prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — Denna paragraf, som motsvarar 11 § promemorieförslaget,innehåller bestämmelser om s, k, frigång, 1 49, 54 och 59 §§ behandlingslagenfinns bestämmelser i samma ämne. Enligt gällande bestämmelser kan intagen som undergårfängelse eller internering som ett led i förberedandet av frigivningen resp,övergängen till vård utom anstalt få tillstånd att utom anstalten utföra annatarbete än som bedrivs inom kriminalvården, om fara för missbruk inte kan anses För medgivande till frigångsarbete för den somundergår fängelse krävs dessutom att sådant arbete är lämpligt med hänsyn tillanstaltstidens längd eller av annan särskild anledning. Den som undergårungdomsfängelse kan erhålla tillstånd att utom anstalten utföra annat arbeteeller delta i annan undervisning än som bedrivs inom kriminalvården. Någrasärskilda förutsättningar härför har inte angetts i lagtexten. Promemorieförslaget innebär att frigång skall kunnautnyttjas i betydligt större utsträckning än f. n. Framför allt avses dettaske vid lokalanstalterna. 1 promemorian föreslås mot denna bakgrundbestämmelser som anger att man för att underlätta en intagens anpassning isamhäUet kan ge honom tillstånd att under arbetstid utföra arbete eller delta iundervisning, yrkesutbildning eller annan särskUt anordnad verksamhet utomanstalten samt att särskilda åtgärder bör vidtas vid verksamhet av detta slag. Förslaget har i stort sett lämnats utan erinran underremissbehandlingen. har dock framhållit att enligtintentionerna bakom kriminalvärdsreformen intagna som skall kunna delta iaktiviteter utanför anstalten i första hand bör vara placerade pä lokalanstalter.Lagtexten bör därför enligt styrelsens mening ges en utformning sä all detklart framgår att frigång normalt skall ske från lokalanstalt och att frigångfrän riksanstalt bör komma i fråga endast undantagsvis och efter medgivande avkriminalvårdsstyrelsen. Jag vill till en början framhålla att en huvudtanke ikriminalvårdsreformen är att frigång bör utnyttjas i avsevärt störreutsträckning än f. n. Frigång bör kunna komma i fråga inte bara för arbete utanockså för deltagande i sådan verksamhet som undervisning och utbildning, bådeav teoretisk och praktisk art. Vidare bör frigångsinstitutet kunna utnyttjasför annan särskilt anordnad verksamhet utom anstalten som äger rum påarbetstid. Det kan här vara fråga om olika former av gruppaktiviteter,studiebesök etc. Som anförts i yttrande är detnaturligen i huvudsak från lokalanstalt som frigång bör äga rum. Vidriksanstalt torde frigäng normalt inte ifrågakomma. Om det föreligger särskildaskäl till det, bör dock frigång kunna medges också vid riksanstalt, 1 enlighet med vad jag sålunda anfört föreskrivs iförevarande paragraf första stycket att den som är intagen i lokalanstalt kan,för att hans anpassning i samhället skall underlättas, medges att underarbetstid utföra arbete eller delta i undervisning, utbildning eller annansärskilt anordnad verksamhet utom anstalten samt att särskilda åtgärder börvidtas vid sådan främja verksamhet av detta slag, 1 andrastycket av paragrafen föreskrivs att medgivande som avses i första stycket kanlämnas även den som är intagen i riksanstalt om särskilda skäl föreligger. Det bör i princip ankomma på attlämna medgivande till frigång vid riksanstalt. Bestämmelser om styrelsensbeslutsfunktioner enligt lagen ges i 58 §. Förevarande paragraf, som motsvarar 12 §promemorieförslaget, innehåller bestämmelser om intagnas arbetsplikt. 