prop · FX0397 · 1974-12-31 00:00:00 — En fömtsättning bör dock vara attersättningsanspråk inte redan har framställts enligt lag. Enligt rain raening skulledet föra alltför långt att följa utrednuigens förslag och låta den nya lagengälla generellt beträffande frihetsinskränkningar sora har skett föreikraftträdandet. Jag vill också erinra om att jag tUl skillnad från utredningeninte har föreslagit några särskilda preskriptionsregler. Ersättning skullesåledes i vissa fall kunna utgå på grund av frihetsinskränkningar som liggernästan . En så vidsträckt ersättningsrätt kanuppenbarligen inte komraa i fråga. Å andra sidan anser jag inte att raan fulltut bör följa den princip sora tUrämpades vid skadeståndslagens ikraftträdandeoch låta de nya reglerna gälla endast i fråga ora skadefall sora inträffarefter ikraftträdandet. Som utredningen har påpekat skulle en sådan regel bl.a. medföra problera när det gäller frihetsinskränkningar sora har påbörjatsföre ikraftträdandet och sora fortfarande pågår . Med hänsyn till det sagdaförordar jag att den nya lagen görs till-lämplig på frihetsinskränkningar somhar skett före ikraftträdandet och som inte har upphört . Oradäreraot en frihetsinskränkning har upphört före den angivna tidpunkten, skalläldre regler gälla. Detta innebär bl. a. att reglerna lag om rälltill ersättning och om ersättningsfrågans handläggning kan komraa att tUlärapasunder efter den nya lagens ikraftträdande. Utredningenframhåller att en reform efter förslagets riktlinjer givetvis medför en vissutgiftsökning för staten. Beträffande de judiciella frihetsinskränkningarnaräknar utredningen med en utgiftsökning av högst i förhållande till vadsom gäller . Sammanlagt torde det dock inte komraa att röra sig om några merbetydande belopp, eftersom statistiska uppgifter ger vid handen att deersättningar sora under' åren 1974: 97 81 19651969har utgetts enligt lag inte uppgår till mer än tillhopa 100 000 kr.När det gäller de adrainistrativa frihetsinskränkningarna avstår utredningenfrån att göra några förutsägelser ora utgifterna. Ävenjag finner det uppenbart att den aktuella reformen komraer att raedföra ökadeutgifter för staten. Det är emellertid omöjligt att i detta skede göra någraraera säkra förutsägelser beträffande kostnadernas orafattning. Jag viUeraellertid påpeka att de bestäraraelser sora jag har förordat koramer attföranleda mindre kostnader än sora skuUe ha bUvit följden av utredningensförslag, TUl detta bidrar bl. a. det förhåUandet att alla adrauiistralivafrihetsinskränkningar sora inte är alt anse sora frihetsberövanden har läranalsutanför lagstiftningen. Enliglrain uppfattning torde utgifterna för reforraen inte bli så stora att detbehövs någon extra raedelsanvisning för koraraande budgetår. När det gällerersättning för judiciella frihetsinskränkningar torde kostnaderna, liksom närdet gäller ersättning enligt lag, kunna bestridas från anslaget förersättning åt vittnen m. ra. I årets statsverksproposition har föreslagits attriksdagen under detta anslag förslagsvis skaU anvisa 4,5 raUj. Av praktiskaskäl förordar jag att även ersättningar för adrainistrativa frihetsberövanden,såväl inom det statliga som på det koraraunala området, bestrids från anslagetför ersättning åt vittnen ra. Ienlighet raed det anförda har inora justitiedeparteraentet upprättals förslagtill lag ora ersättning vid frihetsinskränkning. Lagförslaget torde få fogastUl statsrådsprotokollet i detta ärende sora bilaga 3. JagvUl i det följande lämna några kommentarer till de olika paragraferna ilagförslaget. Paragrafeninnehåller bestämmelser ora rätt till ersättning vid häktning och andraförberedande judiciella frihetsinskränkningar. Bestäraraelserna, som harbehandlats i avsnittet 5.4.2 i den allmänna raotiveringen, utgör delvis enraolsvarighet till 1 § lag. Regler om skadestånd i hithörande fallfinns i 3 § i utredningens förslag. Iöverensstämraelse raed vad sora gäller nu föreskrivs i första stycket att densom har varit häktad på grund av