prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Enliglförsta stycket skall alla andra arbetstvister än de som anges i 2 kap. I ii ilagförslaget las upp och avgöras,av tingsrätt. Tingsrätt är alltså behörig attpröva en arbetstvist så snart den rör en oorganiserad arbetstagare (utom i deundanlagsfall som angetts i specialmotiveringen till 2 kap. 1 ii). Fråganom rätten är behörig att pröva en arbetstvist enligt första stycket skallbeaktas av rätten självmant. 1 regel torde domstolen emellertid kunna nöja sigmed en uppgift av arbetslagaren att han är oorganiserad. Något hinder mot attdomstolen gör ytterligare efterforskningar, om denna uppgift synes strida motvad som i övrigt framkommer i målet, föreligger inte frän vare sigföreningsrättslig eller annan synpunkt (jfr. JO 1968 s. 369). 1andra stycket ges en särskild forumregel för sädana arbetstvister som i förstainstans skall tas upp av tingsrätt. Enligt denna regel fär arbetsgivaren sökasdär arbetstagaren har sitt hemvist (dvs. i regel den ort där han är mantalsskriven,Jfr 10 kap. I ii andra stycket RB). Bestämmelsen kompletterar de forumreglersom finns i 10 kap. RB, Arbetstagaren kan alltså väcka lalan antingen vid sitteget hemvistforum eller vid något av de fora som anvisas i 10 kap. RB, t.ex, i10:1 (arbetsgivarens hemvist), 10:2 (den ort där myndighet som företräderKronan har sitt säte) eller 10:5 (näringsidkares driftställe). 1 motsats till vad somgäller i fråga om tingsrätts behörighet enligt första stycket att la upp en arbelslvistskall den i andra stycket intagna särskilda forumregeln inte beaktas av rättensjälvmant. Invändning om alt rätlen inle är behörig enligt denna forumregelskall - utom när laga förfall föreligger - framställas när parten första gångenskall föra talan i målet. Underlåter han det, fir han inte därefter framställadenna invändning (34 kap. 2 ii RB), I elt sådant fall skall tvisten i ställetanses väckt vid rätt domstol (10 kap, 18 ii RB). Av vad som tidigare anförtsframgår dock att delta inte hindrar att tvisten senare avvisas pä den grund attden i stället skulle ha upptagits av AD som första domstol eller att den nuföreslagna lagen inte är tillämplig på tvisten. Nägonmotsvarighet till den särskilda forumregeln i andra stycket beträffandearbetstagares talan mot arbetsgivare har inle getts för det fall attarbetsgivaren för talan mot arbetstagaren. 1 detta fall gäller alltså enbart deforumregler som intagits i 10 kap, RB, 1 regel leder dessa till att tvistenäven dä skall tas upp av rätten i den ort där arbetslagaren har sitt hemvist. Frånsett den särskildaforumregeln i andra stycket gäller för tingsrätternas handläggning av en arbetstvisti princip samma processuella regler som för tvistemål i allmänhet. De endaytterligare avvikelser som förekommer utgörs av den i 1 kap. I ii andra stycketintagna kumulationsregeln samt reglerna i 5 kap. 1 och 2 iiii om underrättelsetill kollektivavtalsslutande parter i vissa fall och om rättegångskostnad.Dessutom skall, som framhållits tidigare, tingsrätternas avgöranden i arbetstvisteröverklagas till AD och inle till hovrätt (2 kap, 3 ii). Med hänsyn till de i vissaavseenden skilda regler som gäller för arbetstvister och för andra tvister börrätten, när den funnit att en tvist är att anse som en arbetstvist, fästaparternas uppmärksamhet pä att tvisten skall handläggas enligt lagen omrättegängen i arbetstvister. 2 kap, 3 ii Dennaparagraf anger att AD i vissa fall fungerar som fullföljdsinstans. Enligt /ÖrsMstycket skall de avgöranden som meddelas av tingsrätt i en arbetstvist överklagastill AD, Detta gäller vare sig tingsrättens avgörande har formen av dom ellerbeslut. Även för beslut som inte är slutligt är AD överrätt, om det meddelats iett mäl som handläggs enligt denna lag. Angående innebörden av dom och besluthänvisas till specialmotiveringen till 4 kap. 12 ii. På vad sätt och inomvilken tid talan mot tingsrätts avgörande skallfullföljas till AD framgår av det nämnda stadgandet. Underremissbehandlingen har ifrågasatts om