prop · FX0397 · 1974-12-31 00:00:00 — Föratt utesluta raera betydelselösa ingripanden från tillämpningen upptarutredningen i sitt förslag en regel om att ersättning utgår endast om denfrihetsinskränkning som det är fråga om har pågått sammanlagt mer än 24 timmari sträck. Utredningenföreslår att raan i den nya lagen för in en bestämmelse ora undantag frånersättningsskyldighet, motsvarande 1 § andra stycket första punkten i 1945 årslag. Sålunda skall ersätlningsrätt vara utesluten, ora den sora har varitutsatt för frihetsinskränkning själv uppsåtligen har föranlett ifrågavarandemyndighetsbeslut eller, såvitt gäller häktning o. d., om vederbörande har söktundandra sig förundersökning eller lagföring eller i övrigt otUlbörligenförsvåra utredningen. Vaddärefter gäller den nuvarande regeln i 1 § andra stycket andra punkten, sominnebär att ersättning inte får utgå om det med hänsyn tUl omständigheternainle är skäligt, konstaterar utredningen alt regeln ger 1974: 97 30 möjlighetatt avslå en persons ersättningsanspråk av det skälet att misstanke kvarstårmot . Bestäraraelsen har även använts på detta sätt.Vägande kritik har eraellertid fraraförls mot alt kvarstående raisstanke skallutesluta ersättningsrätt. Utredningen anser att detraed fog kan göras gällande alt en regel ora undantag från ersättning vidkvarstående raisstanke är otUlfredsstäUande från pricipiell synpunkt.Konsekvensen av en sådan regel raåste bli att det tUlskapas en särskUdkategori av frikända, näraligen sådana sora visserligen frikänts raen nekatsersättning på grund av att raisstanke kvarstår. Detta står inte i godöverensstämmelse med vår lids rättsuppfattning. En allraänt erkänd grundsals äratt den sora inle kunnat överbevisas ora brott också skall betraktas soraoskyldig. Utredningen finner det vidare tydligt att om en oskyldig av hänsynlUl en regel liknande den nu gällande skulle underlåta att begära ersättningeller ora han tiU följd av regeln skulle bli vägrad sådan, delta innebär enstörre olägenhet än om ersättning tUlerkänns en frikänd person ehuru hansoskuld kan sättas i fråga. Utredningensståndpunkt är därför att frågan om ersättning skall avgöras ulan hänsyn tUlora raisstanke kvarstår. Den nu berörda regeln i1945 års lag har verkan även i ett annat, mera allmänt hänseende. Prövnhig skallske om det över huvud taget är skäligt att utge ersättning. Frågan omkvarstående raisstanke är forraellt endast ett raoraent i dennaskälighetsprövning. Humvida raöjlighelen till en allraän skälighetsprövningutnyttjas i praxis är enligt utredningen svårt att få någon uppfattning ora. Ibesluten begagnas vanligen den generella formulering som täcker ävenmisstankefallen. Enligt utredningensuppfattnhig är det olämpligt att utan närraare riktiinjer raeddela en allraänthållen föreskrift att undantag från ersättningsskyldighet kan göras efterskälighetsbedöraning. En ren skälig-hetsbedöraning av detta slag synes stäraraaraindre väl raed tankegången i förslaget i övrigt. Avsikten är attersättningsskyldighet skall uppkoraraa sora en följd av att visst faktuminträder och att den ersätt-ningsbevUjande myndigheten skall vara i möjligasteraån befriad från att pröva orasländigheterna i saraband raedfrihetsinskränkningen. Vad angår den ekonoraiska sidan av saken frarahållerutredningen att det över huvud taget inte torde vara att räkna raed attförslaget skall raedföra några överhövan betungande kostnader för statsverket.Mot denna bakgmnd synes det utredningen riktigast alt inte medge någon allraänskälighetsprövning. Utredningenanser att verkställd avräkning av häktningstid o. d. bör inverka på beräkningenav ersättningen. Utredningens lagförslag innehåller därför en regel om attersättning får järakas efter vad.sora finnes skäligt, ora tiden för ingripandethar avräknats vid fastställande av brottspåföljd eller ora därvid eljest tagitshänsyn till ingripandet. Prop.1974: 97 31 4.8Ersättningsgill skada och ersättningens storlek Närdet gäller bestäraraandet av ersättningens