prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — Det ärtydligt att saklig grund för uppsägning eller laga skäl för avskedande inte kanföreligga på grund av sådana omständigheter som enligt arbetarskyddslagengrundar förbud mot att skilja arbetstagare frän anställningen, nämligen att enarbetstagare utsetts tUl skyddsombud eller är verksam som skyddsombud. AnsläUningsskyddslageninnehåller också i likhet med arbetarskyddslagen regler om uppskov medanställningens upphörande då tvist råder om giltigheten av uppsägning elleravskedande. Dessa förhållanden talar således starkt för att arbetarskyddslagensregler om uppsägning och avskedande utmönstras och ersätts av bestämmelserna ilagen om anstäUningsskydd. De båda aktuella lagarna har visserligen inte riktigtsamma tillämpningsområde; skiljaktigheter förehgger, såvitt här är avintresse, beträffande anställda som är medlemmar av arbetsgivarens familj ochbeträffande anställda som inte arbetar på den öppna marknaden. Detta förhåUandeanser jag dock i likhet med-arbetsmUjöutredningen inte bör lägga hinder i vägenför den föreslagna samordningen. Några avgörande nackdelar med hänsyn till de pä arbetsmUjöområdet pågående informations-och utbildningsaktiviteterna synes inte heller kunna åberopas mot att nu göraen ändring i arbetarskyddslagen i det avseende som det här är fråga om. Jag vUlerinra om att ikraftträdandet av lagen om anstäUningsskydd under alla förhåUandeninnebär stora nyheter beträffande anställmngstrygg-heten för de flestaarbetstagare vare sig de har uppdrag som skyddsombud eller ej. Mot bakgrundenav det anförda godtar jag i princip utredningsförslaget på den förevarandepunkten. Mål om uppsägning eller avskedande av skyddsombud ianledning av hans uppdrag bör liksom alltid avgöras avarbetsdomstolen. Upptas ingen särskild regel härom i samband med attuppsägnings- och avskedandereglerna utgår ur arbetarskyddslagen kommeremellertid de allmänna forumreglerna i lagen om anstäUningsskydd att träda inäven i dessa fall. Arbetarskyddslagen bör därför i fråga om skydd motuppsägning och avskedande med anledning av uppdrag som skyddsombud inrymma enkompletterande forumbestämmelse för nu avsedda mål. Denna fräga har behandlatsnärmare i anslutning till det förslag tiU lagstiftning om rättegången i arbetstvistersom chefen för har anmält tidigare denna dag. I avsnitt 6.1 har jag redovisat min uppfattning attutredningens förslag om skadestånd med förhöjt belopp i förhällande till lagenom anställningsskydd inte bör genomföras när det gäller åtgärd mot fackligaförtroendemän i allmänhet. Jag intar samma ståndpunkt beträffande skadeståndsom kan utdömas vid uppsägning eUer avskedande av skyddsombud i anledning avuppdraget. 1 sammanhanget viU jag peka på att skadeståndsreglerna i lagen omanställningsskydd vUka med mitt förslag kommer att träda i stället förarbetarskyddslagens i sädana uppsägnings- och avskedandefall - medger utdömandeav ersättning ocksä för skada som kan anses drabba facklig organisation somutsett det obehörigen uppsagda eller avskedade skyddsombudet. funnit behövs ocksä fortsättningsvis regler i arbetarskyddslagensom garanterar att skyddsombud inte i anledning av sitt uppdrag drabbas avförsämrade arbetsförhållanden och anslällningsvUlkor. Det är vidare önskvärtatt sä långt möjligt närma dessa regler till vad som skall gäUa för fackligaförtroendemän i allmänhet. står det klart att det inte låter sig göraatt utan vidare i arbetarskyddslagen skriva in samma bestämmelser som i det häraktueUa avseendet tagits upp i förslaget till lag om facklig förtroendemansställning. Dessa regler är ju till stor del specieUt avpassade förarbetsplatser med facklig representation. Arbetarskyddslagens reglering måsteemellertid kunna tillämpas också när det gäUer skyddsombud som utsetts direktav arbetstagarna och saknar facklig anknytning. Mot bakgrunden härav och medhänsyn till de synpunkter i övrigt som framkommit under remissbehandlingenanser jag att möjligheterna till anpassning mellan de båda regelsystemen på denifrågavarande punkten behöver undersökas närmare. Denna undersökning