prop · FX0333 · 1974-12-31 00:00:00 — 31 § Har gods icke utlämnats efter utgångenav avtalad tid eller, om särskild tid ej avtalats, från det godset mottogs till befordran, får den som har rätt att få ut godset begära ersättning som om godset gått förlorat. Den som är berättigad till ersättning för förlorat godsfår, när han mottager sådan gottgörelse, skriftligen begära att bliunderrättad i händelse godset skulle komma till rätta. Fraktföraren skallskriftligen bekräfta att sådan begäran framställts. Den sombegärt underrättelse enhgt andra stycket får från det hanmottagit sådan underrättelse kräva, att godset utlämnas till honom mot att handels erlägger de belopp som fraktföraren har att fordra enUgt fraktavtalet,dels återbetalar den gottgörelse som han uppburit med avdrag av de kostnadersom inräknats däri. Han behåller dock sin rätt till ersättning för dröjsmål medutlämnandet. Framställes ej begäran som avses i andra stycket ellerkräves ej, såsom i tredje stycket sägs, inom där angiven tid att godsetutlämnas, får fraktföraren förfoga över godset med de inskränkningar som kanfölja av tredje mans rätt. Ersättningens storlek vid förlust eller minskning av gods 32 § Ersättning för förlust eller minskning av gods skallberäknas efter godsets värde på den ort och vid den tid godset mottogs till befordran. Värdet bestämmes efter börspriset eller, om sådant saknas,marknadspriset. Finnes ej heller sådant pris, beräknas värdet efter det gängsevärdet av gods av samma slag oeh beskaffenhet. Fraktförarens ansvarighet enligt första stycket ärbegränsad till för kilo av det förlorade eller felande godsetsbruttovikt. Utöver vad nu sagts skall ersättning utgå för frakt ochandra utlägg i samband med befordringen. Utläggen skall ersättas till fullo omgodset gått förlorat och i övrigt till en mot minskningen svarande del. 33 § Har avsändaren i fraktsedel uppgivit ett högre värdepå godset än som motsvarar det i 32 § andra stycket angivna beloppet och erlagtden tilläggsavgift som kan ha avtalats, gäller i stället för detta belopp detvärde som angivits i fraktsedeln. Ersättningens storlek när gods skadats 34 § Har godset skadats, är fraktföraren skyldig attersätta värdeminskningen, beräknad efter det i överensstämmelse med 32 §första och tredje styckena bestämda värdet av godset. Ersättning enligt första stycket får ej överstiga vad somskulle ha utgått om sändningen förlorats eller, när endast en del av sändningenminskat i värde till följd av skadan, denna del gått förlorad. 35 § Fraktförarens ansvarighet för skada till följdav dröjsmål med godsets utlämnande är begränsad till fraktens belopp. 36 § Mot erläggande av den tilläggsavgift som kan haavtalats får avsändaren i fraktsedel uppge det belopp som motsvarar ett med ettriktigt utlämnande förbundet särskilt intresse i händelse godset förloras, minskaseller skadas eller avtalad tid för utlämnandet överskrides. Har särskiltleveransintresse sålunda uppgivits, kan utöver vad som följer av 3235 §§ersättning intill det uppgivna beloppet fordras för den ytterligare skada somvisas ha uppkommit. Ersättningsanspråk på annan grund än avtal 37 § De bestämmelser i denna lag som utesluterfraktförarens ansvarighet eller som anger eller begränsar ersättningensstorlek tillämpas i fråga om varje talan om ersättning för förlust, minskning,skada eller dröjsmål som riktas mot fraktföraren eller mot någon somfraktföraren svarar för enligt 6 §, även om sådan talan icke grundas påfraktavtalet. Uppsåt eller grov vårdslöshet 38 § Har fraktföraren uppsåtligen eller av grovvårdslöshet orsakat skada, får han ej åberopa de bestämmelser i denna lag som utesluter eller begränsar hans ansvarighet eller som innebär överflyttning av bevis skyldigheten. Förstastycket äger motsvarande tillämpning när någon för vilken fraktföraren svararenligt 6 § uppsåtligen eller av grov vårdslöshet orsakat skada, 1 sådant fallär den för vilken fraktföraren svarar ej heller beträffande sin personhgaansvarighet berättigad att åberopa de i första stycket angivna bestämmelserna. 