1 23 §tredje stycket och 29 § behandlingslagen finns bestämmelser i samma ämne. Ipromemorian erinras om att de av statsmakterna uppdragna riktlinjerna föranstaltsvärdens fortsatta utformning innebär att de intagnas arbetsplikt skallbibehållas. En bestämmelse om denna arbetsplikt föreslås intagen i lagen,varvid med arbete likställs deltagande i undervisning och yrkesutbildning. Under remissbehandlingen har Svenska fångvårdssällskapetförordat att ifrågavarande bestämmelse begränsas till att omfatta endastskyldighet att delta i anvisat arbete. däremot anser det vara av avgörandebetydelse att deltagande i undervisning och yrkesutbildning i förevarandesammanhang likställs med arbete. Ett par remissinstanser har ställt sigkritiska till förslaget att ha en lagregel om de intagnas arbetsplikt. För egen del vill jag understryka att statsmakterna harenat sig om att ha kvar principen om de intagnas arbetsplikt. Bestämmelser somger uttryck för denna princip finns i nuvarande behandlingslag och börlämpligen även fä sin motsvarighet i den nya lagen. Nuvarande regler innebäratt den intagne är skyldig inte bara att utföra arbete som åläggs honom utanäven att delta i undervisning som meddelas inom anstalten. Enligt min meningsynes i den nya lagen arbetsplikten böra avse inte bara arbete i vanligbemärkelse utan även deltagande i undervisning och utbildning. Detta stämmer bästöverens med de intentioner bakom kriminalvårdsreformen som innebär att sådanaverksamheter generellt skall likställas med arbete. Det är sedan en annan sakatt den intagne normalt inte bör åläggas skyldighet att delta i sådanundervisning eller utbildning som han saknar tillräcklig motivation för. I överensstämmelse med det anförda föreskrivs iförevarande paragraf att intagen är skyldig att utföra det arbete eller delta iden undervisning eller utbildning som åläggs honom. I förevarande paragraf meddelas bestämmelser om fysiskträning och utomhusvistelse. Paragrafen motsvarar 13 § promemorieförslaget. Gällandebestämmelser i ämnet finns i 28 och 54 §§ behandlingslagen. Enligtpromemorieförslaget skall intagen beredas tillfälle till sådan fysisk träningsom är lämplig med hänsyn till hans ålder och hälsotillstånd. Dennabestämmelse har en mera förpliktande karaktär än motsvarande bestämmelser inuvarande lag. Under remissbehandlingen har framhållitatt den föreslagna bestämmelsen ställer krav på resurser som f, n. saknas päåtskilliga anstalter. Vidare anser styrelsen att sådana aktiviteter som medförstor rymningsrisk eller fara för personalens säkerhet bör kunna förbjudas.Bestämmelsen bör därför enligt styrelsens mening fä den lydelsen att intagenskall beredas tillfälle Prop, 1974:20 126 tiU fysisk träning såvitt det är möjligt. Jag vUl för egendel framhålla angelägenheten av att de intagna får möjlighet till fysiskträning i tillräcklig utsträckning. Vid utformningen av bestämmelsen bör dockde av framförda synpunkterna beaktas, I den nya lagen bör också finnas en bestämmelse som angerden intagnes rätt till utomhusvistelse. Den i promemorian föreslagna bestämmelsenhärom, som i sak överensstämmer med motsvarande bestämmelse i behandlingslagen,synes enligt min mening lämplig. 1 enlighet med vad jag sålunda anfört föreskrivs iförevarande paragraf att intagen såvitt det är möjligt skall beredas tillfälletill fysisk träning som är lämplig med hänsyn till hans ålder ochhälsotillstånd samt att intagen skall ha möjlighet att vistas utomhusminst , om inte hinder möter. Denna paragraf, som motsvarar 14 § promemorieförslaget,ger bestämmelser om intagens fritidssysselsättning. Paragrafen har delvis sinmotsvarighet i 29 § första stycket behandlingslagen. Promemorieförslaget innehåller mer utförliga ochvittsyftande bestämmelser om intagnas fritidsverksamhet än vad som är fallet ibehandlingslagen. Sålunda föreslås bestämmelser som anger bl. a. att intagenskall beredas tillfälle till lämplig fritidssysselsättning, att han böruppmuntras att ägna sig ät egna intressen som kan bidra till hans utveckling,att han i den utsträckning det lämpligen kan ske bör få möjligheter att genomtidningar, radio och television följa vad som händer i omvärlden samt att hansbehov av förströelse bör tillgodoses i skälig omfattning. och medinstämmande av TCO har anfört att de sålunda föreslagna bestämmelserna geruttryck för en höjd ambitionsnivå, som kräver ökade resurser i olikahänseenden. Jag vill inte utesluta att sä är fallet men anser likväl attmöjligheterna till en väl differentierad