prop · FX03148 · 1974-12-31 00:00:00 — Vadhärefter angår frågan om arbetstagares rätt till likvärdiga arbetsuppgifterefter ledighet erinrar arbetsgruppen om att arbetsgivaren enligt nuvarandepraxis har rätt att i princip fritt bestämma vilka arbetsuppgifter som skalltilldelas arbetstagare. Grandsatsen anses innefattad i den allmänna regeln omarbetsgivarens rätt att leda och fördela arbetet. För vissa fall har dock ilag meddelats regler som inskränker räckvidden av denna princip. Enligt arbetsgrappensmening bör även i en speciallagstiftning av det slag varom nu är frågalämpligen meddelas en regel om att arbetstagare inte får tillskyndas försämradearbetsförhållanden av den anledningen att han har utnyttjat sin rätt tillledighet för studier. Attarbetstagare som begagnar sin rätt till ledighet enligt lagen inte efteråterkomsten bör få vidkännas minskning i de med anställningen förenadeförmånerna är också en fråga som enligt arbetsgruppens uppfattninguttryckligen bör regleras i lagen. Ett löneskydd av sådant slag finns inskriveti såväl 4 § lagen (1939: 727) om förbud mot uppsägning eller avskedande avarbetstagare med anledning av värnpliktstjänstgöring m, m. som 3 § lagen (1945:844) om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledningav äktenskap eller havandeskap m. m. Det synes arbetsgruppen med hänsyn härtillmotiverat att också i en lag om arbetstagares rätt till ledighet för studierslå fast samma princip. lag om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning bör enligt arbetsgruppenäven ingå en regel om ersättningsskyldighet för arbetsgivare som åsidosättersina förpliktelser enligt lagen. Vad gäller frågor om beräkning och jämkningav skadestånd anser gruppen det vara tillräckligt att hänvisa till 38 § tredjeoch fjärde styckena lagen om anställningsskydd. Motsvarande gäller frågan omvilken frist som skall tillämpas för talan om skadestånd. På denna punkthänvisas till 40 § samma lag. Närdet gäller mål om tillämpningen av studieledighetslagen anser arbetsgruppenatt dessa bör prövas av arbetsdomstolen. Detta föreslås gälla oavsett omtvisten rör oorganiserad arbetstagare. Lagen skall dessutom inte utesluta atttvist prövas av skiljemän. Arbetsgruppenföreslår att lagen om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning skallträda i kraft . Lagenbör gälla också arbetstagare, vars förhållande till arbetsgivaren reglerasgenom avtal ingånget före ikraftträdandet av lagen. Någotbehov av följdändringar i annan lagstiftning anser arbetsgruppen inteföreligga. Gruppen förutsätter dock att det s, k, C-ledighetscir-kuläretanpassas till den nya lagstiftningens krav. Arbetsgruppensförslag har på flertalet håll fått ett positivt mottagande vidremissbehandlingen, även om det på vissa punkter har utsatts för kritik.Flertalet remissinstanser understryker värdet av vuxenutbildning samtframhåller angelägenheten av att förbättra möjligheterna att genomgå sådanutbildning och då företrädesvis för de grupper i samhället som är utbildningsmässigtmissgynnade. Delade meningar råder emellertid om formerna för att uppnå dettamål. De flesta remissinstanser accepterar förslaget att rätten förarbetstagare till ledighet för utbildning regleras genom lagstiftning, medannågra framhåller att frågan hade kunnat få en bättre lösning genomavtalsreglering mellan parterna på arbetsmarknaden, SÖframhåller att arbetsgruppens förslag bör möjliggöra bl, a. för ett ökat antalarbetstagare med enbart kort utbildning att tillgodogöra sig det stora utbudetav vuxenutbildning. Ett betydande hinder för många arbetstagare att delta ivuxenundervisning har enligt SÖ utan tvivel legat i de begränsade möjligheternaatt förlägga studierna till annan tid än fritid. Beträffande åtskilligutbildning gäller att den inte lämpligen kan be- SÖ anser att lagen kan komma att medföra vissaorganisatoriska förändringar av vuxenutbildningen, framför allt i fråga om denkommunala vuxenutbildningen, genom att den andel som utgörs av dagkursertroligen