prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — Planen omfattarvidare ett byggande utan statliga lån, beräknat till 8 000 lägenheter. De bådaramarna för bostadsbyggandet ger således utrymme för beslut om bostadslån ochbyggnadstillstånd för företag med sammanlagt 83 000 lägenheter. För ramarnagemensamt tillkommer en projektreserv om 10 000 lägenheter jämte lokaler sombyggs med stöd av statiigt lån. Föreliggande uppgifter omplanerad igångsättning tyder Prop.1974:1 Bilaga 14 125 på enytterligare minskning av bostadsbyggandet. Med hänsyn till att ramarna tillstörre delen redan har fördelats på kommuner föreslår jag dock inte någonändring i den fastställda planen för . Utvecklingen inom bostadsbyggandet gör det sannoliktatt ramarna för nybyggnad för inte kommer att utnyttjas helt. Med tankepå det önskvärda av en ökad modernisering av det äldre bostadsbeståndetföreslår jag att outnyttjade delar av dessa ramar får liksom skedde i frågaom ramarna för tas i anspråk för ombyggnads-ochförbättringsverksamhet om så behövs. Utgångspunkten bör härvid vara attombyggnad av två lägenheter genomsnittiigt kräver ungefär samma investeringsutrymmesom nybyggnad av en lägenhet. förordar jag enbostadsbyggnadsplan av samma omfattning som för med undantag för attplanen för inte bör inrymma någon projektreserv. Förekomsten av ett betydande antal tomma lägenheter ien ort eller region är enligt min mening en omständighet som bör beaktas vidfördelning av bostadsbyggnadsramar och turordning inom ramarna. Jag vill slutligen i anslutning tUl behandlingen avbostadsbyggnadsplanen erinra om de synpunkter och överväganden i frågan om ramsystemetför det statligt stödda bostadsbyggandet som har redovisats av delegationen förbostadsfinansiering i en promemoria (Ds In 1973: 14). Delegationen diskuterarmöjligheten att uttrycka ramen i ekonomiska termer, exempelvis iproduktionskostnader eller pantvärde, i stället för som i kvadratmetervåningsyta. Promemorian har remissbehandlats och bereds f. n. inombostadsdepartementet. Medelsramen för beviljande av bostadslån 1974 beräknar jag enhgt följande sammanställning. Fördelningen mellansmåhus och flerfamiljshus har jag beräknat så att , i lägenheter räknat, avlångivningen kommer att avse småhus. Genomsnittsbeloppen har räknats upp medhänsyn till den höjning av låneunderlags- och pantvärdenivå som Kungl. Antal Genomsnittligt Totalt lånebelopp lägenheter lånebelopp (kr.) Lån för flerfamiljshus 34 000 24500 833 Lånför småhus 41000 28100 1152 Summa 75 000 1985 Maj:t bör utverka bemyndigande attvidga medelsramen dels vid sådana ändringar i fråga om de genomsnittliga lånebeloppensom kan bli en följd av ändringar i produktionsinriktningen, låneunderlagsnivåm. m., dels i samband med eventuella vidgningar av det garanterade programmetgenom lanspråktagande av projektreserver. Medelsramenför beslut om lån för ombyggnader och räntebärande 1974:1 Bilaga 14 126 förbättringslån har preliminärtfastställts till 220 milj. kr. Behovet av medel kan väntas ökafrämst på grund av det vidgade stödet tUlmoderniseringsverksamheten. Av denna anledning förordar jag att medelsramenför beslut om lån till ombyggnader och räntebärande förbättringslån bestämstill 240 milj. kr. Maj:t bör somhittills utverka bemyndigande att vidga medelsramen för sådan ökningav ombyggnads- och förbättrings-verksamheten som behövs av sysselsättningsskäl.Därjämte bör, som jag har anfört i det föregående, ramen få ökas i den månramarna för nybyggnad inte utnyttjas. Anslaget tUllånefonden för bostadsbyggandet bör för nästan budgetår tas upp med 3 155milj. kr., en ökning med 475 milj. kr. Jag går över tUl att behandlavissa lånefrågor. Bostadsstyrelsenhar i sin anslagsframställning föreslagit att belåningen av nybyggda småhusförbättras. Styrelsens förslag innebär att gällande begränsningar avmöjligheterna tUl fördjupning av bostadslånet slopas. Bostadslånet kan f. n.fördjupas om underliggande kredit inte kan erhållas till ett belopp som uppgårtUl av låneunderlaget. Ett