39 § Har avsändare eller, såvitt angår befordran avtillfällig art, frakt förare ådragit sig skadeståndsskyldighet enligt denna lag, kan skade ståndet jämkas, om skadeståndsskyldigheten finnes oskäligt betungande med hänsyn till parternas ekonomiska förhållanden och omständigheter na i övrigt. Första stycket äger motsvarande tillämpning när någon förvilken avsändaren eller fraktföraren svarar ådragit sig skadeståndsskyldighet. Reklamation, preskription och laga domstol 40 § Den som vill föra talan omersättning för att gods minskats eller skadats eller för dröjsmål med dessutlämnande skall utan oskäligt uppehåll ge fraktföraren meddelande därom.Försummas det är hans talerätt förlorad, om ej uppsåt eller grov vårdslöshetligger fraktföraren tiU last. 41 § Talan rörandebefordran som avses i denna lag skall väckas inom ett är eller, om talangrundas på uppsåt eller grov vårdslöshet, . a) vid minskning, skada eller dröjsmålfrån dagen då godset utlämnades till mottagaren, b) vid förlustfrån trettionde dagen efter utgången av avtalad tid för utlämnandet eller, närsärskild tid härför ej avtalats, från sextionde dagen efter det fraktförarenmottog godset till befordran, c) i annat fall ännu nämnts frän utgången av av från det fraktavtalet slöts. Har tidenför talan försuttits, fär fordran ej heller göras gällande på annat sätt, såsomgenom genkäromål eller yrkande om kvittning. 42 § Talan rörande befordran som avses i denna lag kanväckas, utom vid domstol som enligt är behörig att upptaga tvisten, vid domstolen i den ort där godset mottogs till befordran eller vid domstolen i bestämmelseorten. Befordran som utföres av flera fraktförare efter varandra 43 § Utföresbefordran av flera fraktförare efter varandra på grund av ett och sammafraktavtal, är envar av dem ansvarig för befordringen i dess helhet, omfraktsedel utfärdats i flera exemplar, varav ett åtföljer godset. Varjefraktförare efter den förste inträder genom att taga emot godset ochfraktsedeln som part i fraktavtalet på de villkor som anges i fraktsedeln. 44 § Talan omansvarighet för förlust, minskning, skada eller dröjsmål får, utom i fråga omgenkäromål eller yrkande om kvittning i rättegäng angående fordran grundad påsamma fraktavtal, föras endast mot den förste eller den siste fraktförareneller den fraktförare som utförde den del av befordringen, under vilken denhändelse inträffade som orsakade förlusten, minskningen, skadan ellerdröjsmålet. Talan får föras mot flera av dessa fraktförare. 45 § Fraktföraresom betalat ersättning enligt denna lag kan återkräva ersättningen jämte räntaoch kostnader av övriga fraktförare som deltagit i befordringen enhgt följanderegler: a) fraktförare somorsakat skadan skall ensam svara för ersättningen, b) har flera fraktförare orsakatskadan, skall de stå för ersättningen envar i förhållande till sin andel avansvaret eller, om de inbördes andelarna av ansvaret ej kan bestämmas, iförhållande till sin andel av frakten, c) kan det ejutredas, på vilka fraktförare ansvaret vilar, delas ersättningsskyldighetenmellan dem alla i förhållande till vars oeh ens andel av frakten. Kan någon av fraktförarna ej betala vad som faller påhonom, skall bristen delas mellan de övriga i förhållande till deras andelar avfrakten. Fraktförarna får avtala om avvikelse från vad somföreskrives i första och andra styckena. 46 § Fraktförare mot vilken krav framställes med stöd av45 § kan icke göra invändning om att den fraktförare som framställer kravet ej varit skyldig att betala det belopp han erlagt, om ersättningen fastställts av domstol och den fraktförare, mot vilken kravet riktas, blivit behörigen underrättad om rättegången och fått tillfälle att inträda i denna. Bestämmelserna i 41 § har motsvarande tiUämpning påregressanspråk mellan' fraktförare. Preskriptionstiden löper dock frän den dagdå dom, varigenom ersättningen till den skadelidande bestämdes, vann laga krafteller, om anspråket ej fastställts genom dom, från den dag då betalning skedde. 