prop · FX0328 · 1974-12-31 00:00:00 — upp bakom regionmusiken som en självständig faktor imusiklivet och betonar vikten av att regionmusiken får möjligheter attutvecklas och konsolideras. Alt inrikta en så stor konstnärlig resurs som dennapå delvis nya arbetsuppgifter måste med nödvändighet vara en successivtverkande process. I denna process är det viktigt att också regionala synpunkteroch önskemål kan beaktas. De åtgärder i form av vidareutbildning, nya formerför rekrytering, speciella arrangemang och ton-sättarbeslällningar, som redansatts in kommer enligt min mening tillsammans med en fortlöpande erfarenhet avskiftande arbetsuppgifter och möte med olika pubhkgrapper alt göraregionmusiken tUl en aUt mer betydelsefull kulturell faktor. Man får också varaöppen för att ohka musikavdelningar, bl. a. genom de försök all profileraverksamheten som pågår, utvecklas åt helt olika håU. När del nu pågåendeutvecklingsarbetet är avslutat bör de olika ensemblerna inom regionmusiken,inom ramen för de arbetsuppgifter som åläggs dem, kunna göra gällande sammakonstnärhga frihet och individualitet som andra sam-hällsfinansierademusikensembler. Detta innebär också att det då inte längre finns anledning atthos bibehålla något övergripande konstnärligtansvar för regionmusikens verksamhet. Den nuvarande regionala indelningen av regionmusikenbeslöts och betingades främst av behovet av regional samverkan inom organisationen.I den regionalt förankrade musikverksamhet, som kan komma att växa fram, börman enligt min mening kunna räkna med att disponera hela den del avregionmusikens kapacitet som står till det allmänna musiklivets förfogande. Jagutgår ifrån att regionmusiken kommer att få möjlighet att deltaga i detutredningsarbete på regional nivå som jag tidigare hänvisat till. fårregionkapellmästarna svara för den direkta kontakten mellan regionmusiken ochdel regionala musiklivet. I takt med att regionala organ skapas för planeringoch samordning av musikverksamhelen bör dessa organ kunna ta över de regionalaproduktions- och samordningsuppgifter för regionmusiken som Institutet förrikskonserter nu svarar för. Enligl min mening bör man vara beredd på altutvecklingen kan leda liU att regionmusikens regionala organisationoch indelning får ses över. för rikskonserler inrättades harvissa riktlinjer gäUt för arbetet med att bygga upp rikskonsertverksamheten.Enligt dessa är skolkonserter den viktigaste uppgiften. Det statliga ansvaretär främst knutet till den centrala organisationen. Uppgifterna att på detregionala och lokala planet förmedla och genomföra konserter skall enliglrikthnjerna ligga på organ som både ekonomiskt och organisatoriskt ärfristående i förhållande till staten och institutet. föreslog altenomfattande statlig organisation på musikområdet skulle byggas upp på regionalnivå. 1974: 28 337 varandedepartementschefen ansåg sig inte kunna förorda detta utan att frågorna omkostnadsfördelningen meUan stat, landsting och kommun blivit ytterhgarebelysta och hänvisade tiU de generella förslag i fråga om kullurlivetsfinansiering, som då höll på att arbeta med. UtveckUngen haremeUertid gjort det nödvändigt alt decentralisera en avsevärd del avproduktions- och samordningsuppgifterna från det centrala institutet. Idagsläget har institutet därför sju regionkontor. Anordningen är alt betraktasom provisorisk. Somjag redan nämnt anser jag alt ansvaret för alt planera och utredamusikverksamheten bör åvila organ på regional nivå. Kraven på arbetsinsatserfrån kommer därmed att successivt förändras. Jagutgår ifrån att möjligheten för regionala organ att ta över ansvaret för deregionkontor som ingår i rikskOnserl-organisationen kommer att belysas i denregionala utredningsverksamheten. Deframtida arbetsuppgifterna för har beskrivits avkulturrådet. För egen del anser jag att institutets huvuduppgifter i framtidenkan sammanfattas i dels uppgifter som experl-och konsullorgan, dels uppgiftermed produktion och distribution av ett kompletterande