kommer att växa. Ökad tillströmning kan dessutom väntas tillförekommande varvad utbildning. UKÄ anför att förslaget i hög grad torde kommaatt underlätta möjligheterna till utbildning för sådana arbetstagare, som avskilda anledningar har svårt att förena studier med yrkesarbete. UKÄ understrykeratt det torde bli än viktigare än att omfattningen avledighet för utbildning beaktas såväl vid myndigheternas mera långsiktigaplaneringsarbete som vid den enskilde arbetstagarens planering av kommandearbetsuppgifter. Genom aktivt planeringsarbete av denna typ och övergripandesamråd mellan arbetstagarorganisationer och arbetsgivare bör enligt UKÄ:smening olägenheterna av uppkommande ledigheter kunna begränsas. EnligtSVUX får rätten till ledighet för utbildning anses vara en förutsättning föratt studiestödet skall vara tillgängligt för stora vuxengrupper. SVUX delararbetsgruppens uppfattaing att rätten till ledighet för utbildning bådeformellt och reellt måste ses som ett självständigt led i strävandena attstärka vuxenutbildningens roll i samhället. Även om det i praktiken i mångafall blir så, att utnyttjandet av rätt till ledighet och rätt till studiestödför den enskilde förutsätter varandra, så måste beslut i de båda frågornafattas på grunder som i betydande grad skiljer sig från varandra. SVUX anseremellertid att det är viktigt att samverkan förekommer mellan de organ som haratt avgöra frågor om ledighet för studier och de som har att besluta omfördelning av vuxenstudiestöd. Arbetsgrappens förslag om ledighet förutbildning innebär att de fackliga organisationerna ges tolkningsföreträde vidtvist med arbetsgivaren. Enligt S'VUX:s förslag skall en politiskt utseddkommunal nämnd inhämta förslag från ett av faddiga representanter sammansattstudiestödsråd vid beslut om fördelning av studiestödet. Härigenom har enligt S"VUX:smening tillfredsställande fömtsättningar skapats för den eftersträvadesamverkan. CSNbetonar vikten av att frågan om rätten till ledighet för studier ses isammanhang med studiefinansieringen och framhåller att ett studiefinansieringssystemsom stimulerar till ökad vuxenutbildning är av avgörande betydelse isammanhanget. CSN påpekar att den föreslagna reformen kommer att få ett reelltinnehåll för flertalet arbetstagare först när erforderliga möjligheter finnsatt finansiera studierna. En majoritet inom FÖVUX framhåller att erfarenheternaentydigt talar för nödvändigheten av dels en rätt till ledighet förutbildning, dels ett studiestöd som ersättning för inkomstbortfall och hälsardärför arbetsgruppens förslag med tillfredsställelse. FÖVUX förutskickar i sitt huvudbetänkande avser att lägga fram förslag om vissa studiesociala an- ordningarsom skall vara tillgängliga för kortutbildade vuxna, i första hand anställdaoch främst personer med skiftarbete eller obekväm arbetstid. FÖVUX:s förslagförutsätter att dessa vuxna också beviljas ledighet för den aktuella tiden.För att de studiesociala frågorna skall kunna lösas, måste alltsåarbetsgruppens förslag till studidedighetslag genomföras. AMS framhåller attstyrelsen i olika sammanhang har pekat på nödvändigheten att höjaarbetskraftens utbildningsnivå. Bristen på yrkesutbildad arbetskraft har varitklart uttalad , Behov av förbättrad allmän utbildning för frainföfallt medelålders och äldre arbetskraft har också påvisats, bl. a. i sambandmed arbetsmarknadsutbildningen där allmänna ämnen måst läggas in i vissakurser. Mot den bakgrunden anser AMS en möjlighet till ledighet för utbildningvara till stor nytta från såväl den enskildes synpunkt som från företagens. AMSpåpekar vidare att till arbetsmarknadsutbildning rekryteras i huvudsakarbetslösa eller personer som löper risk att bli arbetslösa. Härutöver kan tillden s. k. bristyrkesutbildningen rekryteras också sådana personer som står iarbete. Någon större volym har bristyrkesutbildningen inte fåttberoende dels på utbildningsbidragens storlek, dels på den otrygghet införframtiden som en arbetstagare upplever, då han