prop · FX0333 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag delarutredningens uppfattning att det även vid inrikes befordran kan finnas ettvisst behov av regler om handlingar och upplysningar som skall ställas tillfraktförarens förfogande motsvarande dem som gäller vid internationellbefordran. Jag föreslår därför att utredningens förslag genomförs, dock med denav speditörförbundet föreslagna ändringen att bestämmelserna om fraktförarensansvarighet för till honom överlämnade handlingar skall gälla oberoende av omdessa antecknats i fraktsedeln. 6.7 Förfoganderätten under befordringen Utredningen föreslår att lagens regler om rätten attförfoga över godset under befordringen skall utformas i nära överensstämmelsemed CMRs motsvarande regler (art. 12). Förslaget innebär att avsändaren genomanvisningar tiU fraktföraren ensidigt kan ändra fraktavtalet genom att begärat. ex. att befordringen stoppas eller att godset lämnas ut till annan mottagareän den som ursprungligen angivits. Avsändarens förfoganderätt upphör närmottagaren inträder i fraktavtalet genom att efter godsets ankomst tillbestämmelseorten begära att godset skall lämnas ut. Fraktföraren skalldärefter rätta sig efter mottagarens anvisningar. Denna anvisningsrätt är merabegränsad än avsändarens förfoganderätt och avser endast sättet för godsetsutlämnande. Avsändarens förfoganderätt kan emellertid överlåtas på mottagaren.Härför krävs att fraktsedel används för befordringen och att överlåtelsen avförfoganderätten har särskUt angivits i fraktsedeln. Har mottagaren med stöd avsin förfoganderätt anvisat ny mottagare får den nye mottagaren inte i sin turanvisa ny mottagare. Avsändare eller, i förekommande fall, mottagare är skyldigatt ersätta fraktföraren för den kostnad och skada som uppkommer till följd avanvisning som ges med stöd av rätten att förfoga över godset. Om anvisningenmedför hinder i fraktförarens normala verksamhet eller medför skada föravsändare eller mottagare av annan sändning, kan fraktföraren vägra attefterkomma anvisningen. Gör han detta måste han dock genast underrätta den sommeddelat anvisningen. Han måste också underrätta den som meddelat anvisningen,om anvisningen inte kan efterkommas när den når den som skulle ha utfört den.Vidare gäller att fraktföraren inte är skyldig att efterkomma anvisning somleder till att sändning delas. Varuhavarens rätt att förfoga över godset säkrasgenom en föreskrift om skadeståndsskyldighet för fraktförare som underlåter attefterkomma meddelad anvisning. 1 anslutning tUl sitt förslag om en"lnrikes-CMR"-fraktsedel har utredningen också föreslagit vissasärregler om rätten att förfoga över godset när sådan fraktsedel används. Utredningsförslaget har inte föranlett några erinringarunder remissbehandlingen. Jag har tidigare (avsnitt 6.5) tagit avstånd från tankenpå införande av en "lnrikes-CMR"-fraktsedel. Några regler som knyterförfoganderätten över godset till innehavet av en sådan fraktsedel blirföljaktligen inte aktuella. 1 övrigt ansluter jag mig till utredningens förslagbeträffande rätten att förfoga över godset under befordringen utom på en punkt.Jag anser sålunda att det inte är nödvändigt att i lagen ta upp en särskild regelom möjhghet för avsändaren att tiU mottagaren överlåta sin rätt att förfogaöver godset under befordringen. Jag avser att återkomma tiU denna fråga ispecialmotiveringen tiU 17 §. 1 förhållande till CMR innebär de föreslagnabestämmelserna i övrigt främst den skillnaden att mottagarens förvärv av detexemplar av fraktsedeln som åtföljer godset inte är förenat med några rättsverkningar. Mottagaren kan sålundainte inträda i fraktavtalet medan befordringen ännu pågår. Denna skiUnad motiverasav att man varit van vid att betrakta den inrikes bUfraktsedeln som en handlingav underordnad betydelse och att det inte är lämphgt att nu införa bestämmelsersom innebär en väsentlig förändring av detta förhållande. 