avskaffande av begränsningarna skulle medföraatt bottenlån och bostadslän tUlhopa kommer att uppgå till av pantvärdet isamtliga småhusärenden. Som ett led i deförbättrade viUkoren för småhusbelåningen vill styrelsen även slopa denregionala inskränkning i långivningen som hänger samman med att vissakreditinstitut är förhindrade att lämna lån utanför s. k. hälsovårdstätorter. Bostadsstyrelsensförslag innebär vidare att det högsta beloppet för låneunderlaget såvitt gällerbyggnadskostnader höjs . Över styrelsensförslag rörande småhusbelåningen har boendeutredningen avgett yttrande.Utredningen tUlstyrker förslaget om vidgade möjligheter tUl fördjupning avbostadslånet. Utredningen anser dock att vissa problem skulle kvarstå, bl. a. ifråga om långivarnas bedömning av kreditvärderiskerna. Vidare skulle de ökadefördjupningsmöjligheterna kunna leda tUl att bottenlångivarna kände sig mindreförpliktade än hittiUs att lämna lån. Dessa frågor kommer emellertid, framhållerutredningen, att tas upp till övervägande av pågående bostadsutredningar. Beträffandeförslaget om höjning av maximibeloppet för låneunderlaget ställer sigboendeutredningen avvisande och hänvisar till att även denna fråga kommer atttas upp till prövning av de nu arbetande utredningarna. Enligt vad jaghar erfarit har uppkommit vissa svårigheter när det gällerbelåningen av nybyggda småhus. Detta kan bl. a. bero på att småhusbyggandetökat mycket kraftigt och ställer större krav på engagemang från långivarnassida. Det är angeläget att 1974:1 Bilaga 14 127 erforderliga åtgärder vidtas för attundanröja hindren för en störnings-fri kreditgivning. Frågan om en förbättradsmåhusbelåning kommer att behandlas ianslutning tUl den översyn av bostadsfrågorna som sker i bostadsutredningama.I avvaktan på resultatet av denna översyn är jag inte beredd att nu taställning till förslag. Frågan ommöjligheterna för vissa kreditinstitut att lämna lån utanför hälsovårdstätortbereds f. n. inom . Beträffande belåningen av integreradeserviceanläggningar vill jag erinra om det beslut som fattades vid (prop. 1972: 72, CU 1972: 28, rskr 1972: 201). Enligt detta beslut fårskollokaler som ingår i integrerade anläggningar för boendeservice under vissaförutsättningar och efter medgivande av Kungl. Maj:t inräknas i låneunderlagetför bostadslån. En fömtsättning är att anläggningen till övervägande delbestår av andra servicelokaler än skollokaler. För sammanlagt etttjugotal integrerade serviceanläggningar har beslut meddelats om inräknuig avskollokalerna i låneunderlag eller (före ) pantvärde förbostadslån. Bostadsstyrelsenhar i sin anslagsframställning anfört att det finns skäl som talar för att eninte önskad koncentration av servicelokaler kommer till stånd enbart av detskälet att sådana lokaler måste uppta en större del av ytan i en integreradanläggning än skollokalema. Styrelsen anser detta vara olyckligt, eftersom ettviktigt motiv för att införa de nya reglema var att genom integrerade lösningaråstadkomma en decentralisering av service tUl de boende. Styrelsen föreslårdärför att, då särskilda skäl föreligger, det skall vara möjligt att göra undantagfrån bestämmelsen att den övervägande delen av anläggnuigen skall innehållaandra lokaler än skolor. Styrelsen föreslår också att beslutanderätten i frågaom skollokalerna skall föras över från Kungl. Maj:t tUl länsbostadsnämnderna. Jag vill i dennafråga inledningsvis erinra om att syftet med ifrågavarande låneregler är attunderlätta kreditförsörjningen för skollokaler som är utformade och samordnademed andra lokaler på ett sådant sätt att behovet av övriga lokaler nedbringas iväsentlig utsträckning och att de boendes behov av lokaler blir bättretUlgodosett. Eftersom skollokalerna genom att innefattas i låneunderlaget fåren garanterad finansiering både beträffande krediter ochslutiiga lån, är det rimligt att vissa krav ställs på omfattningen av den integreringsom utgör grund för långivningen. Ett sådant krav är att skollokalerna skallutgöra en integrerad del av en