47 § Om atomskada gäller särskilda bestämmelser. Denna lag träder i kraft den . Utdrag av protokoll, hållet i lagrådet den 1 februari1974. Närvarande: Justitierådet , f. d. regeringsrådetÖHMAN, regeringsrådet ,. Enligt lagrådet tUlhandakommet utdragav protokoll över justitieärenden, hållet inför Hans Maj;t Konungen istatsrådet , har Kungl. Maj;t förordnat, att lagrådetsyttrande skaU inhämtas över upprättat förslag tUl lag om inrikes vägtransport. Förslaget', som finns bilagt detta protokoll, har den 11december 1973-22 Januari 1974 inför lagrådet föredragUs av hovrättsfiskalenGerdt . Del föreliggande lagförslaget om inrikes vägtransportinnefattar den andra etappen i arbetet på att genom lagstiftning reglerafraktavtal vid godsbefordran på väg. Den första etappen fullbordades genomutfärdandet av CMR-lagen som avser fraktavtal vid internationeUvägtransport. Sistnämnda lag, som har formen av en s. k. blankettlag,gör bestämmelserna i (den på franska och engelska avfattade konventionen omfraktavtalet vid internationell godsbefordran på väg), kompletterade med någraenstaka nationella regler, direkt gällande som svensk lag. Lagen är såtillvidaprovisorisk att avsikten vid dess tillkomst varit att, i samband med blivandelagstiftning om inrikes vägtransporter, ställning skulle tas till frågan hurkonventionens regler definitivt skulle införlivas med svensk rätt. 1 sittyttrande över lagförslaget tog lagrådet upp blankettlagstiftningsmetoden tilldiskussion från principiella och praktiska synpunkter. Vissa betänkligheteranfördes mot metoden, som det medgavs att denna också kunde ha vissafördelar. 1 anledning av lagrådets uttalanden framhöll dåvarande departementschefeni propositionen (1968:132 s. 133) att frågan om att - vid införlivande avintemationella konventioner med svensk rätt - helt eUer delvis ersätta denhittills vanligen använda transformeringsmetoden med exempelvis den metod somanvänts beträffande CMR borde tas upp till prövning i hela sin omfattning.Särskilda sakkunniga har haft att behandla frågan men resultatet av derasarbete föreligger ännu inte. Det nu förevarande lagstiftningsärendet har beretts i närasamarbete mellan sakkunnigkommittéer från , , och Sverige.Lagförslagen från de sistnämnda tre kommittéerna företer i både sakligt ochformellt hänseende mycket långt gående likheter, 1 förslagen har reglerna för internationellavägtransporter, efter transformation av CMR, 12 19 74. I saml Nr 33 och reglerna om inrikes vägtransporter sammanförts i enoch samma lag. Den danska kommittén har ännu icke avslutat sill arbete. I remissprotokoUet har mgående behandlats frågan vilkenlagteknik som skall begagnas när det nu gäller att slulgUligt avgöra i viUcenform konventionen skall införlivas med svensk rätt som regler ominrikes vägtransporter skall utfärdas. Föredragande statsrådet har, medfrångående av kommittéförslagen, stannat för att bibehålla blankettlagenoförändrad för de internationeUa transporterna och låta de nya bestämmelsernaom inrikes transporter bUda en särskUd lag. uppfattning bör på områden, som i och för sig är ägnade för gemensamtnordiskt lagstiftningsarbete, nordisk enighet brytas endast om särskilda skäldärtill förekommer. 1 förevarande fall synes finnas anledning anta att ,som redan har en reglering rörande vägtransporter, inle kommer alt ansluta sigtiU den lösning i formellt hänseende som kommUléerna från de övriga treländerna förordat. SannolUtt kan aUtså fullständig nordisk enighet ej uppnås,oavsett hur vårt land ställer sig. Vidare kan erinras om den redan i 1969 årslagstiftnmgsärende framförda synpunkten att utsUcterna tiU enhetlig tUlämpningav konventionens regelsystem blir större om det är exakt samma text som gälleri de skilda länderna. Därvid bör beaktas att, såsom i remissprotokoUet iförevarande ärende upplysts, i alla stater, anslutna till CMR, utom ochNorge (samt troligen också ) konventionstexten gäUer direktsom nationell lag. 1 sammanhanget bör också framhållas att CMR-lagen