prop · FX0397 · 1974-12-31 00:00:00 — Mot införandetav den angivna regeln har utredningen åberopat bl. a. att det är tveksarat oraden ger ersättningsmöjligheter uiöver skadeståndslagen. För egen del anser jagdet emellertid vara klart att en regel byggd förslag raedförförbättrade ersättningsraöjligheter för den skadelidande järafört raedskadeståndslagen. Sora exerapel kan näranas det fallet attutred-ningsraaterialet i ett ärende innehåller en oriktig utsaga eller attnågon avgörande oraständighet är okänd för den tjänsteman sora ansvarar förbeslutet ora frihetsinskränkning utan att detta på något sätt kan läggas honomtill last. I så fall utgår inte någon ersättning enligt skadeståndslagen.Däreraot kan ersättning koraraa att utgå, om raan sora viUkor ställer upp attbeslutet i efterhand skall befinnas uppenbarhgen sakna grund. För alt tUlgodose dettidigare angivna önskeraålet att beslut ora frihetsinskränkning i första handskall prövas i den ordning sora anvisas genom reglerna om fullföljd o. d. kandet övervägas att, på samma sätt som har skett i skadeståndslagen, korapletteraden nu angivna ersättningsregeln raed en passivitetsregel. Detta innebär attora den enskilde utan giltig anledning har underlåtit att föra lalan orarättelse eller använda särskilt rättsraedel, så skulle ersättning inte utgåför skada sora därigenora hade kunnat undvikas. En liknande passivitetsregelfinns f. ö. också lagförslag. Enligt rain raening finnsdet eraellertid flera omständigheter som talar mot införandet av enpassivitetsregel i detta samraanhang. Jag har redan frarahållit att det vidintagning för vård enligt sociallagstiftningen ofta är naturligt att denenskilde avstår från att överklaga intagningsbeslutet och i stället begärutskrivning. I sådana fall skulle en pas-sivitelsregel som tar sikte på detursprungliga beslutet uppenbarligen inte passa in. Även i andra fall av administrativafrihetsinskränkningar torde förhållandena vara sådana, alt detinte bör läggas den enskilde till last att han har underlåtit alt användavanliga rättsraedel. Jag anser att raan kan nåen tUlfredsställande lösning på problemet genom att i stället införa enallraän undantagsregel, sora innebär all ersättningsrält inte föreligger, oradet raed hänsyn till orasländigheterna är oskäligt att ersättning utgår. Ensådan undantagsregel är i första hand påkallad av andra skäl än det sora nu äraktuellt. Jag återkommer till detta i det följande. kunnatillämpas i sådana fall då den enskilde har underlåtit att föra talan motbeslutet ora frihetsinskränkning. Pågrund av det sagda förordar jag i fråga ora de administrativafrihetsinskränkningarna en regel av innebörd att ersättningsrätt föreligger,om det efter ingripandet befinns uppenbart att det var ulan grund. Detta skallgälla oberoende av om fel eller försuraraelse har förelegat vidmyndighetsutövningen. 5.4.1 Fängelse och andra straffrättsliga påföljder Ersättningsrältenligt lag föreligger bl. a. när en lagakraftvunnen dom på fängelseeller annan frihetsberövande påföljd helt eller delvis har verkställts ochdomen sedermera upphävs eller ändras efter ansökan om resning eller besvär överdomvilla. Den nya domen skall lyda antingen på fullständigt frikännande ellerockså på ringare straff än det som har avtjänats på grund av den tidigaredoraen. Dessutora föreligger ersättningsrält, ora någon utan att doraen mothonom har vunnit laga kraft har varit intagen i avbehandling enligt 28 kap. 3 § eller ungdomsfängelse eller avtjänatarrest och det därefter meddelas frikännande dora. uppfattning är det i hög grad raotiverat att den enskUde får rätttill ersättning i de fall sora nu har berörts. Utredningen föreslår därför allraotsvarande ersätlningsrätt skall gäUa enligt den nya lagen. Dessutoraföreslås att den enskilde skall kunna få ersättning, när talan i annat fall änsora avses raed lag fullföljs i ordinär väg och den äldre doraenupphävs eller raildras. Utredningenanser eraellertid alt raan i den nya lagen bör ställa upp ett