skernaturligt som ett led i arbetsmiljöutredningens fortsatta översyn avarbetarskyddslagstiftningen. Vid sådant förhällande anser jag inte heUer att det finns tiUräckliga skäl att nu föreslå en i och försig tänkbar anpassning av huvudsakligen formell natur med avseende på arbetarskyddslagensbestämmelser om skadestånd m. m. vid överträdelse av förbudet att hindraskyddsombud att fullgöra sitt uppdrag eller förbudet att försämra skyddsombudsarbetsförhållanden eller anslällningsvUlkor. Jag vill dock nämna att vissajämkningar i arbetarskyddslagens forumbestämmelser (44 §) föreslås ianslutning till förslaget till lagstiftning om rättegängen i arbetstvister. Jag vill också i förevarande sammanhang erinra om vad jaghar sagt förut beträffande möjligheterna att pä arbetarskyddsområdet ipraktiken tillämpa i stort sett samma skydd som förordas i fräga om fackligaförtroendemän i allmänhet. Jag förutsätter att arbetsmiljöutredningen även idessa avseenden följer utvecklingen med uppmärksamhet. Även lagen (1965.719) om säkerheten på fartyg(sjösäkerhetslagen) innehåller vissa regler om skyddsombudsanställningstrygghet. Dessa bestämmelser har i huvudsak samma innehåll somföreskrifterna i 4244 §§ arbetarskyddslagen. Vissa skihaktigheter föreliggeremellertid. De regler som infördes i 42 § arbetarskyddslagen pä grundval av prop.1973:130 har ingen motsvarighet i sjösäkerhetslagen. Dessutom är tiden förväckande av talan med stöd av anställningsskyddsbestämmelserna isjösäkerhetslagen bestämd till tvä är från det den klandrade åtgärden vidtogs. Det finnsi och för sig anledning att beröra frågan vilken inverkan lagen om anstäUningsskydd som i princip är tillämplig pä sjöfartens område bör ha på bestämmelsernaom uppsägning och avskedande i sjösäkerhet.slagen. Liksom när det gällerarbetarskyddslagen kan dessutom en samordning med den föreslagna lagen omfacklig förtroendemans ställning behöva övervägas. Utredningen har dock intetagit upp dessa frågor och de har inte heller blivit närmare belysta underremissbehandlingen. fick i uppdrag attföreta en översyn av sjösäkerhetslagstiftningen. Enligt direktiven för dennautredning bör reglerna för arbetarskyddet ombord, sä långt som det är möjligtmed hänsyn till de speciella förhållanden som kan råda tUl sjöss, anpassas tillvad som gäUer för landanställda. 1 överensstämmelse med det ställningstagandejag har gjort i det föregående beträffande arbetarskyddslagen anser jag attdet bör överlämnas åt fartygsmUjöutredningen att överväga samordningen mellansjösäkerhetslagen och en lag om facklig förtroendemans ställning såvitt avserbestämmelser om skydd mot försämrade arbetsförhållanden ochanställningsvillkor. Eftersom det inle är uteslutet alt det kan finnastillräckligt starka skäl för särregler på någon punkt även beträffande skyddetmot uppsägning och avskedande för skyddsombud som utsetts enhgtsjösäkerhetslagen, är jag vidare inte beredd att nu föreslå attsjösäkerhetslagens regler i detta avseende skall utmönstras och ersättas avbestämmelserna i lagen om anställningsskydd. Ocksä denna fråga bör överlämnasåt fartygsmUjöutredningen, som enligt vad jag erfarit arbetar med sikte på attlägga fram ett delbetänkande . Enligt lagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder som företräder arbetstagarorganisation i frågor som avses i den lagenmotsvarande skydd som enligt 42-44 §§ arbetarskyddslagen tillkommerskyddsombud. Sådana företrädare brukar i regel representera organisation somhar kollektivavtal med arbetsgivaren. Nägot formellt krav på att det skall varafråga om kollektivavlalsbunden organisation uppställs dock inte. Desynpunkter och bedömningar som jag har redovisat i det föregående beträffandeskyddsombud i fräga om uppsägning och avskedande med anledning av uppdragethar giltighet ocksä för arbetstagarorganisations representant enligt lagen omvissa anställningsfrämjande åtgärder. Sä till vida är det således inte påkallatatt göra någon särskild ändring i lagen om vissa anställningsfrämjandeåtgärder. Emellertid är det tydligt att det bara är meraundantagsvis som den föreslagna förtroendemannalagen