prop · FX03166 · 1974-12-31 00:00:00 — I motiven tUl NVLbetonas vikten av att den särskilda strandregleringen upprätthålls effektivt ienlighet med dess syfte, så att allmänhetens tillträde tUl landets kuster ochsjöstränder inte hindras av okontrollerad bebyggelse. Av NVK redovisadeundersökningar ger vid handen att strandskyddsförordnanden inle kommit tiUstånd i sådan omfattning att tillträdet tUl de från frUuftssynpunkt värdefullastränderna kunnat bevaras för den ej strandägande befolkningen i önskvärdomfattning. Vidare har dispens för bebyggelse inom strandskyddsområde getts i förhållandevisstor utsträckning. Jag anser därför i likhet med NVK och de fleslaremissinstanserna att det finns anledning att skärpa de nuvarande bestämmelsemaom strandskydd. NVK:s förslag om införande av ett generellt skydd för strandområdetvid havet, insjöar och vattendrag godtas i huvudsak av flertalet remissinstanser.Även jag biträder förslaget om införande av generellt strandskydd. Jag förordarsåledes att det i lagen slås fast att strandskydd skall råda vid havet,insjöar och vattendrag. Strandskyddsområdet bör i första hand omfatta land-och vattenområdet intill 100 ra från strandlinjen vid normalt medelvattenstånd.När det behövs för att tUlgodose syftet med strandskyddet, bör regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer kunna utvidga strandskyddsområdetintill ett avstånd av högst 300 m från strandlinjen. I fråga om vattenområdeutanför denna gräns vill jag erinra om att länsslyrelsen har möjlighet att medstöd av 5 § sjötrafikförordningen (1962: 150) meddela föreskrifter bl. a. omfartbegränsning och om begränsning i rätt att utnyttja vattenområde förbåttävling, valtenskidåkning eller liknande sport. kommunikationsdepartemenletavser enligt vad jag inhämtat att föreslå ändring i nämnda bestämmelser i syfteatt utvidga befogenheter att ingripa tiU skydd förvattenområden i dessa avseenden. Som NVK anfört bör undantag från det generellastrandskyddet medges för sådana strandområden som uppenbariigen saknarbetydelse för allmänbetens bad- och friluftsliv, t. ex. vid obetydliga bäckaroch tjärnar. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bör kunnaförordna om sådana undantag. Som NVK påpekat kräver genomförandet av ettgenerellt strandskydd att strandskyddsområdena avgränsas och preciseras så attnågon tvekan inte kan uppstå beträffande deras omfattning. Denna fråga börenligt min mening lämpligen lösas så att bestämmelserna om generelltstrandskydd för beredande av tid för behövliga inventeringar fär träda i kraftden . Jag kan upplysningsvis meddela att jag ämnar föreslå Kungl.Maj;t att bemyndiga länsstyrelserna att efter sådana inventeringar och eftersamråd med meddela beslut om de undantag som behöver göras, såatt besluten kan träda i kraft , Det kan givetvis bli nödvändigtatt företa jämkningar i fråga om strandskyddsområdenas omfattning. Flera remissinstanser har ansett att strandskyddnormalt inte bör gälla inom planområde. Där bör enligt deras meningbestämmelserna i byggnadslagstiftningen vara till fyllest. För egen del anserjag det angeläget att strandskyddet så långt möjligt upprätthålls även inomplanlagt område. Genom de ändringar jag föreslår beträffande 16 §, som reglerarstrandskyddets innehåll och vartill jag återkommer i det följande, skall detvara förbjudet att inora strandskyddsområde utföra anläggning eller anordningsom begränsar allmänhetens rörelsefrihet enligt allemansrätten. Härigenomerhålls i viss utsträckning kontroll över åtgärder som inte är åtkomliga enligtbyggnadslagstiftningen. Vidare föreslås att regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer får befogenhet att ge föreskrifter om vad allmänheten haratt iaktta inom strandskyddsområde. Motsvarighet härtill saknas ibyggnadslagstiftningen. Den samordning som i förekommande fall behövs medbeslut enligt nämnda lagstiftning bör kunna åstadkommas genom samråd ellergenom delegation av beslutanderätten tiU kommunen i enlighet med vad jag kommeralt föreslå i det