musikulbud. Institutetsuppgifter som expert- och konsultorgan blir viktiga och omfattande. Institutetsinsatser bör förskjutas mot allmän information och rådgivning i produktions-och distributionstekniska frågor, lokalfrågor m. m., när en mer intensivregional verksamhet byggs ut på musikområdet. Uppgiften att informera om ochfrämja nya tendenser i svenskt musikliv liksom uppgiften att vara konsultorganför skolkonsertverksamheten bör Särskilt framhållas. Institutet bör såledesäven fortsättningsvis behålla ett övergripande ansvar för uvecklingsarbetetmed skolkonsertverksamheten, bl. a. för att kunna ta pedagogiska initiativ ochbidra till arbetet iried att utarbeta läromedel. Institutet bör vidare soinhuvuduppgift ha att svara för en komplettering av det regionala musikutbudet.Under en relativt lång övergångstid får man räkna med ett förhållandevis stortbehov av elt sådant kompletterande musikutbud. Det kan ta formen av egen produktioneller avse distribution av musik som producerats av andra organ ochinstitutioner. Dén egna produktionen kan vara en väg att informera om ochfrämja nya tendenser i musiklivet. I distributionsuppgifterna bör bl. a. ingåall förmedla större turnéer och utländska artister. Det kompletterandemusikulbudet bör utgå från de olika regionernas önskemål och behov.Kompletterande produktion behövs både vad gäller skolkonserter och allmännakonserter. Jag räknar méd alt ansvaret för den uppsökande konsertverksamhetenpå ett "relativt tidigt stadium kommer att kunna läggas över på regionalnivå. 1974: 28 338 härtorde dock vissa övergripande uppgifter behöva hgga kvar på central nivå. Detstöd tiU lokala musikakliviteter, som institutet har kunnat ge, har varit betydelsefuUtooh medel bör t. v. kunna disponeras för ändamålet. Det är angelägel allmedlen används på ett systematiskt sätt. Institutetsuppgifter på fonogramområdet har vidgats och verksamheten innebär nu enbetydelsefull komplettering till den kommersiellt drivna produktionen.Verksamheten, som bedrivs på försök, har tillförts ytterligare resurser. Iavvaktan på en utvärdering av delta tillskott räknar jag t. v. inte med någraförändringar av principiell natur. Vadjag här sagt om institutets förändrade uppgifter kommer successivt all påverkarikskonsertverksamhetens uppläggning och medelsbehov. De konkretaförändringar, som utvecklingen leder till får prövas i det årligabudgetarbetet. Institutet har i sin anslagsframställning för nästa budgetårföreslagit alt statsmakterna fastställer en plan för den återståendeutbyggnaden av rikskonserlverksamhelen, uiltryckt i det antal konserter avolika slag som institutet bör kunna anordna. Mot den bakgrund som härangetts anser jag del inte möjUgt att nu ange någon sådan riktpunkt. Jaghar i det föregående vid redogörelsen för min syn på målen för dekulturpolitiska insatserna slagit fast statens ansvar för en utveckling ochförnyelse i kulturlivet. En av konsekvenserna av detta ansvar för musikens delhar jag varit inne på vid presentationen av arbetsuppgifterna . En annan konsekvens är att staten bör ge fortsaltstöd till en utveckling av elektronmusiken i landet. Stödet bör, liksom stödettill den instrumentala musiken, bl. a. syfta liU en spridning avproduktionsmöjligheterna och ökade möjligheter att ute i landet få kontakt medden elektroniska musiken. Kulturrådethar endast i korthet berört kyrkomusikerorganisationen, vUket av fleraremissinstanser upplevts som en brist. är inte althänföra till del slag av instilulionsverksamhet som här behandlats. Däremot ärgivelvis kyrkomusikerna en myckel stor faktisk tillgång ute i musikhvet. Destår för en omfattande och varierad musikutövning och utnyttjas också i mångafall för andra uppgifter, i första hand pedagogiska. Mol denna bakgrund finnerjag det naturligt att man i det regionala planerings- och utredningsarbete somjag tidigare berört även belyser möjligheterna att utnyttja kyrkomusikerna föruppgifter utanför deras egentliga område. Det regelsystem, främst i form avkyrkomusikerstadgan (1950:375), som bestämmer kyrkomusikernas uppgifteroch tjänstgöringsförhållanden, innebär att möjligheterna f. n. är begränsade.Från kulturpolitisk synpunkt kan en vidgning av dessa möjligheter vara avintresse. Prop.1974: 28 339 Attfrågan belyses i det regionala utredningsarbetet kan ge en utgångspunkt för enallmän översyn av det nuvarande regelsystemet. Jag vill också erinra om att jagtidigare pekat på de samordningssvårigheter som finns i den fria skapandeverksamheten genom de skilda bestämmelser som gäller för ohka kategorier avlärare och ledare, däribland kyrkomusiker, och att möjligheterna tillsamordning av arbetsuppgifterna inom mer än en verksamhetsform bör undersökas. MUS65 har i betänkandet (SOU 1973: 5) Museerna redovisat sin principiellauppfattning om museernas mål och uppgifter inom kulturlivet. Såväl museernasutåtriktade verksamhet som den vetenskapliga dokumentationen behandlasingående. Utredningens förslag berör både den statliga museiverksamheten ochfrågan om statligt stöd till kommunala och enskilda museer. Remissinstansernaunderstryker behovet av en upprustning av museiväsendet men anser att deföreslagna resursförstärkningarna är otUlräckliga om en tiUfredsstäUandeambitionsnivå skall kunna upprätthållas. Enligtmin mening har utredningen på ett förtjänstfullt sätt belyst museernas roll somkulturinstitutioner och det omfattande arbete som läggs ned i hela landet påatt vidareutveckla museernas verksamhet och göra museerna tillgänghga för aUagrupper i samhället. Mot bakgrund av de allmänna kulturpolitiska målen kommerjag i det följande att redovisa vissa synpunkter på de speciella målen förmuseernas verksamhet och det arbete som museerna bedriver för att nå dessamål. Jag lar vidare upp vissa frågor om utnyttjandet av de statliga resursernaför museiverksamhet och frågan om statsbidrag till regionala och lokala museer.Mot bakgrund av vissa riktiinjer för organisationen av de statliga museernabehandlar jag därefter dessa museer var för sig. Jag kommer ookså att beröravissa mindre museer med statsbidrag saml universitetsmuseerna. Ettav målen för den statliga kulturpolitiken är alt garantera att äldre tiderskultur tas till vara och levandegörs. Museerna spelar en central roll när detgäller att nå detta mål. Samhngarna av föremål utgör grunden för museernasverksamhet. Genom att kontinuerhgt sanUa och vårda material från olika tiderger museerna sitt bidrag tiU kommande generationers kunskaper om detförflutna. Samlandet är bara det första stegel i en kedja av sammanhängandeaktiviteter i syfte att skapa samband mellan vår nuvarande kultur och äldretiders livsformer. Samlingarna måste utforskas och dokumenteras. De kunskapersom det vetenskapliga arbetet ger måste föras ut tiU människorna genom enaktiv verksamhet, i vilken utställningarna står i centrum. De fastautställningarna erbjuder museibesökaren elt brett 1974: 28 340 perspektivöver större ämnesområden. De tillfäUiga utställningarna kan ge möjlighet attställa samhngarna och den kunskap de förmedlar i relation tiU aktueUasamhällsproblem. Genom utställningsverksamheten kan museerna, såsom MUS 65uttryckt det, erbjuda material och information som engagerar och stimulerarmänniskornas intresse att aktivt delta i kulturlivet. Jag viU särskiltunderstryka vad utredningen anfört om utställningen som en beståndsdel i en mersammansatt kulturell verksamhet. Ett allsidigt utbud av bl. a. film, teater,musik och litteratur i anknytning till museiverksamheten är ägnat att vidgamuseibesökarens intresse för den information som varje museum kan ge inom sittsärskUda ämnesområde. Del är värdefullt att museets aktiviteter utvecklas inära samspel med intressegrupper utanför museet. När museets fackkunskaperställs i relation till intressen och strävanden hos pohtiska organisationer,studieförbund, kulturarbetare, aktionsgrupper och andra grupper av män- .niskor ikan en utställning kring ett visst tema fungera som ett medium föridékommunikation. Genom en publik verksamhet