inte kan vinna full tillämpningpå företrädare för arbetstagarorganisation enligt främjandelagen. Detta börenligt min mening leda till ätt åtgärder nu vidtas för att även i formelltavseende göra reglerna i förtroendemannalagen tillämpliga där så kan ske. Jagförordar följaktligen att hänvisningen i främjandelagen till arbetarskyddslagensbestämmelser begränsas så att den kommer att gälla bara sädana företrädare sominte uppfyller förutsättningarna för att hänföras till kretsen av fackhgaförtroendemän enligt förtroendemannaförslaget. För arbetstagare, som pä sinarbetsplats representerar lokal kollektivavlalsbunden organisation iverksamhet som avses i främjandelagen, kommer med denna lösning förtroendemannalagensbestämmelser att gälla utan inskränkningar. 6.3.5 Lagstiftningen om löneskydd Utredningens diskussion om sambandet mellan reglerna ilagen om anställningsskydd och reglerna i förmånsrältslagen utmynnar i förslagom utvidgning i vissa avseenden av förmånsrätten i arbetsgivares konkurs förarbetstagares fordran på lön m. m. Ett fall som utredningen tar upp gäller förmånsrätten förlön eller annan ersättning under skälig uppsägningstid. Allmän förmånsrättenligt 1 I § förmånsrältslagen får utan vidare anses följa med arbetstagaresfordran pä lön som arbetstagaren har rätt till pågrund av lagen om anställningsskydd. Sådan uppsägningstid måste nämhgen under aUaförhållanden anses skälig. Begränsningen av förmånsrätten till fordranavseende högst sex månaders uppsägningstid stämmer ocksä väl överens med deuppsägningstider som föreskrivs i lagen om anställningsskydd. Som utredningenfunnit fordras således inte ändringi förmånsrältslagen med hänsyn tiUuppsägningstiderna i lagen om anställningsskydd. Ståndpunkten bör gälla ävenunder beaktande av att sistnämnda lag för fall av tvist om giltigheten avuppsägning föreskriver att anställningen inte upphör tUl följd av uppsägningenförrän tvisten slutligt prövats. är förmånsrätten för lön eUer ersättningunder uppsägningstid begränsad till fordringsbelopp som överstiger vad arbetstagarenförvärvat eller uppenbarligen borde ha kunnat förvärva i annan anställning,genom uppdrag eUer genom egen förvärvsverksamhet. Denna begränsningsregel harutformats i anslutning tiU en bestämmelse lag om anstäUningsskyddför vissa arbetstagare, som föreskriver avräkning frän uppsägningslön förinkomst i motsvarande utsträckning. Eftersom den nya lagen om anställningsskyddinte föreskriver avräkning annat än för inkomst som arbetstagaren under den tidlönen avser har förvärvat eller uppenbarhgen kunde ha förvärvat i annan anstäUning,anser utredningen att förmånsrättslagens begränsningsregel bör ändras.Därigenom kommer också fortsättningsvis överensstämmelse att föreligga mellan avräknings-och begränsningsreglerna. Reglerna om uppsägningslön i anställningsskyddslagen ochreglerna om förmånsrätt för lön i konkurs har delvis olika inriktning. Deförstnämnda tar sikte pä förhållandet i uppsägningssituationer mellanarbetsgivare och arbetstagare, medan förmånsrättslagen i den här aktuella delensyftar till att reglera förhällandet meUan olika borgenärer i en arbetsgivareskonkurs. 1 båda fallen är det emellertid ytterst fråga om att arbetstagarna skaUtryggas ekonomiskt under viss omställningsperiod i anslutning till ändring ianställningssituationen. Det inbördes samband som förehgger gör att det frän tUlämpningssynpunktbör vara av värde att behålla den nu rådande parallelliteten mellan deinskränkande bestämmelserna i regelsystemen. Utredningens förslag härom harockså på ett undantag när godtagits av remissinstanserna. Efter samråd medchefen för förordar jag att förslaget genomförs. TUlvissa frågor av detaljkaraktär som berörts under remissbehandlingen återkommerjag i specialmotiveringen. Ett annat fall som utredningen behandlar gäUer denspeciella situationen att en arbetsgivare äsidosätter domstols förklaring omatt uppsägning eller avskedande skall vara ogill. Enligt 39 § lagen omanställningsskydd är anställningsförhållandet då att anse som upplöst ocharbetstagaren berättigad till normerat skadestånd som beräknas i första handefter anställningstidens längd. Skadeståndets storlek kan uppgå till 16. 