prop · FX034 · 1974-12-31 00:00:00 — Registreringspliktenär f. n. knuten till skyldigheten att föra handelsböcker. Denna skyldighetregleras i bokföringslagen (1929: 117). I betänkandet (SOU 1967: 49) Förslagtill lag om skyldighet att föra räkenskaper, m. m. har lagts fram förslag tillny bokföringslagstiftning. Förslaget innebär en väsentlig utvidgning avkretsen av bokföringsskyldiga näringsidkare. Betänkandet har utsatts för en delkritik vid remissbehandlingen och frågan ses över av utredning (Ju1971: 2) om bokföringslagstiftningen. Myckettalar enligt min mening för att bokföringsskyldighet och skyldighet attregistrera firma bör åligga samma krets av enskilda näringsidkare. Det är dockinte möjligt att ta slutlig ställning till denna fråga förrän frågan ombokföringsskyldighetens omfattning får sin slutliga lösning. I nuvarandesituation finns emellertid inte någon anledning att upplösa sambandet mellanbokföringsskyldighet och re- 13 1974.1 saml. 1974: 4 194 gistreringsskyldighet.När en ny bokföringslag kommer till stånd får på nytt bedömas, oiti sambandetkan bevaras eller om en särskild avgränsning bör göras i fråga om skyldighetenatt göra anmälan tiU handelsregistret. Jagföreslår därför att skyldighet att söka registrering i handelsregister skallåligga enskUd näringsidkare som är skyldig att föra handelsböcker. Till fråganom undantag för vissa näringsgrenar återkommer jag i specialmotiveringen. Deskäl som enligt det anförda talar för att enskilda näringsidkare åläggsregistreringsskyldighet kan i lika mån åberopas i fråga om näringsidkandeideeUa förenmgar och stUtelser. Jag förordar därför att ideella förenmgar ochstiftelser, som driver bokförmgspliktig näring, skall vara skyldiga att sökaregistrering i handelsregistret. 6.11Följdlagstiftnmg m. m. Sedangällande bestämmelser om fuma och handelsregister har fått sina motsvarigheteri förslagen till ny firmalag och handelsregisterlag, återstår av gällandefirmalag bortsett från Ucraftträdande- och övergångsbestämmelser baravissa materiella regler om prokura. Med prokura avses en särskild form avfullmakt som ger prokuristen rätt att i aUt som hör tUl fullmaktsgivarensrörelse företräda denne och teckna hans firma. Reglerna om prokura kan alltsåses som ett komplement tiU de alhnänna fullmaktsreglema i avtalslagen. Skäl kandärför synas tala för att reglerna överförs tiU denna lag. Detta bör emeUertidinte ske utan särsldld utredning. Jag förordar därför att de materieUa reglernaom prokura, såsom utrednmgen har föreslagit, efter en språklig överarbetningsammanförs i en fristående prokuralag. har anfört bör regeln i52§ varumärkeslagen om obehörig användningav annans firma som varukännetecken upphävas i samband med genomförandet av dennya firmalagstiftningen. De regler om skydd för inarbetade kännetecken somfinns i 9 § lagen mot illojal konkurrens avser numera endast sådana känneteckensom får skydd genom den föreslagna firmalagen. Reglerna blir därföröverflödiga och bör upphävas i samband med att denna lag genomförs. Uttedningensförslag till följdändringar i den associationsrättsliga speciaUagstiftningenkan jag i stora delar biträda. Detta gäller i första hand flertalet av dehänvisningar tUl fumalagen som utredningen föreslår i denna lagstiftning. Ifråga om registrering av firma samt hävande och avförande av registrerad firmabör med hänsyn till spörsmålens centtala betydelse direkta hänvisningar ges ispeciallagarna. Detsamma bör gälla med avseende på den nya firmalagensföreskrifter om förbud mot användning av firma. I ö-vrigt blu den alhnännafirmala- gensbestämmelser tillämpliga vid sidan av speciaUagarnas föreskrifter utansärskilda hänvisningar. Detta gäUer t. ex. reglerna om firmateckning. Ispeciallagstiftningen finns flerstädes föreskrifter om att vissa beteckningarsom kan vara vilseledande inte får användas fritt och att vissa beteckningar ärförbehållna särskilda rättssubjekt. Uttedningen förordar att dessaföreskrifter upphävs, eftersom den nya firmalagens allmänna regler