efter dessa hnjer bör museerna hagoda möjligheter all fungera som debattforum för aUmänna samhäUsfrågor.Museerna får sin egenart just genom all låta kunskapen om människornasmateriella standard och andliga situation belysa den aktuellasamhällsdebatten. Referensen till det förflutna bör vara lika viktig somanknytningen tUl museibesökarens egen situation. Museernasinsatser för konstnärlig och kulturell förnyelse är en viktig del avverksamheten. Ett museum för modern konst skall spegla och förmedlaförnyelsesträvanden inom konstområdet. Det bör också för t. ex. ett tekniskteller kulturhistoriskt museum vara möjligt att på grundval av kunskaperna omdet historiska skeendet och situationen behandla den framtidautveckhngen. Jag vill här särskilt betona museernas ställning sominformationscentraler och deras särskilda förutsättningar att stimulera debattoch opinionsbildning. Som förhållandenaär är det så gott som enbart i tätortsområden som del finns godamöjligheter till kontakt mellan å ena sidan museiinstitutionerna och å andrasidan organisationslivet och de enskilda människorna. Såsom utredningen slagitfast måste emeUertid museernas material som kunskaps- och upplevelsekäUa varatiUgängligt för aUa grupper i samhället. Detär ett rättvisekrav att de statliga museiresurser na så långt det är möjligtkommer alla delar av landet till godo; De statliga museerna bör, vid sidan avforskning, insamling och utveckhngsarbete av rikskaraktär, ställa sakkunskaptill förfogande, bedriva fortlöpande information och rådgivning samt svara förolika slag av service till de regionala museerna. Vid nalionalihuseel,. m. fl. stathga och statsunderstödda museerproduceras 1974: 28 341 vandringsutställningarsom bhvit ett väsenthgt inslag i de regionala och lokala museernas verksamhet.En vandringsutställningsverksamhel av detta slag i nära kontakt med länsmuseer,kommuner och organisationsliv bör på olika sätt utvecklas och understödjas.Den försöksverksamhet med riksutställningar som MUS 65 bedriver är ett viktigtinslag i ett sådant samspel meUan statliga och regionala museer. En viktig princip förriksutställningsverksamheten har varit att i nya tekniska och organisatoriskaformer förmedla och ge möjlighet all visa de statliga museernas samlingar överlandet. Del åligger de statliga museerna att bl.a. genom att låna utmuseiföremål medverka i försöksverksamheten. Denna princip bör enligt minmening befästas på så sätt att de statiiga museerna, t. ex genom depositionerute i landet, får ett ansvar för att göra sina samhngar och kunskapertiUgängliga. I samband med beredningen av MUS 65:s väntade förslag omRiksutstäUningars framlida organisation bör omfattningen av de statliga museernasansvar för en decentraliserad museiverksamhet särskUt övervägas. Även om man i ökadutsträckning decentraliserar de statiiga museernas verksamhet bör del vara delokala och regionala museerna som i första hand tillgodoser behovet avutställningar och museiundervisning. Jag vill liksom MUS 65 understryka altkommuner och landsting själva fastställer den lokala och regionala museiverksamhetensinriktning och ambitionsnivå. Samma ansvarsfördelning meUan stat, landsting ochkommuner bör gälla för museiområdet som för kulturområdet i övrigt. Denutveckling som ägt ram under 1960-talel innebär också att man med kommunalainsatser kunnat bygga upp länsmuseerna till institutioner med en synnerligenomfattande och differentierad verksamhet. Härigenom finns inom museiområdet till skillnad från andra sektorer av kulturområdet ett rikstäckande nät avkulturinstitutioner. Jag vUl i detta sammanhangframhåUa att statsbidraget till landsantikvarieorganisationen indirektinneburit ett ekonomiskt stöd också för länsmuseiverksamheten. Bidraget kommerinte att kunna utgå i nuvarande form i och med att i enlighetmed vad jag i det följande kommer att förorda övertar vissa uppgifterbeträffande den statliga kulturminnesvården. Detta får enligt mitt förmenandeinte innebära att staten undandrar sig ett ekonomiskt ansvar för regionalmusei-och kulturminnesvårdande verksamhet. MUS 65 föreslår dels statsbidragför regional kulturhistorisk museiverksamhet, för att bl. a. tillförsäkrakulturminnesvården museal medverkan, dels statsbidrag för regional utåtriktadmuseiverksamhet. Dessa bidrag föreslås utgå med lika stort belopp lUl varjelän. Ett vidgat statsstöd föreslås också kunna utgå till museer med regelbundenservice till bl. a. den högre utbUdningen och forskningen. Bidrag föreslåsvidare kunna utgå tiU region- och lokalmuseer för genomförande av särskUdaprojekt. 