prop · FX0328 · 1974-12-31 00:00:00 — grepp.Samordningen med andra områden förutsätter inte en vid avgränsning av detkulturpolitiska området utan främjas bäst genom att man söker ange i vilkaavseenden en sådan samverkan bör ske. Det övergripande målet förkulturpolitiken måste utformas så att det överensstämmer med mål för samhäUetsåtgärder inom andra områden. Samhällsåtgärdermed en kulturpolitisk målsättning måste konkret kunna skiljas från åtgärder meden annan motivering. Avgränsningen av ett kulturpolitiskt område är nödvändigför ätt man skall veta var Religionoch religionsutövning lämnas utanför det kulturpolitiska området.Utbildningsväsendet räknas inte tiU det kulturpolitiska området eftersom detför detta område finns särskilda mål och medel och cn bestämdansvarsfördelning. Folkbildningsverksamhetens allmänna inriktning kan förasunder de mål som föreslås för kulturpyolitiken. Folkbildningsverksamheten harunder senare år till stor del inriktats på vuxenutbildning som är en alltviktigare del av utbildningspolitiken. Den del av folkbUdningsorganisationernasverksamhet som berörs av är fri skapande verksamhet ochkulturförmedling. Hela folkbildningen kan f. n. inte föras till detkulturpolitiska området. Folkbildningsorganisationernas profil kan inteavgöras av en statlig utredning utan skall avgöras av folkbildningens egnaorganisationer. Kulturpolitikenbör enligt ses som en del av en samlad kultur-, idrotts-och ungdoms- (-organisations) poUtik. En samordning och en mer samladbedömning på aUa nivåer av insatser för kultur- och fritidslivet är önskvärdoch angelägen. Ett överförande av alla frågor rörande kultur och fritid tillett departement är önskvärd. 5.2.6Målen för samhällets kulturpolitik Kulturrådetföreslår att statsmakterna för samhällets kulturpolitik fastställer dels ettövergripande mål som är av aUmän natur, dels sju 1974: 28 28 Det övergripande målet anknyter till värderingar medtUlämpning inom flera samhällsområden. Delmålen är relativt oberoende avvarandra och får ses som medel som samverkar för att det övergripande måletskall förverkhgas. Utöver förslagen till formulering av målen utvecklar rådeti åtföljande motiveringar de närmare övervägandena bakom formuleringsförslagen.Rådet redovisar vidare under delmålen och med utgångspunkt i dessa ett antalförslag och rekommendationer som förs fram senare i betänkandet. Kulturrådetföreslår följande övergripande mål för kulturpolitiken: Kulturpolitiken skallmedverka tUl att skapa en bättre sam-hällsmUjö och bidra till jämlikhet. Somdelmål för kulturpohtiken föreslår att följande skaU gälla. Verksamhetenoch beslutsfunktionerna inom kulturområdet skall i ökad utsträckningdecentraliseras (decentraliseringsmålet). Dekulturpolitiska åtgärderna skall samordnas med samhällets insatser inom andraområden och differentieras med hänsyn till olika gmppers förutsättningar ochbehov (samordnings- och differentieringsmålet). Dekulturpolitiska åtgärdema skall utformas så att de kan förbättrakommunikationen meUan olika gmpper i samhället och ge fler människor möjlighettill kulturell verksamhet (gemenskaps- och aktivitetsmålet). Kulturpolitikenskall medverka tiU att skydda yttrandefriheten och skapa reella förutsättningarför att denna frihet skall kunna utnyttjas (yttrandefrihetsmålet). Kulturpolitikenskall möjliggöra konstnärlig och kulturell förnyelse (förnyelsemålet). Kulturpolitikenskall garantera att äldre kultur tas tUl vara och levandegörs (bevarandemålet). Samhällethar ett övergripande ansvar för att främja mångsidighet och spridning avkultumtbudet och för att minska eller hindra den negativa verkan sommarknadsekonomin kan medföra (ansvarighet s m å 1 e t). 