följande. Med hänsyn tUl det anförda ansluter jag mig tillNVK:s förslag att strandskyddet normalt också bör omfatta planlagt område menatt det, när särskilda skäl föreligger, vid faslställelse av generalplan,stadsplan eller byggnadsplan skall kunna förordnas att i planen ingåendestrandområde inte längre skall omfattas av strandskydd. Jag vUI i sammanhangetframhålla att enUgt de övergångsbestämmelser som jag föreslår skallstrandområde som vid utgången av ingår i fastställd generalplan,stadsplan eller byggnadsplan inte omfattas av strandskydd enligt de nyabestämmelserna, om inte annat förordnas. Ett par remissinstanser har ansett attstrandskyddet också bör tillgodose rena naturskyddssynpunkter och sammanförasmed landskapsskyddsbestämmelserna. Jag har förståelse för motiven bakom dennauppfattning. Behovet av värn för allemansrätten vid stränderna gör sigemellertid enligt min mening gällande med sådan styrka, att det bör tillgodosesmed bestämmelser som är direkt och enbart Inriktade härpå. Den förankring hosden allmänna opinionen som strandregleringen tillvunnit sig kan inte utanvidare väntas tillkomma naturskyddsbestämmelser med mera allmänt innehåll. Behovetav markering av det särskilda syftet med strandregleringen ökas isamband med införandet av generellt strandskydd. I praktiken tordestrandskyddet i allmänhet automatiskt också få tUl effekt att de egenskaper hosnaturmiljön bevaras som vid sidan av närheten tUl vatten gör ett strandområdelämpat för friluftsliv. Behövs därutöver särskilda föreskrifter till skydd förnaturmUjön inom visst strandområde, får naturvårdslagens härför avseddabestämmelser tUlämpas jämsides med strandkontrollen. Jag anser sålunda attstrandskyddet liksom bör ha tUl väsentligt syfte att bevaraallemansrätten vid stränderna. Om förslaget om genereUt strandskydd genomförs,finns enligt min mening inte längre något behov att kunna förordna omstrandskydd interimistiskt. 15 a § kan därför upphävas. Innebörden av strandskyddet regleras som jagtidigare nämnt i 16 §. NVK föreslår att nuvarande bestämmelser oratillståndstvång för bebyggelse och möjlighet till tUlståndsprövning ochåterställningsföreläggande i fråga om anläggningar som hindrar utövningen avallemansrätten ersätts av ett generellt förbud med möjlighet för länsstyrelsenatt medge undantag när särskilda skäl föreligger. Förslaget har godtagits av deflesta remissinstanserna, och även jag finner det ändamålsenligt attstrandregleringen i princip utformas på detta sätt. NVK:s förslag attstrandregleringen skall avse bl. a. uppförande av "ny byggnad" istället för som f. n. "helt ny byggnad" har motiverats med att detdärigenom skulle bli möjligt att reglera inte bara tiUkomsten av helt nybyggnad utan även omfattande tUl- eller ombyggnad eller därmed jämförlig ändringav befuitlig byggnad. Några remissinstanser har avstyrkt förslaget i denna delunder framhåUande att införandet av ännu ett byggnadsbegrepp ibebyggelsereglerande författningar skulle raedföra svårigheter och allmänosäkerhet vid tillärapningen. Enligt min mening finns inte med hänsyn tillstrandskyddets syfte anledning att ändra bebyggelsekon-trollens omfattningsåvitt nu är i fråga, eftersom till- eller ombyggnad av ett befintligt husnormalt sker på mark som redan tagits i anspråk som tomt. Innebär arbetena attbyggnaden ändras för att tillgodose ett nytt ändamål, t. ex. ändring av enfiskebod till fritidshus, omfattas ombyggnaden av strandkontrollen redanenligt gäUande bestämmelser. I andra fall torde byggnadslovsprövningen av tiU-eller ombyggnad vara tUl fyl- lest.Med hänsyn till vad jag anfört öm strandskyddets syfte finns ej heller skälatt under strandkontrollen utan närmare precisering eller hänsyn tUl inverkanpå allemansrätten föra in ingrepp som väsentligt påverkar mark- ellervattenförhållanden inom strandområdet. Den behövliga kompletteringen avstrandskyddets innehåU bör enligt min mening ske på det sättet att detnuvarande förbudet mot bebyggelse och förberedelsearbeten därför utvidgas tiUatt avse