inle vissa beslut, mot vilka särskild lalanskall föras, bör överklagas till hovrätt i stället för till AD, trots altbesluten meddelats i ett mäl som skall handläggas enligt denna lag. För min delanser jag dock med hänsyn till värdet av enhetliga fullföljdsregler att ävensädana beslut bör överklagas till AD, Fråganom ett avgörande av tingsrätt skall överklagas till AD eller till hovrätt berorav om tingsrätten funnit lagen om rättegången i arbetstvister vara tillämpligeller ej. Om tingsrätten bedömt denna fråga felaktigt och på grund häravhänvisat den klagande parten till fel fullföljdsinstans, skall denna enligt 2kap. 5 ii andra stycket resp. 2 kap. 7 ii i lagförslaget överiämna målet tillden domstol, till vilken målet rätteligen skulle ha fullföljts. Ävenom AD således är överrätt i de arbetstvister som upptagits av tingsrätt, kantingsrättens avgöranden - sedan de vunnit laga kraft - genom ansökan om resningkomma under högsta domstolens prövning (se 58 kap, 1, 4 och 10 iiii RB).Beviljas resning, skall målet pä nytt tas upp av tingsrätten (58 kap. 7 och 10 iiiiRB), Det ligger i sakens natur att deni 58 kap, 7 ii första stycket RB angivnamöjligheten för högsta domstolen att, om saken är uppenbar, ändratingsrättens avgörande normalt inte bör till-lämpas i ett sådant fall.Prövningen av målet i sak skall ju i sista instans inte utföras av annandomstol än AD, Även ansökan om återställande av försutten tid för fullföljandeav talan mot tingsrättens avgöranden skall göras hos högsta domstolen (58 kap,11 och 12 iiii RB). Däremot skall besvär över domvilla i mål som blivit rättskraftigtavgjort av tingsrätt föras hos AD (59 kap. 2 S RB). Andrastycket innehåller en erinran om alt AD i vissa fall är fullföljdsinstans äveni fråga om talan mot central förvaltningsmyndighets beslut, som meddelats medstöd av lagen (1969:93) om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt. 2 kap, 4 ii Enligtdenna paragraf som motsvarar 15 ii LAD, får talan inte föras mot AD:s dom ellerbeslut. Detta fullföljdsförbud gäller utan undantag, vare sig fråga är om dom,slutligt beslut eller beslut som inte är slutligt. Ävenom AD:s dom eller beslut alltså inte fär angripas med allmänna rättsmedel,hindrar fullföljdsförbudet inte användning av de särskilda rättsmedlen resningoch besvär över dom villa, Fullföljdsförbudet inskränker inte heller AD:smöjligheter att med stöd av 17 kap, 15 ii RB självmant rätta uppenbaroriktighet i dess dom eller beslut. 2 kap. 5 ii Dennaoch efterföljande tvä paragrafer innehåller bestämmelser om vad som skalliakttas när en arbetstvist instämts eller överklagats till fel domstol. 1förevarande paragraf regleras det fallet alt en arbelslvist rätteligen skulleha upptagits av eller fullföljts till AD. Förstastycket avser sådana arbetstvister som enligt 2 kap. 1 ii i lagförslaget skalltas upp och avgöras av AD som första domstol men som trots detta instämts lingsrält. Man har därvid alt skilja mellan olika fall. Ellfall är när tingsrätten själv konstaterar all den saknar behörighet all ta upptvisten. Enligt nuvarande processuella regler skall tingsrätten i ett sådantfall avvisa målet, varefter käranden får väcka ny lalan vid AD. Därvid kanemellertid kärandens rätt till talan under liden ha förfallit. För rätten altväcka lalan fordras nämligen ofta både enligl kollektivavtal och enligt arbetsrättsliglagstiftning att detta måste ske inom en viss lid. Om talan väcks vid feldomstol och till följd härav avvisas, anses avbrott i preskriptionstiden inteha skelt (se AD 1966 nr 13). För au förhindra att lalerätten i ett sådant fallgår föriorad föreskrivs i första stycket att målet på yrkande av part skall överiämnastill AD i stället för all avvisas. Talan anses därvid väckt vid AD, när ansökanom stämning inkom till tingsrätten. Framställs inget yrkande om överlämnande,skall tingsrätten emellertid avvisa målet. Sådant beslut lår dock givetvis intemeddelas utan att tingsrätten, sedan den funnit sig sakna behörighet, berettpart tillfälle att framställa yrkande