen anser, att långivningen tillkulturhistoriskt värdefull bebyggelse skall kunna avse även de typer avlokaler som fr. o. m. omfattas av de allmänna bestämmelsernaför beräkning av låneunderlag och pantvärde vid ombyggnad. Bortsett från nämndafall bör långivningen avse endast hus, som innehåller bostäder för varaktigtboende. Fritidshus bör sålunda undantas från långivningen. Ny låneform tilläggslån. Bostadslån med höjt låneunderlagger ett viktigt stöd vid sanering av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse meni många fall är det enligt utredningen inte tillräckligt för finansiering avmer kostsamma restaureringar. Som exempel anger utredningen byggnader medmycket låga utnyttjandetal. Utredningen anför vidare att den kulturhistorisktvärdefullaste bebyggelsen vid restaurering ofta ställer mycket stora krav påpietet och yrkesskicklighet. Kostnaden för tidsödande hantverksinsatser och fördet omständliga förfarandet vid många andra arbetsmoment kan bli mycketbetungande. I de fall bevarandet av sådan bebyggelse anses vara enriksangelägenhet är det enligt utredningen inte rimligt att fastighetsägarna,de boende eller vederbörande kommun skall bära hela bördan av de extrakostnader, som på grund av antikvariska hänsyn uppkommer vid iståndsättningoch modernisering av de kulturhistoriskt värdefullaste byggnaderna.Utredningen föreslår därför särskilda stödåtgärder utöver bostadslån med höjtlåneunderlag för sådan kulturhistorisk restaurering av bostadsbebyggelse, somär en riksangelägenhet och där kostnaderna blir betydande. Vid övervägandet om ett särskUt stöd för restaureringav kulturhistoriskt värdefull bebyggelse av riksintresse skall ges som direktabidrag eller lån har utredningen funnit att i den mån extra stödåtgärder anseserforderliga dessa bör få formen av särskilda lån, benämnda tiUäggslån, som ärränte- och amorteringsfria . Tilläggslånet föreslås vara ränte- och amorteringsfrittunder . Statsmakterna bör i förväg ange de generella riktlinjerna föravskrivning eller uppsägning. Innebörden i dessa riktlinjer bör vara att de sedermeraföreliggande hyrespolitiska och boendekostnadsmässiga förutsättningarna avgörfrågan om avskrivning eller uppsägning av lånet. Sedan den tioåriga periodenmed ränte- och amorteringsfrihet löpt ut, bör enligt utredningen följandealternativ prövas: förlängning under ytterligare femeller av ränte- och amor-teringsfrUieten avskrivning eller uppsägning, helteller delvis. Uppsägning eller avskrivning, som avser en del avbeloppet, bör förenas med förlängd ränte- och amorteringsfrihet beträffandeåterstoden av lånet. Sedan tiden för förlängd ränte- och amorteringsfrihethar utgått bör frågan om avskrivning eller uppsägning avgöras slutiigt. Prop.1974:1 Bilaga 14 102 Som förutsättning för tilläggslån bör i regel gälla attbostadslån med höjt låneunderlag har bevUjats. I vissa fall kan dock, anserutredningen, de hyrespolitiska förutsättningarna vara sådana att en höjning avlåneunderlaget utöver det på vanligt sätt beräknade är utesluten. Det bör isådana faU finnas möjlighet att bevilja tilläggslån, fastän låneunderlagetinte har höjts. Beträffande uppsagda tilläggslån bör det enligtutredningen vara en huvudregel att de villkor som gäller för bostadslånet skallgälla även för tUläggslånet. Med hänsyn tUl ovissheten om framtida låneformerbör låntagaren ha möjlighet att vid uppsägningstUlfället välja mellan dåbefmtiiga former för återbetalning. Vidare bör länsbostadsnämnden kunnabestämma kortare amorteringstid om det uppsagda beloppet är ringa. I fråga om inteckningssäkerheten för tiUäggslånetföreslår utredningen att den, när bostadslånet är ett paritetslån, placerasomedelbart efter säkerheten för skuldökningen. När bostadslånet är ettannuitets-lån, bör säkerheten kunna placeras med nedre gränsen vid avpantvärdet för att möjliggöra belåning av fastigheten med anhtande avinteckning inom utrymmet ned till bostadslånets övre gräns. Vissa skyddsbestämmelser bör enligt utredningen gällaför hus med tUläggslån. Flusen bör vara skyddade mot förändringar och vårdas pådet sätt som anges i byggnadsminneslagen. TiU lånebeslutet bör därför fogas enskyddsföreskrift. I denna bör anges bl. a. att byggnaden inte utan samtycke avantikvarisk myndighet får rivas, ombyggas eller på annat sätt förändras och attden skall ägnas erforderligt yttre och inre underhåll. Enligt utredningen bör ikonsekvens härmed vissa tillägg göras i byggnadsminneslagen och iuppsägningsreglerna för bostadslån. Utredningen lägger dock inte fram någotförslag till lagändring. Utredningen anser att småhus med hyrda lägenheter börfå ekonomiskt stöd efter samma grunder som