även utförande av anläggning eller anordning varigenom mark tas ianspråk såsom tomt eller allmänheten på annat sätt hindras eller avhålles frånatt beträda mark där den annars skulle ägt att färdas fritt. Förbudet kommerhärigenom att omfatta exempelvis vägar samt av NVK nämnda anläggningar förcamping och sport ra. Det bör ankomma på att enligt vad jagförut nämnt, meddela behövliga föreskrifter ora vad allmänheten har att iakttainom strandskyddsområde. Det tillkoraraer Kungl. Maj:t att besluta härom. bör få medge undantag frånstrandskyddsbestämmelserna när särskilda skäl föreligger. Dispensraöjlighetenbör tillämpas restriktivt. a. lantbruksstyrelsen föreslår att undantagfrån strandskyddsbe-stämmelsema alltjämt bör gälla inte bara för stängsel utanäven för annan anläggning sora erfordras för jordbraket, fisket, skogsskötselneller renskötseln och ej tUlgodoser bostadsändaraål. Jag föreslår för min delatt från strandregleringen undantas sådana för dessa näringar behövligaanläggningar eller åtgärder som inte avser uppförande eller ändring av byggnad.Det innebär att t, ex, även ekonomibyggnader för jordbmket förs in underkontrollen. Vidare anser jag i likhet med NVK att något generellt undantaginte bör göras för försvarets eller den allmänna sarafärdselns anläggningar.Vid prövning av dispenser för dessa ändamål måste naturligtvis en rimligavvägning ske mellan naturvårdsintresset å ena sidan och försvarets eUersamfärdselns intressen å den andra sidan. Anläggning eller anordning sominkräktar på allmänhetens rörelsefrihet inom strandskyddsområde kan ofta varaav den art att tUlstånd krävs enligt vattenlagen (1918: 523) ellermUjöskyddslagen (1969: 387). Vid tillåtlighetsprövning enligt dessa båda lagarskall naturvårdens och friluftslivets intressen beaktas. Såsom även NVK uttalatbör prövning enligt NVL kunna undvaras, när motsvarande prövning från naturvårdssynpunktsker i annan ordning. Jag förordar att samordningsfrågan i enlighet med vad somföreslagits av ett par remissinstanser löses på det sättet att bestämmelsema omtUlståndstvång för vissa åtgärder inom strandskyddsområde inte skall avseföretag vartill lämnats tillstånd enligt vattenlagen eller tiUstånd ellerdispens enligt mUjöskyddslagen. 17 § innehåller bestäramelser omstängselgenombrott. Om det på område, som är av väsentlig betydelse förfriluftslivet, eller i områdets när-7 1974. hetfinns stängsel som hindrar eller avsevärt försvårar tilllrädet till mark inoraområdet där aUmänheten annars skulle ha kunnat färdas fritt, kan länsstyrelsenförelägga stängselhållaren att anordna grind eller genomgång. Om det äruppenbart att stängslet endast avser att stänga aUmänheten ute från området,kan föreläggande meddelas om borttagande av stängslet. Bestämmelsema omstängsel gäUer även dike. NVK föreslår en ändring som ökar möjligheten tillstängselgenombrott. För förordnande bör det enligt förslaget räcka med attområdet är av betydelse för friluftslivet och att stängslet eller diket försvårartillträdet tUl marken. Jag ansluter mig till förslaget, som tillstyrktseller lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Vidare förslår NVK ett tiUägg i 17 § i syfte attgöra det möjligt att ingripa mot privata förbudsskyltar. Sålunda föreslås attskylt som huvudsakligen avser att avvisa allmänheten från område där den ägerfärdas fritt inte får finnas uppsatt utan tillstånd. FörslagettUlstyrks i sak av de flesta remissinstanserna raen erinringar har framförtsmot bestämraelsens utformning. För egen del finner jag förslaget synnerligenvälmotiverat. Det är en välkänd företeelse att privata förbudsskyltar i ökandeomfattning sätts upp i syfte att avhålla allmänheten från att beträda mark därallemansrätt råder. En huvudbestämmelse bör innehålla att skylt varigenomaUmänheten avvisas från visst område inte får finnas uppsatt utan tillstånd avbyggnadsnämnden. Tillstånd bör dock inte fordras om det är uppenbart attallemansrätt är utesluten inom området t, ex, ora detta utgörs av toratmarkeller plantering eUer om