prop · FX03158 · 1974-12-31 00:00:00 — Andra rättslärda menar, att endast allmänt kända(notoriska) konstitutionella begränsningar kan åberopas, om en stat villbestrida en traktats gUtighet på konstitutioneUa grunder. Denna åsUct grundarsig på bona-fide-prmcipen och på nödvändigheten att vidmakthålla ett raått avtrygghet i de på ttaktater grundade förbindelsema meUan stater. En ttedje gmpp av jurister anser, att folkrättenreglerar de tUlväga-gångssätt genom vUka en stat ger uttryck åt sitt samtycketill en ttaktat. Likaså fastställer folkrätten de vUlkor sora skall varauppfyUda för att olika kategorier av statUga organ eller representanter skaUerkännas ha behörighet att på sin stats vägnar verkställa sådana åtgärder. Omsålunda ett organ, som enUgt folkrätten är behörigt att binda staten, geruttryck åt statens samtycke tiU en ttaktat i enlighet raed ett vedertagetförfarande, blir staten folkrättsUgt bunden av ttaktaten. Underlåtenhet attfölja intemrättsUga bestäraraelser kan medföra att traktaten inte blir gUtig iintem rätt och kan också medföra intemt ansvar för organet i fråga raenpåverkar inte ttaktatens folkrättsligä gUtighet. Vissa förettädare för dennauppfattning mjukar upp den genom att tUlägga att staten dock inte blir bundenav traktaten, när motparten kände till underlåtenheten att iaktta dekonstitutioneUa bestämmelserna eUer när bristen på konstitutioneU behörighetvar så uppenbar (manifest) att motparten måste anses ha varit medveten om den. IntemationeUa domstolens praxis överensstämdeliksom statspraxis enligt ILC:s uppfattning i stort sett med den mening som denbetecknat som den ttedje gruppens. Det fanns goda skäl för denna raening. Detfolkrättsliga förfarandet vid ingående av ttaktater gav en regering möjlighettill eftertanke och tiUfäUe att inhämta författningsenUgt godkännande, innanden slutgUtigt band sig. Det kunde knappast begäras att raotparten slcullefölja den intema handläggningen av en föreslagen traktat, F, ö, skuUe nog ettifrågasättande från motpartens sida av denna handläggning betraktas sora enicke önskvärd inblandning. Flertalet av de regeringar som avgett yttranden omartikeln hade anslutit sig tUl den ståndpunkt sora koramit tiU uttryck idenna, nämligen attöverträdelse av en intemrättsUg bestämraelse angående befogenheten att ingåtraktater inte kunde åberopas som grund för att anse ett samtycke tiU entraktat ogUtigt, såvida inte överträdelsen var uppenbar (manifest). Vissa avregeringarna hade föreslagit att texten skulle ange dels för vem överträdelsenraåste vara uppenbar, dels vad sora utgjorde en uppenbar överttädelse, ILCansåg emeUertid detta onödigt, I ordet "manifest" i dess vanUga raeninglåg, att överträdelsen skuUe vara "objec-tively evident to any Statedealing with the raatter norraally and in good faitii". För att understryka att de fall där ifrågavarandeogUtighetsgrund kunde åberopas var av exceptioneU natur, hade koraraissionen gett arti keln en negativ forraulering: "kan ej åberopas såvida icke". Vid konferensen framfördes vissa förslag omändringar i ILC:s text, vUka huvudsakUgen gick ut på att ytterUgare begränsaintemrättsliga be-stäraraelsers verkan på det intemationella planet. Undantagetfrån huvudregeln löd i ILC:s utkast: "såvida inte denna överttädelse avdess intema rätt var uppenbar". och föreslog att undantagetskulle utgå, eftersora det kunde ge upphov till svårigheter. Det var inte lättatt avgöra, när en stats bestäraraelser om ingående av traktater blivituppenbart kränkta. Man kunde knappast vänta sig att en fördragsslutande part idetalj skuUe känna tiU den andra statens regler på området, Pem anmärkte mot ILC:s text att undantaget föruppenbara överttädelser av intern rätt inte tog hänsyn tiU, ora den intemabestämmelse som Överträtts var av större eller mindre betydelse. Begreppetintem rätt omfattade inte endast väsentliga konstitutionella regler utan ävenrättsregler av lägre dignitet och t. o. ra. adrainistrativa bestäraraelser, Iartikeln borde