1974: 28 342 Flertaletremissinstanser finner det föreslagna statsbidraget tUl region-och lokalmuseerotUlfredsstäUande. I flera yttranden förordas indexreglerade bidrag ellerbidrag i förhållande till museets personalkostnader. Flera remissinstanseråberopar förslag om statsbidrag tiU regionala och lokalakulturinstitutioner. Jagförordar att ett nytt statsbidrag införs för länsmuseerna. Bidraget bör avselänsmuseernas museala och kullurminnesvårdande verksamhet. Den närmareutformningen av bidragssystemet bör övervägas inom en särskild arbetsgrupp somjag i annat sammanhang avser att föreslå Kungl. Maj:t att tillsätta.Arbetsgruppen bör vidare överväga frågan om statsbidrag till regional musei-och kulturminnesvårdsverksamhet i sådana län där länsmuseum saknas. MUS65 har fört fram en rad förslag rörande de statliga museernas organisatoriskauppbyggnad. Med statliga museer avser jag här de museer, som är organiseradesom statliga myndigheter, saml de två till övervägande delar statsunderstöddastiftelserna och . I fråga om dessa museerföreslås statens historiska museum, och moderna museet blisjälvständiga museer. Livrustkammaren, och Haliwylska museetbör enligt de sakkunniga läggas samman tUl en gemensam organisation. Dessa ochandra organisationsförslag har fått ett myckel blandat mottagande avremissopinionen. Jagvill i likhet med de sakkunniga understryka betydelsen av alt museerna liksomövriga kulturinstitutioner ges stor självständighet. Samhällets inflytande börbegränsas till frågor om den allmänna inriktningen av de statliga ochstatsunderstödda museernas verksamhet. Detta innebär doök inte att det allmännahar anledning alt närmare pröva och godkänna de åsikter och bedömningar somkommer liU uttryck i verksamheten. Målet att skapa reella yttrandemöjhghelergäller givetvis även museisektorn. Denna principiella grundsyn i fråga ominstitutionernas frihet, som bl. a. mina båda företrädare gett uttryck för,måste prägla ett ställningstagande även till museernas organisationsfrågor.Inrättandet av elt mycket stort antal fristående museiinstitutio-ner kanemellertid ge upphov tiU elt dåligt utnyttjande av personal, lokaler, utmstningoch ekonomiska resurser och därigenom försämrad service både för personal ochallmänhet. Detta måste också beaktas när man överväger om ett museum skall varahelt fristående eller ingå i en större organisation. Ettställningstagande tUl MUS 65:s organisationsförslag bör sålunda i varje enskiltfall bygga på vissa allmänna riktlinjer för organisationen av statiiga ochstatsunderstödda museer. Jag anser att man i en myndighet och under engemensam styrelse bör kunna förena museienheter, vUka har besläktadeämnesområden. Frågor rörande gränserna för och inriktningen av varjemuseienhets insamlingsområde kan härigenom 1974: 28 343 lösasi samråd inom en och samma organisation. Vidare möjliggörs ett samlatutnyttjande av tillgängliga resurser, varigenom kostnadskrävande dubbleringarkan undvikas. Del bör t. ex. vara till fördel för verksamheten i sin helhetatt kunna samla resurser för teknisk bearbetning, biblioteks- och arkivservice,information och kontakter m. fl. Elt viktigt motiv fören samordning mellan statliga museienheter är också att man härigenom skaparökade möjligheter för en samlad och effektiv service tiU de regionala museema. Ettorganisatoriskt samgående i syfte att uppnå ett samordnat och rationeUtutnyttjande av tillgängliga resurser för museiverksamheten