24eller 32 månadslöner eller, beträffande arbetstagare som fyllt , tiU 24,36 eller 48 månadslöner. En kompletterande spärregel finns för att skadeståndetinte skall bli oskäligt högt i faU av korta anställningstider.Utredningsförslaget innebär' att aUmän förmånsrätt enligt 11 §förmånsrättslagen skall följa med hela arbetstagarens fordran på skadestånd somfastställts med stöd av 39 § lagen om anställningsskydd. Som konsekvens häravföreslås också att sådan skadeständsford-ran skall omfattas av den statliga lönegarantinvid konkurs och att ersättningsnivån enligt lönegarantilagen höjs i motsvarandemän för nu avsedda fall. Av remissvaren kan utläsas att man frän arbetstagarhällhälsar utredningens förslag i denna del med tUlfredsställelse. Själv har jagockså stor förståelse för önskemålen att skapa bästa möjliga skydd iarbetsgiva- res konkurs för arbetstagares fordran som har sin grund ianställningsförhållandet. Förslaget avstyrks dock av flera remissinstanser. Dekritiska instanserna tar framför allt fasta på det förhållandet attlagstiftaren genomgående visat mycket stor restriktivitet när det gäUt attförena fordringar med förmånsrätt. a. hänvisar man tiU att förmånsrältslagenbygger på principen att alla borgenärer skall behandlas hka om inte verkligtbetydande skäl finns att göra åtskUlnad mellan dem. Vidare erinras om att manhar strävat efter att vara särskilt återhåUsam när det gäller de tystaförmånsrätterna, dvs. sådana som avser fordringar som inte kan närmare förutsesoch som därför utgör ett osäkerhetsmoment vid kreditprövning. En ytterligaresynpunkt som framhålls är att man allmänt brukar anse att skadeständsfordransom uppkommit på gmnd av t. ex. obehörigt avskedande är förenad med förmånsrätti den mån som skadeståndet utgör kompensation för inkomstbortfall men intedärutöver. Utredningensbetänkande belyser inte vUka återverkningar som förslaget kan tänkas fä påandra konkursborgenärers situation. Jag anser det inte möjligt att bortse fråndetta under hänvisning till att konkurser där skadeslåndsfordringar av detaktuella slaget görs gällande bör bli sällsynta. Det står ju under aUa förhåUandenklart att skadestånd som Utdöms med stöd av 39 § lagen om anställningsskydd iregel kommer att uppgå tUl betydande belopp. Utredningens förslag bygger på dennämnda paragrafen i lydelsen enligt prop. 1973:129, där det sätts ett maximumför skadeståndet vid tvä årslöner för arbetstagaren. Den slutligen antagnalydelsen av skadeståndsbestämmelsen gör det emellertid möjligt att utdöma ännuhögre skadeståndsbelopp, maximalt vad som motsvarar fyra , årslöner. TiUjämförelse kan erinras om att enligt gällande ordning framtida inkomstförlustbeaktas i förmänsrättshänseende inom ramen för vad som utgör lön under en uppsägningstidav högst . Man kan alltså konstatera att utredningsförslaget i dennadel har betydande principiell räckvidd. Möjligheterna är emellertid begränsadeatt i förevarande ärende göra en mera allsidig prövning av frågor som berör grandernai förmånsrättslagen. Några remissinstanser anser f. ö. att den föreslagnautvidgningen av förmänsrätten och lönegarantin inte är invändningsfri medhänsyn tUl att den kan medföra ökade risker för missbruk av löneprivilegiet ochgarantin. I anslutning härtill viU jag nämna att lönegarantireglerna förnärvarande är föremål för översyn inom . Underöversynen kommer att tas upp olika spörsmål som aktualiserats i tiUämpningen.Hit hör frågan om att begränsa möjligheterna att utnyttja lönegarantin otiUböriigt.Resultatet av detta arbete torde få avvaktas innan några närmare övervägandengörs beträffande reformönskemål vars genomförande kan tänkas innebära en inteoväsentlig belastning för finansieringen av lönegarantin. Mot bakgrunden av vad jag här har anfört är jag inteberedd att nu förorda de förändringar som utredningen tänkt sig i förmänsrätts-och lönegarantisystemet. Jag vUl tillägga att risken för att skadeståndsregelni 39 § anställningsskyddslagen skulle komma att urholkasfrån trygghetssynpunkt om