preciseras att ett saratycke tUl att vara bunden äv en traktatkunde frånkännas gUtighet endast ora en författningsbestämraelse avgrundläggande natur blivit kränkt, föreslog att innebörden av"raanifest" skulle klargöras genora att den av ILC i komraentarenangivna tolkningen av detta uttryck infogades i själva artikeln. Den svenska delegationen anförde, att artikelnmåste ses mot bakgrunden inte av statsrättsliga eller folkrättsliga teorierutan av statspraxis. Att åberopa en uppenbar överträdelse av en intemrättsligbestämmelse angående behörigheten att ingå traktater skuUe knappast stå iöverensstämmelse med denna praxis. Stater litade på den regering som de hadeatt göra med, fömtsatt att den effektivt innehade statsmakten. Grunden härförföreföll vara en folkrättslig regel att en stat inte kunde hänvisa tUl sinintema rätt som skäl för annullering av en traktat, nu staterna tvingadesatt undersöka och tolka varandras internrättsliga regler om ttaktatersingående, skulle raånga och besvärliga problera uppstå,SärskUda svårigheter kunde uppkomraa i saraband raed traktater sora ingicksraed de /ac/o-regeringar, dvs, regeringar sora utövade effektiv makt raensatte sig över konstitutionella regler. Det var aUraänt erkänt att sådanaregeringar kunde binda sina stater genora traktater. Det var emeUertid justdessa stater som framför andra kunde tänkas ingå traktater i uppenbar strid medkonstitutioneUa bestäramelser om traktat-raakten. Konferensen avslog och geraensammaändringsförslag. Däreraot antogs Pems förslag, liksora också , Den svenska delegationen, sora röstade för artikelni dess slutliga form, uttalade i en röstförklaring att den hade avgett sin röstmed den underförstådda fömtsättningen att artikeln inte gäUde traktater ingångnaav de /öc/o-regeringar. Det var allmänt erkänt i teori och praxis att sådanaregeringar, raed andra ord regeringar sora utövade effektiv myndighet menbortsåg från konstitutionella regler, kunde binda sina stater folkrättsligtgenom traktater. Art, 47 avser det fall att statens saratycke tUlatt vara bunden av en traktat uttryckts av en representant vars berayndigandevar förknippat raed särskUda vUlkor, sora han underlåtit att iaktta. Enligtartikeln kan detta förhållande inte åberopas sora ogUtighetsgmnd, såvida inteinskränkningen i representantens berayndigande raeddelades de övriga förhandlandestatema, innan han uttryckte statens saratycke, I sin komraentar frarahöll ILC att såvitt angårtraktater, som blir bindande först efter ratifikation eUer godkännande, fråganora verkan av att en stats representant vid traktattextens fastställandeöverskridit sina befogenheter automatiskt avgörs, när frågan ora ratifikationeller godkännande uppkoraraer. Staten kan då välja mellan att förkasta texteneller att ratificera resp, godkänna traktaten, I det senare fallet får statenanses ha godtagit representantens handlande och därraed ha rättat tUl denursprungliga bristen på berayndigande. Förevarande artikel avsåg därförendast faU där en stats representant överskridit sina befogenheter vidutförande av en handling sora innebar statens slutliga saratycke tUl att varabunden av traktaten. Regeln måste i sådana fall vara att de särskilda viUkorsora inskränker representantens berayndigande inverkar på hans behörighetgenteraot andra stater endast om de på lämpligt sätt bringas till deraskännedom, innan han uttrycker statens saratycke. Vid konferensen föreslog och att deti ILC:s utkast använda uttrycket "brought to the knowledge of"skulle ersättas av det 4 1974.1 saml. raeraprecisa "notified to". Enligt den spanske delegatens raening bordeendast ett formellt meddelande tUl övriga förhandlande stater om inskränkningamai representantens bemyndigande kunna bryta den rättsliga presuration för hansbehörighet sora fastställts i konventionens art. 7. Ändringsförslaget antogs avkonferensen. Enligt art, 48 kan sakliga fel i en traktat undervissa omständigheter utgöra en ogUtighetsgrund, Om ett fel i en traktat rör