storlek är det enligt utredningenmöjligt att tänka sig en raer eller raindre sträng norraa-lisering. En sådanordning raedför att prövningen av ersättningens storlek förenklas och görssnabbare, vilket givetvis innebär processeko-noraiska fördelar. För den enskUdeskadelidande kan det vara till nytta om en standardisering av ersättningsberäkningenbefriar honom från att framhålla och utreda de olika oraständigheter sorahänför sig tUl uppkorasten och omfattningen av olika skador. I andra hand finnsdet i så fall alltid raöjlighet alt tillgripa skadeståndslagen, sora inte föreskrivernågon standardisering av ersättningsbelopp men som å andra sidan har strängarevillkor för inträde av ersättningsrält. Utredningen tar upp någraolika forraer av skada och behandlar för var och en av dera frågan huruvidaskadeforraen bör ifrågakoraraa för ersättning och hur denna i så fall börberäknas. 4.8.1 Hindereller förlust i näring Hindereller förlust i näring utgör enligt 5 kap. 2 § skadeståndslagen ersältningsgUlskada, när någon har blivit tUlfogad personskada. Här kan man bl. a. göra skUlnadraellan skada som uppkomraer genora att inkorast går förlorad undersjukdorastiden och bestående skada sora konstaleras vid sjukdorastidens slut. Idet nu föreliggande sararaanhanget finner utredningen det lärapligt alt anknytatUl denna uppdelning. Det faller sig därvid naturligt att låta skUlnaden avse,å ena sidan förlust av inkorast för frihetsinskränkningen och åandra sidan den nedsättning av förvärvsförraågan sora kan kvarstå efter frihetsinskränkningensslut. Med användande av beteckningar sora är vanliga i doraslolspraxis torderaan då kunna tala ora ersättning för förlorad arbetsförtjänst resp, ersättningför nedsatt arbetsförraåga. Förloradarbetsförtjänst är en typisk skada av en frihetsinskränkning. Det är också denskada som framför allt avses lag. Att sådan skada bör omfattas avden nya lagen behöver knappast närraare raoliveras. Däreraot anser utredningenatt det förtjänar diskuteras om ersättningen lämpligen bör standardiseras ellereljest bestäraraas genom fastställande av ett maxiraura eller ett rainiraura. Nära tUl hands liggerdärvidlag att för en standardisering använda den placering i sjukpenningklasssom sker enligt lagen om allraän försäkring. Ett sådant förfaringssätt har använtsi lagen om ersättning åt sraittbärare, näraligen raed avseende på dera soraunderkastats observation eller isolering eller eljest inskränkning i arbete. förefaller i och för sig vara det frärasla raedlet att åstadkomma enstandardisering med därav följande mera sumraariskt Prop.1974: 97 32 förfarande.Genom att sjukpenningen är satt i relation tUl inkomstens storlek blirstandardiseringen raindre stel och anordningen raedger en viss nyansering aversättningsbelopp efter den faktiska förlusten. Förfarandet för fastställandeav ersättning kan då utformas så, alt den ersättningsbeviljande myndighetensjälvmant införskaffar uppgifter ora tiUäraplig sjukpenning, varigenora detunderlättas för den skadelidande att göra sina anspråk gällande. Åtskilligaandra synpunkter är emellertid att beakta när man vill ta ställning tilllämpligheten av den tänkta anordningen. Dengällande sjukpenningersältnmgen enhgt lagen ora allraän försäkring begränsasbl. a. därigenora alt man tar hänsyn endast till inkomster upp llll en vissnivå. Den sora har inkorast därutöver och går den förlustig till följd av atthan berövas sin frihet, får alltså inte full gottgörelse härför, oraersättningssysleraet uteslutande byggs på sjukpenningen. Mot della kan del eraellertid,framhåller utredningen, göras gällande att det endast är socialt ochsamhällsekonoraiskt raotiverade ersättningsbehov sora bör tUlgodoses. Med ensådan utgångspunkt skulle det bli naturligt att låta den suraraariskaberäkningen av ersättningsbelopp avse inkorasler av raera vanligstorleksordning. Inteheller i lägre inkorastklasser kan eraellertid sjukpenningen sägasgenorasniltiigt raolsvara inkoraslbortfallet. Fraraför allt förekoraraer