5.3Remissyttranden över betänkande Ny kulturpolitik 5.3.1Behovet av en ny kulturpolitik Kulturrådetsuppfattning att det behövs en ny kulturpolitik delas av de remissinstanser somnärmare berör frågan, t. ex. UKÄ, SÖ, , några länsstyrelser.Landstingsförbundet, ett antal kommuner. Svenska museiföreningen.Konstfrämjandet, ABF. Någraremissinstanser invänder dock mot skälet att det saknas metoder för attfå tUl stånd en bred folklig kulturell verksamhet. ABF framhåUer att det faktumatt den stathga kulturpolitiken i dominerande grad varit och är inriktad påstöd till institutioner och i synnerhet centralt producerande organ inte ärliktydigt med att det saknas andra kanaler och möjligheter. LO erinrar omstudieförbundens verksamhet och anser i likhet med ABF, Konstfrämjandet ochUnga att vad som begränsat effekterna av förbundensinsatser är de mycket knappa medel som stått till förfogande. Nya metoder börsjälvklart utvecklas för att få hittiUs utanförstående gmpper delaktiga i ettaktivt kulturengagemang. LO ser dock detta huvudsakligen som ett problem attfördela de ekonomiska resurserna mellan å ena sidan institutionerna och åandra sidan organisationslivet, där metoderna för att åstadkomma en bred,folklig, kulturell verksamhet redan existerar. SÖ och somdelar uppfattning i denna fråga betonar folkrörelsernas ochsärskilt studieförbundens betydelse för förverkligandet av en ny kulturpolitik. ABFanser att ett ytterligare skäl för en ny kulturpolitik utöver de av kulturrådetredovisade är att den hittUls förda kulturpolitiken ensidigt har främjat denvästerländska kulturen och bortsett frän kulturmönster och kulturliv i andradelar av världen. Någraremissinstanser berör i detta sammanhang kultursektorns beroende av andrasamhällsområden. SÖ erinrar om de genomförda skolreformernas betydelse för enbredare kulturverksamhet och betonar samspelet med insatsema inomutbildningsväsendet. LO och ABF understryker att kulturpolitiken inte kanformas oberoende av samhällets politik i övrigt. Reformer på kulturområdet fårbegränsad effekt om inte människomas viUkor i övrigt förändras. 5.3.2Allmänna krav på en ny målformulering Kulturrådetsuppfattning att statmakterna bör fastställa allmänna mål för kulturpolitikensamt att målen bör gälla hela samhällets kulturpolitiska insatser delas i alltväsentligt av bl.a. organisationskommittén för regionmusiken, statskontoret,några länsstyrelser, filmutredningen, organisationskommittén för högremusikutbildning. , några kommuner. Skådebanan och LO. Vissaremissinstanser gör dock en markering beträffande målens gUtighet för kommuneroch landsting. betonar sålunda att den kommunalakulturverksamheten bör utformas så att man bland annat bevarar och främjarlokal och regional särart. Denna anknytning till lokala särdrag anser förbundetvara ett viktigt delmoment i kulturpolitiken och påpekar att centraltfastställda mål lätt kan få tiU följd att den lokala anpassningen försummas ommälformu- 1974: 28 30 leringarnaupplevs som bindande. Samma synpunkter förs också fram av iSödermanlands län och av flera kommuner. Kulturrådetsuppfattning att målen bör omfatta kulturområdet i dess helhet delas av deinstanser som berör frågan. Beträffandekravet på att det bör vara möjligt att följa upp i vad mån målen förverkligasframhåller LO och organisationskommittén för regionmusiken att en förutsättningför att samhällets kulturpohtik skall kunna bli ett medel för ensamhällsförändring är att målen formuleras så precist att det blir möjhgt attgöra cn fortlöpande utvärdering av resultatet. 5.3.3Förslag till bestämning av det kulturpolitiska området avgränsar ett kulturpolitiskt område men inte definierarkulturbegreppet accepteras av bl. a. statskontoret, ett par kommuner. ABF,som anser ätt kultur och kulturpolitik inte kan avgränsas från andra delar avvårt samhällsliv, finner metod nödvändig för att det ska blimöjligt att konkretisera samhällets åtgärder. haren liknande inställning. kyrkliga studieförbund anser avgränsningenlämplig från vissa synpunkter men anser att i sinaresonemang utgår från ett alltför vitt kulturbegrepp. anser attsambandet mellan det vida kulturbegrepp som redovisar och detsmalare kulturpolitiska området är otUlräckligt belyst. Fleraav de remissinstanser som uttryckligen accepterat metod, liksommånga remissinstanser som inte kommenterat metodfrågan, har