om målels överiämnande till AD. Ellannat fall är när tingsrätten antingen inte uppmärksammar att tvisten skallhandläggas enligl lagen om rättegången i arbetstvister eller ocksä felaktigtanser att den inte skall göra det. Med anledning av den av tingsrätten begångnafelaktigheten kan målet, eller viss fråga i mälel, komma all fullföljas tillhovrätt. Hovrätten skall då undanröja det överklagade avgörandet enligt 50 kap,26 ii jämfört med 59 kap, 1 ii 1 RB samt, om part begär det, överiämna målettill AD, Motsvarande gäller, om hovrätten gör sig skyldig till samma fel somtingsrätten och målet därifrån fullföljs till högsta domstolen, 1 sä fallskall båda de lägre instansernas avgöranden undanröjas (se 55 kap. 15 ii andrastycket RB) och målet pä yrkande av part överlämnas till AD. Överiämnas målettill AD, anses talan väckt där, när ansökan om stämning inkom till tingsrätten. Etttredje fall är när tingsrätten visseriigen varit medveten om alt tvisten skallhandläggas enligl lagen om rättegången i arbetstvister men felaktigt ansett atttvisten enligl 2 kap. 2 ii skall las upp av tingsrätten och inte av AD.Fullföljer part, sedan tingsrätten avgjort målet, talan mol della avgörande iAD, skall denna domstol som fullföljdsinstans undanröja avgörandet med stöd av50 kap, 26 ii jämfört med 59 kap, I >i I RB och, om part yrkar det, utanstämning företa målet till handläggning vid domstolen såsom första domstol.Talan anses även dä väckt vid AD, när ansökan om stämning inkom tilltingsrätten. Närett mål med stöd av bestämmelserna i första stycket överlämnas till AD, börbestämmelserna i 4 kap. 5 ii i lagförslaget beaktas. Käranden torde i ettsådant fall föreläggas att visa, om sädan i della stadgande avsedd föreningvari han är eller, i vissa fall, har varit medlem vill utföra hans talan ellerundandrar sig att göra det. Vidare bör förening vari svaranden är (eller harvarit) medlem instämmas, om föreningen är sädan som sägs i nämnda stadgande Qfr.2 ii andra stycket i 1947 ärs lag om betalningsföreläggande för vissafordringar på arbetslön m, m,). Även bestämmelserna i 4 kap. 7 ii ilagförslaget torde uppmärksammas. Andrastycket tar sikte på sådana arbetstvister som enligl 2 kap. 2 ii i lagförslagetskall tas upp av lingsrält men som i stället för alt därifrån fullföljas tillAD felaktigt fullföljts till hovrätt. Det rör sig i della fall om sammasituation som det i kommentaren till första stycket behandlade fallet nr 2 - nämligenatt tingsrätten antingen inle uppmärksammat au tvisten skall handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister eller ocksä felaktigt ansett att den inle skall göra det - blott med den skillnaden alt arbetstvisten i detta fall skall i första instans tas upp av tingsrätt och inte, som i det andra fallet, av AD. Hovrätten skall i den nu behandlade situationen över lämna målet till AD. Detta skall ske oberoende av om yrkande framställs därom eller ej. Begår hovrätten samma fel som tingsrätten och därför un- deriåter alt meddela sådant beslut, kan målet komma att fullföljas vidare till högsta domstolen. 1 sä fall skall högsta domstolen undanröja hovrättens - meninte tingsrättens - avgörande och överiämna målet till AD. Enligt tredje stycket får talan inle föras mot beslut om överlämnande. AD,äremellertid inte bunden av sådant beslut, såvida del ej meddelats av högstadomstolen. 1 övriga fall kan AD, om den flnner beslutet om överiämnande varafelaktigt, visa målet äter till den domstol som överiämnat det. Ett sädanl återförvisningsbeslutär bindande för denna domstol i sä måtto att domstolen då givetvis inte kanännu en gång överlämna målet till AD. 2kap, 6 ii Dennaparagraf innehåller bestämmelser om förfarandet när en arbetstvist, som enligt2 kap. 2 ii i lagförslaget skall tas upp av tingsrätt, väckts vid AD eller viden tingsrätt som förklaras obehörig enligt forumreglerna i 10 kap, RB eller densärskilda forumregel som intagits i 2 kap. 2 ii andra stycket i lagförslaget. 