särskUt vUlkorför ersättningsrält. Sålunda bör det krävas alt den senare domen är väsentligengrundad på samraa oraständigheter som förelåg vid tiden för den tidigaredomen. Sora skäl härför anför utredningen all ett nytt avgörande kan grundaspå helt andra oraständigheter än sora var bestäraraande för det tidigareavgörandet och att det under vissa förhållanden kan vara oriraligt attskUlnaden i bedömning skaU medföra någon rätt liU ersättning. Enannan begränsning i ersättningsrätten enligl utredningens förslag ligger i dettidigare angivna allraänna vUlkorel att en frihetsinskränkning skall ha varalunder raer än 24 tiraraar i sträck för att grunda rätt tUl ersättning. sålunda har föreslagit i fråga ora ersättning för undergångetfängelsestraff eller annan straffrältslig påföljd har tiUstyrkts eller läranalsulan erinran av flertalet reraissinstanser. Förmin del anser jag det självklart att; ersättningsrält liksom enligt 1945 årslag skall föreligga, när en lagakraftvunnen dom på. Prop.1974: 97 57 ellerraotsvarande upphävs eller raildras efter resning eller doravUlobesvär. Vidarebör den enskilde även i fortsättningen ha rätt till ersättning, när han utanlagakraftvunnen dora har varit intagen i av behandlingenligt 28 kap. 3 § eller ungdorasfängelse och det därefterraeddelas frikännande dora. Detsamma bör gälla, ora någon har undergått denpåföljd sora nuraera ersätter arrest, näraligen frilidsslraff. anser jag det befogat att utvidga ersättningsrätten till attorafatta även andra fall då en straffrättslig påföljd undanröjs eller raUdrasefler fuUföljd i ordinär väg. Jag viU påpeka alt denna utvidgning aversättningsrätten är av begränsad praktisk betydelse, eftersora defrihetsinskränkningar det här är fråga ora i allraänhet inte kan äga ruraförrän lagakrafiägande dom föreligger. Den utvidgade rätten lUl ersättning kanemellertid komma att tillämpas, när en dora ändras på talan av den döradesraolpart. Vaddärefter gäller det föreslagna tillägget att ersättningsrätten skall varaberoende av all det senare avgörandet är väsentligen gmndat på sararaaomständigheter sora förelåg vid del tidigare avgörandet, vill jag påpeka altnågot raotsvarande villkor inte gäller i de fall sora avses med lag.Liksom utredningen anser jag att det rent principiellt kan te sig raindretillfredsslällande, ora ersättning utgår i sådana fall då det senare avgörandetgrundas på oraständigheter som har tillkommit efter det tidigare avgörandet. Ipraktiken måste dock sådana fall bli täraligen sällsynta, när det gäller sådanaavgöranden som det nu är fråga om. Även om de båda avgörandena skulle ha olikagrund, anser jag det dock uteslutet att försämra ersättningsskyddet för denenskilde, jämfört med vad sora är fallet enligt lag. Jag anser därförinte att raan bör ställa upp det berörda vUlkoret, när del gäller fall soraorafattas av den äldre lagen. Inte heller finner jag anledning att föra invillkoret beträffande det ringa antalet nytUlkoraraande ersältningsfall. Detav utredningen föreslagna villkoret att en frihetsinskränkning skall ha varatmer än i sträck för att grunda ersättningsrätt har inle någonmotsvarighet i 1945 ärs lag, såvitt gäller de typer av frihetsinskränkningarsom nu är i fråga. Enligl min raening bör någol sådant viUkor inle hellerställas upp i den nya lagen. Medhänsyn tUl det anförda föreslår jag att raan i den nya lagen för in en regelora att den sora har undergått fängelse, förvandlingsstraff för böter ellerfrilidsslraff eller varit intagen i av behandlingenligt 28 kap. 3 § , ungdorasfängelse eller internering har rätttill ersättning, om påföljden efter överklagande, resning eller domvillobesvärundanröjs eller ersätts av raindre ingripande påföljd. Motsvarande bör gälla ifråga ora den sora efter förordnande av dorastol har undergått slutenpsykiatrisk vård eller vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. Prop.1974: 97 58 Somhar påpekats under remissbehandlingen kan det ibland koraraa att uppslåsvårigheter, när det gäller