nu variti kraft elt antal år och att berörda parter sålunda vant sig vid att tillämpakonventionens bestämmelser. Med hänsyn framför allt till de här anförda skälen vUllagrådet inte framstäUa invändning mot den nu valda lösningen i fråga om formenför lagstiftningen på vägtransporträttens område. Lagrådet godtar således, attblankettlagen bibehålls för de internationella transporterna. Vid utformningen av reglerna om inrikes vägtransporter harman emeUertid ansett sig böra - också i detaljer - ganska nära följa CMR;sbestämmelser och endast i begränsad utsträckning avvikit därifrån. Det synes havarit en förutsättning för enighet pä det nordiska planet i fråga ombestämmelserna för inrikestransporter att man förfor så. Tillvägagångssättetär också förståeligt och i många stycken nödvändigt med hänsyn till det närasambandet mellan de bägge regelkomplexen. CMR är emeUertid såsom en produktåstadkommen vid internationella förhandlingar mellan ett förhållandevis stortantal länder och förmodligen i flera hänseenden resultat av kompromisser -enligt vad vid lagrådets granskning kunnat konstateras på åtskilliga punkterbehäftad med oklarheter och andra onöjaktigheter i utformningen. Följden harblivit att också den nu aktuella lagen om inrikestransporter företer brister,som knappast hade kunnat accepteras om det gällt en sedvanlig svensklagstiftning utan anknytning till internationell reglering. Om man skulle söka råda bot på de angivna olägenheterna,borde detta ske efter förnyade nordiska kontakter. Det är väl dock knappast sannolikt all sådana överläggningar på detta stadiumskulle leda till resultat. 1 det uppkomna läget torde man därför i huvudsak få godtaden utformning som den nu aktueUa lagstiftningen fåll i departementsförslagetmed de brister som följer av anknytningen lUl CMR. Efter förebild av CMR tiUerkänner förslaget fraktsedelnbevisverkan i ohka hänseenden. Enligt I 3 § i förslaget skall sålundafraktsedeln, om ej annat visas, gälla som bevis om avtalsviUkoren och omfraktförarens mottagande av godset. När fraktsedel upprättats utan attfraktföraren i denna antecknat förbehåll jämte grunden för detta, skall enligtsamma paragraf godset och dess förpackning antagas ha varit i gott synligttillstånd, då fraktföraren mottog godset tUI befordran, och antalet kolhn jämtederas märken och nummer antagas ha överensstämt med uppgifterna i fraktsedeln.Förekomsten eller frånvaron av en viss uppgift i fraktsedeln kan på grund avdessa bestämmelser ådraga part en bevisbörda som eljest skuUe ha åvilatmotparten. CMR:sregler om fraktsedels bevisverkan torde få ses i belysning av att fraktsedelenligt konventionen skall underskrivas av både avsändare och fraktförare.Härigenom motverkas, att part utan motpartens vilja eller vetskap förserfraktsedeln med uppgifter som ådrager denne en mer eUer mindre betungandebevisbörda. Enligt det remitterade förslaget skall fraktsedel underskrivas avfraktföraren. Några betänkligheter mot att liUerkänna fraktsedeln bevisverkanmol honom föreligger därför inte. Förslagel uppstäUer däremot inle någol kravpå att avsändaren skall underteckna fraktsedeln och innehåller inte heUer någonföreskrift om att tiUfälle skaU beredas honom alt laga del av fraktsedelnsinnehåll. Till föhd härav står i och för sig möjlighet öppen för fraktförarenatt ensidigt bestämma vilka uppgifter som skall inflyta i fraktsedeln medbevisverkan mol avsändaren. En sådan ordning kan medföra risker för avsändaren.1 vart fall gäUer detta, om avsändaren ej får del av fraktsedeln i samband medatt fraktföraren mottager godset till befordran ulan först senare, t. ex. medangodset befinner sig under transport till bestämmelseorten. 