1 övrigt föranlederutredningsförslaget inga kommentarer från min sida. Del är väl avvägt och bördärför genomföras. Även såvitt avser mottagarens rätt att hos fraktförarenbegära fraktavtalels fullgörande föreslår utredningen att lagen skall utformasi nära anslutning till CMR (art. 13). Förslagetinnebär i korthet att mottagaren, sedan godset kommit fram liUbestämmelseorten, skaU ha en självständig rätt att begära att godset lämnas utliU honom. Genom denna begäran inträder mottagaren i fraktavtalet och bhr därmedberättigad och förphktigad gentemot fraktföraren. förlorar avsändarensin rätt att förfoga över godset. Mottagaren skall kunna inträda i fraktavtaletäven om godset gått förlorat eUer leveransfrislen gått till ända. Inträdermottagaren i fraktavtalet är han skyldig att betala de belopp fraktföraren ärberättigad liU enhgt avtalet. Uppstår tvist härom är fraktföraren inte skyldigalt lämna ul godset, om inte mottagaren ställer säkerhet. Jag delarutredningens uppfattning att reglerna om mottagarens rätt att hos fraktförarenbegära fraktavtalets fullgörande bör utformas i anslutning till motsvaranderegler i CMR och ansluter mig till utredningens förslag utom på en punkt.Sålunda gäller enligt utredningsförslaget att mottagare som inträder ifraktavtalet är skyldig att betala de belopp som enligl fraktavtalet åvilarhonom. Den föreslagna bestämmelsen innebär att fraktföraren inte av mottagarenkan kräva betalning för sådana kostnader som det enligt fraktavtalet åliggeravsändaren att betala. En regel av denna innebörd är naturlig om fraktsedeln,såsom i CMR, utformats för att kunna användas i vissa köpförhållanden.Emellertid synes det enligt min uppfattning inte rimhgt att upprätthålla dennaprincip vid inrikes befordran. Jag föreslår därför att lagen utformas så attfraktföraren kan som villkor för mottagarens rätt att inträda i fraktavtaletkräva att denne erlägger eller stäUer säkerhet för hela fraktkostnadenoberoende av huruvida en viss del därav skuUe ha erlagts av avsändaren. Jagskall närmare beröra denna fråga i specialmotiveringen till 20 § tredjestycket. CMRinnehåUer också vissa regler om förfarandet för den händelse det uppstår hinderför befordringens utförande eller hinder möter mot godsets utlämnande sedan detväl nått bestämmelseorten. TiU dessa regler anknyter bestämmelser om fraktförarensskyldighet att taga vård om godset (art. 14-16). Uppkommer hinder mot att utföra befordringen på det sätt som ursprungligen avtalats. åligger det fraktföraren att begära anvisning från den somfår förfoga över godset. Erhåller fraktföraren inte inom skälig tid sådananvisning men medger omständigheterna att befordringen utförs på annat sätt, t.ex. vid avstängning av väg el. likn., skall fraktföraren vidtaga de åtgärdersom synes honom bäst tiUgodose dens intressen som har rätt att förfoga övergodset, dvs. i regel avsändarens. Kan transporten över huvud taget intefuUföljas (s. k. absolut befordringshinder) får fraktföraren avbryta den. Hargodset kommit fram tiU bestämmelseorten men visar det sig att hinder möter motgodsels utlämnande, skaU fraktföraren begära anvisning från avsändaren. Denneförutsätts ofta kunna ge fraktföraren kompletterande upplysningar, t. ex. ommottagarens adress, eUer påverka mottagaren att la emot godset. Fraktföraren ärberättigad till ersättning för de kostnader han haft för att inhämta ellerutföra anvisning. Uppkommer absolut befordringshinder eller möter hinder motgodsets utlämnande får fraktföraren genast lossa godset. 1 och med att godsetlossats skall befordringen anses avslutad. Detta innebär att fraktföraren intelängre ansvarar för godset i enlighet med reglerna om det egentligafraktföraransvaret. Fraktföraren blir emellertid inte befriad från varje ansvarför godset i och med att det lossats. Han har antingen att själv förvara godseteller uppdra förvaringen åt tredje man. 1 förra fallet ansvarar fraktförarengentemot varuhavaren i enlighet med allmänna regler om deposition. 