att avgöra om en senare påföljd är mindreingripande än en tidigare. Jag vill emellertid påpeka att detta problera inteär nytt utan att det uppkommer redan vid tillämpningen av lag. Enjämförelse mellan olika brottspåföljder raed avseende på svårighetsgraden ärockså föreskriven på åtskilliga ställen i RB, t. ex. 31 kap. 10 § förstastycket och 51 kap. 25 § angående skyldighet att ersätta rättegångskostnadresp. förbud för högre rätt att i vissa fall döraa till svårare påföljd änlägre instans. Enligt rain raening kan man inle i lagtexten ge några närmareanvisningar för bedömningen av det angivna spörsmålet. Probleraet får i stäUetlösas i rättstiUärapningen. Jag ämnar emellertid göra vissa kommentarer ispecialmotiveringen. Enligt1945 års lag föreligger rätt till ersättning även när någon till följd avmisstanke om brott har varit utsatt för visst straffprocessuellt tvångsmedel,nämligen häktning, anhållande eller reseförbud. Ersättning utgår i sådant faU,om den misstänkte sederraera blir frikänd eller ora åtalet raot läggsned eller förundersökning avslutas utan att åtal väcks. I fråga om anhållandesora inte oraedelbart följs av häktning och beträffande reseförbud uppställsdock det viUkorel alt åtgärden skall ha varat under längre lid än . Utredningenföreslår att ersättningsrätt skall föreligga även enligt den nya lagen i desituationer sora nu har angetts. Dessutora föreslås ersättning på motsvarandesätt kunna utgå vid vissa andra förberedande judiciella frihetsinskränkningar,nämligen när någon har varit lagen i förvar genom beslut av befälhavare påfartyg eller luftfartyg eller av beskickning eller konsulat eller när krigsmanhar varit tagen i förvarsarrest. Utredningenföreslår vidare den utvidgningen i förhållande till lag att denenskilde skall ha rätt lUl ersättning, ora beslutet om häktning osv. blirändrat efter understäUning, överklagande eller domvillobesvär. I de angivnafallen uppställs dock sora elt villkor för ersättning, att det senare beslutetskaU vara väsentligen gmndat på sararaa omständigheter som förelåg vidtidpunkten för det tidigare beslutet. Somen ytterligare utvidgning föreslås att ersätlningsrätt skall föreligga, orahäktning eller anhåUande har vidtagits raed stöd av 24 kap. 1 § RB men brotteti domen hänförs under sådant lagrara att häktning inte hade kunnat ske annat änenligt undantagsregeln i 2 § i sararaa kapitel. Detta innebär att den enskildeskall ha dörats för brott sora har lägre maxiraistraff än fängelse. Enförutsättning för ersättnings-rätt i sådant fall skall dock vara att deförutsättningar för häktning som anges i 24 kap. 2 § RB uppenbart har brustit.För alt ersättning skall kunna utgå för anhåUande krävs enligl förslageldessutom att det intehar förelegat omständigheter som anges i 24 kap. 5 § andra stycket RB. Detskall således inte ha varit av synnerlig vikt att den raisstänkle har tagits iförvar trots att fulla skäl till häktning inte har förelegat. Liksom när det gällerersättning vid fängelse och annan straffrältslig påföljd begränsasersättningsrätten till följd av straffprocessueU åtgärd genom det tidigareangivna kravet på att frihetsinskränkningen skall ha varat isträck. Vad utredningen sålundaföreslagit i fråga om ersättning vid straffprocessuella åtgärder har iallraänhet godtagits av remissinstanserna. På några håll ifrågasätter maneraellertid om inte också en rayndighets hävande av eget beslut orafrihetsinskränkning bör kunna grunda ersättningsrält i vissa fall. För egen del finner jagdet till en början klart alt den nya lagen bör innehålla en raolsvarighet tillde nuvarande reglerna om ersättning vid häktning, anhållande och reseförbud.Jag biträder också utredningens förslag ora att ersättning på motsvarande sättskall kunna utgå, när någon har varit tagen i förvar genom beslut avfartygsbefälhavare etc. Utöver de straffprocessueUa åtgärder sora utredningenhar angett bör även dorastols förordnande om intagning på rättspsykiatriskklinik kunna föranleda ersättningsrätt. anser