fritidsverksamhet är av så väsentligbetydelse när det gäller att främja de intagnas anpassning till vistelsen ianstalt liksom inför frigivningen eller övergängen till vård utom anstalt attdet är angeläget att i varje fall kunna infria den målsättning sompromemorieförslaget här anger. Mot bakgrund härav har promemorieförslaget ioförändrat skick tagits upp i första stycket av denna paragraf. Promemorieförslaget innehåller dessutom bestämmelserrörande möjlighet för intagen att ägna sig ät vissa fritidsaktiviteter utanföranstalten. Bakgrunden till dessa bestämmelser är de behandlingsmässiga fördelarsom inte sällan kan nås genom all en inlagen redan under anstaltsliden kanberedas tillfälle att delta i sädan idrotts- och föreningsverksamhet sombedrivs utanför anstalten. Redan nu förekommer inte sällan att intagen ensameller i grupp får besöka teaterföreställningar, fotbollsmatcher e.d. som anordnas utom anstalten. Liksom kriminal-värdsstyrelsen finner jag detvärdefullt att ifrågavarande verksamhet regleras genom en särskildförfattningsbestämmelse. Del ligger i sakens natur att det i huvudsak blir på lokalanstalterna somgynnsamma förutsättningar kommer att föreligga för en utveckling av den form avfritidsaktiviteter som det här är fråga om. Jag anser emellertid till skillnadfrån att det inte finns anledning att vid lagbestämmelsensutformning, pä motsvarande sätt som när det gäller frigäng, göra en uttryckligåtskillnad mellan riks- och lokalanstalter. Även vid riksanstalter bör mansålunda enligt min mening söka se till att intagna får möjlighet tillfritidsverksamhet utanför anstalten, i den män säkerhetssynpunkter ellerpraktiska hänsyn inte lägger hinder i vägen. Promemorieförslagetinnehåller en bestämmelse om att intagen kan ställas under tillsyn under sädanfritidsaktivitet som äger rum utanför anstalten. har hävdatatt om en intagen är så opålitlig att han bör stå under tillsyn så bör hanockså vara utesluten frän sädan fritidsverksamhet utanför anstalten som häravses. Utredningen har därför - i likhet med SAK -föreslagit att bestämmelsenom tillsyn skall utgå. Jag kan för egen del inte dela denna uppfattning.Verksamhet av ifrågavarande art bör kunna komma i fråga även för intagen sominte lämpligen bör lämnas utan tillsyn under vistelsen utanför anstalt. Jagansluter mig därför till promemorieförslaget i förevarande hänseende men vUlsamtidigt påpeka att bestämmelsen torde få nämnvärd praktisk tillämpning baranär det gäller grupper av intagna som deltar i verksamhet utanför anstalten.För enskilda torde fritidsvistelse utanför anstalten som regel komma i frågabara om tillsyn inte anses erforderlig. I enlighet med det anförda föreskrivs i andra stycket avförevarande paragraf att intagen, om det lämpligen kan ske, bör beredastillfälle att utom anstalten på fritid delta i sådan föreningsverksamhet ellerannan liknande verksamhet som är ägnad att underlätta anpassningen i samhälletsamt att därvid kan föreskrivas att den intagne skall stå under tillsyn. Som interneringsnämnden anmärkt saknas i lagförslaget endefinition av vad som utgör fritid för intagen. Inte heller i behandlingslagenfinns denna fråga reglerad. Uppenbarligen kan inte all tid utom arbetstidräknas som fritid i förevarande sammanhang. Så kan t. ex. inte vara fallet medtid under vilken den intagne utför en särskilt ålagd uppgift eller i fråga omden del av dygnet som är avsedd för nattvila. Någon särskild lagbestämmelse iämnet torde emellertid inte behövas. Förevarande paragraf, som motsvarar 15 § promemorieförslaget,innehåller en bestämmelse om intagens religionsutövning. Paragrafen har sinmotsvarighet i 29 § andra stycket behandlingslagen. Den nyalagen bör liksom behandlingslagen innehålla en bestämmelse som ger den intagnerätt att utöva sin religion. Gällande bestämmelser i ämnet anger att tillfälledärtill skall beredas den intagne om det kan ske. Den i promemorian föreslagna lydelsen har en något vidareinnebörd och är därför enligt min mening att föredra. föreskrivs i enlighet härmed att intagen som inomanstalten vill utöva sin religion skaU beredas tillfälle härtill i denutsträckning det kan ske. uttalar finns det ett flertal religioner vars föreskrifteringriper djupt i åtskilligt som hör tiU det daghga livet. Verket framhåller atti den mån möjlighet finns hänsyn bör tas härtill, exempelvis när det gällermuselmaner som på grund av sin religion har andra matvanor än svenska intagna.Jag ansluter mig till denna uppfattning. 