misstanke om brott eller som tiU följd avsådan misstanke under mer än 24 timraar i sträck har varit anhållen ellerunderkastad reseförbud har rätt till ersättning av staten, ora frikännande doraraeddelas för gärningen, åtalet avvisas eller avskrivs eller förundersökningavslutas utan att åtal väcks. Underde förutsättningar sora nu har angetts föreligger enligl första stycketersättningsrätt vid några liknande slag av straffprocessuella fri- 6 1974.1 saml Nr 97 hetsberövanden,på vUlkor att de har varat minst i sträck. Hit hör till en början detfallet att någon har varit intagen på rättspsykiatrisk anstalt till följd avdomstols beslut. Bestärarhelser ora sådan intagning finns i 9 § lagen (1966r301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål. Vidare anges i första slyckelfall då krigsman har tagits i förvarsarrest. Bestämmelser om sådant tvångsmedelfinns i 6 kap. militära rältegångslagen (1948 r 472). Enligt dessabesläramelser får förraån förordna ora förvarsarrest under förutsättning bl. a.att vederbörande begått en förseelse av svårare beskaffenhet eller gjort sigskyldig till ryraning. Har någon varit intagen i förvarsarrest inträderersätlningsrätt även i det fallet att beslutet ora arrest upphävs ulan attmålet hänskjuts till rättegång eller disciplinstraff åläggs. Slutligenhar i första slyckel tagils upp de fallen all någon på grund av raisstanke ombrott har tagits i förvar genora beslut av befälhavare på fartyg ellerluftfartyg eller av beskickning eller av konsulat. Bestäraraelser ora deangivna tvångsraedlen finns i 54 § sjömanslagen (1973 r 282), 5 kap. 5 §luftfartslagen (1957 r 297) och 43 § instmktionen (1967r 83) förutrikesrepresentationen. Ennyhet i förhållande till gäUande lag är att ersättningsrält vid de angivnatyperna av frihetsinskränkning föreligger också när beslutet omfrihetsinskränkning upphävs eller ersätis av beslut som innebär mindreingripande åtgärd efter överprövning, överklagande eller doravUlobesvär. Somexempel kan tas det faUet att ett häktningsbeslut överklagas och ändras tillbeslut om reseförbud, I den situationen har den enskilde rätt till ersättningför den tid han har varit häktad, oavsett om han fälls till ansvar för brotteteller ej. Detförhållandet att den domstol som har beslutat ora häktning själv ändrar sittbeslut utlöser inle i och för sig någon ersältningsrätt. Även i sådant fall kaneraellertid ersättningsrält föreligga, ora beslutet ändras i den formen alt denmisstänkte försätts på fri fot i samband raed att frikännande dom raeddelas.Vidare kan den enskilde få ersättning enligt andra stycket i förevarande paragraf,ora brottet i doraen hänförs under ell annat lagrura än det sora legat tillgmnd för häktningsbeslutet. Delbör observeras att ersättningsrält i överklagandefallet (första stycket 4)föreligger endast när det är beslutet om häktning etc. som blir föremål föröverklagande. Sora exerapel kan tas det fallet att en person som är häktad dömstill frihetsstraff i första instans och att del därvid förordnas alt han skallstanna kvar i häkte i avbidan på lagakraftvunnen dom. Om vederbörandeöverklagar domen utan att föra särskUd talan mot beslutet ora häktning ochöverinstansen därefter raeddelar frikännande dora, föreligger uppenbarligenersätlningsrätt enligl första stycket 1 i förevarande paragraf. däremotöverinstansen visserligen förordnar att den häktade skall försättas på fri fotraen döraer 1974: 97 83 honoraför brottet, har han inte enligt första stycket någon rätt tUl ersättning,eftersora den ursprungliga häktningen inte har upphävts efter överklagande avsjälva häktningsbeslutet. Påmotsvarande sätt gäller att ora en anhållen person åläggs reseförbud utan altanhållandel varit föreraål för överprövning och reseförbudet därefter upphävsefter överklagande, så föreligger rätt till ersättning enligt första stycket 4endast raed anledning av reseförbudel. Om vederbörande sedermera blir frikändfrån ansvar för gärningen, har han eraellertid enligt första stycket 1 rätttill