jag att man bör vidga ersättningsrätten till att orafattaockså fall då den straffprocessuella tvångsåtgärden upphävs efter överklagandeeller liknande. Även i det speciella fallet alt den misstänkte fäUs till ansvarför ett brott sora inle hade kunnat föranleda häktning anser jag det skäligtatt ersättning utgår. Onekligentalar vissa skäl för att man i överklagandefallen ställer upp krav på alt detsenare beslutet skall vara väsentiigen grundat på samraa oraständigheter somförelåg för det tidigare beslutet. Med hänsyn bl. a. tUl atthäktningsbeslut kan överklagas utan iakttagande av någon viss besvärstid tordedet inte säUan kunna inträffa alt ett beslut om upphävande av häktning ärgrundat på nytillkomna omständigheter. Det kan i sådant fall förefallaoberättigat att ersättning utgår. Jag vill eraellertid påpekaatt något motsvarande krav på att väsentiigen sararaa omständigheter skallföreligga vid de olika avgörandena inte har ställts upp vare sig lageller i utredningens lagförslag, när det t. ex. gäller möjligheten för den somhar varit häktad att få ut ersättning efter frikännande dom. Uppenbarligen även i sådant fall förekoraraa att det senare avgörandet grundar sig pånytUlkoraraande oraständigheter. Jag har redan tidigarefrarahållit sora rain raening att raan så långt raöjligt bör följa principernai lag, när det gäller de judiciella avgörandena. Jag anser det ocksåbefogal att ha generösa ersättningsregler i förevarande fall. Med hänsynhärlUl anser jag inle att raan i Prop.1974: 97 60 dennya lagen bör ställa upp ett uttryckligt villkor ora att beslut varigenorahäktning e. d. upphävs skall vara grandat på väsentligen sararaaoraständigheter sora häktningsbeslutet. Skulle det i undantagsfall förefallaklart oberättigat att låta ersättning utgå, finns det raöjhghet att vägraersättning raed stöd av den av mig tidigare förordade allmänna undantagsregelnall ersättning inte utgår, om del är oskäligt. Vaddärefter gäller kravet på att frihetsinskränkningen skaU ha varat viss minstatid anser jag att raan bör följa de principer sora gäller enligt lag.Ersättning vid häktning bör således utgå oberoende av hur häktningenhar pågått. Däreraot bör en 24-tiraraarsgräns ställas upp vid självständigaanhållanden och reseförbud. Detsararaa bör gälla vid de andra förberedandefrihetsinskränkningar sora närraast är att jämställa raed anhåUande. Jagåterkoraraer till frågan om lidsgräns i specialmotiveringen. Onekligenkan det diskuteras att, sora ett par reraissinstanser har föreslagit, utsträckarätten till ersättning vid häktning o. d. tUl att orafatta också det faUet attmyndigheten själv upphäver sitt beslut. Enligt mm mening skulle det dock föraalltför långt att ha en ersätlningsrätt i sådant fall. När en myndighetupphäver sitt eget beslut ora häktning e. d. torde det i de allra flesta fallbero på att nya oraständigheter har tillkorarait eller att vissa tidigare skälför frihetsinskränkningen har fallit bort. Jag anser därför inte att den nyalagen bör raedge rätt till ersättning i det angivna fallet. Den enskUde hareraellertid raöjlighet att begära ersättning raed stöd av skadeståndslagen, oradel ursprungliga beslutet har tillkorarait genora fel eller försuraraelse. Medhänsyn till det anförda föreslår jag alt raan i den nya lagen tar in enbestämmelse om att den som har varit häktad på grund av raisstanke om brotteller som till följd av sådan misstanke under raer än i sträck harvarit anhållen, underkastad reseförbud, intagen på rättspsykiatrisk klinik,tagen i förvarsarrest eller tagen i förvar genom beslut av befälhavare påfartyg eller luftfartyg eller av beskickning eller konsulat har rätt tillersättning, om (1) frikännande dora raeddelas för gärningen, (2) åtalet avvisaseller avskrivs, (3) förundersökning avslutas utan att åtal väcks eller, såvittgäller förvarsarrest, beslutet härora upphävs ulan att målet hänskjuts tillrättegång eller disciplinstraff åläggs, eller (4) beslutet orafrihetsinskränkning efler överprövning, överklagande