1 det senarefallet kan fraktföraren göras ansvarig för skada som drabbar godset underförvaringen endast om han brustit i omsorg vid valet av den tredje man åtvilken han anförtrott godset. Är godset utsatt för snar förstörelse eller tUlstånd anledning därtiU eller står kostnaden inte i rimUgt förhållandetiU dess värde kan fraktföraren sälja godset. Dessutom kan godset säljas omfraktföraren inte inom skälig tid erhållit annan anvisning som han är skyldigatt utföra. Utredningen har föreslagit att reglerna om hinder förbefordringens utförande och hinder för godsets utlämnande och de därtUl knutnareglerna om fraktförarens skyldighet att taga vård om godset utformas iöverensstämmelse med de nu redovisade regler i CMR. Förslaget har godtagits avremissinstanserna och bör även enligt min mening genomföras. Vissaredaktionella ändringar påkallas dock till föhd av att jag föreslår att lageninte särskUt skall reglera frågan om möjligheten att till mottagaren överlåtaavsändarens rätt att förfoga över godset under befordringen. De centrala bestämmelserna i en transporträttsliglagstiftning såsom den förevarande är givetvis de som reglerar transportöre nsansvar för den händelse godset går förlorat, minskas eller skadas undertransporten (sakskada) eUer dröjsmål uppstår med godsets utlämnande. Som jagtidigare framhålht är det i synnerhet på detta område som det av praktiska skälär önskvärt att reglerna vid inrikes och internationell befordran är desamma. Utredningen har ocksåfunnit all CMRs ansvarsregler (art. 17-20) är sä utformade att de väl lämparsig att hgga till grund för lagstiftningen om inrikes vägtransporter. Enhgt huvudregeln i CMR är fraktföraren ansvarig försakskada och dröjsmål med godsets utlämnande oberoende av om det visas att hansjälv eller någon av hans anställda eller medhjälpare har gjort sig skyldigtill vårdslöshet. Detta stränga ansvar modifieras emeUertid av dels fyragenereUa ansvarsfrihetsgrunder, dels vissa specieUa ansvarsfrihelsgrunder,vilka anknyter tiU ett antal typsituationer vid vilka risken för sakskada ärsärskilt påtaglig eller där omständigheterna i övrigt är sådana att det finnsstarka skäl att anta alt skadan inte beror på fraktföraren. De generella ansvarsiriheisgrunderna är tiUämphga såvälvid sakskada som vid dröjsmål. Fraktföraren är fri från ansvarighet om skadanorsakats 1) av fel eller försummelse av avsändaren eller mottagaren, 2) genomsådan anvisning av avsändaren eller mottagaren som inte föranletts av fel ellerförsummelse från fraktförarens sida, 3) av godsets bristfälliga beskaffenheteller 4) av förhållande som fraktföraren inte kunnat undvika och vars följderhan ej kunnat förebygga. Fraktföraren får dock inte i något fall åberopabristfällighet hos det fordon som använts för befordringen eller fel ellerförsummelse av den av vilken han kan ha hyrt fordonet eller dennes folk. Föratt undgå ansvar enligt de generella ansvarsfrihetsgrunderna måste fraktförarenvisa att någon av de angivna omständigheterna föreligger. De speciella ansvarsfrihetsgrunderna gäller endast vidsakskada som avser vissa särskilt angivna typsituationer. Dessa typsituationerär generellt sett av det slaget att det föreligger starka skäl anta att skadaninte beror på fraktföraren. Som exempel kan nämnas alt i enlighet med uttryckligtavtal mellan parterna transporten har skett med öppet fordon utan presenning.Ett annat fall är att avsändaren själv har lastat godset. Bevisbördan för attskadan orsakats av något av de förhållanden som avses åvilar fraktföraren. Detkrävs emellertid inte full bevisning. Normalt fordras inte mer än attfraktföraren visar att skadan av de föreliggande omständigheterna att döma kanbero på någon av de särskilda risker som är förbundna med de nämndatypsituationerna. Har godset inte utlämnats efter utgången avden tid som avtalats för befordringen, har mottagaren rätt till sammaskadestånd som om godset gått förlorat. Har särskild tid inte avtalats gäller istället av från det godset mottogs tiU befordran. 