får inte leda beskuren handlingsfrihet för de olika institutioner som förs samman. Inomvarje gemensam organisation bör självständighet råda för de ingåendeenheterna. Detta bör bl. a. komma till uttryck i att ledningen för resp. enhetfår besluta självständigt inom ramen för de resurser som ställs lUl enhetensförfogande. Jagkommer vid min anmälan i det följande (25.19.4) av MUS 65:s förslag om eltmusei- och utsläUningsråd alt förorda att rådels funktioner inordnas i statenskulturråd. Vissa frågor som tagits upp av MUS 65 kommer sålunda att ligga inomkulturrådets ansvarsområde. Den fortsatta handläggningen av frågan om centralregistrering av museisamlingar hksom av frågan om konserveringsverksamhetensorganisation bör kunna övervägas inom . Fortsatta övervägandenrörande museiväsendets personalutbildningsfrågor bör också kunna göras inomstatens kulturråd i samråd med utbUdningsmyndighetema. Ioch med inrättandet av föreligger inte längre skäl för enstatiig reglering av verksamheten inom museichefskollegiel i . Detbör ankomma på Kungl. Maj:l att bestämma på vilket sätt en precisering avmuseernas ansvarsområden fortsättningsvis skall kunna göras. Jagövergår nu till att behandla de enskUda museerna var för sig. Statenshistoriska museum har tiU uppgift att bevara mmnet av kulturutvecklingen iSverige och skall tillsammans med sprida kunskap omlandets kulturminnen och om gångna tider. skall omfattasamlingar av fornföremål, som belyser de antika kulturerna inommedelhavsområdet och . MUS65 föreslår alt , statens historiska museum ochmedelhavsmuseet i fortsättningen skall utgöra fristående institutioner. Medhänsyn till bl. a. den starkt delade remiss opinionen och mot bakgrand av deredovisade riktlinjerna för organisationen av statliga museer, kommer jag idet följande att förorda att ämbetet och de två museerna bör utgöra enmyndighet med intern självständighet för de ingående enheterna. Iavvaktan på resultatet av den utredning om ochde båda museernas inre organisation, som jag berör i det följande (25.19.5),kommer jag att beräkna medel för bl.a. utökad utstäUningsverksamhet vidhistoriska museet och . Nationalmuseethar liU uppgift att främja konsten, konstintresset och konstvetenskapen.Moderna museet och östasiatiska museet är avdelningar uiom . MUS65 föreslår att moderna museet skUjs från . Östasiatiska museetbör däremot enligt utredningen även i fortsättningen vara knutet tillnationalmuseet. Flertaletremissinstanser avvisar eller för fram starka reservationer mot förslaget attgöra moderna museet tUl en frislående institution. Remissinstanserna delarutredningens uppfattning om att östasiatiska museet inte bör omorganiserastill ett fristående museum. Isin anslagsframställning för /72 föreslog attmoderna museet skuUe avskiljas till en självständig organisatorisk enhet. Minföreträdare anförde i prop. 1971:1 (bil. 10 s. 68), mot bakgrund av bl. a.statskontorels och MUS 65:s remissyttranden, att förslag ficktas upp i elt senare sammanhang i samband med behandhngen av frågor som ärövergripande för hela museiväsendet. Jagdelar uppfattningen hos bl. a. all verksamheten vid moderna museetoundvikligen måste bli annorlunda inriktad än verksamheten vid nationalmuseeti övrigt. Jag anser däremot i likhet med statskontoret att en fullständiguppdelning av i ett samtidsmuseum och ett historiskt museumskulle bli både orationell och onödigt kostnadskrävande. Besvärligagränsdragnmgsprbblem skulle uppstå vid uppdelningen av t. ex. tecknings- ochgrafiksamlingama, och arkivet samt administrationen. Önskemålen omen självständigare ställning för modema museet kan enligt min meningtUlgodoses inom en organisation av det slag som jag allmänt redogjort för i delföregående. Motbakgrund av vad jag nu anfört anser jag att med moderna museetoch östasiatiska museet bör utgöra en myndighet med en gemensam styrelse. Varjemuseienhel bör självständigt under styrelsen ledas av en föreståndare. Vissaservicefunktioner bör dock vara gemensamma för hela myndigheten.