ettsakförhållande eller en situation sora av någon av de förhandlande statemaantogs föreligga vid tiden för traktatens ingående och utgjorde en väsentligförutsättning för dess saratycke tUl att vara bunden av ttaktaten, kan stateni fråga enligt mom. 1 åberopa felet för annullering av samtycket. Mom. 2undantar från denna regel fall där staten i fråga genom sitt handlande självbidrog till felet eller där oraständigheterna var sådana att den borde hauppraärksararaat möjligheten av ett fel, ILC anförde i sin koraraentar att förfarandet vidingående av traktater är sådant att risken för fel som gäller väsentligasakfrågor är liten, I nästan alla kända fall där sådana fel förekommit hade detvarit fråga ora geografiska fel, de flesta av dera fel i kartor. I några fallhade problemet lösts genom ett tUläggsavtal, i andra hade felet ansettssnarare beröra ttaktatens tUlämpning än dess giltighet, och saken hade avgjortsgenom skUjedom. Vid konferensen framfördes ett antaländringsförslag tUl artikeln. Debatten kora huvudsakligen att röra sig omvissa av Förenta statema föreslagna ändringar. En av dessa gick ut på attartikeln inte endast skulle gälla "fel i en traktat" utan ocksåmisstag som inte återspeglades i en ttaktats text men rörde faktiskaförhållanden som varit avgörande för en stats samtycke tUl traktaten. Förslagetstöddes av men mötte raotstånd från skilda håU, bl, a. frånöststaterna. Konferensens sakkunnige rådgivare framhöll att orden "fel ien traktat" just avsåg att klargöra att statens misstag måste sammanhängamed traktaten, I annat fall skuUe en stat kunna åberopa att den misstagit sigbeträffande fakta som inte hade med traktaten att göra och hävda att dettamisstag spelat en väsentlig roll för dess samtycke. Efter rådgivarens inläggtog delegation tUlbaka sitt förslag. delegation anmärkte också attvederbörande stats egen uppfattning inte borde vara avgörande för humvida ifrågavarandefaktiska förhåUanden utgjort en "väsentiig fömtsättning" för dess samtycke.Bedömningen måste ske på objektiva gmnder. Staten borde således visa att sakenskulle ha tiUmätts sådan vikt av varje annan stat i samma situation.Delegationen framlade förslag tiU ett tUlägg tUl artikeln avsett att klargöradetta. Enligt den mening som uttalades av kon- ferensenssakkunnige rådgivare innehöll dock även detta tUlägg ett subjektivt element.Vid omröstning avslog konferensen förslaget. Den amerikanska delegationen föreslog vidare att iartikelns mom. 2 skuUe införas en ytterligare inskränkning av regeln i mom. 1genom tUI-lägg av orden "eller kunde ha undvikit det genom utövande avrimlig aktsarahet". Konferensens sakkunnige rådgivare frarahöU att ILCdiskuterat ett liknande tUlägg, Han anförde vidare som sin mening att tiUäggetskulle beröva artikeln mycket av dess värde, då det fanns få misstag sora intepå ett eller annat sätt borde ha kunnat undvikas. Förslaget avslogs avkonferensen. Om en stat förmatts att ingå en traktat genombedrägeri från någon av de förhandlande statemas sida, kan den enligt art. 49åberopa detta sora gmnd för annidlering av sitt saratycke till att vara bundenav traktaten, ILC frarahöU i sin koraraentar till denna regel attknappheten på precedensfaU gjorde det svårt att precisera vUket utryrarae sorai folkrätten tUlkom begreppet bedrägeri. Koraraissionen hade nöjt sig raed attaUraänt ange principens tiUäraplighet i fråga ora traktater. Det bordeöver-läranas åt statspraxis och intemationeUa domstolsavgöranden att närraarefastställa dess räckvidd. De ord sora använts i artikelns texter på oUkaspråk för att uttrycka ifrågavarande begrepp, såsom det engelska"fraud" och det franska "dol", hade här inte den tekniskabetydelse, sora de kunna ha i intern rätt, utan raåste fattas i raera aUraänmening. De hade alla sarama innebörd. Även uttrycket "fraudulentconduct" och "conduite fraudu-leuse" hade en och samraa raening.De innefattade alla slags falska uttalanden, vUseledande framställningar ochandra bedrägliga metoder genoro. vUka