skylten eljest är behörig. Som exempel härpå kannäranas att skylten varnar för verklig fara eUer uppsatts enligt beslut av myndighet.I tveksamma fall måste tillstånd inhämtas. Sora någraremissinstanser anfört bör, jämte det att den som bryter mot bestämraelsen kanådömas straff, även kunna förelägga den som satt upp skyltutan tillstånd att ta bort skylten. Föreläggandet bör kunna förenas med vite,och näranden bör kunna låta ta bort skylten på den försumliges bekostnad, omföreläggandet inte åtlyds. Jag föreslår att en bestämmelse härora tas in i 39 §ttedje stycket. NVL:s särskUda bestämraelser till skydd förlandskapsbUden innehåller regler om tiUståndstvång för täktverksamhet (18 §),lokalt tUlståndstvång för andra störande arbetsföretag genomlandskapsskyddsförordnande (19 §), samråd och ingripande mot företag som inteomfattas av tUlståndstvång (20 §), ingripande mot förfallna byggnader (21 §)samt utorahusreklara (22 §), NVK föreslår att bestämraelserna skall ändras såatt de kan användas för att skydda inte bara landskapets utseende utannaturmiljön i dess helhet. Häri inbegriper kommittén bl. a. kultur- och Flertalet remissinstanser har lämnat kommitténs förslag idenna del utan erinran. Även jag ansluter raig till förslaget. Ifrågavarandebestämraelser bör alltså kunna användas för att bevara ett visst önskvärttillstånd i naturen, t. ex. ett fjäll- och hedlandskap eller ett öppetodlingslandskap. Vid bedömningen huruvida särskilda åtgärder behövs förnäranda ändamål bör hänsyn tas till naturmiljöns betydelse för friluftslivet. Enligt 18 § NVL får tökt av sten,grus, sand eller lera för annat ändaraål än markinnehavarens husbehov inte skeutan tillstånd. Undantag görs för takt inom vattenområde. Bestämmelsernaberör inte heller rätt som meddelas genom inmutning enligt gruvlagen (1974:342) eller genom beslut av Kungl. Maj:t. TäkttUlstånd kan förenas medföreskrifter för att begränsa eller motverka skada på landskapsbUden.Länsstyrelsen kan förelägga den sora söker täkttiUstånd att framlägga täktplanoch att ställa säkerhet för fuUgörande av föreskrivna åtgärder. Efter tio årkan upphäva tillstånd eller meddela ändrade föreskrifter. Undervissa fömtsättaingar kan föreskrifter ändras även . Koraraitténs förslag i fråga ora täktregleringen i18 § NVL innebär i huvudsak att tUlståndsplikten för takt av grus m. m.utvidgas tUl att omfatta även jord, torv eller därmed jämförliga nyttigheter varvid lera uteslutits ur uppräkningen att undantaget för husbehovstäktupphävs samt att även takt inom vattenområde förs in under regleringen. Komraitténföreslår vidare vissa raindre ändringar i bestäraraelsema ora ställande avsäkerhet och oraprövning av tiUståndsvillkor. De flesta remissinstansernatillstyrker förslaget att införliva jord och torv bland de tillståndspliktigamaterialen. SärskUt takt av matjord har förekorarait på mångahåll i landet i sådan orafattning att allvarliga skador uppstått i naturmUjön.Takt av torv i stor orafattning kan raedföra svåra ingrepp i naturrailjöngenora inverkan på landskapsbUden och på hydrologiska förhållanden m. m. Jagbiträder kommitténs förslag att generell tillståndsplikt skaU införas i frågaom takt av jord och torv. För tydlighets skull bör enligt mm mening även leraalltjämt uttryckligen nämnas bland de tiUståndspliktiga materialen. Dessakoraraer genom den föreslagna nya lydelsen att, föratom sten, inbegripasaratiiga lösa jordarter. a. komraer härigenora takt av morän och matjordatt underkastas tUlståndstvång. Något behov att bland de tiUståndspUktiga materialenta upp även nyttigheter som är jämförliga med de uppräknade ma-lerialslagenföreligger inte enUgt min mening. En sådan tUl sitt innehåll oklar bestämningskulle våUa svårigheter vid tiUämpningen. anser att gravbrytning i dagbrottbör UkstäUas med stentäkt, vars reglering inte är förenad medersättningsskyldighet för det allmänna. Om viU skydda envärdefull bergforraation raot gruvbrytning i dagbrott raedelstnaturreservatföreskrifter, kan enligt ver- keten ersättningssituation