lämnar sin anställning för attgenomgå sådan utbildning utan garantier för att kunna återgå till den tidigareanställningen när utbildningen avslutats. Skulle enligt direktiven tillutredningen för översyn av arbetsmarknadsutbildningen personkretsen för arbetshiarknadsutbildningenvidgas till att omfatta personer med låg inkomst eller personer med risker förförslitning i arbetet, blir enligt AMS:s mening rätten till ledighet förutbildning av stor vikt för ytterligare grapper. Enligt AMS:s uppfattnmg kommerett genomförande av föreliggande lagförslag också att bidra till att skapaökade möjligheter för en bättre anpassning mellan arbetstagarna och derasarbetsuppgifter, vilket kan leda till ökad arbetstrivsd, förbättrattillgodogörande av individens förutsättningar och därmed ökade be-fordringsmöjlighetersamt en minskad onödig rörlighet mellan arbetsplatserna. Detta bör enligt AMS:smening kunna bidra till att den i promemorian uttalade förhoppningen, att denlagfästa rätten till ledighet för utbildning skall kunna framstå som ett förarbetsmarknadsparterna gemensamt intresse, förverkligas. PUN,som har granskat förslaget med hänsyn till dess väntade effekter förstatsförvaltningen, anser att det i allmänhet inte torde bli svårt förmyndigheterna att tillämpa förslagets bestämmelser, även om dessa är meralångtgående än de nuvarande för statstjänstemännen gällande reglerna. Omförslaget blir upphöjt till lag, aktualiseras eidigt PUN förstatstjänstemännens del en översyn av nuvarande regler och en anpassning avdessa till den nya lagen. I huvudsak torde en anpassning kunna komma till ståndgenom kollektivavtal. LOanser att det nu framlagda lagförslaget utgör en av grundförutsättningarna föratt genomgå vuxenutbildning med bibehållen anställningstrygghet. Enligt LO:smening är det orimligt att föreställa sig att samtliga anställda skulle kunnatillgodose sina studiebehov enbart genom fritidsstudier även om sådana ocksåframgent måste utnyttjas i mycket stor utsträckning. Mycket stora grupper avarbetstagare som har kort grundutbildning har inte som vuxna deltagit istudier. LO har vid upprepade tillfällen påvisat den väsentligt sämre situationvisavi studier som dessa grupper befinner sig i. Ett klart samband finns mellankort grundutbildning, deltagande i studier och begränsade utbildningsmöjligheteri arbetslivet och i samhället i övrigt. För dessa grupper måste reellamöjligheter till vuxenutbildning öppnas för att på så sätt öka möjligheternaför dessa till utveckling och aktivitet i samhälls- och arbetsliv. För vissagrupper av kortutbildade är enligt LO:s mening arbetslivshindren för att deltai vuxenutbildning större än för andra. Dit hör skift-arbetande och de som iövrigt har obekväma arbetstider. Dessa måste i första hand få möjligheter attanvända arbetstid för studier. Till de grupper som har mycket stora hinder attkombinera studier med full arbetstid hör också de som har fysiskt krävande ochi övrigt pressande arbetsuppgifter, LO anser att fundamentala jämlikhetsskältalar för att kraftfulla åtgärder sätts in för att de kortutbildade fårsina studiehinder så långt möjligt undanröjda. Det lagförslag som lagtsfram svarar mot de krav LO och TCO ställde i den framställning som föregicktillsättandet av arbetsgruppen, LO ställer sig således bakom allt väsentligtsom förs fram i lagförslaget, TCOpåpekar att man i olika sammanhang har framhållitvikten av att de vuxnas möjligheter till utbildning kraftigt byggs ut. Starkaskäl härför är bl, a: ungdomsutbildningens snabba utbyggnad som försatt deäldre i en ogynnsam situation i när ökade kunskapskrav ställs såväl iarbetslivet som i samhällslivet i övrigt. Bland de viktigaste förutsättningarnaför att de vuxna skall kunna tillgodogöra sig ett ökat vuxenutbildningsutbud ärenligt TCO:s mening förbättrade ekonomiska villkor under utbildningen och rättatt få ledighet från anställningen med bibehållen anställningstrygghet underden tid studierna pågår. Anställningsförhållandet utgör i sig ett