anläggning vars vånmgs-yta tUl övervägande delbestår av lokaler som fyller annan servicefunktion för de boende. Gällandebestämmelser hindrar således att den prioriterade långivningen utsträcks tillskollokaler med endast obetydlig integrering. Det är emellertid uppenbart att betydandeintegrering och väsent- 1974:1 Bilaga 14 128 ligasamordningsvinster kan uppnås även i fall när skollokaler utgör en Övervägandedel av en anläggnings yta. Sålunda kan många utrymmen i en skola t. ex. skolmatsal, bibliotek, tecknings- och slöjdutrymmen, samlings-och gymnastiksalar ges en sådan utformning och drivas på ett sådant sätt attde i stor utsträckning kan användas även av andra än skolans elever och såledesbli till påtaglig nytta för de boende i ett bostadsområde. För att sådanautrymmen som ligger i en skola skall kunna belånas krävs dock att de tUlsammansmed andra lokaler som fyller en servicefunktion för de boende är större än derenodlade skollokalerna i anläggningen. Enligt gällande regler kan då somnämnts inte bara de samutnyttjade lokalerna utan även skollokalerna innefattasi låneunderlaget för bostadslån. Om utrymmena däremot förläggs utanför skolanmen nyttjas av både skolan och de boende i området, är det i regel möjligt attsåväl inräkna utrymmena i låneunderlaget eller pantvärdet som lämnaskolbyggnadsbidrag. I syfte atttillvarata alla möjligheter till samordningsvinster och förbättradeservicemöjligheter för de boende som kan uppkomma, om vissa av skolans lokalerutformas så att de får en mångsidig och samordnad användning, är jag eftersamråd med chefen för beträffande belåningen avskollokaler beredd att förorda undantag från bestämmelsen att den övervägandedelen av en integrerad anläggning skall innehålla andra lokaler än skolor.Förutsättningen bör vara att det finns en betydande andel lokaler som getts ensådan utformning att de blir till påtaglig nytta för de boende. Belåningen böremellertid begränsas till samutnyttjade utrymmen. De renodlade skollokalernabör således finansieras i annan ordning. I övrigt bör samma krav ställas somvid belåning av skollokaler i integrerade anläggningar. Den av mig förordadeändringen syftar till att klarlägga belåningsreglerna på ett sådant sätt atthandläggningen av de aktuella låneärendena skall kunna underlättas. I avvaktanpå erfarenhetema av de nya reglerna är jag emellertid inte beredd att nuförorda att beslutanderätten förs över från Kungl. har vidare föreslagit att dethögsta låneunderlaget för lån till ombyggnad av småhus som inteuppfyller kravet på varaktigt behov höjsfrån 25 000 till . För dessa ombyggnader krävs inte sedvanligkommunal borgen för en del av bostadslånet och bostadslånet kan fördjupas isin helhet. Förra årets riksdagbeslöt om en höjning av ifrågavarande beloppsgräns från 20 000 tUl 25 000 kr.Jag är inte beredd att nu förorda ytterligare höjning. Lån förtäckande av hyresförluster kan eiUigt gällande bestämmelser utgå för sådanaförluster som har uppkommit . TUl följd av att antaletouthyrda lägenheter har fortsatt att öka föreslår Prop.1974:1 Bilaga 14 129 bostadsstyrelsenatt lånemöjligheterna utsträcks till att även gälla förluster uppkomna underår 1974. De på många håU växande uthyrningssvårigheterna medförstora problem för kommunerna och bostadsföretagen. Utvecklingen på bostadsmarknadenhar emellertid resulterat i en avsevärd nedskärning i påbörjandet av flerfamiljshus,vilket efter hand bör leda till ett minskat tUlskott av nya bostäder och därmeden förbättrad uthymingssituation för företagen. För många företag kvarstår dockt. v. de ekonomiska svårigheterna på grund av hyresförluster. Jag anser därföratt lån för täckande av sådana förluster bör utgå även för . Liksom bör härvid gälla att lånen avser endastutebliven hyra för tomma lägenheter. Hyresförluster som hänför sig till fastighetsförvaltningeni övrigt faller alltså utanför denna långivning. I anslutning härtUl vill jag också ta upp problemen medde lediga lägenheterna i vissa studentbostadsföretag. De ökade hyresförlusternahar