individuellaojäranheter och felaktigheter. Enligt uppgift lorde av deförsäkrade slå för lågt placerade f. n. Härtill koraraer att skadeståndslagenalltjärat upprätthåller grundsatsen ora full ersättning. Det kan alltsåinträffa alt den skadelidande, raer eller ramdre befogat, anser ersättning eftersjukpenning vara för snålt tUltagen. Han kan då tycka det vara onödigt attåberopa den nya lagens regler och i stället uteslutande vUja lUlgripaskadeståndslagen, trots alt den har strängare vUlkor för inträde aversättningsrält. Manskulle då kunna tänka sig ett systera sora innebär att ersättning för förloradarbetsförtjänst i princip beräknas efter sjukpenningbelopp men att högreersättning kan utgå om skadan visas vara väsentligt större. Härigenora koraraerlagen alltså alt begränsa sig tiU att dra upp en rainimigräns för ersättningen. Ävenora uppställandet av en rainiraigräns kan raedföra vissa fördelar, synes dockolägenheterna överväga. Enligt utredningens uppfattning skulle enrainiraigräns, bestärad i huvudsak efter gällande sjukpenning, medföra en vissstelhet i lillärapningen och nödvändiggöra täraligen vittgående undantag föratt undvika underkorapensation eller överkorapensalion. Lagregler härora tordebli täraligen invecklade och raindre överskådliga. Vid sidan av bestäraraelserom en sådan minimigräns raåsle raan bibehålla en generell regel ora ersättningefter vad skadan skattas till. Prop.1974: 97 33 Med hänsyn till det sagda föreslår utredningen att raan ilagen inte tar in någon regel ora rainimiersättning e. d. utan all ersättningför raistad arbetsförtjänst skall utgå raed belopp raotsvarande den arbetsinkomstsom vederbörande visar sig ha gått förlustig till följd av frihetsinskränkningen. Vid sidan av den skada soni inträder genora att arbetsförtjänstgår förlorad för frihetsinskränkningen kan också förekomma en raerabestående skada, nedsatt arbetsförraåga. Det torde visserligen inte vara såvanligt att arbelsförraågan blir stadigvarande nedsatt just tiU följd av självaingripandet. De åtgärder sora vidtas för att åslad-komma och vidmakthålla eltfrihetsberövande eller en annan frihetsinskränkning bör givelvis inte ulförasså att de kan vara ägnade att medföra någon sådan skada. Eraellertid kan dettänkas att en person, exempelvis en violinist, förlorar sin speciellayrkesskicklighet genora att ett frihetsberövande pågår . Härtillkoraraer att den nuvarande ersättningsregeln lag raåste ansesorafatta sådan skada. Det synes därför uttedningen riktigast att den nya lageninte utesluter den. Det får ankoraraa på den skadelidande att visa allarbetsförmågan blivit nedsatt tiU följd av frihetsinskränkningen och i vilkenmån så blivit fallet. 4.8.4 Annat intrång i näring Under uttrycket hinder eller förlust i näring inbegripsinte bara förlorad arbetsförtjänst och nedsatt arbetsförraåga ulan också annatintrång i näring, t.ex. skada därigenora att en raindre företagare raåstelägga ner rörelsen till följd av sin frånvaro för frihetsinskränkningen.Utredningen påpekar att företagaren kan ha avslutat verksaraheten innan t. ex.ett ådörat fängelsestraff har börjat verkställas, men att detta ändå kan havarit anledningen till nedläggandet. lag orafattar ersättningsrätten även ersättningför nödiga kostnader. Motsvarighet härtill bör enligt utredningen tas upp i dennya lagen. Vad sora därvid koramer i fråga kan dels ha saraband raed hindereller förlust i näring, dels vara raera fristående. I sistnämnda hänseenderaärks utgifter för resor till eller från vederbörande anstalt. Man kan ocksåtänka sig att hit räkna t.ex. kostnad för faraUjens flyttning till en raindrebostad, särat utgifter för skötsel av barn. Såsom hinder eller förlust i näringbör däremot betraktas kostnaden för extra arbetskraft som bhr behövlig i enrörelse eller hyresutgifter som även efter ingripandel måste betalas för enverkstads- eller kontorslokal. Hit hör även arbetslöner sora vederbörandealltjämt är bunden att erlägga. 