1 dyhkt läge ärnämligen avsändarens möjligheter att i anledning av uppgifter som fraktförarenutan hans vetskap infört i fraktsedeln vidtaga åtgärder till skydd för sinaintressen rimligtvis starkt beskurna. För att fraktsedel skall kunnatillerkännas i 13 § avsedd bevisverkan mot avsändaren bör fordras, att dennefår tillfälle att la del av fraktsedelns innehåll i sådan tid, att han kaninrätta sitt handlande därefter. Därför bör i lagen införas en föreskrift avinnebörd att fraktföraren skall överlämna ett exemplar av fraktsedeln tillavsändaren i samband med att godset mottages liU befordran. Vid denna lidpunkthar avsändaren i regel ännu reell möjlighet att vända sig till annanfraktförare, om han skulle finna fraktsedelns uppgifter om avtalsvillkor ellerandra förhåUanden ge anledning därtiU. Även om avsändaren inte kan eller vill anlita annan fraktförare, är det av betydelse för honomatt få kännedom om fraktsedelns innehåll redan i anslutning till att godsetmottages till befordran. Han blir härigenom satt i tUlfälle att, om dettapåkaUas av fraktsedelns innehåll, genast säkerställa den bevisning hanframdeles kan behöva, exempelvis för att styrka vilket gods han avlämnat tillfraktföraren eUer i vilket tUlstånd godset befann sig, när det avlämnades förbefordran. Den som för avsändarens räkning avlämnar godset för befordran tordefå anses behörig att på dennes vägnar mottaga det för avsändaren avsedda fraktsedelsexemplaret. Lagrådet föreslår, att den angivna föreskriften införessåsom ett tredje stycke i 8 §. Uttrycket "i samband med" har valts för attmarkera att det inte obetingat krävs att fraktsedeln överlämnas till avsändareni samma ögonblick som godset mottages till befordran. Det lär förekomma, attnågon kortare tidrymd förflyter innan avsändaren erhåller fraktsedeln. En sådanpraxis bör kunna godtas, och den möjliggöres genom det använda uttryckssättet. Reglerna om fraktsedels bevisverkan i 13 § får anses byggapå förutsättningen att vid fraktsedelns tillkomst så tillgått som lagenföreskriver. Den föreslagna föreskriften återverkar härigenom på dessareglers innebörd. För att fraktsedel skall utöva i 13 § avsedd bevisverkan motannan än fraktföraren torde sålunda i princip fordras, att ett exemplar avfraktsedeln överlämnats tiU avsändaren i samband med godsets mottagande tillbefordran. Har så ej skett, får uppkommande bevisbördefrågor lösas efter enfriare bedömning, Enligt 11 § svarar avsändaren för kostnad och skada somtillskyndas fraktföraren till följd av att uppgift som avsändaren lämnar ifraktsedeln eller för att intagas i denna är oriktig eller ofullständig. Iremissprotokollet uttalas, att bevisbördan för att uppgifterna inte stämmermed de uppgifter avsändaren lämnat givetvis fär anses åvila avsändaren. Uttalandetförefaller väl kategoriskt. Det är vanligt, att fraktsedeln utskrives avfraktföraren på något av dennes tryckta formulär. Till skUlnad från CMRuppställer förslaget inte något krav på att fraktsedeln skall underskrivas avavsändaren. Ej heller innehåller förslaget någon bestämmelse om alt avsändarenskall erhålla ett exemplar av fraktsedeln eUer eljest få ta del av fraktsedelnsinnehåll. Även om en bestämmelse härom införes i lagen, vilket lagrådet i annatsammanhang förordat, kan ej tas för givet, att bestämmelsen iakttages i allaförekommande fall. Det är m. a. o. ingalunda säkert, att avsändaren aUtid berettstillfälle att kontrollera vad fraktföraren fört in i fraktsedeln. Motbakgrunden härav och med beaktande av att förekommande fall Jämväl i andrahänseenden än som rör avsändarens kontrollmöjligheter kan vara av sinsemellanskiftande karaktär synes det inte tillrådligt att helt utesluta möjligheten attlösa bevisbördefrågan på annat sätt än i remissprotokollet angetts. 