ersättning även för den tid sora han har varit anhållen. En förutsättningför ersätlningsrätt beträffande såväl reseförbud sora anhållande är dock att24-liraraarskravet är uppfyllt. Jag återkoraraer tUl delta i det följande. Detligger i sakens natur all, i de fall då en häktad blir frikänd från ansvar,ersättning inte bör beviljas förrän den frikännande doraen har vunnit lagakraft. På sararaa sätt bör ersättning inte utgå när hovrätt efleröverklagande har upphävt elt beslut ora häktning e. d. Del kan i sådana fallfinnas skäl att avvakta ora åklagaren avser att föra häktningsfrågan vidaretill högsta dorastolen. högsta domstolen beslutar att vederbörande skallvara häktad, förehgger uppenbarligen inte någon ersättningsrält. Ersättningsrättenenligt förevarande paragraf är inte beroende av att det senare beslutet ärväsentligen gmndat på samraa oraständigheter som förelåg vid tiden för dettidigare beslutet. I och för sig har alltså en häktad som blir försatt på frifot rätt till ersättning, även ora det senare beslutet skulle grandas pånytillkorana oraständigheter. Som jag har framhållit i avsnillet 5.4.2 finnsdet eraellertid möjlighet att vägra ersättning med stöd av undantagsregeln i 4§ andra stycket, om det i något fall skulle vara klart oberättigat attersättning utgår. Deförutsättningar som har ställts upp för ersättningsrält täcker formellt detfallet att en person som har blivit häktad i och för sig är bunden vid brottetraen får åtalseftergift och i samband därmed försätts på fri fot. Även i sådantfall är eraellertid undantagsregeln i 4 § andra stycket tUläraphg. Förandra ingripanden än häktning gäller, sora tidigare nämnts, en 24-timmarsgräns.Bestämraelsen härora bör tolkas så att, ora 24-thn-marsgränsen är överskriden,så föreligger rätt till ersättning även för den lid sora ligger före24-tiramarsperiodens utgång. Denna tolkning överensstämmer med vad som imotsvarande situation gäller enligt lag (se prop. 1945r 10 s. 14). Haranhållande eUer raotsvarande frihetsinskränkning följts av häktningoch inträffar därefter fall sora avses i första stycket 13, gäller inte någon24-tiramarsgräns. Den häktade har alltså i sådant fall rätt lUl ersättning förhela deri lid under vilken frihetsinskränkningen bar varat, även om han förehäktningen har varit berövad fri- hetenmindre än 24 tiraraar. På motsvarande sätt gäller alt om anhållande haromedelbart följts av reseförbud och det därefter inträffar fall enligt förstastycket 13, så utgår ersättning så snart frihetsinskränkningarna sammanlagthar varat raer än 24 tiraraar. Förhållandelär emellertid annorlunda, om ersättningsanspråket grundas på första stycket 4.Lika väl sora varje beslut om frihetsinskränkning raåste överklagas för sigför att ersättningsrätt .enligt näranda punkt skall kunna förehgga, måste varjetyp av frihetsinskränkning raed undantag av häktning ha varat raer än 24timmar. Under remissbehandlingenhar frarahållits att den rayndighet som anhåller en person ofta saknarmöjlighet att pröva ärendet innan 24-tiramarsfristen har gått tUl ända. Det ärsålunda inte ovanligt att den misstänkte för anhållningsbeslutetär så påverkad av alkohol eller narkotika att han inte kan höras. Jag delar denframförda uppfattningen att det i sådana fall kan vara orimligt att ersättningutgår, om den misstänkte släpps kort efter det att han har kunnat instäUas tUlförhör. Detta är ytterligare en situation då ersättning bör kunna vägras raedstöd av 4 § andra stycket. Jag vill vidare erinra ora bestäramelsen i 4 §första stycket, sora innebär att ersättning i allmänhet är utesluten, om densom har varit utsatt för frihetsinskränkning har sökt försvåra sakensutredning eller om han har sökt undandra sig förundersökning eller lagföring. Andrastycket av förevarande paragraf innehåller en regel som lar sikte på det falletatt den sora har varit häktad fälls till ansvar för ett så ringa brott atthäktning inte hade kunnat ske enligt huvudregeln i 24 kap. 1 § RB. Det betyderalt raaxiraistraffet för brottet understiger fängelse. 