1974: 97 34 Utredningendiskuterar också frågan huruvida ersättningen bör begränsas till alt utgå medlägre belopp än sora raotsvarar skadan i sådana fall då skadan är betydande.Utredningen konstaterar emellertid till en början att införandet av en fixeradmaxiraigräns är förenat raed betydande svårigheter. Del finns då anledningöverväga ora en raera allraänt hållen begränsningsregel kan vara önskvärd ochhur den i så fall kan konstmeras. Utredningen hänvisar eraellertid till attfrågan ora järakning av ersättning vid personskada är föreraål förskadeståndskora-raitléns överväganden. I det läge sora är för handen synes detuttedningen vara raest tUlrådligt alt inle föregripa del principresullat sorakorarailtén kan korama tUl. Utredningens förslag upptar därför inte någonallmän regel ora begränsning av ersättningens storlek. Utredningenerinrar till en början ora all lag begränsar rätten till ersättningför lidande till fall då synnerliga skäl föreligger. I skadeståndslagen hareraellertid inte influtit någon regel ora synnerliga skäl såsora villkor förersättning för psykiskt lidande. Enligt utredningensuppfattning bör utgångspunkten vara att den sora ulan skäl blivit berövadfriheten raot sin vUja också alltid har varit utsatt för ett lidande.Självklart är alt en instängning är ägnad att raedföra mer eller mindrekännbara psykiska påfrestningar. Tvånget att lärana sin självvalda miljö raed invandapersonliga kontakter raåste också för så gott sora alla kännas betungande ochsvårt att uthärda. Utredningen påpekar att omen prövning sora går ul på att uppskatta storleken, ekonomiskt sett, avpsykiskt lidande skall bli rättvisande, så borde den egentligen bygga på ennoggrann, ofta kanske subtil analys av inverkande oraständigheter. Avförklarliga skäl kan något sådant i regel inte åstadkoraraas, utanrättstiUärapningen torde i verkligheten se sig hänvisad tUl att arbeta raedgeneraliseringar som bygger raera på yttre än inre kriterier. Del kan varanaturiigl ora elt sådant, i och för sig fullt försvarligt bedöraningssätt införden allraänna uppfattningen kan förefalla kännetecknat avolyraplighet och brist på förståelse. Man har anledning fråga sig ora det inleredan raed hänsyn härtill kunde vara en vinst ora ersällningsbedöraningen istället kunde nor-raaliseras i själva lagen tUl alt avse standardiseradebelopp. En synpunkt sora också görsig gällande härvidlag är att lagstiftningen skall äga gUtighet vid sidan avskadeståndslagen och vara avsedd att raöjliggöra ett snabbare och enklareförfarande. E)et är då inle tillrådligt att låta ersätlningsuppskattningenfölja alla de skiftande, ofta svårbedörabara nyanserna i upplevelsen avfrihetsberövandet sora ett lidande. Önskeraålet om enkla regler kan likaledesmotivera att man bör bortse från vederbörandes personliga förhållande, såsorahans psyke, familjeförhållanden, ställning i samhäUet o. d. Prop.1974: 97 35 Medhänsyn tUl det sagda föreslår utredningen en regel ora att den sora harberövats friheten alltid skall anses ha varit utsatt för lidande och attersättning för lidande skall utgå med ett standardiserat belopp. Ersättningenskall beräknas till tiondelen av det basbelopp sora gäller närersättningsfrågan avgörs. Därutöver skall beräknas ett hundradels basbelopp förvarje påbörjat dygn av av frihetsberövandet och fyratusendels basbelopp för varje påbörjat dygn av den tid av frihetsberövandetsora följt därefter. Deförordade reglerna avser fall då någon har berövats friheten. Beträffandeingrepp i friheten som inle utgör frihetsberövande kan det vara tveksamt omnågon ersättning för lidande bör utgå. Det lidande sora uppkomraer genora attnågon tvingas att göra, tåla eller underlåta något äger emellertid viss likhetmed vad sora kan bli följden av egentliga frihetsberövanden. Härtill korameratt det inte sällan kan inträffa alt behandlingen t. ex. av en brottslig ellervårdbehövande person växelvis beslår av frihetsberövande och av annanfrihetsinskränkning. Det kan i och för sig synas naturiigl att inräkna helabehandlingstiden