gjort att berörda företag och studentorganisationer i olika sammanhangfört fram bl. a. frågan om avskrivning av ränte- och amorteringsfriatilläggslån och motsvarande delar av bostadslån till studentbostadsföretag.Sådana lånebelopp skall enligt gällande regler sägas upp till amortering ochbörja löpa med ränta, förflutit från utbetalningen. Mot bakgrundav rådande ekonomiska svårigheter för vissa studentbostadsföretag, främstberoende på vikande studenttillströmning och därmed sammanhängandeuthyrningssvårigheter, förordar jag att Kungl. Maj:t utverkar riksdagensbemyndigande att i särskilda faU medge ytterligare ränte- och amorteringsfrihetunder . Vad angår frågan om tidigareläggning av utbetalningarnaav tomträttslån vill jag erinra om vad civilutskottet vid riksdag (CU1973: 19) anförde härom. Enligt utskottet borde övervägas möjligheterna att påbegäran av kommun bevilja tomträttslån i direkt anslutning tUl slutligt beslutom bostadslån. Detta skulle möjliggöra tidigare utbetalning av lånen än enligtgällande regler, vilka innebär att tomträttslån bevUjas under kalenderåretefter det att slutligt beslut om bostadslån meddelats. har på uppdrag av Kungl. Maj:t utrettkonsekvenserna av en sådan ändring av bestämmelserna om utbetalning av tomträttslån.Styrelsen har funnit att en ändring skulle föranleda en utgiftsökning förstaten med 100 milj. kr. under nästa budgetår. Utgiftsökningen är avengångskaraktär. När marken innehas med äganderätt får fastighetsägarenbyggnadskrediter som täcker även kostnader för marken och dessiordningsstäl-lande. Detta sker inom ramen för överenskommelsen mellan delegationenför bostadsfinansiering och kreditinstituten. Upplåts däremot marken medtomträtt svarar kommunen för finansieringen av marken. Kommunen har som regelmöjlighet att ta upp korta lån på kre- 9 1974.1 saml. 1974:1 Bilaga 14 130 ditmarknaden för detta ändamål iavvaktan på utbetalningen av tomträttslånen. Kommunernassvårigheter att i vissa ekonomiska lägen finansiera kostnaderna förtomträttsmarken anser jag väsentligen vara en kredit-marknadsfråga som börkunna lösas genom förhandlingar mellan delegationen och kreditinstituten.Sådana förhandlingar pågår. Jag övergår nu till saneringsutredningens förslag. På gmndval avsaneringsutredningens huvudbetänkande (SOU 1971: 64 och 65) Sanering I och II fattade riksdag (prop. 1973: 21, CU 1973:19, rskr1973:208 och prop. 1973:22, CU 1973:20, rskr 1973:209) beslut om betydelsefulla reformer i syfte att främja saneringsverksamheteninom äldre bostadsområden. Besluten avsåg bl. a. frågor rörande planering,genomförande och finansiering av bostadssanering. En av de grundlägganderiktiinjerna för verksamheten som fastställt är att äldre byggnaderav både samhällsekonomiska, kulturhistoriskaoch mUjömässiga skäl samt av hänsyn tUl de boendes intressen skallbevaras och moderniseras i den omfattning som det är tekniskt och ekonomisktmöjligt. I enlighet härmed innefattade besluten bl. a. en förstärkning av detfinansiella stödet till ombyggnad och förbättring. Ett bevarandeav kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse inrymmer, i jämförelse medmodernisering av äldre bostadshus i allmänhet, särskilda problem med hänsyn tUl såväl bebyggelsens speciella kvalitetersom kostnaderna för de åtgärder som behövs för upprustning och bevarande.Saneringsutredningen som har behandlat dessa frågor i enlighet med beslut av1969 års riksdag (SU 1969: 50, rskr 1969: 141, 3LU 1969: 45, rskr 1969: 318) har i sUt slutbetänkande (SOU 1973: 27) Sanering III lagt fram förslag omåtgärder till stöd för upprustning av kulturhistoriskt värdefullbostadsbebyggelse. Huvudpunkternai utredningens förslag är dels att kommunerna skall göra ökade insatser i frågaom planeringen av verksamheten, dels att staten skall öka sitt ekonomiska stödtill kostnaderna för upprustningsarbeten. I den senare delen föreslås en nystödform, ränte- och amorteringsfriatilläggslån, för särskUt värdefull bebyggelse som är av bygg-nadsminneskaraktär.För övrig bebyggelse