en stat förmåddes ge ett samtycke tUl enttaktat som den annars inte skulle ha gett. Följden av bedrägligt uppträdandevar enligt koramissionens raening inte att traktaten blev ogUtig ipso facto,raen väl att den förledda parten, om den så önskade, kunde åberopa det somgrund för annullering av sitt saratycke. Vid konferensen frarafördes ett antaländringsförslag avseende denna artUcel, I några föreslogs t, ex, att artikelnslculle strykas, att en tidsbegränsning skuUe införas för rätten att åberopaifrågavarande ogUtighetsgrund, och å andra sidan att bedrägligt uppträdandeskulle göra en traktat OgUtig ipso facto. Från svensk sida uttalades ingendirekt invändning raot, raen en viss tvekan ora behovet av artikeln. Den antogseraeUertid av konferensen i den förra som hade föreslagits av ILC, bortsettfrån en mindre redaktionell ändring. Art. 50 anger som en ogUtighetsgrund med sammaverkan som den i föregående artikel nämnda, att en stats saratycke tUl att varabunden av en ttaktat uppnåtts genom att dess representant direkt eller indirektutsatts för kormmpering från en annan förhandlande stats sida. ILC nämnde i sin kommentar att en del medlemmar avkonunissionen hade ansett kormmpering vara täckt av begreppet bedrägligt uppträdandei föregående artikel. Majoriteten hade emellertid funnit att fall avkormmpering på grund av sin speciella natur krävde en separat regel. VidareframhöUs i ILC:s kommentar att det starka ordet "kormmpering" hadeanvänts för att understryka, att endast handlmgar som syftade till att utövaett avsevärt inflytande på en stats representant kunde åberopas. ArtighetsbeviseUer någon raindre favör avsågs inte i artikeln. Det raåste också påvisas attde kormmperande handlingarna kunde tUl-räknas en i förhandlingarna deltagandestat. Vid konferensen framfördes flera ändringsförslagtill artikeln, huvudsakligen av sararaa art som de ändringar sora hadeföreslagits tiU den föregående artikeln. Ett av , och Mexicoframlagt förslag om strykning av artikeln fann stöd hos väststatema men möttemotstånd hos öststater och ett flertal nya stater, Sora motivering förförslaget anfördes, att kormmpering föU under artikeln om bedrägligtuppträdande och dessutora var ytterst sällsynt, vidare att artikeln saknadestöd i praxis och att den var alltför vag och kunde inbjuda tUl raissbmk. Ävenfrån svensk sida anfördes tvivel om att artikeln verkligen behövdes. Förslagetom strykning av artikeln blev dock inte antaget, Ett uttryck för en stats saratycke tUl att varabunden av en ttaktat har enligt art. 51 ingen rättslig verkan, ora det uppnåttsgenora tvång mot statens representant i form av handlingar eller hotelserriktade mot honom. I sin kommentar framhöll ILC att den form av tvångsom avsågs i artikeln omfattade varje slag av tvång eller hot raot statensrepresentant, som utövades mot honom som individ och inte som statsorgan, Iartikeln avsågs sålunda inte endast hot mot hans person utan även exempelvishot att förstöra hans karriär genom att avslöja ett snedsprång eller hot attskada en medlem av hans familj. Koraraissionenhade kommit till den uppfattningen att tvång som ut- övadesmot en stats representant för att få tUl stånd en traktat var något såallvarligt, att ett samtycke som erhållits på detta sätt borde drabbas avabsolut ogiltighet (ogiltighet ipso facto). I ILCrs text användes uttrycket "handlingareller hotelser riktade raot personligen". Konferensen antog ettförslag av att ordet "personUgen" skulle strykas för attdet klarare skulle framgå att artikeln också täckte hot sora riktades raotrepresentantens anhöriga. , och lade varför sig fram ändringsförslag sora raed olika forrauleringar gick ut på attsådant tvång som avsågs i artikeln skulle utgöra anledning att bestridagUtigheten av det uttryckta samtycket tUl en traktat, raen inte såsora ILCföreslagit en grund för saratyckets ogUtighet ipso facto. Motiveringen var attden förfördelade staten borde ha fritt val att åberopa ogUtighetsgrunden elleratt underlåta