vid beräkning av ersättning för lidande, låt vara med lägrebelopp för viss del av tiden. Eraellertid finner uttedningen det påtagligt attersättning för lidande vid luidrigare frihetsinskränkning lärapar sig mindreväl för en sådan normalisering som angetts förut. Lidande till följd av beslutom annan frihetsinskränkning än frihetsberövande bör därför enligt utredningeninte föras in under systemet raed norraaliserad ersättning. Utredningenkommer därefter över på frågan pra detta systera behöver kompletteras medbestäraraelse ora fastställande efter fritt skön av ersättning för lidande.Undantagsvis kan förekomma frihetsberövanden som orsakat sådant lidande altden norraaliserade ersättningen framstår som klart otillräcklig. Man kanexempelvis tänka sig fall då en person som fömt aldrig varit föremål för någotsamhällsingripande blir utsatt för ett hårt och uppseendeväckandefrihetsberövande. Utredningen anser alt det bör öppnas raöjlighet att i sådantfall uppskatta ersättningen efter skälighetsbedöraning. Både subjektiva ochobjektiva omständigheter bör därvid enligt utredningen komma i betraktande. Vidare märks att den norraaliseradeersättningen, såsom sagts, inte avser lidande på gmnd avfrihetsinskränkning sora inte innebär frihetsberövande. Även här kan tänkasföreligga behov av en ersätt-ningsraöjlighet efter skälighetsbedöraning.Visserligen torde raan i all-. mänhet inte behöva räkna med att det i sådanafall har förekommit ett lidande av sådan betydelse att det bör föranledaersättning utöver vad som utgår för hinder eller förlust i näring och förnödiga kostnader. kan dock så anses vara fallet. En kompletterandeundantagsbestämmelse om ersättning beräknad efler skälighetsbedömning bördärför avse även denna situation. Prop.1974: 97 36 4.8.8 Svedaoch värk m.m. Utredningensförslag avser inle rätt lUl ersättning för sveda och värk och inle heller förskada genom lyte eller annat stadigvarande raen. Dessa skador är inte typiskaför ett obefogat frihetsingripande. Det är självklart att ell frihetsberövandeeUer en frUietsinskränkning skaU verkstäUas så att sådana skador inleuppkoraraer. Skulle detta undantagsvis ändå bli fallet, torde det aUmänna bliersättningsskyldigl, vare sig ingripandet var obefogat eUer ej. Skullevederbörande själv ha varit orsaken tUl alt han, låt vara efler ett obefogatingripande, åsamkats sådana skador, torde det knappast finnas någon anledningatt han skall få ersättning, Genoraskadeståndslagen är det enligt utredningen sörjt för att den sora åsarakatssveda och värk eller lyte eller annat stadigvarande raen har tillgång lUltiUräckhga ersättningsraöjligheter, VidfastsläUande av ersättning är den principiella utgångspunkten att det obefogadeingripandet (frihetsberövande eller annan frihetsinskränkning) skall ha varitorsak till skadan. Enligt utredningen är det tänkbart att söka åsladkoraraa ennärraare precisering av orsakssammanhanget beträffande vissa typfaU ocheventuellt också att utvidga ersättningsrätten tiU att avse jämväl skada, därskadeorsaken måste sägas vara en annan än det obefogade ingripandet, ehurunärstående. Vad som närraast skulle kunna koraraa i fråga i det sistnäranda hänseendetär skada sora härrör, inte från ingripandet, ulan från beslutet därora. raening står dock föga att vinna genom att söka ange några,nödvändigtvis ganska detaljerade undantag från eljest gällande allraännaskadeslåndsrättsliga grundsatser rörande kausalitet och adekvans. Det får antasatt dorastolama vid sin tUlärapning koraraer att kunna uppnå resultat sora tersig rimliga. Härvid torde det sätt varpå skadan tillfogats tala för att visagenerositet raot den drabbade. Vidare torde bedöraningen påverkas av delförhållandet att staten besittei särskilt stor ekonoraisk bärkraft. Detankoraraer i princip på den som varit utsatt för del obefogade ingripandet attvisa att ersättningsgill skada har uppstått. Även härvidlag kan man enligtutredningen beakta de anförda synpunkterna att det sätt varpå skadantUlfogats talar för att visa generositet mot den drabbade och alt statenbesitter särskilt stor ekonomisk bärkraft. Beträffande den standardiseradeersättningen för lidande kirävs inle raera av den sora varit berövad frihetenän alt han skall åberopa den oraständighet sora gör ingripandet obefogat. 