1 de angivna situationernahar ju godset ofta också gått förlorat. Men även om det visas att godset finnsi behåll har mottagaren rätt att begära ersättning som för förlorat gods. Bestämmelserna om rätten att anse godset som förloratkompletteras av regler om förfarandet i de fall då godset kommer tiUrätta efterdet att förlusten ersatts. I korthet innebär dessa regler att varuhavaren, närhan får ersättning för godset, kan begära att bh underrättad om godset kommertiUrälla. Har han bhvit underrättad om att godset återfunnits skall han inom 30dagar därefter begära att få godset utlämnat. ler han inte sådan begäran inom den föreskrivna tideneller kommer godset tillrätta senare än efter det ersättning förförlusten betalades, får fraktföraren förfoga över godset i överensstämmelsemed lagen på den ort där godset finns. Utredningens förslag att reglerna om förutsättningarna förfraktförarens transportansvar skall utformas i enlighet med vad som gäUer enligtCMR har fått starkt stöd av remissinstanserna och bör enligt min meninggenomföras. Ansvarsgrunderna vid inrikes befordran blir därmed inte baradesamma som vid internationell befordran utan också väsentligen desamma som vidjärnvägsbefordran. Som utredningen framhållit är detta en fördel. Del börvidare framhåUas att såvitt gäller sakskada en hknande ansvarsreglering redangäller enligt de på marknaden använda standardvillkoren. Vad beträffarfraktförarens ansvar för dröjsmål innebär förslaget dock en skärpning jämförtmed vad som gäller enligt de standardvillkor som innehåller regler härom. 1likhet med utredningen anser jag emeUertid att detta medför endast obetydligaekonomiska konsekvenser för fraktföraren. Det ärendast på en punkt, som är av underordnad betydelse, som jag vUl förorda enfrån utredningsförslaget avvikande reglering. Som nämnts innebärutredningsförslaget att varuhavare som tar emot ersättning för gods sompresumerats ha gått förlorat kan begära att bli underrättad för den händelsegodset kommit tillrätta. Har varuhavaren framställt sådan begäran ärfraktföraren skyldig att lämna ut godset till varuhavaren om detta kommertiUrälta från det ersättningen betalades. Har godset återfunnitsefter ettårsfristens utgång får fraktföraren i princip förfoga över godset.Mot dessa bestämmelser synes ingen invändning kunna resas om varuhavarenantingen inte begärt att bli underrättad för den händelse godset skulle kommatillrätta eller underlåtit att göra anspråk på godset inom föreskriven tidsedan han i vederbörlig ordning underrättats om att godset återfunnits.Annorlunda förhåller det sig enligt min mening om varuhavaren i samband med atthan erhöll betalning för förlusten begärt att bli underrättad för den händelsegodset skulle återfinnas men godset kommer tillrätta först efter utgången avettårsfrislen. En sådan regel kan i vissa fall leda tUl resultat som står imindre god överensstämmelse med varuhavarens berättigade intresse av att fåtillbaka godset. Som exempel kan nämnas att ett museum, som fått ersättning fördyrbara tavlor, i valet mellan att behålla denna ersättning och att få ut deåterfunna tavlorna i många fall skulle föredra att tavlorna lämnades ut. 1 dettänkta fallet kan museet visserligen bibehålla sin rätt till tavlorna genom attinte begära ersättning för den presumerade förlusten. Det synes dock fögarimUgt att museet skall tvingas avstå från ersättning för att vara bevarad vidrätten att återfå tavlorna. Mot bakgrund av vad jag nu anfört föreslår jag att denettårsfrist som gäller vid internationell befordran inte skall tillämpas vidinrikes befordran. Fraktföraren bör därför vid inrikes befordran alltid varaskyldig att underrätta varuhavare, som begärt sådan underrättelse, för denhändelse godset kommer tiUrätta. Utredningen föreslår att även reglerna om ,ersättningensstorlek vid sakskada och dröjsmål utformas i huvudsaklig överensstämmelse medCMR (art. 2326). Förslaget innebär följande. Vid beräkning av ersättning för förlust eller minskning avgods skall hänsyn tas endast till godsets värde och de med anledning av befordringengjorda utläggen. Godsets värde skall bestämmas efter börspriset eller, omsådant pris inte