eller doravUlobesvärupphävs eller ersätts av beslut som innebär mindre ingripande åtgärd. Vidarebör föreskrivas all, ora någon har varit häktad eller under raer än 24 tiraraari sträck har varit anhållen raed stöd av 24 kap. 1 § RB, så skallersättningsrält föreligga, ora gärningen i domen hänförs under sådant lagruraatt häktning icke kunnat ske annat än enligl 2 § sarama kaphel och det inte harförelegat sådana föratsättningar för häktning som anges där. För räll tillersättning på grund av anhållande skall där- Prop.1974: 97 61 järatefordras att det inle heller har förelegal oraständighet som anges i 24 kap. 5 §andra stycket RB. Jagvill i detta sararaanhang erinra ora de nya regler sora gäller beträffanderätten för den enskUde att tillgodoräkna sig häktning och annanStraffprocessueU frihetsinskränkning vid fastställande av brottspåföljd (SFS1973r 43). Sedan den 1 aprU 1973 är sådant tiUgodoräk-nande obligatoriskt ochfullständigt. I vissa fall kan den situationen inträffa att någon sora harvarit häktad e. d. döras till påföljd raen att han ändå har rätt tillersättning för häktningen enligt de förordade reglerna. Uppenbarligenvore det inle riraligt, ora personen i en sådan situation skulle få bådetUlgodoräkna sig häktningstiden sora verkställd påföljd och erhålla fullersättning. Den nya lagen bör därför innehålla en regel ora järakning aversättningen i sådant fall. Jag återkoraraer till detta i ett senare avsnitt. Jaghar redan i ett tidigare avsnitt förordat att rätten till ersättning vidadrainistrativa frihetsinskränkningar skall utforraas enhgt principerna i 1958års förslag. Ersättning skall alltså kunna utgå, ora del befinns uppenbart attfrihetsinskränkningen var utan grund. Det skall härvid vara likgUtigl, om feleller försummelse har förelegat hos den instans som har faltal beslut oraåtgärden. Ersättningsrättenenligt förslag var eraellertid begränsad på så sätt att den omfattadeendast sådana frihetsinskränkningar som hade karaktären av frihetsberövande.Härmed avsågs fall då vederbörande var fängslad eller genom inspärrning ellerövervakning eller på något motsvarande sätt var faktiskt hindrad alt förflyttasig utanför ett rura eller annat relativt starkt begränsat område. Utanförbegreppet frihetsberövande föU bl. a. reseförbud. Utredningenkonstaterar alt det i såväl strafflagstiftningen som annan lagstiftningförekoraraer exempel på sådana frihetsinskränkningar som inte kan betecknas somfrihetsberövanden. Sålunda finns i bl. a. besläramelser som gerraöjlighet för övervakningsnärand eller motsvarande att meddela föreskrift oravistelseort eller bostad. Liknande föreskrifter kan raeddelas påsociallagstiftningens område, bl. a. raed stöd av barnavårdslagen ellernykterhetsvårdslagen. Sociallagstiftningen innehåller även andra exerapel påfrihetsinskränkningar sora inte är så långt gående alt de kan betecknas somfrihetsberövanden. Utredningensförslag innebär, som tidigare närants, att ersättningsrält enligt den nyalagen skall föreligga inte bara vid egentliga frihetsberövanden utan också vidandra mindre ingripande inskränkningar i den personliga rörelsefriheten. Somskäl anför utredningen bl. a. alt den enskUde kan föranledas att underkasta sigen viss inskränkning i rörelse- 1974: 97 62 friheteninför utsikten att annars bli utsatt för en mera betungande påföljd och att detär skäligt att den enskilde i sådant fall har sararaa möjligheter tillersättning som vid egentiigt frihetsberövande. Utredningsförslagetinnebär vidare att ersättning skall kunna utgå vid beslut ora fortsättning aven redan pågående åtgärd. Sålunda skall t. ex. vägrad villkorlig frigivningkunna föranleda ersättning. Reraissinslansernahar i allraänhet inte frarafört några invändningar mot utredningens förslag ide nu berörda frågorna. På några håll anser man emellertid att svårigheter kanuppstå när det gäller att avgöra om en viss åtgärd, t. ex. raeddelande avföreskrift, är att bedöraa som en frihetsinskränkande åtgärd. Ett parreraissinstanser