föreslås att nuvarande stöd i form av förhöjt låneunderlagför bostadslån behålls, dock med viss vidgning och förbättring av stödet. Utredningens förslag har i stort sett fått ettposUivt mottagande av remissinstanserna och förslagen kan enligt minmening i huvudsak läggas till grund för beslut om åtgärder i syfte attförbättra möjligheterna att rusta upp och bevara kulturhistoriskt värdefullbostadsbebyggelse. Utredningen hari fråga om definitionen av begreppet kulturhistoriskt värde framhållit atttonvikten bör ligga på byggnader och mUjöer av sådan art att de säger något omtidigare samhälleliga eller estetiska 1974:1 Bilaga 14 131 ideal eller ger en bild av desociala villkoren för olika gmpper i äldre tider.Samtidigt har utredningen pekat på att värderingen tUl sin art är subjektivoch att värdebegreppet med nödvändighet får en svåravgrän-sad och vag karaktär.Delvis mot denna bakgmnd anser utredningen att urvalet av den bebyggelse somskall bevaras bör göras av kommunerna i samråd med antikvarisk expertis.Härigenom kan enligt utredningen de kulturhistoriska synpunkterna på ettrealistiskt sätt vägas in i arbetet med de kommunalabostadssaneringsprogrammen. Några remissinstanserhar gett uttryck för tvekan inför utredningens betoning av den subjektivafaktorn och efterlyst en klarare definition avbegreppet kulturhistoriskt värde. Nästan alla remissinstanser har docktiUstyrkt förslaget att urvalet skall göras av kommunerna i samråd med antikvariskexpertis. Det finns enligt min mening f. n. inte underlagför en mera preciserad definition av begreppet kulturhistoriskt värde änden som utredningen har angett. Jag ansluter mig därför i huvudsak tillutredningens förslag på denna punkt. I den mån den fortsatta verksamheten ger underlaghärför, får definitionsfrågan tas upp till förnyat övervägande längre fram. Medanledning av utredningens uttalande att värdebegreppet bör ges en mycket viddefinition vUl jag dock framhålla att kommunens beslut i fråga om urvalet måstevara underbyggda av antikvarisk expertis. Också vid beviljande av lån får etturval göras inom de ramar för långivningensom jag förordar i det följande. Beträffande den särskUt värdefullabebyggelse, som skall få stöd i form av tilläggslån, vill jag dessutom framhålla att anknytningen tillbestämmelsema om byggnadsminnen måste leda till ett urval på riksnivågenom försorg. Jag vill tillägga att detta förhållandebör starkt begränsa de av ett par remissinstanser befarade riskerna för attskUlnaderna mellan de två föreslagnastödformerna skulle påverka klassificeringen av kulturhistoriskbebyggelse. Vid prioritering på riksnivå av olika objekt inomramarna kan, som utredningen har framhållit, urvalet ske så attbevarandet av hela och sammanhållna miljöer sätts i första hand. Beträffande formernaför kommunernas samråd med antikvarisk expertisbör erinras om de förslag som musei- och utställningssakkunnigai betänkandet (SOU 1972: 45) Kulturminnesvård har lagt fram beträffandekulturminnesvårdens regionala organisation. Förslag på grundval av betänkandetavses skola föreläggas riksdag. Med anledningav att några remissinstanser har tagit upp frågan om allmänhetens inflytande påurvalet vill jag erinra om det utredningsarbete rörande medinflytandefrågorsom pågår inom boendeutredningen och utredningen (C 1970: 29) om den kommunalademokratin. Utredningen harutförligt behandlat frågor rörande planering av åtgärder för uppmstning avkulturhistoriskt värdefull bebyggelse. 