uppkorama. Denna inkonsekvens skulle undanröjas, omgravbrytning i dagbrott inrymdes i täktregleringen. För min del ansluter jagmig till komraitténs ståndpunkt i denna fråga. Gmvdrift fär inte igångsättasutan föregående prövning enligt raUjöskyddsla-gen, varvid ävennaturvårdssynpunkter skall beaktas. Ersättning utgår inte vid tUlståndsvägran.Som jag framhållit i annat sammanhang bör dubbelprövning så långt möjUgtimdvikas. Vad angår farhågor om uppkomst av enersättningssituation vid användning av av enbergformation gäller numera att ersättning kan ifrågakoraraa endast orareservatföreskrifter raedför att pågående raarkanvändning avsevärt försvåras.Beträffande innebörden härav såvitt nu är i fråga vUl jag hänvisa till mittuttalande som chef för dåvarande i propositionen (1972: 111)angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten att man kanutgå från att ett förfarande som är koncessionspliktigt enhgt miljöskyddslageninnebär ändring i pågående markanvändning och att således ersättning inte skallutgå om förfarandet förbjuds med stöd av naturvårdslagen (bil. 2 och 3 s. 334).Då takt av sten och övriga i lagtexten angivna materialslag enligt vedertagetspråkbrak inte torde inbegripa gravdrift, anser jag i likhet med kommittén attuttryckligt imdantagsstadgande härför inte behövs. På föredragning av chefen för industridepartementetsenare denna dag läggs fram proposition (1974: 146) raed förslag tUl lag oravissa rai-neralfyndigheter m. ra. sora avses ersätta lagen (1886: 46 s. 1)angående stenkolsfyndigheter ra. (stenkolslagen) och uranlagen (1960:679).EnUgt den föreslagna lagen skall koncession kunna meddelas för undersökningoch bearbetning av, föratora fyndighet av uranhaltigt eller toriumhaltigtmineral och vissa andra ämnesgrapper, fyndighet av stenkol, eldfast lera ellerklinkrande lera samt fyndighet av torv för att utvinna energi. EnUgt förslagetskall koncessionerad verksamhet liksora f. n. vara underkastad gällandelagstiftning angående användning av mark och vatten. Detta innebär t. ex. atttillstånd enligt miljöskyddslagen krävs för gruvdrift även om koncessionbevUjats. På motsvarande sätt bör enligt min mening även takt av torv eUer leraför vUken koncession bevUjats omfattas av naturvårdslagens bestämmelser. Jagföreslår därför att det nuvarande undantaget i 18 § för rätt som meddelas genombeslut av Kungl. Under åberopande av en framställning från om åtgärder tUI skydd för renlavstUlgångama föreslårlantbraksstyrelsen i sitt reraissytttande över NVK:s förslag att föreskriftertiU skydd för sådana tiUgångar tas in i NVL, t. ex. genom att renlav tas uppbland de tillståndsplUttiga materialen i 18 § i lagen. Lantbmksstyrelsen framhållerhärvid att reniavstäkt även kan ses som en naturvårdsfråga. Med anledning avlantbraksstyrelsens förslag vUl jag anföra följande. Bestämmelsernai 18 § syftar primärt tUl att hmdra eller begränsa skador på naturmiljön genoratakt av sten och lösa jordarter. I den mån det från naturvårdssynpunkt befinnsangeläget att förbjuda eller begränsa takt av renlav, finns enhgt min meningtUlräckliga medel härför i NVL:s bestämraelser om natarreservat och i det nyainstitutet naturvårdsområde sora föreslås i det följande. Lantbraksstyrelsensframställning torde i första hand avse åtgärder tUl skydd för rennäringen. Somstyrelsen själv anför torde aUemansrätten inte genereUt omfatta rätt att ta ochtillägna sig renlav. På marker där renskötsel får bedrivas året om har inteheller markägama rätt att avlägsna renlav i sådan utsträckning att det medföravsevärd olägenhet för renskötseln. I den mån särskilda lagstiftningsåtgärderpå området Ukväl skulle befinnas påkallade till skydd för rennäringensintressen, får denna fråga tas upp i annat saramanhang. Enligt 6 § jordhävdslagen (1969: 698) kanlantbmksnämnden i fråga om odlad jord som Ingår eller bör ingå i rationellbmkningsenhet förordna att takt av matjord inte får ske utan nämndenstillstånd. Lagen är f. n. föremål för översyn av jordförvärvsutredningen (Jo1974: 