1första stycket regleras det fallet att tvisten väckts vid AD, Målet skalldärvid hänvisas till tingsrätt som är behörig, om part yrkar det. En sådanhänvisning är bindande för tingsrätten, som har att utan stämning ta upp målettill behandling. Talan vid tingsrätten anses i detta fall väckt när ansökan omstämning inkom till AD. 1 likhet med vad som gäller enligt föregående paragrafför det fall att en arbetstvist felaktigt väckts vid tingsrätt i stället förvid AD löper käranden alltså ingen risk att få rätten till talan preskriberaddärför att han valt fel domstol. Framställs emellertid inget yrkande omhänvisning till behörig tingsrätt, skall tvisten i stället avvisas. Andrastvcket, som ersätter 10 kap, 20 ii första stycket RB, reglerar det fallet atttvisten väckts vid en tingsrätt, som efter fullföljd av talan till AD - varesig denna avser huvudfrågan i målet eller enbart forumfrägan - förklarasinte vara behörig att ta upp tvisten. Frågan om tingsrättens behörighet skallinte prövas av AD självmant utan endast på talan av part (se 10 kap, 19 ii). Enförutsättning för att AD skall pröva en sädan talan om tingsrättens bristandebehörighet är vidare att parten gjort invändning därom inom den tid somföreskrivs i 34 kap. 2 ii RB, Bifaller AD partens talan, skall domstolen, om nägonpart yrkar det, hänvisa målet till annan tingsrätt som är behörig. Tredje stycket, somersätter 10 kap, 20 ii andra stycket RB, behandlar det fallet att två ellerflera tingsrätter genom lagakraftvunna beslut förklarat sig vara obehörigatrots att en av dem är behörig, 1 så fall skall AD på ansökan av part hänvisamålet till den behöriga tingsrätten. Bestämmelsen täckeräven det fallet, att entingsrätt genom lagakraftvunnel beslut felaktigt förklarat att arbetstvisten ejskall upptas av tingsrätten utan av AD samt att AD enligl första stycket iförevarande paragraf förklarat sig sakna behörighet att ta upp tvisten utanatt part yrkat att tvisten hänvisas till behörig tingsrätt. Ansökansom avses i tredje stycket skall göras inom en månad frän det au del sistmeddelade beslutet vann laga kraft. Denna tidsbegränsning är att se motbakgrund av att talan, om målet hänvisas till tingsrätt, anses väckt näransökan om stämning gjordes vid denna tingsrätt. Möjligheten att med stöd avtredje stycket fä tvisten upptagen till prövning synes med hänsyn härtill inteböra kvarstå . Om part av laga förfall varit förhindrad attgöra ansökan som avses inom den angivna tiden, kan han hos högsta domstolengöra ansökan om återställande av försutten tid (58 kap. 11 ii RB). Enligtjjärde stycket avser bestämmelserna i denna paragraf enbart arbetstvister somväckts vid fel domstol, antingen vid AD i stället för vid lingsrätl eller ocksåvid en tingsrätt i stället för vid en annan tingsrätt. Är en domstol intebehörig att ta upp en tvist emedan denna i själva verket ej är en arbetstvisteller i varje fall inte skall handläggas enligt den nu föreslagna lagen - denskall exempelvis såsom en hyrestvist väckas vid fastighetsdomstol - saknar ADbefogenhet att hänvisa tvisten till behörig domstol. Väcks talan i ett sådantfall vid AD, skall den alltså avvisas. Väcks den i stället vid tingsrätt, somförklarar sig inte vara behörig att ta upp tvisten, blir bestämmelserna i 10kap. 20 ii RB tillämpliga. Det fallet, att tingsrätten felaktigt anser atttvisten skall handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister och attmålet därefter fullföljs till AD, regleras i 2 kap. 7 ii i lagförslaget. 