finns, efter marknadspriset på den ort och vid den tid godsettogs emot till befordran. Saknas både börspris och marknadspris beräknas värdetefter det gängse värdet av gods av samma slag och beskaffenhet. Vidare gälleren översta gräns för det värde på godset för vilket ersättning kan krävas.Denna gräns föreslås av utredningen bli bestämd till . för kilo av detförlorade eller felande godsets bruttovikt. Enligt CMR är motsvarande belopp 25s. k. Germinalfrancs, motsvarande ca . Avsändaren kan dock i fraktsedelnuppge ett högre värde på godset än som motsvarar detta belopp. Gör han dettaoch erlägger han den tilläggsavgift som kan ha avtalats skall i stället det ifraktsedeln angivna värdet gälla som begränsningsbelopp. 1 motsats till vad somgäller enligt CMR skall parterna enligt utredningens förslag även i annan formkunna träffa avtal om att godsets värde skall beräknas med utgångspunkt frånett högre belopp än som motsvarar . för kilo av godsets bruttovikt. Dettaföljer av att lagförslaget till skillnad från CMR inte hindrar att fraktförarenåtager sig ett större ansvar än som gäUer enligt lagens bestämmelser.Utredningen har emellertid inte ansett att detta förhållande bör utesluta attden i CMR anvisade formen för avtal om högre begränsningsbelopp uttryckligenregleras i lagen. Vid skada på godset skall den värdeminskning somföranletts av skadan ersättas. Dessutom skall ersättning utgå för sådana medanledning av befordringen gjorda utlägg som blivit onyttiga. Ersättningen fårdock inte överstiga vad som skulle ha utgått om godset gått förlorat eller, omendast en del av godset skadats, vad som skulle ha utgått om denna del gåttförlorad. Även här gäller sålunda att ersättningens storlek skall varabegränsad till . för kilo av det skadade godsets bruttovikt, såvida inteannat avtalats. Ersättning för skada med anledning av dröjsmål föreslås ienlighet med CMR bli begränsad till fraktens belopp. Däremot gäller ingen annaninskränkning i skadeståndsskyldigheten. Denna omfattar följaktligen även t. ex.förlorad handelsvinst. De föreslagna bestämmelserna om skadeståndsskyldighet vidsakskada medger endast ersättning för godsets värde och de för befordringennedlagda kostnaderna. 1 många fall kan det dock vara av betydelse förvaruägaren att få ersättning för skada i anledning av utebhven handelsvinsteUer produktionsbortfall eller andra följdskador. Det kan också vid dröjsmålvara angeläget att ersättningen inte begränsas till fraktens belopp. 1 enlighetmed CMR föreslår utredningen därför att avsändaren i fraktsedeln skall kunnadeklarera s. k. särskilt leveransintresse. 1 sådant fall skall ersättning utgåintill det uppgivna beloppet för all skada som har Det förhållandet att lagen är tvingande endasti den bemärkelsen att fraktförarens ansvar enligt lagen inte får inskränkas börenligt utredningen inte hindra att den i CMR anvisade formen för deklaration avsärskilt leveransintresse uttryckligen regleras i lagen. Flera remissinstanser har kritiserat attbegränsningsbeloppet vid inrikes befordran enligt utredningens förslag avvikerfrån motsvarande belopp enligt CMR. Som grund för kritiken anförs dels attändring av kronans guldvärde kan medföra att det fasta begränsningsbeloppet vidinrikes befordran bhr lägre än begränsningsbeloppet vid internationellbefordran, dels att det är angeläget att skapa överensstämmelse mellan reglernaför inrikes och internationell befordran. 