ansestUlfyllest för att hindra användning av vUseledande kännetecken. Fleraremissinstanser kritiserar förslaget i dessa delar. Inte heller jag anser attde nu berörda bestämmelserna bör utmönstras ur lagstiftningen. Även om det iprincip kan vara tillräckligt att den allmänna firmalagen förbjuder användningav vilseledande näringskännetecken, anser jag nämligen att det är en fördel attpå de olika associationsrättsliga områdena få preciserat vUka beteckningar somtypiskt sett är vilseledande och därför inte får brukas utan auktorisation. Införandeti firmalagen av en allmän regel om förbud mot förväxlingsbara firmor kanenligt min mening inte anses påkaUa ändring i de bestämmelser ispeciallagstiftningen som anger att i samma register införda firmor skalltydligt skUja sig från varandra. Motivet för dessa regler är att registrering isamma register av identiskt lika firmor kan medföra förväxlingsrisk vidhandhavandet av registret. Även om förhållandevis små skUlnader mellanfirmorna är tilhäckliga för att hindra sammanblandning får inte varje obetydligskillnad denna verkan. Med hänsyn härtill bör alltjämt föreskrivas att firmornaskall tydligt skUja sig åt. Somjag har anfört vid behandlingen av frågan om firmaskyddets föremål anser jagtill skUlnad från utredningen att i princip varje näringsidkare och alltsåinte bara aktiebolag och ekonomiska föreningar bör ha möjlighet att använda ochförvärva skydd för bifirma. I fall där frågan om bifirma kan antas ha praktiskbetydelse bör i speciallagstiftningen för berört rättssubjekt tas m särskUdaföreskrifter om sättet för bifirmas antagande och förutsättningarna för dessregistrering. I övriga fall torde de allmänna reglema i firmalagen varatillfyllest. förslag skall uppgift om verksamhetens geografiska omfattningintas i bolagsordning, stadgar o. 1. samt införas i det för varje rättssubjektaktuella registret. Förslaget har i denna del mött stark kritik iremissyttrandena. Även jag ställer mig kritisk till förslaget på denna punkt.Det är svårt att vid registreringstUlfället bedöma vilken omfattningverksamheten kan komma att få. Troligen skulle näringsidkarna för säkerhetsskull ange ett så vidsträckt geografiskt område som möjligt. Mera preciseradeuppgifter skulle f. ö. ofta snabbt förlora sin aktualitet på grund avskiftningar i de faktiska förhållandena, och det är inte realistiskt att räknamed att uppgifterna genom ändringar i bolagsordning etc. skulle fortiöpandeanpassas efter utvecklingen. 1974: 4 196 firmasynpunktsynes det inte erforderligt att kräva uppgift om verksamhetens omfattning iandra fall än då en begränsning av skyddsområdet är en fömtsättning för attfirman med hänsyn till förekomsten av andra skyddade kännetecken skall kunnaregistreras. Jag föreslår därför inte några regler om skyldighet att angegeografiskt verksamhetsområde i bolagsordning etc. Enligtmitt förslag skall firma få registreras parallellt på två eller flera språk omlydelserna överensstämmer till sUt innehåll. De olika lydelserna bör då varaangivna i bolagsordning eller liknande. Eftersom varje lydelse blir attbetrakta som firma är några sänegler i övrigt inte behövliga för firma som äravfattad på olika språk. Utredningensförslag att i speciallagstiftningen införa bestämmelser omregistreringsmyndighetens handläggning när ansökan eller anmälan måstekompletteras har godtagits vid remissbehandlingen. Även jag bittäder förslageti denna del. Vissaspeciallagar innebär att firmaprövningen formellt tUlkommer Kungl. Maj:t istatsrådet i samband med prövning av fråga om godkännande av bolagsordning ochliknande. Utredningen förordar att dessa regler ändras så att firmafrågorundantas från Kungl. Maj:ts prövning, eftersom den slutliga administrativaprövningen i princip bör ankomma på förvaltningsdomstol. Jag anser i likhet meden remissinstans att dessa lagändringar är överflödiga. Någon risk förkompetenskonflikt meUan Kungl. Maj:t i statsrådet och regeringsrätten synesinte föreligga i praktiken. Maj:t har givetvis vid sin prövning attbeakta