2 kap. 7 ii Dennaparagraf behandlar det fallet att ett mål felaktigt fullföljts till AD, ADskall i detta fall överlämna målet till vederbörande hovrätt. Anser hovrätten äsin sida att målet skulle ha fullföljts till AD, fir högsta domstolen enligtgrunderna för 10 kap, 20 ii RB lösa denna kompetenskonflikt. Finner hovrätten äandra sidan att målet är exempelvis en fastighelstvist, som borde ha tagits uppav fastighetsdomstol i stället för av den tingsrätt som avgjort målet, skallhovrätten enligt 50 kap. 26 ii jämfört med 59 kap. 1 ii I RB undanröjatingsrättens avgörande och enligt 10 kap. 20 ii första stycket RB hänvisa målettill vederbörande fastighetsdomstol, om part yrkar det, 7.1.3Arbetsdomstolens sammansättning m. m. (3 kap.) 3 kap. I ii Dennaparagraf innehåller vissa allmänna bestämmelser om ledamöterna och ersättarna iAD. Iförstastycket, som motsvarar 2 ii LAD, anges det totala antalet ledamöter i AD. Förslagelinnebär i princip en fördubbling av det nuvarande antalet ledamöter. Denskillnaden föreligger dock att AD kan bestå av tre ordförande och tre viceordförande. Som framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 5,4) synesdet till en början vara tillräckligt med enbart en fördubbling av även dessaledamöter. Skulle behov småningom uppkomma av ytterligare en ordförande och envice ordförande, kan emellertid dessa utses med stöd av lagen utan att denbehöver ändras, 1 övrigt består AD av 14 ledamöter. Av dessa utgörs två av de ämbetsmannaledamötersom avses i 3 kap, 2 ii tredje stycket, medan övriga tolv är arbelsgivar-och arbetstagarledamötersom utsetts enligt 3 kap, 3 ii. Avledamöterna är endast ordförandena heltidsanställda. Övriga ledamöter fullgörsina uppdrag i domstolen vid sidan av sina ordinarie arbetsuppgifter. Somjag har framhållit i den allmänna motiveringen (avsnitt 5,4) skall AD inteformellt indelas pä särskilda avdelningar. Av praktiska skäl kan det förekommaatt målen fördelas på olika rotlar och att ledamöterna inkallas till olika päförhand bestämda grupper av sessionsdagar etc. Detta bör dock ske pä sådantsätt att ledamöterna cirkulerar i sä stor utsträckning som möjligt. Självfalletbör domstolsarbetet ocksä organiseras sä att det i princip fördelas lika mellanledamöterna. Av dessa skäl bör någon form av tjänstgöringslista upprättas.Härigenom kan ledamöterna även på förhand reservera tid för tjänstgöring i AD,Närmare bestämmelser härom bör las in i en instruktion för domstolen (se 3kap, 10 ii). ADsammanträder f n. i genomsnitt en huvudförhandlingsdag . Genom den avmig förordade utökningen av domstolens ledamöter bör antalethuvudförhandlingsdagar kunna fördubblas som varje ledamotfortfarande tjänstgör i huvudsak en huvudförhandlingsdag . Därvidsammanträder AD som regel med sju ledamöter, även om domstolen är domför medfem ledamöter (se 3 kap. 6 ii). Vid sidan härav sammanträder domstolen i vissafall i en mindre sammansättning, bestående av tre ledamöter (se 3 kap. 7 ii).1 särskilda fall kan domstolen sammanträda med alla ledamöter. Detta sker vidplenum i de situationer som anges i 3 kap. 9 ii. 1andra stycket, som motsvarar 4 ii fjärde stycket och 8 ii LAD, har ställts uppvissa generella behörighetskrav för ledamöterna i . 1 likhet med vad somgäller enligl 4 kap. I ii RB för utövande av domarämbete skall ledamöterna varasvenska medborgare och får inle vara omyndiga eller i konkurstillstånd. Tillskillnad frän vad som gäller enligt LAD uppställs inte något krav pä attledamöterna skall ha fyllt . Detta älderskrav har utmönstrats, såsom sketti andra liknande sammanhang (se prop. 1973:30 s. 66), Vidare harbehörighetsbestämmelsen utformats så att den, i motsats till LAD, formellt settgäller lika för alla ledamöter. Slutligen krävs enligl andra stycket attledamot skall ha avlagt domared eller försäkran enligl 4 kap, 11 ii RB innanhan lar säte i , Tredjestycket innehåller vissa bestämmelser om ersättare i AD. Är en ordförande hindradall tjänstgöra kan endast annan ordförande eller vice ordförande inträda i hansställe (se 3 kap, 4 ii första stycket i lagförslaget). För ordförande skallsåledes inte utses ersättare. För varje annan ledamot skall emellertid finnasersättare. Som regel utses tre ersättare för envar av dessa ledamöter.Beträffande ämbetsmannaledamöterna innebär detta en utökning mot vad som gällerf n. enligt 3 ii andra stycket LAD. Som jag har framhållit i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.4) kan det emellertid vara obehövligt med så mångaersättare för vice ordförandena, om dessa småningom utökas till tre, 1 sä falltorde det vara tillräckligt med enbart tvä ersättare för envar av dem, Pä grundhärav innehåller tredje stycket av förevarande paragraf endast den bestämmelsenatt högst tre ersättare skall finnas för varje annan ledamot än ordförande. Genom den förordadefördubblingen av det nuvarande antalet ledamöter vid AD bör domstolen i störreutsträckning än f n, kunna sammanträda med ordinarie ledamöter. Vid förfall fören ledamot bör som regel först annan ledamot som utsetts på motsvarande sätttillkallas innan det blir aktuellt att inkalla en ersättare. 