finner det tveksarat om ersättning bör kunna utgå i sådanafall då det först har varit fråga om ett befogat frihetsberövande ochfrisläppande sedermera har vägrats. Förmin del anser jag alt det rent principieUt finns skäl att låta den . nya lagensregler ora ersättning orafatta även andra frihetsinskränkningar än egentligafrihetsberövanden. Jag har också i föregående avsnitt förordat att den enskUdeskall kunna få ersättning i ett visst sådant fall, nänUigen vid reseförbud pågrund av misstanke om brott. Att låta ersättningsrätten gälla generellt vidalla adrainistrativa åtgärder sora innefattar ett mått av frUietsinskränkningskulle dock föra mycket långt. Risk finns för att de ersättningsprövandemyndigheterna i så fall skulle bli hårt belastade med ersättningsanspråk.Uppenbarligen skulle också besvärliga gränsdragningsproblem kunna uppstå, närdet gäUer att avgöra ora ett visst beslut har en frihetsinskränkande effekteller ej. a. skulle tveksamhet uppkomma i åtskUliga fall då föreskrift harmeddelats i straffrättsligt samraanhang eller enligt någon avsocialförfattningarna. Det kan inte heller bortses från att de fall då denenskilde har utsatts för en frihetsinskränkande åtgärd utan att dock berövasfriheten ter sig avsevärt raindre behjärtansvärda än de fall då det har varitfråga om ett egentligt frihetsberövande. I fall av det förstnäranda slagettorde den enskUdes intressen norraalt få anses tillgodosedda genora raöjlighelenatt erhålla ersättning enligt skadeståndslagen. Medhänsyn tUl det sagda anser jag att ersättningsrätten enligt den nya lagen bör,såviti gäller adrainistrativa beslut, begränsas tUl all avse egentligafrihetsberövanden. Närdet gäller frågan vad sora skall anses utgöra frihetsberövande anser jag att deuttalanden sora gjordes i samband med att förslag lades fram bör varavägledande. TiU frihetsberövande bör alltså hänföras fall då någon är fängsladeller genom inspärrning eUer övervakning e. d. är faktiskt hindrad altförflytta sig utanför ett ram eller annat relativt starkt begränsat oraråde.Uppenbart är att den som är intagen på kriminalvårdsanstalt eller skall anses berövad friheten. Detsammagäller den som har omhändertagits för sluten psykiatrisk vård eller som harintagits i ung- 1974: 97 63 domsvårdsskola.Den som efter omhändertagande för samhällsvård har överlämnats till enskilt hemeller blivit intagen på annan anstalt än ungdomsvårdsskola torde däreraot intekunna anses vara berövad friheten i andra fall än då han har blivit föreraålför direkta tvångsåtgärder, t. ex. inlåsning. Jagansluter mig till utredningens uppfattning att ersättningsrätt bör kunnaföreligga inte bara när beslut har fattats om att någon skall berövas frihetenoch beslutet därefter går i verkställighet utan också när en person som ärintagen vägras att återfå friheten. t. ex. vägrad villkorligfrigivning från fängelse eller vägrad utskrivning från vårdanstalt föranledaersättning, om beslutet uppenbart saknar grund. Likalitet sora när det gäller judiciella frihetsinskränkningar i allraänhet anserjag det finnas skäl att beträffande de administrativa frihels-berövandenaställa upp krav på alt frihetsberövandet skall ha varal viss minsta tid för attersättningsrält skall föreligga. Pågrund av det anförda förordar jag att i den nya lagen förs in en bestäraraelseav innebörd att den sora varit berövad friheten till följd av administrativtbeslut har rätt till ersättning, om det befinns uppenbart attfrihetsberövandet var utan gmnd. Detraisstag sora har föranlett det felaktiga frihetsberövandet kan hänföra sigsåväl till lagtolkning e. d. som till de faktiska förhållandena. Bedöraningenav åtgärden förutsätts ske med utgångspunkt från vad man efteråt känner till.Genom föreskriften all frihetsberövandet skall vara uppenbart ulan grundmarkeras alt endast objektivt klart orikliga fall av ingripanden kan föranledaersättning. Somframgått av den redogörelsen innehåller lag vissabestäraraelser ora undantag från rätten tUl ersättning.