hinder förflertalet vuxna att genomgå vuxenstudier. Det är även orimligt att frågan omledighet ensidigt bestäms av arbetsgivaren, uttalar därför sin stora tiUfreds-ställdseöver att arbetstagarna enligt arbetsgruppens förslag får en i lag föreskrivenrätt till ledighet för utbildning med skydd för anställningen ochmot försämring av arbetsförhållandena: SACOanser det i dagens samhälle vara värdefullt att alla arbetstagare får enlagfäst rätt till fort- och vidareutbildning. Även om förslaget i etthänseende, nämligen beträffande reglerna om turordning, sätter de långtidsutbildadei andra hand, förutsätter att det notoriska be- hovetav vidare- och fortbildning hos dessa grupper kommer till klart uttryck ilagens motiv. Även personer i s, k, företagsledande ställning har detta behovoch hälsar därför med tillfredsställelse att förslaget inte gör någotundanlag för dem. och vill inte motsätta sig att frågan omarbetstagares rätt till ledighet för utbildning löses lagstiftningsvägen underförutsättning att skälig hänsyn vid lagens utformning tas till arbetsgivarnasbehov av att hålla sin verksamhet så långt möjligt störningsfritt i gång. Manpekar i detta sammanhang på att kommunernas och landstingens verksamhet helt ärinriktad på samhällelig service av olika slag och att störningar i driftenlätt får negativa verkningar för tredje man, KFO delar arbetsgruppensuppfattning att det är ett gemensamt intresse för arbetsmarknadens parter attde vuxna i arbetslivet bereds möjlighet att delta i utbildning, men framhålleratt utbildning måste förläggas till sådan tid att produktionsbortfall uteblirel-, ler begränsas, SAFunderstryker att ledighet för studier för anställda inte är en principiellt kontroversiellfråga i , men framhåller att förhållandena på olika arbetsplatser ärmycket skiftande och att även för en.och samma arbetsplats förhållandena kanvariera beroende på utveckling, konjunkturer m, m. Den enskildes, intresse avutbildning kan därför i vissa fall komma i konflikt med företagets behov av attkunna påräkna de anställdas insatser. kan deiina konflikt inte lösasutan att anställningsförhållandet upphör. Stundom går det att åstadkomma enrimlig kompromiss, vilket givetvis är att föredra och eftersträva. Detsmidigaste sättet att åstadkomma sådana kompromisser torde eriligt. SAF:suppfattning föreligga om villkoren för de anställdas ledighet för studierregleras avtalsvägen. Härigenom kan bestämmelserna enklast anpassas tillbranschens och företagets förhållanden. Liknande synpunkter framförs av SHIO. ÄvenSFO har den grundinställningen att avtalsreglering ger bättre resultat änlagreglering, bl. a. genom def bättre engagemang och större ansvar som arbetsmarknadspartematorde känna för lösningar som de själva förhandlat sig fram till, SFO finnerdet med hänsyn härtill beklagligt att man i detta fall sett sig nödsakad attgå lagstiftningsvägen. anser det vara synnerligentveksamt om lagstiftning över huvud taget bör tillgripas i detta sammanhang,eftersom några större problem inte synes ha förekommit. Man har i.stället frånarbetsgivarsidan uppmuntrat beviljandet av ledighet för studier även då dessai första hand syftar till att tillfredsställa den enskildes önskemål och ambitioner.Den allvarligaste kritiken mot lagförslaget kan enligt föreningens mening grandaspå dess karaktär, av tvingande lag vars negativa konsekvenser en arbetsgivareinte kan mildra annat än efter den fackliga organisationens bestämmande. Flertaletremissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran arbetsgruppens förslagatt lagstiftningen angående arbetstagares rätt till ledighet för utbildningutformas som en ramlagstiftning, som förutsätts'bli kompletterad avbestämmelser i kollektivavtal. Bland de tillstyrkande remissinstanserna kannämnas CSN, KFO, LO och TCO. LO och TCO anser således det vara en fördel attlagen ger möjligheter till en flexibel anpassning till olika förhållanden sområder inom olika branscher. Några remissinstanser göremellertid invändningar