1 övrigt har de av utredningenföreslagna reglerna inte föranlett några anmärkningar under remissbehandlingen. Jag ansluter mig tUl utredningens bedömning att reglernarörande omfattningen av fraktförarens transportansvar bör utformas i enlighetmed vad som gäller enligt CMR. Reglerna syftar till att storleken avfraktförarens ersättningsansvar skall bli i viss mån förutsebart och tordeutgöra en förutsättning för de tidigare behandlade tämligen stränga grundernaför transportansvaret. Liknande begränsningsregler gäller också inomtransporträttens övriga områden. Jag anser mig inte kunna biträda det underremissbehandlingen framförda förslaget att begränsningsbeloppet vid sakskadaskall bestämmas i Germinalfrancs såsom i CMR. Det skulle enligt min meningvara i hög grad främmande att i en lag som enbart reglerar inrikes befordranange begränsningsbeloppet på detta sätt. Även om begränsningsbeloppet sålundainte blir exakt detsamma som vid internationell befordran bör man givetvis iframtiden se till att större förändringar i Germinalfrancens värde föranlederjusteringar av det begränsningsbelopp som skall gälla vid inrikes befordran. CMR (art. 21) innehåller en särskild regel omfraktförarens ansvarighet för uttagande av efterkrav. Regeln innebär attfraktföraren intill efterkravsbeloppet blir ansvarig gentemot avsändaren förskada tiU följd av att efterkravsbeloppet inte uttagits. Utredningen föreslår attmotsvarande regel skall gälla även vid inrikes befordran. Förslaget har lämnatsutan erinran under remissbehandhngen. Även jag ansluter mig till förslaget. Utredningsförslaget innehåller i likhet med CMR (art. 28)en särskUd bestämmelse som reglerar det fallet att varuhavaren i stället föratt åberopa fraktavtalet grundar sitt ersättningsanspråk på utomobligatoriskaskadeståndsregler. Bestämmelsen innebär att fraktföraren ändå får åberopa debestämmelser i lagen som utesluter eller begränsar hans ansvarighet eller somanger eller begränsar ersättningens storlek. Denna regel är tillämplig även närtalan väcks mot fraktförarens anställda eller medhjälpare med anledning avskada som de vållat. Utredningen föreslår vidare att i lagen tas upp enmotsvarighet tUl CMRs bestämmelse om ansvar för skada som vållats uppsåtligen eller av grov vårdslöshet (art. 29). denna bestämmelse får de regler som utesluter ellerbegränsar fraktförarens ansvarighet eller som innebär överflyttning avbevisskyldigheten inte åberopas av fraktföraren om han eUer någon av hansanställda eller medhjälpare vållat skadan uppsåtligen eUer av grov vårdslöshet.Ej heUer får anställd eller medhjälpare som personligen görs ansvarig förskadan åberopa dessa regler. De nämndareglerna har lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Även jag anser allde bör genomföras. 6.10 Reklamation, preskription och laga domstol CMR (art. 30) innehåller detaherade regler om reklamationför den händelse godset minskats, skadats eUer blivit fördröjt. Såvitt angårminskning och skada gäller ohka regler för det fall att mottagaren ochfraktföraren gemensamt undersökt godset och det fall att någon sådanundersökning inte ägt rum. Vidare skiher man mellan minskning och skada som varsynlig vid utlämnandet och sådan minskning och skada som inle var synlig dä.Reklamationstiden är inte i något fall längre än från godselsutlämnande eller undersökande, och helgdagar oräknade. Vid dröjsmålskall reklamation ske räknat från den dag då godset ställdes tillmottagarens förfogande. Del börframhållas att reklamationsreglerna i CMR innebär att bortsett från det fallatt fraktföraren och mottagaren gernensamt har undersökt godset underlåtenreklamation inte medför att lalerätten går förlorad. I stället gäller attgodset skall presumeras ha utlämnats i det tillstånd som framgår avfraktsedeln. Detta medför att mottagare som anser sig kunna styrka att godsetskadats eller minskals kan dröja med att underrätta fraktföraren om skadaneller minskningen till före preskriptionstidens utgång. mening är CMRs reklamationsregler inte särskUt väl ägnade atttillämpas på inrikes befordran. 1 första hand gäller det beträffande de faU dågemensam undersökning av godset inte ägt rum. Utredningen anser vidare attreklamationsreglerna vid inrikes befordran bör få en enhetligare och enklareutformning än i CMR. Med hänvisning härtill föreslår utredningen enreklamationsregel av innebörd att den som vill föra talan om ersättning för attgods minskats eller skadats eller för dröjsmål skall reklamera "utanoskähgt uppehåll". Förslaget innebär att utredningen avvisar tanken på atti lagtexten ange en exakt oeh tämligen kort reklamationsfrist.