24 kap. 2 § RBinnehåller eraellertid en bestämmelse om att den som på sannolika skäl ärraisstänkt för brott får häktas oberoende av brottets beskaffenhet, ora han ärokänd och undandrar sig att uppge namn och hemvist eller det finns anledninganta att hans uppgift därom är osann. Häktning får också ske oberoende av brottelsbeskaffenhet, om den misstänkte saknar hemvist inom riket och det skäligen kanbefaras att han genom att bege sig från riket undandrar sig lagföring ellerstraff. Föratt ersättningsrält enligt andra stycket skall föreligga uppställs del korapletterandekravet alt det inle har funnits skäl för häktning enligt de angivna reglerna i24 kap. 2 § RB. Jag viU understryka att den ersällningsprövande myndigheteninte skall behöva göra någon raera ingående prövning huruvida de fömtsättningarsom anges i 24 kap. 2 § har varit för handen. Ersättningutgår enligt andra stycket även för den tid under vilken den raisstänkle harvarit anhållen. Har anhållandet inte oraedelbart följts av häktning, är detdock en föratsättning, liksora i andra fall av fristående anhållande, attanhållandet har varat raer än 24 tiraraar Prop.1974: 97 85 Vidare förutsätts i saratiiga anhållandefall att det inte har förelegatomständighet som anges i 24 kap. 5 § RB. del alltså befinns ha varit avsynnerlig vikt att den raisstänkle togs i förvar, trots att det ej fanns fullaskäl till häktnmg, har vederbörande inte rätt till ersättning föranhållandetiden. Visstvekan kan uppstå ora hur ersättningsreglerna skall tillämpas i de faU då detföreligger flera brott. Det kan sålunda inträffa att en person frikänns frånansvar för den gärning som åberopats som gmnd för häktning eller att gärningenhänförs under ett sådant lagrura att häktning normalt inte kan ske, samtidigtsora vederbörande fälls till ansvar för andra brott som i och för sig kanföranleda häktning. Jag har redan i avsnittet 5.6 framhållit att det kan varaorimligt, om ersättning alltid skulle utgå i sådana fall. Ersättning kan därförvägras med stöd av 4 § andra stycket. Paragrafenreglerar ersättningsrätten för den sora har avtjänat viss straffrältsligpåföljd. Bestäraraelserna har behandlats i avsnillet 5.4.1 i den allmännamotiveringen. Likartade regler finns i 2 § lag. Defrihetsinskränkningar som avses med paragrafen är fängelse, förvandlingsstraffför böter, frilidsslraff, anstallsbehandling för den som har dömts tillskyddstillsyn samt anstallsvård för den som har dörats till ungdomsfängelseeller internering. Vidare omfattar paragrafen fall då någon efter förordnandeav domstol enligt 31 kap. 3 § BrB har undergått sluten psykiatrisk vård eUervård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. Rätt tUl ersättningförehgger vid frihetsberövande som har angetts, ora påföljden efteröverklagande, resning eller besvär över doravUla undanröjs eller ersätis avraindre ingripande påföljd. Bestämmelseni deima paragraf innebär en viss utvidgning av ersättningsrätten i förhållandetill lag. En nyhet är sålunda bl, a, alt ersättningsrätt föreligger,när en dora på fängelse upphävs eller mildras efter fullföljd i ordinär väg, Ipraktiken torde dock ersättning sällan koraraa att utgå i sådant fall, eftersomfängelse normalt inte kan verkställas förrän domen har vunnit laga kraft.Ersättning kan emellertid utgå i fall då den dörade blir frikänd eller fårraUdare straff i högre rätt på talan av åklagare eller målsägande. Det ligger isakens natur att ersättning inte bör utgå förrän den senare doraen har vunnitlaga kraft. Likalitet som när det gäller ersättning enligt 1 § föreligger ersättningsrättenligt förevarande paragraf i de fall då en myndighet själv ändrar sittavgörande. Förevarande paragraf gäller följaktiigen inte när underrätt med stödav 34 kap, 1 § 3 BrB undanröjer en tidigare ådömd påföljd. Sistnämnda lagmm kanemellertid tillämpas också i högre rätt efter överklagande, I så fall är deformella fömtsättningarna för ersättning uppfyllda i denna del. 1974: 97 86 Högrerätt kan