07). Regleringen i 6 § näranda lag, som sker från andra utgångspunkterän hänsyn tUl naturvårdsintressen, bör enligt min mening bibehåUas t. v. i avvaktanpå resultatet av jordförvärvsutredningens arbete oberoende av att matjordstäktnu underkastas generell tillståndsplikt enligt NVL. De samordningsföreskriftersora kan behövas för tiUståndsprövnmgen enligt de båda lagarna får utfärdas iadministtativ ordning. Flertalet reraissinstanser som yttrat sig i frågan,däribland lantbruksstyrelsen och många länsstyrelser, motsätter sigkoramitténs förslag att även husbehovstäkter skall omfattas av det generellatillståndstvånget. Man frarahåUer att helt obetydliga uttag inte rimligen kanunderkastas tUlståndsplikt och pekar på svårigheten att dra en gräns raothusbehovstäkter sora skulle omfattas av regleringen. Även om också enligt rainmening husbehovstäkter i raånga fall kan innebära från naturvårdssynpunktolärapliga ingrepp i landskapet, instämmer jag i de betänkligheterreraissinstansema anfört mot en så långtgående reglering som kommittén tänktsig. Att i lag faststäUa en för hela landet lämplig kvantitetsgräns ovanförvilken husbehovstäkt aUtid skulle vara underkastad tUlståndstvång synesvanskligt. Enligt rain mening bör länsstyrelsernas befogenhet att med stöd avandra bestämmelser I NVL förordna ora förbud eller tUlståndstvång förhusbehovstäkter (19 §) I förening med de skärpta bestänmielser omsamrådsskyldighet (20 §) som jag konnmer att föreslå i det följande erbjudatUlräckliga instruraent för de fall där det finns risk för att husbehovstäkterkonuner att påverka naturraUjön ofördelaktigt, Koramitténs förslag att täktregleringen i 18 § NVLskall omfatta även takt i vattenområde har i huvudsak lämnats utan erinranunder remiss- behandlingen,har dock påtalat behovet av samordning med vattenlagensbestämmelser i ämnet. har motsatt sig att den tUlståndsprövningi fråga om takt av sten, grus och sand i havet utanför enskUt vattenområde somf. n, ankommer på verket enligt tiUämpningsföreskrifter tUl lagen (1966: 314)om kontinentalsockeln flyttas över tiU länsstyrelserna, vUket skulle bli enföljd av kommitténs förslag. Takt av sten, grus och sand på botten av haveteller insjöar kan medföra skador på fiske och badstränder. harsådan läkt i ökande omfattning förekommit fraraför aUt utanför ,i och utanför Gotiand. Visserligen får enligt vattenlagen takt ivattenoraråde inte företas utan föregående tillåtlighetsprövning avvat-tendorastol, varvid även naturvårdssynpunkter skall beaktas.Tillstånds-plikt gäller emellertid endast ora det finns sannolika skäl att allraäneller enskild rätt förnärraas genom takten i fråga. Mindre omfattande takterimdandras därigenom vattendomstolsprövning. En förbättring av kontrollen övertakt av sten, grus och sand frarastår enligt min mening som en mycket angelägenåtgärd. Jag ansluter raig därför i princip tiU kommitténs förslag att föra uitakt i vattenområde under det generella tillståndstvånget i 18 §naturvårdslagen. Prövning enligt denna paragraf av sådana takter möjliggörsgenom att bedömningen enhgt förslaget skall ske med hänsyn tiU verkningarna pånaturmUjön och Inte enbart på landskapsbilden. För undvikande av onödigdubbelprövning bör emellertid, såsora vattenlagsutredningen föreslagit, ävenhär göras imdantag för takt i vattenoraråde vartiU tiUstånd lämnats enUgt vattenlagen. Enligt min mening bör den på länsstyrelsernaankommande täktregleringen inte heller orafatta verksamhet som bedrivs påSveriges kontinentalsockel, dvs. havsbottnen inora allmänt vattenområde ihavet särat inora det havsområde utanför territorialgränsen där enligt1968 års konvention om kontinentalsockeln utövar vissa rättigheter för utforskningoch utvinning av ej levande naturtillgångar. Enligt kontlnen-talsockellagentUlkommer dessa rättigheter staten. Med stöd av bemyndigande i nämnda lag harKungl. Maj:t i tiUämpningsföreskrifterna tiU lagen till industriverketdelegerat befogenheten att åt annan upplåta rätt tiU takt av sten, gms och sandpå kontinentalsockeln.