detta, om den fann det fördelaktigare att traktaten tUlämpades,stödde den uppfattning sora kora tUl uttryck i förslagen ochanförde, att det inte fanns anledning att låta tvång raedföra absolutOgUtighet, när vid bedrägligt uppträdande och kormrapering an-fäktbarhetansetts tiUräcklig, Öststatema stödde däreraot ILC:s förslag. Ändringsförslagenavslogs av konferensen, avstod i oraröstning-ama, I Förenta statemasförslag ingick också forrauleringar sora avsåg att fastställa dels att endastden kränkta staten kunde åberopa tvånget, dels att tvånget raåste ha utövats aven annan stat sora deltog i förhandlingarna. Även dessa ändringar förföllgenora att förslaget avslogs, I art, 52 fastslås regeln att en traktat är ogUtig,ora dess ingående uppnåtts genora hot ora eller bmk av våld i strid raed deintemationella rättsprinciper sora intagits i FN:s stadga, I sin koraraentar tUl artikeln erinrade ILC ora attden ttaditioneUa uppfattningen i doktrinen före tUlkorasten av NationernasFörbund var, att en ttaktats gUtighet inte påverkades av att ttaktaten hadekomrait till stånd genom hot ora eller bmk av våld. Denna uppfattningåterspeglade emeUertid endast den aUmänna ståndpunkt som den tidens folkrättintog tiU rätten att använda våld för lösning av internationella tvister. Med folkförbundspaktenoch KeUogg-fördraget började den raeningen alltraer göra sig gäUande, attsådana traktater inte längre borde erkännas som rättsligt gUtiga, Denna åsiktvann styrka genora stadgorna för de allierades niiUtärdomstolar efter andravärldskriget, i vilka anfaUs-krig förklarades vara en intemationeU förbrytelse,genora det otvetydiga förbudet i art, 2: 4 i FN:s stadga raot hot ora eUer bmkav våld, liksora genom FN:s egen praxis, I betraktande av denna utveckUng ansågILC det berättigat att konstatera, att ogUtigheten av en traktat sora ingåttsgenora rättstridigt hot ora eUer bmk av våld var en princip som tUlhördegäUande rätt. En del medlemmar av koraraissionen hade hävdat attockså påtryckning raot en stat i någon annan form, såsom hot att strypalandets ekonomi, borde i artikeln anges faUa inom begreppet tvång.Koramissionen hade eraellertid beslutat att definiera tvång som "hot omeUer bmk av våld i strid med principer" och att låta dennärmare innebörden härav bestämraas genora praxis vid tolkningen avifrågavarande bestäramelser i , Uttrycket "i strid raed stadgansprraciper" var att föredraga fraraför "i strid raed stadgan",för att artikeln inte skulle synas gäUa endast FN:s raedlemsstater. Stadgansprinciper era-gående hot om eller bruk av våld var enligt koraraissionensmening allmänna och universiellt tillärapliga folkrättsregler. Den i artikeln uttryckta aUraänna regeln täckteockså det fallet att en stat tvingats att ge sitt saratycke till att bli bundenav en raultUateral traktat. Kommissionen ansåg att en traktat i de faU somavsågs i artUceln måste bettaktas som ogUtig snarare än som anfäktbar. Denförorättade parten fick därmed möjlighet att i full rättsUg likställdhet medmotparten besluta huruvida den ttots aUt vUle låta ttaktaten förbli i kraft,BibehöUs traktaten i kraft, skedde detta i själva verket genom avslutande av enny överenskommelse. Det var alltså i sådant fall inte fråga ora att erkännagUtigheten av en traktat som tUlkommit genom åsidosättande av mestgrundläggande principer. I sin kommentar tiU artikeln berörde ILC ocksåfrågan, från vilken tidpunkt den i artikeln uttryckta regeln skulle anses havarit gällande rätt. Koramissionen förklarade att fredsfördrag och andratraktater som uppnåtts genom tvång, innan den modema intemationella rättensprinciper om användning av våld var etablerade, inte kunde berövas sin giltighetab initio genom den regel som artUceln kodifierade, A andra sidan tiUkora detinte koraraissionen att i saraband raed den raodema traktat-rättens kodifieringprecisera vid vUken tidpunkt i det förflutna som en gäUande allmän regel inoraen annan gren av den mternationella rätten blivit etablerad sora