1 stadgandet i 12 § andra stycket andra punkten iförslaget anges med avseende på fall då godsbefordran sker utan fraktsedel, attfraktföraren skall, i den utsträckning omständigheterna ej föranleder annat,undersöka godsets och förpackningens synliga tillstånd samt underrättaavsändaren om de förbehåU han finner sig böra göra. Stadgandet anger emellertidinte underrättelsen skaU ske. Syftet med underrättelsenfår antagas bl. a. vara att bereda avsändaren tiUfälle att trygga bevisning omgodsets eller förpackningens tillstånd vid tiden för godsets mottagande tillbefordran. Om underrättelsen i önskvärd mån skall fylla denna uppgift, måsteden därför ske i samband med att godset mottages till befordran. Detta börframgå av stadgandet. (Jfr den av lagrådet föreslagna kompletteringen av 8 §. )Lagrådet föreslår därför, att i 12 § andra stycket andra punkten närmast efterordet "samt" inskjutes orden "i samband med att godset mottagestill befordran". Därmed blir även klarlagt, all fraktförarens undersökningav godsets och förpackningens tiUstånd måste äga rum redan när han mottagergodset till befordran. Om fraktföraren ej i rätt tid underrättat avsändaren omde förbehåll han vill göra, bör godset och förpackningen presumeras ha varit igott synligt tiUstånd i de avseenden undersökningsplikten omfattat, såvida ejannat visas (se 13 § andra stycket andra punkten). Beträffande tolkningen av denna paragraf torde få hänvisastill vad lagrådet anfört under 8 §. Regeln i första stycket i denna paragraf torde böraundergå en viss redaktionell Jämkning. Förslagsvis kan regeln formuleras så:"De i fraktsedeln angivna avtalsvillkoren skall antagas återgefraktavtalets innehåll, om annat ej visas. Fraktsedel skall gälla som bevis omfraktförarens mottagande av godset, om det ej visas att fraktsedelns uppgifterhärom är oriktiga." Godtagesvad lagrådet föreslagit vid behandlingen av 12 §, bör bestämmelsen i andrastycket andra punkten i förevarande paragraf till vinnande av ökad tydlighetförslagsvis få följande lydelse: "Är fraktföraren i fall som avses i 12 §andra stycket andra punkten skyldig att undersöka godsets och förpackningenstillstånd, skall, om fraktföraren ej enligt vad där föreskrives gjortförbehåll, godset och förpackningen antagas ha varit i gott synligt tUlstånd ide avseenden undersökningsplikten omfattat, såvida ej annat visas." Enligt 14 § första punkten svarar avsändaren motfraktföraren för skada eller kostnad som uppkommer till följd av att godset ärbristfälligt förpackat. Sådan ersättningsskyldighet skall dock Jämlikt andrapunkten inte inträda, om bristfäUighelen var synlig eller känd förfraktföraren, när han mottog godset till befordran, och han underlät att göraförbehåll om bristfälligheten. Dylikt förbehåll torde bl. a. ha till uppgiftatt bereda avsändaren tUlfälle alt avhjälpa bristfäUighelen ochdärmed undvika ersättningsskyldighet. SkaU förbehållet fyUa denna sin uppgift,bör det bringas till avsändarens kännedom redan i samband med att godset mottagestill befordran. Avsändaren bör vara fri från ersättningsskyldighet inte baranär fraktföraren underlåtit att göra förbehåll om den för honom synliga ellerkända bristfälligheten utan även när avsändaren ej underrättats om gjortförbehåll redan i samband med godsets mottagande tiU befordran. På grund häravföreslår lagrådet, att orden efter "och" i 14 § andra punktenersattes av orden "han då underlät att hos avsändaren göra förbehåU om bristfäUighelen". Enhgt första stycket av förevarande paragraf haravsändaren räll att förfoga över godset under transporten. 1 lagtexten angesnågra typfall av denna förfoganderätt, nämligen att avsändaren vill stoppa befordringeneller ange annan bestämmelseort eller mottagare. 1 övrigt har innehållet iförfoganderätten icke närmare bestämts på annat sätt än all i lagtextenangivits att avsändaren kan ge annan liknande anvisning. 1 andra stycket föreskrives att avsändarens rätt attförfoga över godset upphör när mollagaren gör gäUande rätt som tiUkommer honomenligt 20 § första stycket och att, sedan avsändarens förfoganderätt upphört,fraktföraren skaU rätta sig efter mottagarens anvisningar. Omfattningen av mottagarens anvisningsrätl enligl andrastycket är icke närmare reglerad i lagtexten. Utformningen av denna skuUe kunnaleda liU uppfattningen, att mollagarens anvisningsrätt har samma omfattning somavsändarens anvisningsrätl enhgt första stycket. Av vad föredragande statsrådet anfört under förevarandeparagraf framgår emellertid att mottagarens anvisningsrätt är avsedd att varabetydligt mindre omfattande än avsändarens.