flerfamiljshus. I fråga om småhussom bebos av ägaren har utredningen övervägt om möjligheterna att i pengaromsätta det värde som tillagts fastigheten genom en subvention borde medföraatt dessa hus behandlades på annat sätt. Utredningen anser dock att riskernaför missbruk är ringa och föreslår att tilläggslån får utgå även för småhus sombebos av ägaren. Kulturhistoriska kriterierför ekonomiskt stöd. Utredningen erinrarom att frågan om det statliga restaureringsstödets inriktning på mUjöerbehandlades i tredje lagutskottets yttrande vid riksdag, vUket liggertUl grund för förevarande utredningsuppdrag. Utredningen föreslår en sådaninriktning av det statiiga kreditstödet, i vad gäUer såväl höjt låneunderlagsom tUläggslån. TUlämp-ningsområdet för långivningen bör alltså omfatta intebara enskUda byggnader utan även omgivande sådana som har betydelse för miljöbilden.Stödet bör också förknippas med villkor att kommunen skall Prop.1974:1 Bilaga 14 103 havidtagit åtgärder för att trygga bevarandet av den miljö i vilken byggnaden ärbelägen. F. n. har exempelvis åtgärder för begränsning av byggnadsrätter visseffekt för bevarande av bebyggelse. Av betydelse härvidlag bhr debevaringsprogram som kommunerna enligt utredningens förslag skall upprätta ochkommunernas beslut om avgränsning av kulturhistorisk bebyggelse i form avbevaringsområde. Utredningen föreslår att tilläggslån ges förrestaurering av frednings-bar bostadsbebyggelse medan det statliga stödet förrestaurering av byggnader i övrig kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelsebör begränsas till bostadslån med höjt låneunderlag. Med fredningsbar bostadsbebyggelse avses byggnader ochmiljöer, som är av sådant kulturhistoriskt värde att de kan förklaras sombyggnadsminnen. Enligt bestämmelserna i byggnadsminneslagen (1960: 690) kanbyggnad, som bevarar egenarten hos gången tids byggnadsskick eller minnet av historiskbetydelsefull händelse och som med hänsyn härtUl är att anses som synnerligenmärklig, av riksantikvarien förklaras för byggnadsminne. Övrig kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelseomfattar enligt utredningen byggnader och miljöer som har ett betydandekulturhistoriskt värde och vars bevarande därigenom är av stort allmänintresse. Enligt utredningens uppfattning bör även friståendebyggnader (solitärer) utanför bevaringsområde, som bör bevaras avkulturhistoriska skäl, kunna komma i fråga för lån med höjt låneunderlag ellertilläggslån. Förfarandet vid långivningen.Utredningen erinrar om att det enligt gällande regler är Kungl. Maj:t sombeslutar om höjning av låneunderlaget för kulturhistoriskt märkliga byggnader.Dessförinnan skall förmedlingsorganet, länsbostadsnämnden ochbostads-styrelsen yttra sig och synpunkter inhämtas från de regionala antikvariskamiyndigheterna och länsarkitekten. Detta förfarande utgör en administrativbelastning och en onödigtvis fördröjande faktor. Utredningen föreslår attlänsbostadsnämnderna blir beslutande organ såvitt gäller höjning avlåneunderlaget med högst utöver det låneunderlag som beräknas förombyggnad enligt vanliga grunder. Om länsbostadsnämnden vid sin prövning av låneärendetfinner att en höjning är otillräcklig, bör ärendet hänskjutas tillbostadsstyrelsen för beslut. I ärenden rörande tilläggslån bör enligt utredningenbesluten fattas av , sedan samråd ägt rum medriksantikvarieämbetet i fråga om prioriteringen från antikvarisk synpunkt.Förfarandet motiveras av att tUlgången på medel för sådana lån torde blibegränsad och att det därför erfordras en prioritering på riksplanet. skall, oavsett om beslut ilåneärendet skall fattas av nämnden eUer , samråda medlandsantikvarien eller motsvarande myndighet. 1974:1 Bilaga 14 104 Om deantikvariska myndigheterna har funnit att byggnad eller miljö är fredningsbareller kan hänföras till värdefull kulturhistorisk bostadsbebyggelse, skalllånemyndigheten vara bunden av denna bedömning, dock utan skyldighet attbevilja lån om hinder möter enligt de allmänna reglerna för långivningen. Låneramar m. m. Utredningen uppger attplanerade restaureringsarbeten i av 1015 årberäknas medföra en kostnad av ca 750 milj. kr. Kostnaden för bostäderunderstiger två tredjedelar av denna summa. Kostnaden för projekt i andra kommuner,vilka beräknas bli färdigställda under /75, väntas understiga 20 milj. kr. Någon kostnad förden långsiktiga restaureringsverksamheten i dessa kommuner kan inteanges. Behovet av lånemedel för höjtlåneunderlag bör enligt utredningen liksom tillgodoses genomlånefonden för bostadsbyggande och beviljade belopp bör avräknas på medelsramen för bostadslån för ombyggnad och räntebärandeförbättringslån. Utredningen beräknar att höjning av låneunderlag /75 kan komma att ta i anspråk ca 10 milj. kr. av statiiga lånemedel. I jämförelse med /72innebär detta en ökning med 8,7 mUj. Förtilläggslånen bör medel avsättas i Fonden för låneunderstöd. Utredningen harberäknat att för detta ändamål behövs ett anslag på 25 milj. kr. /75 och 35 milj. kr. under /76. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Utredningenföreslår att de ändrade bestämmelserna träder i kraft . Vidareanför utredningen att ett relativt stort antal ärenden f. n. är anhängiga hoslänsbostadsnämnderna och att dessa i möjlig mån bör inrymmas i det förbättradestödet. Utredningen föreslår därför att detta stöd skall kunna utgå även iärende, vari beslut om lån (preliminärt eller slutiigt) har meddelats vidikraftträdandet, dock ej om lånet har utbetalats. Mot utredningensförslag att tiUäggslån skall kunna utgå till småhus som bebos av ägaren har reservation avgetts av ledamoten . Reservantenerinrar om att innehavare av ett egenägt småhus på grund av skattelagstiftningenskonstruktion åtnjuter högst betydande subventioner vid jämförelse medbostadsrättshavare och hyresgäster. Det måste därför framstå som direktutmanande, om denna subventionseffekt ytterligare förstärks genom att det värdesom genom subvention till-läggs fastigheten i samband med försäljning helteller delvis kan omsättas i pengar. En eventuell återbetalningsskyldighet kanenligt reservanten bli mer eUer mindre Ulusorisk, då det är svårt att avgöraom en värdeökning hänför sig till restaurering, till penningvärdeförsäm- Prop.1974:1 Bilaga 14 105 ring eller annat. Den administrativa bevakningen måste i sammanhanget blibesvärande och innefatta vissa kontrollproblem. Utredningens uppfattning att den kulturhistoriskavärderingen till sin art är subjektiv och att därför det kulturhistoriskavärdebegreppet bör ges en vid definition delas av många remissinstanser. Tilldessa hör bl. a. , i ,boendeutredningen och bostadsfinansieringsutredningen. Några remissinstanser, bland dem riksantikvarieämbetetoch , uttrycker dock viss tvekan inför utredningens betoning av den subjektivafaktorn. delar utredningens uppfattningmen efterlyser en klarare definition av begreppet kulturhistoriskt värde.Institutet anför att det vore önskvärt att precisera vissa kriterier av merobjektiv natur för att vidga underlaget för bedömningen. En byggnadsteknik ochett materialval specifikt för en viss epok kunde lika väl som en byggnadsstilhistoriska kvalitet vara sådana faktorer att granskas vid urvalet. När ett område eUer en byggnad har klassificerats somkulturhistoriskt värdefull bebyggelse och bevaringsprogrammen har antagits avkommunfullmäktige medför detta enligt Näringslivets byggnadsdelegationbetydande inskränkningar i fastighetsägarens rätt att disponera över sinfastighet. Mot denna bakgmnd anser delegationen att det hade varit önskvärt medmer entydig definition av begreppet kulturhistoriskt värdefull bebyggelse.Delegationen lämnar inget konkret förslag men anser att en precisering avbegreppet måste komma fram . Vissa ytterligare synpunkter på denna definitionsfrågaredovisas i det följande i samband med redogörelsen för remissyttrandenabeträffande utredningens förslag rörande kulturhistoriska kriterier förekonomiskt stöd. Utredningens förslag att kommunema i samråd medantikvarisk expertis bör göra urvalet av kulturhistoriskt värdefull bebyggelseför att därmed säkra sambandet med övrig planering tUlstyrks avpraktiskt taget alla remissinstanser som har yttrat sig i denna fråga. Hit hörriksrevisionsverket, , länsbostadsnämnderna i Stockholmsoch , statens råd för byggnadsforskning, statens institut förbyggnadsforskning, länsstyrelserna i och ,och kommuner, bygglagutredningen, , , Svenska kommiinal-tek-niska förening och . understryker att ansvaret förinventering och urval måste ligga hos kommunerna. I motsats härtillifrågasätter om alla kommuner Prop.1974:1 Bilaga 14 106 harkompetens, vilja eller förmåga att analysera, häva värdet och genomföraurvalet av kulturhistorisk bebyggelse. Den prioritering av urvalet som slutligen måste ske påriksnivå bör enligt i inte bli för snäv. Viddenna prioritering bör enligt kommunens ståndpunkt tillmätasstörsta vikt. erinrar om det nära sambandet mellan deöverväganden som får göras inom ramen för den fysiska riksplaneringen ochavgörandet av vad som är att hänföra till fredningsbar bostadsbebyggelse.Enligt kan det ifrågasättas om inte beslut måste fattas på läns- ellerriksplanet när det gäller urval av bebyggelse med riksintresse. Några remissinstanser tar upp frågan om allmänhetensinflytande på urvalet.