1fråga om ersättarna gäller samma behörighetsvillkor som för de ledamöter, förvilka de utsetts. Ersättare för vice ordförande skall alltså ha domarkompetens..Även i övrigt gäller enligt huvudregeln samma bestämmelser för ersättare somför vederbörande ledamot, 1 nägra fall anges dock undantag härifrån (se 3 kap,3 ii andra stycket och 4 ii första och andra styckena). Attvid förfall för både ledamöter och ersättare s. k. tillfälliga ersättare kantillkallas framgår av 3 kap. 4 ii tredje stycket i lagförslaget. Enhgtfjärde stycket förordnas ledamöter och ersättare av Kungl, Maj:t. Av3 kap. 3 ii tredje stycket framgår att förslag pä arbetsgivar- och arbets-tagariedamöleroch deras ersättare skall la upp dubbelt sä mänga personer som de som skallutses med ledning av förslaget. Maj:t kan således välja mellan dessapersoner. När det gäller ämbetsmannaledamöterna förordnas de av Kungl. Maj:tutan särskilt förslag. Ledamöternaoch ersättarna skall förordnas för tre är. Att förordnandeliden skall varabegränsad överensstämmer med vad som gäller enligt 3 ii första stycket och 4ii första slyckel LAD. 1 fräga om förordnandetidens längd skiljer sigemellertid den föreslagna bestämmelsen frän de nuvarande reglerna. Beträffandeämbetsmannaledamöterna gäller f n, endast att de skall förordnas . 1praktiken har ordföranden som regel förordnats pä , medan de övriga ämbetsmannaledamöternaoch deras ersättare har brukat förordnas pä tvä är. Övriga ledamöter skallenligt LAD förordnas . Anledningen till att förordnandetiden ifortsättningen skall bestämmas till för samtliga ledamöter är allkontinuiteten i den dömande verksamheten därigenom skall tryggas, 3 kap, 2 ii Dennaparagraf, som motsvarar 3 ii LAD, innehåller bestämmelser om ämbetsmannaledamöternai AD. Enligl/öVsra stycket beslår ämbetsmannaledamöterna av ordförande, vice ordförande ochtvä ytterligare ledamöter. Dessa utses bland personer, som inte kan ansesföreträda arbetsgivar- eller arbetstagarintressen, och utgör således detneutrala inslaget i domstolen. .1 andra stycket regleras befattningarna som ordförande och vice ordförande.Liksom gäller att de skall vara lagkunniga och erfarna i domarvärv.Däremot uppställs inte nägot krav pä att de skall inneha ordinarie domartjänsti annan domstol. Detta krav, som föreslagits av utredningen, har inte medtagitsi departementsförslaget. Skälen härtill har redovisats i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.4. Avordförandena bör, som utredningen föreslagit, en utses för sin tjänstetid attvara chef för i administrativt hänseende och leda överiäggningar i plenum.Föreskrifter härom bör tas in i instruktionen för domstolen, I övrigt bör dédömande uppgifterna fördelas lika och fritt mellan ordförandena, vilka i dendömande verksamheten är i alla avseenden likställda. Ävenvice ordförandena är i alla avseenden likställda i den dömande verksamheten.Vice ordförande deltar som regel som ledamot vid huvudförhandling i de mäl därordinarie ordförande uppehåller ordförandeskapet. Vice ordförande kan emellertidockså inträda i ordförandes ställe, när denne är hindrad all tjänstgöra (se 3kap. 4 ii första stycket). Tredjestycket behandlar de två övriga ämbetsmannaledamöterna. Beträffande dem gällerinte något krav pä domarkompetens. De skall i stället ha särskild insikt iförhållandena pä arbetsmarknaden. skiljersig något frän den nuvarande regeln i 3 ii första stycket LAD, Nägon sakligförändring är dock inte avsedd, 3 kap, 3 ii 1denna paragraf som motsvarar 4 ii LAD, regleras hur övriga ledamöter i ADutses.