undanröja lägre rätts dora raed återförvisning tUl denna ellerhänvisning till annan underrätt. Den högre rättens beslut kan då mte utlösaersätlningsrätt, utan frågan ora ersättning blir beroende av innehållet i dendom som meddelas efter upptagandet av det återförvisade eller hänvisade raålet,I de fall då en dora undanröjs utan att återförvisnmg eller hänvisnuig sker,kan undanröjandet anses ha medfört ett avgörande i sak, Fömtsättningar förersältningsrätt kan i sådant fall föreligga. Ersättningsrältföreligger, sora nämnts, om den påföljd som helt eller delvis harverkställts undanröjs eller ersätis av mindre ingripande påföljd. Detviktigaste fallet är att en dora på fängelse e. d. ändras på det sättet alt dendörade blir helt frikänd. Detta fall torde inte erbjuda några svårigheter. Inteheller lorde del uppkoraraa några problem, om den dörade visserligen inte blirfrikänd raen domen på fängelse e. d. ersätts av en ny dom som inte innebärnågot slag av frihetsinskränkning. Som exempel kan nämnas att en person somdörats till fängelse får straffet nedsatt tUl böter. Ersättning utgår då förden tid under vilken fängelsestraffet avtjänats. Intesällan kan den situationen inträffa att en ny dora raedför ett frihetsberövandeav sarama art sora verkställts enligt en tidigare dom raen att tiden förfrihetsinskränkningen förkortas. Ersättning utgår då i den mån det verkstäUdafrihetsstraffet har pågått än sora skulle bli följden enligt den nyadoraen. Vid bedömandet av ora den nya domen skulle ha medfört en längreverkställighetstid bör hänsyn las tUl möjligheten av villkorlig frigivning.Detta innebär att ersättningsrätt norraalt torde föreligga när det faktisktavtjänade fängelsestraffet till tiden överstiger två tredjedelar av detfängelsestraff sora fastställs i den nya doraen. Detförekommer givetvis också att en ny dora raedför en frihetsinskränkning avannan art än den verkställda. En fängelsedora kan t. ex. ersättas av en dom påungdorasfängelse. I sådana fall kan onekligen vissa svårigheter uppstå, när detgäller att avgöra om den nya påföljden skall anses mindre ingripande. Vissledning torde kunna häratas av de regler i RB sora handlar ora järaförelseraellan olika brottspåföljder med avseende på svårighetsgraden. Hit hör 31 kap.10 § första stycket och 51 kap. 25 §. Problemen torde dock i huvudsak få lösasi rättstillämpningen. Svårigheterkan också uppslå, när det gäller att jämföra två domar som avser flera brott.Det kan t. ex. inträffa att en person döras för två brott till ell geraensaratfängelsestraff och att han avtjänar straffet. Efter resning blir han frikändför det ena brottet, inedan nytt fängelsestraff fastställs för det andra.Principen bör därvid vara all, om verkställigheten har varat längre än tidenför det nya straffet, så föreligger ersättningsrätt för överskjutande tid. 1974: 97 87 AvslutningsvisvUl jag påpeka att det givetvis kan bli aktuellt att tillerkänna en personersättning med tiUämpning av både 1 § och förevarande paragraf. Om sålundanågon som varit häktad och undergått frihetsstraff blir frikänd, utgårersättning dels för häktningstiden enligt 1 § första stycket 1, dels förverkställigheten av frihetsstraffet enligt förevarande paragraf. Ersättningenligt förevarande paragraf utgår också, sora tidigare nämnts, om vederbörandevisserligen inte blir frikänd raen ådörad ett bötesstraff, I sådant fall kanersättning för häktnings-tiden utgå enligt 1 § andra stycket eller, orahäktningsbeslutet har överklagats särskilt, enligt 1 § första stycket 4, Paragrafeninnehåller en bestäraraelse ora rätt tUl ersättning vid andra frihetsberövandenän sådana som grundas på brott eller raisstanke om brott. Paragrafen är iförsta hand tillämplig på frihetsberövanden av adrainistrativ art. Undanlagsviskan paragrafen emellertid komma alt tillämpas även på frihetsberövande sora harbeslutats av allraän dorastol, t. ex. när ett vittne har häktats enligt 36kap. 21 § RB. I enlighet raed vad jag har anfört i avsnillet 5.5 föreliggerersättningsrält