1 denna paragraf ges bestämmelser om arten av deförberedelser som kommer i fråga för intagens frigivning eller övergång tillvärd utom anstalt. Paragrafen motsvarar 16 § promemorieförslaget. Behandlingslagensbestämmelser i ämnet finns i dess 40 §. Jag har iden aUmänna motiveringen behandlat frågan om vilka slag av åtgärder somlämpligen bör komma i fråga när det gäller att förbereda intagens frigivningeller övergång till värd utom anstalt. 1 enhghet med vad jag där har redovisatanges i förevarande paragraf att vid förberedande av intagens frigivning elleröverförande tUl värd utom anstalt skall särskilt eftersträvas att bereda honomlämplig arbetsanställning eller annan försörjningsmöjlighet samt lämpligbostad. Vidare föreskrivs att om den intagne kommer att behöva undervisning,utbildning eller ekonomiska, sociala eller medicinska stödåtgärder, igör-hgaste män åtgärder skall vidtas för att tillgodose sådant behov. 1 dettasammanhang vill jag ånyo betona att de mest angelägna men inte sällansvårlösta uppgifterna inför en frigivning i allmänhet är att se till att denintagne kommer att ha arbete och bostad. 1 fråga om arbete har erfarenheternadärvid visat att det är en stor fördel om den intagne fär tillfälle att redanunder anstaltstiden påbörja en anställning som han sedan kan fortsätta efterfrigivningen. Det nya anstaltssystemet liksom de föreslagna bestämmelserna i 11§ är bl.a. avsedda att underlätta en sädan ordning. 1 mänga fall behöver denintagne emellertid en utbildning som han antingen inte kan påbörja eller intehinner avsluta före frigivningen. Del är då hka väsentligt altfrigivningsförberedelserna inriktas på att den intagne vid frigivningen skallfå påbörja eUer fortsätta sädan utbildning. Detsamma kan gälla i fråga om annanundervisning. Efter anstaltsvislelsen är den dömde vidare ofta i behov avsärskilda ekonomiska, sociala eller medicinska stödåtgärder. 1frigivningsförberedelserna bör ingå att såvitt möjligt aktivt sörja även försädana åtgärder. Dessa paragrafer, som motsvarar 1723 §§promemorieförslaget, innehåller bestämmelser om intagnas gemenskap ochavskildhet. Behandlingslagens bestämmelser i ämnet finns i dess 44-47, 53, 58och 73 §§. Det har varit en allmän strävan ianstaitsvården, att intagen i sä stor utsträckning som möjligt skall vistas igemenskap med andra intagna under både arbetstid och fritid. Starka skäl talarför en sådan ordning. Frihetsberövandet i sig innebär ju att den intagne ibetydande mån isoleras från en naturhg gemenskap med andra människor. Deogynnsamma effekter av anstaltsvistelsen som kan uppstå härigenom bör inteonödigtvis förstärkas genom att de intagna även häUs isolerade frän varandra.Det är emellertid inte bara rent humanitära synpunkter som i allmänhet talarmot att en intagen häUs i avskildhet från andra intagna. Erfarenheterna harvisat att en åtgärd av detta slag, i varje fall om den pågår under någon längretid, kan vara ägnad att direkt försvåra den intagnes anpassning i samhället. Det torde emellertid inte kunna undvikas att det av olikaskäl ibland ändå blir nödvändigt att hålla en intagen i avskildhet från andraintagna eller att begränsa gemenskapen mellan flera intagna. De undantag frånprincipen om gemenskap mellan de intagna som sålunda måste finnas bör dockunder alla förhållanden göras så snäva som möjligt och utformas på ett sätt somtar tillbörlig hänsyn till alla de skäl som talar mot en sådan åtgärd. De i promemorieförslaget upptagna reglerna om gemenskapoch avskildhet mellan intagna synes väl tillgodose nu angivna synpunkter.Reglerna, som bygger på de överväganden i ämnet som gjorts avkriminalvärdsberedningen, innebär att man utvidgar de intagnas möjlighetertill gemenskap och i motsvarande mån inskränker de i gällande lag givnamöjligheterna att hålla intagna i avskildhet från andra intagna. 