kritiskasynpunkter på hur avgränsningen av det kulturpolitiska området gjorts. SÖ finner avsaknaden av endefinition av kulturbegreppet besvärande. En avgränsning av detkulturpölitiska området och en prioritering av samhällets insatser förutsätterett stäUningstagande till kulturbegreppets innehåll och omfång. Detsociologiska/kulturbegreppet bör bestämma kulturpohtikens positioni en samhäUelig reformpolitik. Derma syn måste bli vägledande föravgränsningen av det kulturpolitiska området som då blir vidare än det avkulturrådet föreslagna. och anser att utan engmndläggande definition av kulturbegreppet riskerar avgränsningen av detoperativa området att bli för snäv. Ingenav de remissinstanser som efterlyst en definition av kulturbegreppet harformulerat någon sådan. SÖ hänvisar dock till det sociologiska/etnografiskakulturbegrepp som i korthet refererat. Avgränsningenav det kulturpolitiska området berörs av ett relativt stort antalremissinstanser. Avgränsningenaccepteras i allt väsentligt av bl.a. statskontoret, riks- Prop.1974: 28 31 antikvarieämbetet och statens historiska museum, statensplanverk, några länsstyrelser, ett antal kommuner, handikapputredningen. Samfundetför hembygdsvård och . TCO anser att den avgränsningsom gjorts är försvarbar från administrativ synpunkt men att den bör kompletterasmed mer preciserade förslag till åtgärder för en breddad kulturpolitiskverksamhet inom hela undervisningsväsendet. ABF vill tillämpa en vidaregränsdragning men bedömer förslag i betänkandet utifrån dengränsdragning rådet gjort. ABF behandlar dock i sitt yttrande medier förkommunikation endast i deras egenskap av kanaler för konstnärligauttrycksformer. En rad remissinstanser kritiserar avgränsningen. I ett parfall betraktas gränsen som aUtför vag med risk för att området blir för vittomfattande.Uppfattningen att området är för snävt avgränsat är dock helt dominerande blandde kritiska instansema. Områden som enligt dessa bör tiUföras detkulturpohtiska området är utbildningsväsendet, folkbildningen i dess helhet,ungdoms-, idrotts- och friluftsfrågor, religion och hvsåskådningsfrågor, vissatyper av forskning samt vissa miljö-och samhäUsplaneringsfrågor. Några remissinstanser lämnar allmänna synpunkter påavgränsnings-frågan. anser kvalitetsfråganotillräckhgt behandlad. I övrigt finner Rikskonserter avgränsningen snäv vUketgör att man riskerar ätt fastna i etablerade förhåUanden. saknar estetiska överväganden och kvalitetskriterier samt noteraratt kulturen enbart getts roUen av medel för vissa övergripande värden och måli samhället. Kulturens värde i sig borde ha behandlats och hävdats. SAF anseratt det övergripande mål för kulturpolitiken som formuleratinnebär att det är omöjligt att bestämma vad som ska hänföras tillkulturområdet eUer inte. De kulturpolitiska insatserna kan då i praktikengälla alla företeelser i samhället. Den mest diskuterade avgränsningen är den mellan detkulturpohtiska området och utbildningsväsendet. En rad remissinstanser finnerkulturrådets avgränsning mot och behandhng av utbildningsområdetOtUlfredsstäUande. Hit hör bl.a. SÖ, teater- och musikrådet, dramatiskainstitutet, några länsstyrelser, organisationskommittén för högremusikutbildning. , , några studieförbund och Klys.SÖ anser att utbildningsväsendet är en viktig kulturpolitisk faktor och finnerdet olyckligt att dess roll i den framtida kulturpolitiken inte diskuterats.SÖ betonar vikten av att utbUdningsväsendets insatser planeras in i ettkulturpolitiskt samspel. Liknande formuleringar som snarare för tanken tUl ettintensifierat samspel och samarbete än till en totalintegration inom ettutvidgat kulturpolitiskt område förekommer hos de flesta av de tidigare nämndaremissinstanserna. Några remissinstanser berör särskilt den högre konstnärhgautbUdningen. Teater- och musikrådet och dramatiska institutet anser det olyckligtatt den högre konstnärhga utbUdningen ställts utanför förslag. Ettannat område som blir föremål för relativt många remisskommentarer