1974:1 Bilaga 14 132 riktlinjer förplaneringsverksamheten som utredningen har dragit upp synes mig i sina huvuddrag lämpliga som vägledning för kommunerna. Däremotfinns det enligt min mening inte anledning att från statens sida ställa krav påen formalisering av verksamheten genom utarbetande av bevaringsprogram och fastställande av särskUda bevaringsområden. Förhållandenaär starkt skiftande meUan kommunerna och de bör ha frihet att själva utformalämpliga planeringsmtiner. Kommunala program med redovisade bevaringsområdentorde dock kunna vara av värde vid låneprövningen. Som harframhållit måste planeringen ingå som ettnaturligt led i kommunernas planering av saneringsverksamheten ochbostadsförsörjningen i övrigt. Det grundläggandearbetet med inventering och användningsplanering förutsätter medverkan frånantikvarisk expertis. Den av berörda frågan om resurserför att utarbeta anvisningar i ämnet får prövas i annat sammanhang. Det avnågra remissinstanser framförda förslaget om statsbidrag tillinventeringsarbeten kan jag inte stödja. Som utredningen harframhållit kan en stadsplaneändring ibland vara ett medel för att främjabevarande av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Jag vill i dettasammanhang erinra om att frågan angående skydd för kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer utreds av bygglagutredningen.I avvaktan på en mera genomgripande reform av byggnadslagstiftningen harenligt beslut av riksdag (prop. 1973: 196, CU 1973: 35, rskr 1973:386) genomförts ändringar i denna lagstiftning som ger kommunerna ökademöjligheter att förhindra rivning av byggnad när det är påkallat bl. a. förbevarande av kulturhistoriskt eller miljömässigt värdefull bebyggelse. De allmännariktlinjerna för statens ekonomiska stöd till uppmstning av kulturhistorisktvärdefull bostadsbebyggelse som utredningen har dragit upp innebär, som jag ikorthet har nämnt fömt, att stödet skall utgå i två olika former. För sådan bebyggelsei allmänhet behålls enligt förslaget den nuvarande stödformen, förhöjtlåneunderlag vid beviljande av bostadslån, dock med ändringar i vissaavseenden. För särskUt värdefull bebyggelse, som enligt bestämmelserna ibyggnadsminneslagen kan förklaras som byggnadsminne, föreslås en ny stödform,ränte- och amorteringsfria tilläggslån. Vidare föreslår utredningen, medåberopande av det förut nämnda utiåtandet av tredje lagutskottet (3LU 1969:45), att det statiiga kredUstödet inriktas även på hela och sammanhållnamiljöer. TUlämpningsområdet för långivningen bör alltså enligt utredningenomfatta inte bara enskilda byggnader utan även omgivande sådana som harbetydelse för miljöbilden. TiU dessariktiinjer, som har vunnit betydande stöd bland remissinstanserna, kan jag ihuvudsak ansluta mig. Jag vill dock i fråga om byggnader, som inte ärkulturhistoriskt värdefulla men väl av betydelse 1974:1 Bilaga 14 133 förmiljön, framhålla att stöd i form av tUläggslån inte är förenligt med förslagetatt långivningen skall knyta an tUl byggnadsminnesbegreppet. Den föreslagna vidgningen av tUlämpningsområdetför långivningen till byggnader av betydelse för miljöbilden kan aUtsåendast avse bostadslån med förhöjt låneunderlag. Även i övrigt har jag funnitanledning tUl vissa jämkningar i utredningens förslag. Jag återkommer härtill idet följande. Beträffande stödeti form av bostadslån med förhöjt låneunderlag har utredningen inte föreslagitnågon övre gräns för höjningen. Utredningen anser att i praktiken en gränsuppkommer genom svårigheterna att med rimliga hyror täcka kapitalkostnadernaoch att gränsen mellan höjt låneunderlag och ekonomiskt stöd i annan form fåravgöras från fall till fall. Jag delar utredningens uppfattning på denna punkt.För flerfamiljshus kommer alltså de kostnader som kan förräntas inom ramen förbruksvärdehyran att utgöra en gräns för höjningen av låneunderlaget. Om dessa hyror beräknas inte gekostnadstäckning, torde bostadslån i allmänhet kunna utgå endast omkommunala eller andra bidrag skjuts tUl. Utredningen, somutgår från att en höjning av låneunderlaget medför svårigheter att få endäremot svarande ökning av bottenlånet, föreslår att bostadslånet tUl den deldet avser det höjda låneunderlaget får fördjupasautomatiskt ned till av det enligt vanliga regler beräknade låneunderlaget.Förslaget innebär att lånesökanden inte behöver visa att han inte kan fåbottenlån i tUlräcklig omfattning. Fullmäktige i har i sittremissyttrande påpekat att låneunderlaget enligt utredningens förslag inteskall höjas mer än att kapitalkostnaderna kan täckas av beräknadehyresinkomster.