de regler om firma som finns i firmalagen och annan tUlämpliglagstiftning. HärtUl kommer att prövningen skall föregås av en prövning hosregistreringsmyndigheten, och det synes praktiskt sett uteslutet attregistreringsmyndigheten efter Kungl. Maj:ts godkännande av bolagsordning etc.skulle ha anledning att vägra registrering av furman. Vare sig firmaprövningenhar skett hos Kungl. Maj:t i statsrådet eller vid förvaltningsdomstol kan f. ö.frågan om firmans lagenlighet komma under allmän domstols prövning. Användningenav ordet bank i firma är förbehållen , bankaktiebolag, ,sparbank, hypoteksbanken och investeringsbanken. Vidare gäller att endastdessa företag samt jordbrukets kredhkassor, dvs. jordbmkskassor ochcentralkassor för jordbrakskredit, har rätt att i övrigt vid beteckning avaffärsrörelse begagna ordet bank. Möjligheten för jordbmkets kreditkassor attanvända ordet bank tUlkom genom lagändringar . Dessa var föranledda aven hemställan av om rätt för jordbrukskassa ochcentralkassa för jordbmkskredit att begagna ordet bank såväl i firma som iövrigt vid 1974: 4 197 1968: 143 uttalade chefen för att haninte då fann anledning att medge kreditkassa att ta in ordet bank i sin firmamen att han var beredd att pröva om frågan för det faU en ny firmalagstiftning,grundad på firmautredningens förslag, gav anledning till det (s. 226). Jordbrukskasseförbundethar nu återkommit med en framställning om rätt för jordbrakets kreditkassor attanvända ordet bank i sina firmor. Framställningen har lämnats utan erinran vidremissbehandhngen, men bankinspektionen har föreslagit att kreditkassomauttryckligen förpliktas att i firman ta in ordet föreningsbank. Detta ordingår redan i för jordbrukskasserörelsen registrerade figurmärken. Enobhgatorisk användning av ordet föreningsbank skulle enligt inspektionen skapaklara linjer från firmasynpunkt i fråga om de olika typema av bankinstitut.Jordbmkskasseförbundet har anslutit sig till inspektionens förslag. När kreditkassorna år 1968fick rätt att använda ordet bank vid beteckning av rörelsen var huvudmotivetatt den då föreslagna och senare genomförda samordningen av bankinstitutensrörelseregler gjorde det angeläget att kreditkassa fick beteckna sin rörelsepå motsvarande sätt som övriga bankinstitut. Samordningen av bankinstitutensrörelseregler kan även anföras som skäl för att kreditkassa bör medges rätt attanvända ordet bank i sin firma. Centralkassa för jordbmkskredit får ansesdriva bankrörelse enligt lagens definition. Detta gäller i viss mån ävenjordbmkskassa, i vart faU om man betraktar sådan kassa som fUial tUlcentralkassan vUket synes befogat. Efter det att benämningen bank har blivittUlåten vid beteckning av kassomas verksamhet är det förståeligt om, somförbundet gjort gällande, det ibland kan vara svårt att avgöra humvida det imarknadsföringen använda ordet förenuigsbank skall uppfattas som firma ellersom en beteckning på verksamheten som sådan. Efter samråd med chefen förfinansdepartementet har jag kommit till den uppfattningen att det inte längrebör finnas några betänkligheter mot att medge kreditkassa att även i sin firmaanvända ordet bank. Jag ansluter mig också tUl bankinspektionens förslag attkreditkassa skall ha inte bara rätt utan även skyldighet att ta in ordetföreningsbank i firman. Iöverensstämmelse med det nu anförda föreslår jag att jordbmkskassas ellercentralkassas firma skall innehålla fömtom de f. n. obligatoriska orden"jordbrukskassa" resp. "centralkassa för jordbrakskredit" även ordet "föreningsbank". Vidare bör slås fast att annan än kreditkassainte får använda ordet föreningsbank i firma eller vid beteckning av rörelsen.Med anledning härav bör ändringar ske i 4 § lagen om jordbmkskasserörelsen och2 § lagen om bankrörelse. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1. firmalag, 2. handelsregisterlag, 3. prokuralag, 4. lag om upphävande av lagen (1887: 42 s. 1) angåendehandels-register, firma och prokura, 5. lag om ändring i varumärkeslagen (1960: 644), 6. lag om ändring i lagen (1931: 152) med vissabestämmelser mot iUojal konkurrens, 7. lag om ändring i lagen (1944: 705) om aktiebolag, 8. lag om ändring i lagen (1951: 308) om ekonomiskaföreningar, 9. lag om ändring i lagen (1948: 218) omsambruksföreningar, 10. lag om ändring i lagen (1948: 433) omförsäkringsrörelse, 11. lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse, 12. lag om ändring i lagen (1955: 416) om sparbanker, 13. lag om ändring i lagen (1956: 216) omjordbmkskasserörelsen, 14. lag om ändring i lagen (1968: 555) om rätt förutlänning och utländskt företag att idka näring här i riket, 15. lag om ändring i bostadsrättslagen (1971: 479), 16. lag om ändring i lagen (1972: 262) omunderstödsföreningar. Ifråga om förslagen har samråd ägt rum under 9 med chefen förjordbraksdepartementet, med chefen för finansdepartementetsamt under 14 med chefen för . Förslagentorde få fogas tUl statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 2. Rörandede enskilda bestämmelsema i lagförslagen vill jag ytterligare anföra följande. Dispositionenav lagförslaget skiljer sig från gällande firmalag. Detta beror framför aUt påatt avsikten nu har varit att skapa en allmän firmalag som inte skaU upptabestämmelser om handelsregister och prokura. Däremot finns likheter med övrigmodern immaterialrättslig lagstiftning, särskilt varumärkeslagen. Långtgåendeöverensstämmelse förehgger även i sakligt hänseende med de utkast tillfirmalagar som har utarbetats i övriga nordiska länder. Formellt finns dockskillnader beroende bl. a. på att de andra nordiska ländemas texter i motsatstUl den svenska inte upptar särskilda registreringsföreskrifter vid sidan av Avbilaga 2 återges här bara lagförslagen under 1 och 2. Övriga lagförslag är ihuvudsak likalydande med motsvarande, vid propositionen fogade förslag. 1974: 4 199 Skillnaderna i övrigt kan huvudsakligen härledas tillolikheter i varje lands lagstiftningsteknik och registreringssystem. Detföreliggande förslaget överensstämmer tiU största delen nära i sak meduttedningens förslag. Detta har överarbetats i redaktioneUt hänseende, bl. a.i syfte att tilhnötesgå vid remissbehandlingen framförda önskemål om enlättUlgängligare lagtext. Vad utredningen har anfört rörande den närmareirmebörden av dess förslag är i stora delar tillämpligt även pådepartementsförslaget. Eftersom många av de där upptagna bestämmelsema harförebilder i varumärkeslagen kan också dennas förarbeten tjäna till ledningvid tolkningen av de nu föreslagna reglerna. Departementsförslagetgår längre än övriga nordiska förslag i fråga om uppdelning i avsnitt.Avsnittsrubrikerna täcker självfallet inte hela paragrafinnehället menunderlättar överblicken av lagtexten. AvsnittetInledande bestämmelser innehåller begreppsdefmitioner. I avsnittet Rätt tUlfirma m. m. anges de grundläggande skyddsreglerna inom den allmänna, materiellafirmarätten. Här behandlas sålunda bl. a. hur firmarätt förvärvas, vadfirmarätten innebär och inom vUket område den gäller. Vidare ges vissa reglerrörande konflikt mellan olika kännetecken. Avsnittet Registrering av firma tarupp de bestämmelser om registrering som är tiUämpliga på alla slags firmor.Under mbriken Överlåtelse av firma m. m. ges regler om frivillig överlåtelseoch om hur firma behandlas vid utmätning och konkurs. Avsnittet Förbud mot användningav näringskännetecken anger fömtsättningama för vitesförbud av domstol motanvändning av visst näringskännetecken. I avsnittet Hävande av registreringanges de omständigheter under vilka domstol kan häva firmaregistrering och närregistreringen skall avföras ur registtet. Avsnittet Ansvar ochersättningsskyldighet m. m. innehåller bestämmelser om straff och skadeståndvid firmaintrång samt om säkerhetsåtgärder vid sådant intrång och vidöverträdelse av vitesförbud. Vidare har där upptagits vissa processuellabestämmelser. Under mbriken Firmateckning m. m. regleras hur firma skalltecknas i allmänhet och i några särsldlda fall. Här upptas också bestämmelserom att firmarätt utan registrering tillkommer vissa offentligrättsliga subjektoch vissa i lag reglerade sammanslutningar av tvångskaraktär. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 1 § i utredningens förslag och innehåller definitioner påkännetecken som används i näringsverksamhet. Förslagetinnebär som framgår av den allmänna motiveringen en formell utvidgning avfirmabegreppet. Även den benämning under vilken en inte bokföringsskyldigenskild näringsidkare driver sui verksamhet skall sålunda anses som firma.Detta kommer till uttryck i första styc- ket,enligt vilket firma generellt definieras som den benämning under vilkennäringsidkare driver sin verksamhet. Mednäringsidkare avses liksom i varumärkeslagen den som yrkesmässigt driververksamhet av ekonomisk art. Det krävs inte att verksamheten drivs ivinstsyfte. Även om syftet är att främja t. ex. ett välgörande eller annatideellt ändamål kan utövaren vara att anse som näringsidkare. Detta är falletmed ideell förening eller stiftelse som fullföljer sitt syfte medelst näringsverksamhet.Till näringsidkare räknas även fria yrkesutövare som advokater, arkitekter,fotografer, författare m. fl. Verksamhetens omfattning har inte någon betydelseför rätten till firma. Även den som driver verksamhet inom exempelvis etthantverksyrke som bisyssla hänförs tUl näringsidkare enligt förslaget.Näringsutövningen behöver inte heller vara av mera stadigvarande art. Ocksånär aktiviteten bedrivs kan näringsverksamhet föreliggai förslagets mening. Fömtomfysiska personer kan i princip alla juridiska personer idka näring. Hit hör iförsta hand sådana subjekt som har bildats för ändamålet, exempelvishandelsbolag, aktiebolag och ekonomiska föreningar, men även t. ex. dödsbon.Med juridisk person jämställs vissa offentligrättsliga sammanslutningar somidkar näring. Dessa firmasubjekt behandlas närmare i anslutning till 27 §.Staten och kommun kan också vara att betrakta som närmgsidkare om de driververksamhet av ekonomisk art. Firmaär "den benämning" under vilken verksamheten drivs. Uttryckssättetframhäver den grundläggande regeln om firmas enhet. En näringsidkare fårsålunda i princip inte använda mer än en firma i samma verksamhet. Omnäringsidkaren driver skilda verksamheter kan han använda en särskild firma förvarje verksamhet. Detta gäller dock inte juridisk person vars firmasammanfaller med namnet. Om den juridiska personen behöver särsldld firma fördel av sin verksamhet, kan detta behov tillgodoses genom användning av bifirma. Departementsförslagetanvänder ordet "benämning" och inte "namn" vidfirmadefinitionen. Detta innebär inte någon saklig skillnad. Ett visst krav påindividualiseringsförmåga skall anses ligga även i den förstnämnda termen.Namnbegreppet bör dock vara reserverat för kännetecken som primärt har tillfunktion att individualisera rättssubjekt genom en enhetsbeteckning. Utredningsförslagethar som ett led i firmadefinitionen efter mönster av gällande rätt upptagit attfirma är det namn vilket näringsidkare tecknar vid förekommande underskrifter isin verksamhet. Genom hänvisningen tUl firmas användning vid underskriftavgränsas firman från andra i verksamheten brakade kännetecken. För min del harjag emellertid inte ansett att denna bestämning ger definitionen något ytterligareinnehåll i sak. Redan av den föreslagna huvudregelns formulering framgårsom jag nämnde att det bara kan finnas en firma för en viss verksamhet.Att denna firma skall användas vid underskrifter är en ordningsregel och inteett led i definitionen. Med hänsyn härtill har denna regel fått utgå här.Regler om firmateckning finns i 26 §. Närmgsidkare får för delav sin verksamhet begagna särsldld benämning, bifirma. Av skäl som harredovisats i den allmänna motiveringen ges alla näringsidkare möjlighetdärtill, inte bara aktiebolag och ekonomisk förening. Bifirma får med hänsyntill principen om firmas enhet aldrig avse hela verksamheten. Den bör inteheller brukas för så stor del av verksamheten att den framstår som enparallell tiU