ärfolkbildningen. SÖ anser det varken rimligt eller möjligt att dela infolkbildningen i en »utbildnings»- och en »kultur»-del. SÖ uttalar sig dockinte närmare om hur avgränsningen mot resp. samspelet med kultur-,folkbUdnings- och utbildningsområdena bör ske. Teater- och musikrådet finneruppdelningen av studieförbundens verksamhet ohållbar och anser det betänkligtom folkbildmngssektom skjuts över tiU utbUdningsväsendet och inte får spela encentral roU i kulturpolitiken. Andra remissinstanser som inte heller vill seen delning av folkbildningssektorn är , ett antallänsstyrelser, några kommuner. Någraremissinstanser berör särskUt folkhögskolans stäUning. SÖ anser attfolkhögskolan är en integrerad del av folkbUdningsarbetet samt att kulturrådetdärför borde ha analyserat folkhögskolans arbetsmöjligheter och framlagtförslag om förbättringar på olika punkter. Andra remissinstanser som ocksåmarkerar folkhögskolans plats inom folkbildningen och dess roll som lokala ochregionala kulturhärdar är teater' och musikrådet. och några studieförbund. Någraremissinstanser vUl föra folkrörelserna i dess helhet, inte barastudieförbunden, tUl kulturområdet. Folkrörelserna har enhgt LO en klartkulturstimulerande funktion. De är också ett av de främsta medlen för förmedlingav kultumpplevelser och kulturaktiviteter till folkgrupper som kännerfrämlingskap eller osäkerhet inför kulturinstitutionerna. Också statensungdomsråd viU föra folkrörelserna tUl det kulturpohtiska området. Statensungdomsråd efterlyser en samlad kultur- och fritidspolitik och vill därförföra samman hela folkbildningen och övriga folkrörelser med det kulturpolitiskaområdet. pekar särskilt på betydelsen av denna integration förungdomsarbetet. Liknande synpunkter framförs av ochstatens historiska museum, SÖ samt och kommuner. kommunframhåller att de senaste årens utveckling i riktning mot en helhetssyn påkultur- och fritidsområdet gör det föga meningsfullt att avgränsa det kulturpolitiskaområdet på det sätt föreslår. ABF anser att ungdomsverksamhet börföras tiU det kulturpolitiska området medan anser attbarn- och ungdomsorganisationernas förhållande till det kulturpolitiskaområdet behöver utredas. Fleraremissinstanser invänder mot att religionen inte inrymts inom detkulturpolitiska området. Prop.1974: 28 33 avgränsningen mot religionen betänklig. Förbundet anserhksom att tiU religionsutövningen näraliggande områden somt.ex. musikverksamheten inom kyrkor och samfund är knapphändigt behandlade.Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbimd och anser att studier och debatt av livsåskådningsfrågor hör hemmainom det kulturpolitiska området. Massmediefrågorna tas upp av några remissinstanser. anser att man bör se kulturen och dess yttringsformer som enkommunikationsprocess varvid budskapets art och kom-muiukätionsprocessen börhållas isär. Att olika medier för kommunikation hänförs tUl det kulturpohtiskaområdet skapar lätt oklarheter. Förbundet saknar vidare ett uttryck för ennödvändig växelverkan i kommunikationsprocessen vilket tUlsammans medformuleringen "konstnärliga uttrycksformerna" lätt leder tiU ettensidigt satsande på de etablerade konstarterna. KF anser att om avgränsningenav det kultur-politiska området skall fylla en så praktisk funktion som enbestämning av ansvarsområdet för det nya kan det inte generellt omfattamedier för kommunikation. tar upp avgränsningenmot vetenskap och forskning. Rådet anser att det är av avgörande betydelse förkulturlivets vitahtet att administrativa gränser inte hindrar fria ochvidsträckta kontakter mellan vetenskap och forskning, utbildningsområdet ochdet kulturpolitiska området. och anser att både mUjö-politiken och kulturpohtiken måste vUa påen gemensam grund av forskning och information där skiljelinjer mellannaturhistoriskt och kulturhistoriskt inte kan dras. Detta förutsätter enhelhetssyn på museernas verksamhet. Flera remissinstanser anser att genom sinavgränsning inte täckt in frågor om kulturmiljön dvs. kulturminnesvård,hembygdsrörelsens