4.8.11 Förändring av penningvärdet UtredningenframhåUer alt svensk lagstiftning i åtskilliga sararaanhang har tagit hänsyntill att penningvärdet förändras. Främst märks här bestämraelserna oraanknytning till basbelopp i lagen ora allraän försäkring. Även inora andrarättsområden har det sörjts för alt vissa periodiskt utgåendepenningprestationer inle skall få förändrat innehåll. Så har skett genom lagenom ändring av vissa underhållsbidrag samt lagen om tillägg till vissatrafiklivräntor och förordningen om tUlägg tUl vissa trafiklivränlor, som utgårav statsraedel, m. m. Dessa författningar innebär bl. a. att underhållsbidragresp. livräntor i visst hänseende ställs i relation tUl basbeloppet. Här järateerinras om skadeståndskommitténs förslag tUl lagsliftning ora värdesäkring avskadeståndslivräntor (SOU 1972r 12). Näranda lagstiftning oraunderhåUsbidrag och livräntor avser alt åstadkomma värdesäkring av periodiskaprestationer som redan är fastställda till visst nominellt belopp genom domeller avtal. När det gäUer den nu aktuella lagstiftningen är läget inte heltdetsarama. Det fömtsatts här att åtminstone i flertalet fall ersättningen skaUbestämmas att utgå på en gång. Den förändring av penningvärdet sora man kan haatt räkna med hänför sig alltså till tiden från ingripandets början och tiUfastställandet av ersättningen. Utredningen anser eraeUertid att staten iprincip bör stå för följdema av en försäraring i penningvärdet som kan påverkaersättningsrätten. I enlighet raed dessaöverväganden upptar den föreslagna lagen regler ora viss anknytning tiUbasbeloppet. Enligt utredningen är det fraraför allt i tre hänseenden som envärdesäkring kan vara behövlig. Enligt det tidigare anförda skaU ersättnuigför hinder eller förlust i näring och i vissa fall ersättnmg för lidandeberäknas efter vad skadan kan skattas tUl. Hänför sig beräkningen tUl tiden dåskadan inträffade, kan den i pengar beslärada ersättningen koraraa att varaotUlräcklig gottgörelse när den utbetalas. Vidare kan ersättning utgå förkostnader i samband med ingripandet. Om beräkningen hänför sig tUl detkostnadsbelopp sora vederbörande då nödgades vidkännas, kan det inträffa attersättningen inte längre motsvarar den verkliga kostnaden. Slutligen anmärksatt ersättning för lidande kan vara ställd i relation tUl basbeloppet. Mendelta belopp, sora fastställs , kan undergå förändringar. Ett skydd raotförändringar i penningvärdet kan enligt utredningen tänkas genorafört på olikasätt. Mest lämphgt synes vara att uppräkning i anledning av penningvärdeförändringsker efler enhetliga grunder. Man lorde då böra välja den utvägen att skadanberäknas efter förhållandena då den inträdde och att uppräknmg sker efterbasbeloppels 'Lagstiftning på gmndval av förslaget har skett och trätt i kraft den 1 januari1974. 1974: 97 38 förändringarfrara till den tidpunkt då det första beslutet rörande ersättningsfråganraeddelades. Därigenom undviks överklaganden, föranledda uteslutande av enförväntad höjning av basbeloppet. 4.9Statens ansvar för ersättningen Utredningenanmärker att ersättningen enligt lag utgår av statsmedel. När detgäller den nya lagen torde de judicieUa frihetsinskränkningarna täraligenundantagslöst ankoraraa på slalsljänsteraän. Beträffande administrativafrihetsinskränkningar förhåller det sig däremot annorlunda. I vissutsträckning tUlkoraraer avgörandet här koraraunala organ eller koraraunaltanställda. Det är därför anledning att ta upp frågan om staten bör bära någotersättningsansvar för frihetsinskränkningar sora beslutats i koraraunalverksarahet. Grundsatsenför principalansvar i allraänhet är att skadeståndsanspråk skall riktas mot densom driver den verksamhet vari skadan uppkomrait.