mot arbetsgruppens förslag i förevarande del, SFSanser att lagförslaget på vissa punkter går in på en detaljreglering, som medfördel skulle kunna lösas genom centrala eller lokala avtal. Studiefrämjandetvill däremot i högre grad än förslaget se lagen reglera ledigheten, eftersom iannat fall risken blir stor för att arbetstagarorganisationerna i väsentiigutsträckning utnyttjar sin position till att främst verka för kursaktiviteterdär arrangörerna är nära knutna till löntagarorganisationen, även inom ämnesområdensom inte hör till arbetsmarknadsfrågorna. Hovrätten för om det är helt invändningsfritt att'väsentliga spörsmål överlämnasåt arbetsmarknadens parter att lösa; i synnerhet som den föreslagna lagen skallgälla också utanför de områden där kollektivavtal förekommer och äventillämpas innan kollektivavtal kommer tillstånd, SAF, SFO och SHIO anseratt den föreslagna lagen i sin helhet bör göras dispositiv för att medge ensmidig anpassning till förhållandena på den enskilda arbetsplatsen, SAFoch SFO anser att samma undantag som i lageri om anställningsskydd måste görasfrån en lag om ledighet för utbildning. Detta innebär att lagen inte skullegälla för arbetstagare med företagsledande eller därmed jämförlig ställning,arbetstagare som är medlem av arbetsgivarens familj, arbetstagare som äranställd för arbete i arbetsgivarens hushåll samt arbetstagare som avarbetsmarknadsmyndighet meddelats ar-betslöshetshjälp i form avberedskapsarbete, arkivarbete eller musiker-hjälp eller som anvisats arbete iverkstad inom arbetsvärden. Enligt SAF:s mening bör lagen inte heller omfattaarbetstagare som är anställda , viss säsong eller visst arbetesamt personer som inte har fast anknytning till arbetsmarknaden, såsom provanställda,praktikanter, feriearbetare och liknande. Ett alternativ till att undantadessa kategorier från lagens tillämpningsområde vore enligt SAF:s mening attförlänga kvalifikationstiderna, SHIO anser att det inte bör komma-i fråga attobjektanställd personal, praktikanter, vikarier och liknande får lagregleradrätt att komma i åtnjutande av studielcdighet, I dessa anställningsformer tiggerenligt SHIO:s mening förutsättningen att anställningen gäller en begränsad tidoch att hela skall fullföljas av bägge parterna utom i extremaundantagsfall, SAV ifrågasätter om inte särskilda regler i fråga om ledighetenslängd och förläggning borde gälla för arbetstagare med företagsledande ellerdärmed jämförlig ställning. SAV ifrågasätter vidare om inte särskildabestämmelser bör övervägas i fråga om den som är anställd i arbetsgivarenshushåll. SAF, SHIO och påpekar att större hänsyn måste tas till de mindre företagensproblem. Man framhåller bl. a, att arbetsplatser med endast få anställdadrabbas hårdare av en anställds frånvaro än en arbetsplats med flera anställda.Enligt SAF:s mening bör särskilda regler gälla för mindre arbetsplatser. Flera remissinstanser,såsom RFV, postverket, UKÄ och arbetsdomstolens ordförande, efterlyser ettförtydligande av begreppet utbildning. menar exempelvis att denföreslagna lagtexten inte synes utesluta att hobbyverksamhet omfattas avlagen. ifrågasätter också om det kan anses lämpligt och skäligt atten statlig arbetsgivare tvingas medge ledighet för ren yrkesutbildning i ettprivat företag. Arbetsdomstolens ordförande påpekar att om praktiktjänstgöringsom utgör ett obligatoriskt led i viss utbildning skall innefattas i lagen,detta bör uttryckligen anges i lagtexten, LO anser det vara enfördel att frågan om utbildningens art inte regleras i lagen, eftersom denenskilde själv måste få bestämma val av ämne och studieform. framhålleratt rätten till ledighet inte får göras beroende av utbildningens art ellerinriktning medan försvarets civilförvaltning anser att rätt till ledighet börföreligga endast för yrkesinriktad utbildning, utbildning i fackliga eller medfacklig verksamhet sammanhängande frågor samt kompletterande studier på grundskole-eller gymnasienivå. anser att till utbildning i lagensmening