huvudfirman. Som exempel på fall där det kan finnas anledningatt använda bifirma kan nämnas att en näringsidkare övertar verksamhet, somunder viss firma har drivits av annan, eller startar en ny verksamhetsgren,som utifrån sett saknar samband med resten av verksamheten eUer som i övrigt,t. ex. genom sin lokalisering, framstår som helt självständig. Frånbifirma särhålls dels huvudfirman i utiändsk språkdräkt, som närmare behandlasvid 11 §, dels förkortning av hu-vudfirma, vartill jag strax återkommer. Närbifirma används vid firmateckning, bör dess underordnade karaktär tydligtframgå genom att även firman för hela verksamheten anges. härom harupptagits i 26 §. Vid sidan av angivnabegränsningar skall i ö-vrigt det som sägs om firma i departementsförslagetgälla även bifirma. Enligt andra stycket kanjämte firma användas annat kännetecken för näringsverksamheten vilket benämnssekundärt käimetecken. Sådant kännetecken har en mer begränsad uppgift. Det kanbara bära upp någon eller några av firmas funktioner. Exempel på sekundärakännetecken utgör främst firmaförkortningar och firmadominanter. Dessa gmpperav kännetecken kan med fördel utnyttjas vid marknadsföring i olika former.Andra exempel är särskilda benämningar på verksamhetsställen o. d. samtslagord. Sekundära kännetecken kan också vara av utstyrsel-betonad karaktäreller av akustisk art. Speciellt utförande på anställdas klädsel eller påutmstning som används i verksamheten kan t. ex. komma att förknippas så näramed viss verksamhet att ett utstyrselliknande kännetecken bör anses föreligga.Som exempel på akustiska kännetecken som kan tänkas omfattade av rättsskyddnämner utredningen djurläten. I övriga nordiska länder fallerutstyrselbetonade och akustiska kännetecken utanför firmaskyddet. Firma, bifirma ochsekundära kännetecken av nu berörd typ bildar från känneteckenssynpunkt ensärskUd grupp som i analogi med termen vamkännetecken enligt tredje stycketsammanfattas under benämningen näringskännetecken. Rätttill firma m. m. Idenna paragraf, som motsvarar 2 § i utredningens förslag, behandlas de olikasätt på vUka ensamrätt till näringskännetecken kan förvärvas. Enligtförsta stycket kan ensamrätt tUl firma, och därmed även tUl bifirma, vinnasgenom registrering eller inarbetnuig. Hinder föreligger inte mot att grundaensamrätt på både registrering och inarbetning. Däremot kan inte som enhgtgäUande rätt ensamrätt uppstå genom firmas blotta antagande och användande. Förvärvsgrundemaregistrering och inarbetning är formellt likvärdiga men registrering ger ipraktiken ett starkare skydd än inarbetnmg. För firmahavaren medför nämligenregistrering att han i regel inte behöver föra särskild bevisning omfirmarättens bestånd, föremål och utsträckning i rummet. Sekundäranäringskännetecken kan inte registreras. I fråga om dem utgör alltsåinarbetning den enda skyddsgmnden. Vissa sekundära kännetecken torde dockkunna registreras som varumärken, och vidare kan en firmadominant ofta varaskyddad redan genom det skydd som tillkommer själva firman. Andrastycket hänvisar tUl de regler som gäller i fråga om registrering av firma. Denföreslagna firmalagen innehåller i 912 §§ registreringsbestämmelser avgenerell karaktär. Dessa regler kompletteras med speciella föreskrifter omregistrering av firma för olika slags rättssubjekt i den associationsrättsligalagstiftningen, t. ex. aktiebolagslagen och lagen om ekonomiska föreningar,samt i den föreslagna handelsregisterlagen. Itredje stycket preciseras innebörden av begreppet inarbetning. Näringskänneteckenanses inarbetat om det är allmänt känt bland dem till vilka näringsidkarensverksamhet riktar sig. Denna personkrets, "omsättningskretsen",utgörs dels av den allmänhet som normalt kan beräknas tiUgodogöra sig näringsidkarensverksamhet, dels av företrädarna för den bransch inom vilken näringsidkaren ärverksam. Omsättningskretsens storlek beror i hög grad på verksamhetensinriktning. Denna kan vara mer eller mindre specialiserad och mer eller mindrelokalt begränsad.