sådan.Koramissionen ansåg sig därför inte böra gå närmare in på frågan, bortsett frånden tidsbestämning som låg i artikelns hänvisning till "FN-stadgansprinciper". Vid konferensen gav deltagama i debatten omförevarande artikel genomgående sitt stöd åt den i artikeln uttrycktaprincipen. Från väststatshåll framhöUs emeUertid saratidigt att det måstefinnas raöjlighet tUl opartiskt avgörande i fall där en av parterna i entraktat sökte göra gäUande att traktaten uppnåtts genom tvång av det slag somarti- Flera talare betonade att detta var desto mera nödvändigt sora detbeklagUgtvis bland staterna fanns oUka uppfattningar ora tolkningen avFN-stadgans förbud mot hot om eUer bruk av våld ("force"). Från afro-asiatiskt håll hävdades att ordet"force" i art, 2: 4 omfattade inte endast väpnad maktutan även tvång mot en stat genora politisk eller ekonoraisk påtryckning. Föratt understryka detta framlade en grupp av nitton stater ett ändringsförslag,enligt vilket orden "includrag economic or political pressure" skulleinföras i artikeln efter "force". Förslaget stöddes avöststatsgmppen men mötte bestämt motstånd från väststaterna. Dessa bestred iallmänhet riktigheten av förslagsställarnas tolkning av stadgans förbud motanvändning av våld och franihöll vidare, att det inte tUlkomtraktaträttskonferensen att ta StäUning tUl denna fråga. Flera talare vamadeför en sådan utvidgning av art, 2: 4 i stadgan. Om så vaga begrepp sompolitisk eUer ekonomisk påtryckning accepterades som gmnd förogiltigförklaring av traktater, skuUe säkerheten i traktatförhållandenaaUvarligt sättas i fara, Nittonstatsgmppen avstod från att kräva omröstning orasitt ändringsförslag, sedan motståndarna tiU förslaget samtyckt till attkonferensen i stäUet antog en deklaration, vilken fördömde alla former av mUitär,politisk eller ekonoraisk påtryckning utövad av en stat för att tvinga en annanstat tiU att ingå en traktat i strid med principema om staters suveränalikstäUdhet och ora fritt samtycke. Deklarationen intogs i konferensensslutakt. En grupp av fjorton stater föreslog att det i ILC:sutkast använda uttrycket "principer" skuUe ersättas med"de internationella rättsgrundsatser sora intagits i ",, sora hörde till förslagsställarna, anraärkte raot lLC:sforraulering att den föreföll innebära en alltför snäv begränsning avverkningarna av förbudet raot användning av våld eller hot ora våld, särskilt itidshänseende, var visserligen det raest auktoritativa uttrycketför den modema sedvanerättens principer, men dessa principer hade ocksåkorarait tiU uttryck i andra traktater, både före och efter tUlkorast,Tidsaspekten var den huvudsakliga anledningen tUl förslaget. Den föreslagnaändringen slculle dessutora tydligare ange att artikeln inte gällde endast förstater som var raedleraraar av FN, , sora också hörde tUlförslagsställarna, ansåg att traktater sora påtvingats en stat med våld innanFN-stadgans principer var accepterade visserligen inte kunde berövas singUtighet ab initio på grund av den regel, sora artikeln avsåg att kodifiera,raen att denna regel å andra sidan borde kunna åberopas för ogilligförklaringav sådana traktater raed verkan från den tidpunkt då den blev gällande rätt.Ändringsförslaget avsåg att förhindra, att artikeln tolkades därhän attgUtigheten av detta slag av äldre traktater skulle var oangriplig. öststaternatalade genoragående för den föreslagna ändrmgen. Genom denna skuUe betonas attförbudet raot användning av våld hade funnits före och att det varen gällande internationell sedvanerättsregel. trycktedäreraot tvivel ora önskvärdheten av den forraulering sora hade föreslagits avde fjorton staterna. delegat anraärkte att forrauleringeninte var tUlräckligt precis. Den franske delegaten fann det svårt att bedöraaändringens eventueUa verkningar. ansåg att ändringen inte gavnågon ledning beträffande den i artikeln kodifierade sedvanerättsregelnstUlämplighet i tidshänseende, uttalade sig emellertid tiU förraån förfjortonstatsgruppens förslag.