bör räknas också nationella och internationella kongresser. TBV påpekaratt i många studiegångar är tiden för självstudier betydligt mera omfattande änundervisningsdelen och anser att även korrespondensstudier bör omfattas avlagen. Studiefrämjandet anser det rimligt att de som studerar på fritid beredsmöjlighet att delta i kursaktiviteter av veckoslutstyp, som kommer att utgöraviktiga komplement till den studieaktivitet som den enskilde visar i form avkorrespondens- eller studiecirkelstudier. Dessa kurser bör få en högprioritet, inte minst därför att stimulansen för dessa kursformer då skulleökas. framhåller attdet med hänsyn till de viktiga servicefunktioner som åvilar verket är mycketangeläget att avvikande bestänimd-ser beträffande förläggningen av ledighet kanmeddelas genom annan författning än lag i fråga om offentliga tjänstemän. Även RFVunderstryker värdet av denna möjlighet och framhåller att det är önskvärt att avsteg från den föreslagna lagen kan göras ocksåbeträffande sådana tjänstemän hos de allmänna försäkringskassorna, vilkasavlöningsförmåner inte fastställs under medverkan av regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer. Fleraremissinstanser, såsom hovrätten för , SJ, S.4F och SFO,ifrågasätter om det finns skäl att för statiiga arbetsgivare skapa möjligheteratt göra avsteg från lagen när det gäller förläggningen av ledighet, SAFreagerar starkt mot förslaget att ge statlig verksamhet en särställning ochkräver att samma möjligheter öppnas att trygga alla "viktigasamhällsfunktioner eller därmed jämförliga intressen". SFO framhåller attdet även inom annan verksamhet än den offentliga torde gälla som ettsamhällsintresse att systemet för studieledighet inte får till-lämpas så attdet skapar betydande hinder för verksamhetens behöriga gång. TCO accepterarförslaget i ifrågavarande del under en kortare inledningsperiod menförutsätter att möjligheten till avvikelser nyttjas restriktivt så attgenerellt sett sämre villkor inte uppstår för de offentliganställda. Enligt TCO:smening är det inte rimligt att i längden upprätthålla särbestämmelser förarbetstagarna på den offentliga sektorn och den föreslagna bestämmelsen bördärför bli föremål för omprövning. Hovrätten för att den offentliga arbetsgivaren i stället bör ha rätt att påkallaprövning vid arbetsdomstolen av en eventuell tvist angående förläggningen avledighet. framhåller att det kan sägas föreligga enmotsättning mellan den ifrågavarande regeln och de föreslagna bestämmelserna ommöjlighet att träffa en avvikande reglering genom kollektivavtal. mening kan det från principiella utgångspunkter te sigmindre tillfredsstäUande att Kungl, Maj:t genom administrativ författningskall kunna rubba ett kollektivavtal som träffats mellan huvudorganisation ochett av Kungl, Maj:t därtill utsett statligt organ. Även pekar på dennamöjlighet och framhåller alt förslaget i denna del äventyrar den vidgning avdet avtalsbara området, som genomfördes för stats- och kommunaltjänstemän fr,o, m, , Några remissinstanser anser den av arbetsgruppenföreslagna kvalifikationstiden vara alltför kort. Postverketanför att praktiskt taget alla anställda inleder anställningen med en postalgrundutbildning. Verket anser att det skulle vara mycket olämpligt från perso-naladministrativoch ekonomisk synpunkt om sådan utbildning kunde avbrytas eller hindras pågrund av att arbetstagaren hävdar rätt till ledighet för annan utbildning.Verket föreslår därför att arbetstagaren skall ha anställning ochha avslutat erforderlig grundutbildning innan rätt till ledighet förutbildning för annat ändamål föreligger. Verketanser vidare att förutom anställda även arbetstagare med mycket kortarbetstid bör undantas från rätt till ledighet genorn att viss minimigränsanges i fråga om tjänstgöringens omfattning med hänsyn till de möjligheter förstudier som ifrågavarande kategori ändock bör ha. SAFanser att anställning skall krävas innan den anställde kan fågöra anspråk på ledighet för studier.