1 väsentligadelar har förslaget lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Pä någrapunkter har emellertid kritik riktats mot de föreslagna lösningarna. 1 vissutsträckning kan det finnas anledning att tillgodose denna kritik. 1 huvudsakfinner jag dock att promemorieförslaget bör genomföras. Jag återkommer närmare till frågan om användningen avinneslutning i enrum som discipUnär bestraffning i anslutning till bestämmelsernai 46-51 §§. Paragrafen motsvarar 17 § promemorieförslaget. I förevarande paragraf bör, i huvudsaklig överensstämmelsemed vad som föreslagits i promemorian, som huvudregler anges att intagen delsskall arbeta tillsammans med andra intagna och dels får, i den utsträckning hanönskar det, under fritid vistas tUlsammans med andra intagna. 1 enhghet med vad som föreslagits i promemorian börundantag från principen om gemenskap under arbetstid i första hand föreskrivasför det fall att annat följer av arbetets särskilda beskaffenhet. Detta kan bl.a. vara fallet i fråga om arbete som intagen har medgetts rätt att utföra inomanstalten antingen för egen räkning eller för arbetsgivare utom anstalten.Detsamma kan gälla när intagen medges att bedriva enskilda Däremot torde det inte böra komma i fråga attmera regelbundet mot den intagnes egen önskan hålla honom isolerad från andraintagna under arbetstid enbart av det skälet att han anses böra utföra ettarbete som i sig självt innebär att han bhr helt avskuren fränvarje gemenskap med andra intagna. Vissa slutna anstalter av äldre typ har en sådanbyggnadsmässig utformning att det redan av praktiska skäl blir mer eller mindreomöjligt alt upprätthålla principen om en total gemenskap mellan de intagnaunder fritid. 1 promemorian har föreslagits att en förutsättning för avstegfrän huvudregeln emeUertid bör vara att det är oundgängligen påkallat medhänsyn till förhållandena på anstalten. Under remissbehandlingen har bl. a. ifrågasatt om inte rekvisitet oundgänghgenbör utgå. För egen del är jag dock beredd att ansluta mig tillpromemorieförslaget. Emellertid är det nödvändigt att göra ytterligare undantagfrån principen om de intagnas gemenskap. En erinran om dessa undantag, sombehandlas i bl. a. närmast följande paragrafer, bör tas in i denna paragraf, 1 enhghet med det anförda föreskrivs i första stycket attintagen skall arbeta tillsammans med andra intagna om inte annat följer avbestämmelserna i lagen eller av arbetets särskilda beskaffenhet, 1 paragrafensandra stycke anges att intagen får i den utsträckning han önskar det päfritiden vistas tillsammans med andra intagna om inte annat följer avbestämmelserna i denna lag samt att i sluten anstalt gemenskapen mellan intagnapä fritid dock fär inskränkas om det är oundgängligen påkallat med hänsyn tillförhållandena pä anstalten. Paragrafen har sin motsvarighet i 18 §promemorieförslaget. Det förekommer att en intagen själv begär att få arbetaeller tillbringa fritid i enrum. Den som undergår fängelse får enligt nugällande bestämmelse i 47 § andra stycket behandlingslagen inte vägras detta,om inte synnerliga skäl är däremot. Enligt promemorieförslaget bör somförutsättning för medgivande till sådan enrumsvistelse krävas att beaktansvärdaskäl talar för bifall till den intagnes begäran och att den önskade ordningenframstår som förenlig med hans anpassning i samhället. Under remissbehandlingen har promemorieförslaget i dennadel föranlett kritik i olika hänseenden. Enligt meningär det olämphgt att pä sätt skett i förslaget inskränka den intagnes möjlighetatt tillbringa fritiden i enrum. Styrelsen framhåller att en intagen som villanvända sin fritid för vila, läsning eller enskilda studier bör ha en obetingadrätt till detta. Hovrätten över och anser