verksamhet och landskapsvården, vilket bort ske. Denuppfattningen framförs bl.a. av humanistiska fakulteten vid Göteborgsuniversitet, i , läns hembygdsförbundoch Föreningen . anser att frågoma om arbets- ochboendemiljön bör ges större utrymme i kulturpohtiska sammanhang.Konstakademien finner den miljöskapande konsten och arkitektulren bortglömd.Centrumbehandlingarna framhåller i sitt gemensamma yttrande med skärpa att denkulurpolitiska syn som målen ger uttryck för också måste gäUa exempelvisskolan, vårdinstitutioner, fängelser och liknande. Den bör också omfattasamhällsplaneringen och utformningen av den yttre miljön. förutsätter ett ökat samarbete och en bättresamordning mellan det kulturpolitiska området och andrasamhällsområden. Några remissinstanser redovisar sådana tanke- 1974: 28 34 gångari diskussionen om en utvidgning av det kulturpolitiska området. Ytterligarenågra remissinstanser berör de rena samarbetsfrågoma. Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museum anser att uppgiften att finna fungerandesamverkansformer med andra samhäUsområden blir en av de viktigaste uppgiftemaför det föreslagna och . Samspelet medsamhäUsplaneringen i vid bemärkelse tas upp av flera remissinstanser somstatens handikappråd, handikapputredningen och . , i och tarupp information och opinionsbUdning i planfrågor och mUjöfrågor som ettexempel på samarbetsfrågor. Behovet av ett samspel meUan kulturpolitik ochsocialpohtik tas upp av , ochhandikapputredningen. Flera remissinstanser som godtar avgränsningmot utbUdningsväsendet betonar behovet av ett intimt samspel medutbildningspohtiken. framför en avvikande uppfattning i fråga om samspelet mellankulturområdet och andra områden. Institutet anser att om aUtför stor tyngdpunktläggs vid kulturområdets samband med andra områden riskerar man att väsentligadelar av kulturpolitiken styrs av om inte irrelevanta så dock i varje fallperifera hänsynstaganden. 5.3.4Det övergripande målet för samhällets kulturpolitik Behovetav ett övergripande mål behandlas av ett fåtal remissinstanser. Radioanser att en allmän målangivelse för kulturpolitiken är nödvändig och menar attäven om målet både blir omfattande och allmänt hållet kan det spela en viktigroll som riktningsangivare och som prioriteringsinstrument. däremot anser att målsättningarna för kulturverksamheten intebör formuleras utanför kultursektorn utan av det fria kulturarbetet självt. Detövervägande flertalet av remissinstanserna tar upp och godtar uttryckhgenförslaget till formulering av det övergripande målet. Några instanser som SÖ,, kyrkliga studieförbund. och i formuleringen men påpekar att den är vag och ällmänthållen. Någraremissinstanser anser att det krävs preciseringar av begreppen bättresamhällsmiljö och jämlikhet i målformuleringen. StudieförbundetMedborgarskolan finner det föga meningsfullt att diskutera kulturpolitikensbetydelse för jämlikheten i samhället. Att uppleva kultur är innerst innemindre en fråga om jämlikhet än om att utveckla de individueUa menar att begreppet »jämlikhet» är alltför oprecistför att fungera som målsättning. Om syftet är en nivellering motsätter sigförbundet detta. 1974: 28 35 Måletbör vara att stimulera valfrihet och mångfald, inte att befrämja centrahseringoch likriktning. ABF tar upp jämlUihetsbegreppet i ett mera principieUtresonemang och konstaterar att det nu är de välut-bUdade, högavlönade och iandra avseenden privihgierade gmpperna som har de största fömtsättningama attta del av kiUturutbudet medan en lång rad grupper som lever under ogynnsammaekonomiska och sociala betingelser har små eller inga möjligheter tUldelaktighet och valfrihet i kulturhvet. Ojämlikheten kommer att bestå så längeväsentliga delar av produktion och verksamhet inom kulturområdet lämnas åt de friamarknadskrafterna. SamhäUet kan därför inte nöja sig med att i liberal andaendast ställa resurser tiU förfogande utan insatsema måste styras så att de nårut tiU de kultureUt eftersatta gmppema. Jämlikhet är inte bara