enligl förevarande paragraf, ora del befinns uppenbart attfrihetsberövandet var utan gmnd. Frihetsberövandetskall ha kommit till stånd till följd av beslut vid myndighetsutövning.Begreppet myndighetsutövning förekoraraer även i skadeståndslagen, och jag fårbeträffande uttryckets innebörd hänvisa till vad sora anförts i förarbetenatill nämnda lag (prop. 1972r 5 s. 498). Självklart är att det skaU vara frågaora svensk myndighetsutövning. Underremissbehandlingen har ifrågasatts humvida den nya lagen blir tillämplig påfrihetsinskränkande åtgärder som visserhgen till formen framstår som resultatav rayndighetsutövning raen som i realiteten är ett utslag av den raöjlighettill maktutövning sora en offentlig funktionär innehar på grund av sinställning. Jag delar på denna punkt den uppfattning som har kommit till uttrycki propositionen med förslag tUl skadeståndslag (prop. 1972r 5 s. 503505). Detsägs där bl. a. att, om en funktionär utnyttjar sin raöjlighet tillraaktutövning på elt sätt sora faller helt utom ramen för hans befogenheter, såbör delta ändå anses sora elt beslut vid rayndighetsutövning och sålunda kunnaföranleda ersältningsrätt, ora det föreUgger ett nära samband mellanfunktionärens ställning sora företrädare för del allraänna och denskadevållande handlingen. Ersättningsrättenenligt förevarande paragraf är begränsad till egenthga frihetsberövanden. Vadsora avses därraed har jag redan behandlat i avsnhtet 5.5. Jag har också därgett vissa exempel som belyser gränsdragnmgen raellan egentiigafrihetsberövanden och andra frihetsinskränkande åtgärder. 1974: 97 88 Kravetpå alt det skall vara fråga ora ett egentligt frihetsberövande för attersättning skall utgå innebär bl. a. alt det mte med stöd av förevarandeparagraf kan utgå ersättning på grand av reseförbud. Att ersätlningsrättdäremot föreligger vid reseförbud som grandas på misstanke ora brott fraragårav 1 §, Utanför ersättningsrätten enligt förevarande paragraf faller ocksåbeslut som innebär alt någon vägras pass eller all utfärdat pass återkallas. Förparagrafens tillämpning är det likgiltigt om ett visst frihetsberövande ärprovisoriskt eller om det har raera varaktig karaktär. Ersätlningsrätt kanföreligga bl. a. i sådana fall då polisrayndighet lar en person i förvar iavbidan på beslut enligt barnavårdslagen, nykterhetsvårdslagen eller lagen orasluten psykiatrisk vård i vissa fall, liksora när en person tas ora hand raedstöd av 26 kap. 22 § BrB eller lagen (1973 r 558) ora tillfälligtomhändertagande. Andra exerapel på frihetsberövanden sora faller underförevarande paragraf är orahändertagande av berusad person enligt förordningen(1841 r 58 s. 1) eraot fyUeri och dryckenskap, tagande i förvar enligl 36 §raUkära rättegångslagen eller 35 § utiänningslagen samt frihetsberövande soravidtas i och för utiäraning för brott. Uttrycketfrihetsberövande innefattar såväl orahändertagande sora kvarhållande.Ersättningsrätt kan således förehgga, om någon vägras vUlkorlig frigivningeller permission eller inle blir utskriven från sluten psykiatrisk vård.Däremot föreligger inle rätt till ersättning när ett redan pågåendefrihetsberövande byts ut mot ett strängare frihetsberövande inom ramen förverkställigheten, t. ex. när en person som har dömts till fängelse flyttas frånöppen lUl sluten anstalt eller underkastas isolering eller när en intagenvägras s. k. frigång. Enfråga sora har diskuterats under reraissbehandlingen är humvidaersältningsrätt kan föreligga när övervakningsnärand, som inte anser vård utoraanstalt vid internering böra ske, beslutar all inte hänskjuta frågan tillinterneringsnärandens prövning. Med den utforraning som förevarande paragrafhar fått kan ett sådant beslut i princip raedföra ersältningsrätt. Motsvarandegäller beslut att återföra en inlagen från långtidspermission. Detbör observeras att paragrafen i princip är tUlämplig även på vissa typer avfrUietsberövanden som utredningen har låtit stå utanför sitt förslag, t. ex.fall enligt smittskyddslagen.