att tillräckliga skälinte har angivits för att begränsa den rätt som den intagne nu har att fåarbeta eller tillbringa fritid i enrum. Enligt hovrättens mening bör därförgällande bestämmelse i 47 § behandlingslagen behållas i sak oförändrad.Socialutredningen, som har en liknande uppfattning, föreslär att bestämmelsen utformas sä, att enintagen som för sin egen säkerhets skull begär att få arbeta eller på fritidvistas i enrum skall ha ovillkorUg rätt därtiU. Även till vars yttrande LO ansluter sig - anser att en intagen som vill bh placeradi enrum skall ha rätt till detta. När detgäller intagens möjligheter att tillbringa fritiden i enrum anser jag i likhetmed den uppfattning som sålimda kommit till uttryck under remissbehandhngen attanledning saknas att i lagen uppställa några särskilda begränsningar i dettaavseende. Den i promemorian föreslagna bestämmelsen såvitt den avser fritidenbör därför utgå. Av 1 7 § andra stycket i den av mig föreslagna lydelsen följerju att det ytterst kommer att bero pä den intagne själv om han vill utnyttjaden möjhghet till gemenskap under fritid som denna bestämmelse i princip ger. När detgäller intagens begäran om enrumsarbete är förhållandena enligt min meningannorlunda. Det finns betydande risker för att en frivillig isolering sominnebär att en intagen helt avskär sig även från de kontakter och den gemenskapsom ofta följer med verksamheten i en särskild arbetsmiljö kan få skadligaverkningar för den intagne. Detta kan bl. a. vara fallet om hans begäran omenrumsarbete har sin grund i en obefogad rädsla eller psykisk obalans av annanart. 1 sådana fall bör man naturiigtvis i görligaste mån försöka lösa denintagnes problem på andra vägar än genom att tillåta en isolering. Arbete ienrum pä egen begäran bör därför tillåtas endast om beaktansvärda skäl talarhärför. Att därutöver som förutsättning för bifaU till en sådan begäran ilagtexten särskilt ange - vilket skett i promemorieförslaget - attenrumsvistelsen skall vara förenlig med den intagnes anpassning i samhälletsynes onödigt. 1 enlighet med det anförda föreskrivs i första stycket avförevarande paragraf att intagen får på egen begäran arbeta i enrum ombeaktansvärda skäl talar härför. Behandlingslageninnehåller inte någon föreskrift om läkares medverkan i ärenden om frivilligtarbete i enrum. Enligt promemorieförslaget skall läkare yttra sig innanmedgivande lämnas till sådan avskildhet. har i sittremissyttrande hävdat att det är tillräckligt med en föreskrift som anger attläkare skall underrättas om beslutet och senast inom yttra sig därom.Även interneringsnämnden, övervakningsnämnden i och i vars yttrande LO instämt är kritiskt inställda till utformningenav den i promemorian föreslagna bestämmelsen om läkares medverkan i nu angivnahänseende. Det ärenligt min mening av väsentlig betydelse att läkare medverkar vid prövningen avintagens begäran om att få arbeta i enrum. 1 vissa fall kan emellertid fråganvara av sä brådskande natur att man inte rimligen bör uppskjuta prövningen tilldess en läkare har hunnit yttra sig i ärendet. Bestämmelsen om läkaresmedverkan bör därför lämpligen ges den innebörden att läkare skall yttra sigöver sådan begäran som det här är fråga om, om möjligt innan medgivande lämnasoch annars inom därefter. En sädan föreskrift har tagits in iparagrafens andra stycke. 1 behandhngslagen saknas bestämmelser om att medgivandetill arbete i enrum skall omprövas . Som föreslagits ipromemorian bör lagen ange att sådant medgivande skall omprövas så oftaanledning därtill föreligger, dock minst en gäng . En bestämmelse meddenna innebörd har Ukaledes tagits in i paragrafens andra stycke. Denna paragraf motsvaras av 19 § promemorieförslaget. I 45 § behandlingslagen finns en bestämmelse som anger,att om behandhngsundersökning skall äga rum, intagen som undergår fängelse fårhållas till arbete i enrum tiU dess undersökningen är avslutad. 1promemorieförslaget inskränks möjligheterna att hålla intagen avskild i sambandmed sådan utredning.