en fråga omformeUa möjligheter utan måste innebära reella fömtsättningar efter varjegrapps eller individs speciella behov och föratsättningar. Liknandeuppfattningar utvecklas av bl.a. LO, socialdemokratiskaundgomsförbiind och . KF understryker att om denövergripande målformuleringen skall kunna bli rUctningsgivande måste begreppen»bättre samhällsmiljö» och »jämlikhet» preciseras. Kulturpolitiken bör ses somett led i konsumentpolitiken. Från mottagar- eller konsumentsynpunkt måste samhälletskulturpolitiska ansvar då det gäller att bidra till ökad jämhkhet innebära attstödja ett kvalitativt tillfredsställande utbud, att understödjadistributionen av detta utbud tUl de hittUls eftersatta gmpperna samt attmedveita till att de grupper som av ekonomiska, sociala, ut-bildningsmässigaeUer andra skäl inte har förmånen av estetisk kvalitetsmedvetenhet fårmöjhghet att utveckla sin förmåga tUl uppfattning av konstnärliga kvaliteter. FörslagtiU omformulering av det övergripande målet läggs fram av några remissinstanser. anser attdet övergripande målet kan formuleras mera energiskt och föreslår följande:»Kulturpolitikens mål är en god samhällsmiljö, där jämlUchet råder.»Konstfrämjandet menar att till den av föreslagna formuleringen börläggas formuleringar som tar upp olika konstarters verkan i Sig, nämligen attbidra till ökad insikt om livet och människomas situation. Utan ett sådanttUlägg berör det övergripande målet endast i och för sig önskvärdaandrahandsverk-ningar av kultureU verksamhet men inte kulturens direktainnehåll. anser att om ett behov föreligger attformulera ett övergripande mål bör ett sådant mål vara att starkt stödja dedynamiska krafterna inom kulturhvet varvid begrepp som innovation ochkonstnärlig kvalitet bör stå i centmm. Det är orimligt att varje kulturpolitisktbeslut skall syfta till en bättre samhällsmiljö eller en ökad jämlikhet. Dettakan inte vara ett övergripande mål men väl ett viktigt 1974: 28 36 Klys föreslår att målformuleringen ändras så att uttrycket»bidra till jämlikhet» ersätts av »syfta till jämlikhet». Klys menar att dennanågot mer bindande formulering innebär ett mini-miåtagande för de statligainsatserna. anser att det övergripande målet för samhälletskulturpolitik bör vara: »Människans valfrihet, kulturens frihet och kvahtet.»Förbundet tillbakavisar varje form av styrning av kulturen och menar attfrågan inte penetrerats tillräckligt under yttrandefrihetsmålet. Kulturensfrihet tilUiör de övergripande målen för samhällets kulturpolitik hksom attupprätthålla en kvalitetsprincip. Angreppen på den kvahtativt högtståendekulturen utgår enligt förbundet från ett bakvänt jämhkhetsresonemang.Decentralisering och stöd tUl amatöristisk verksamhet är nödvändiga insatsermen de får inte StäUas i motsatsförhållande till det yrkesmässigakulturskapandet som ytterst är inriktat på att ge vanhga enskilda människorkulturupplevelser av god kvalitet. Utanatt föreslå omformuleringar diskuterar ett antal remissinstanser ytterligarepunkter som de anser bör ingå i det övergripande målet. Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museum, dramatiska institutet, centrumbildningarna igemensamt yttrande. Operan, , , , Svenska teaterförbim-det och föreslåratt yttrandefriheten skall ses som ett övergripande mål. Ett antalremissinstanser diskuterar kvaliteten i den kulturella verksamheten och menaratt detta är ett grundläggande krav i de kulturpolitiska satsningarna. Centrumbildningarnai gemensamt yttrande anser att kampen mot den kommersiella kulturen bör varadet övergripande målet för samhällets kulturpohtik. påpekar att det måste klargöras att målformuleringen avserkulturpolitikens innehåll och inte kulturens. Varje försök att fastställaenstaka kulturyttringars roll eller betydelse i samhäUet innebär en risk förmissbrak. Statsmaktema bör mycket tydligt uttala att tolkningar av målet som omdet avsåg kulturens innehåll inte är tolerabla. Förbundet har inget attinvända mot målet om det förstås strikt efter ordalydelsen.