utredningsförslaget inte genomförs knappast är, överhängande.Bestämmelsen har nämligen tUl främsta syfte att utsätta arbetsgivaren för ettstarkt ekonomiskt tryck att respektera en dom på OgUtighetsförklaring avuppsägning eller avskedande. Regeln torde också ha fått ett sådant innehåU attöverträdelse av ett domstolsavgörande effektivt förhindras. Utredningen har gått in pä förhåUandet mellan vissabestämmelser i lagen om anstäUningsskydd och i semesterlagstiftningen. bör åtgärder för samordning meUan anställningsskyddsreglerna ochsemesterreglerna vidtas med avseende pä vissa fall av uppsägning och permittering.Syftet med utredningens förslag är att i här avsedda situationer bevaraarbetstagarna vid semesterrätt enligt de principer semesterlagstiftningenbygger pä. Ändring skulle enligt utredningen kunna ske antingen i lagen omanställningsskydd eUer i semesterlagarna. Utredningen förordar det förstnämndaalternativet. Enligt semesterlagstiftningen utgår semester för arbetadtid. Som semestergrundande räknas emellertid i regel ocksä dag då arbetstagarenvarit frånvarande frän arbetet pä grund av semester, sjukdom, havandeskap ochbarnsbörd samt viss militärtjänst och civilförsvarstjänst (s. k. privUigieradfrånvaro). Med visst undantag jämställs dock inte frånvaro av sädana orsakersom det här gäller med arbetad tid om det är uppenbart att arbetstagaren underfrånvaron inte skulle ha kunnat beredas arbete hos arbetsgivaren (7 § tredjestycket semesterlagen.) Lagen om anställningsskydd ger arbetslagaren rätt till lönoch andra anställningsförmåner under uppsägningstid även öm arbetsgivaren inteerbjuder arbetstagaren arbete (12 § första stycket). Vidare ger lagenarbetstagare som varit permitterad eller sammanlagtmer än under samma kalenderår rätt tUl lön och andraanställningsförmåner för överskjutande permitteringstid, såvida ej permitteringenär en följd av att arbetet är säsongbetonat eller annars tUl sin natur ickesammanhängande (21 § första stycket). Av lagen föher vidare (12 § andra stycketoch 21 § tredje stycket) att uppsägningstid eller överskjutande permitteringstidunder vilken rätt till lön och andra anställningsförmåner föreligger skaU likstäUasmed arbetad tid vid tUlämpningen av semesterlagstiftningen. mening leder de redovisade, reglerna till alt en uppsagdarbetstagare, som inte erbjuds arbete av arbetsgivaren, inte alltidkvalificerar sig för semester om han på grund av sjukdomeller annan privUigierad frånvaroanledning inle står till arbetsgivarensförfogande. Semesterrätt skulle inte tjänas in när det är uppenbart attarbetstagaren inte skulle ha kunnat beredas arbete hos arbetsgivaren. För egen del har jag inte. blivit övertygad om att. bedömning av rättsläget på denna punkt är riktig. Enligtsemesterlagen är en arbetstagare i princip berättigad att under pågåendeanställning dvs. även under uppsägningstid räkna privUigierad frånvaro somsemestergrundande. TiUkomsten av bestämmelsen i lagen om anställningsskydd omatt uppsägningstid då anställningsförmåner utgår trots att arbete inte erbjudsskall jämställas med arbetad tid har inte inneburit att rätten på grund avsemesterlagen har begränsats. Som arbetsdomstolens ordförande har påpekat ärdet vidare tveksamt om den inskränkande regeln i 7 § tredje stycketsemesterlagen blir tUlämplig i den uppsägningssituation som utredningenåsyftar. Arbetsdomstolens ordförande anför skäl som talar för att denna regelinte skulle anses tillämplig i den situationen och han uttalar att frågan böröverlämnas till rättstiUämpningen. Mot den angivna bakgrunden anser jag att utredningensförslag om lagändring när det gäller semesterkvalikfikation underuppsägningstid inte bör genomföras. Förhållandet med avseende på den permitteringssituationsom utredningen också har tagit upp är delvis ett annat. Genom lagen omanställningsskydd har arbetstagarna fått garantier för lön och andraanställningsförmåner under permittering i den män som permitteringen vararlängre än eller under ett kalenderår. Även omlagen om anställningsskydd dessutom föreskriver att sädan överskjutande permitteringstidför vilken anstäUningsförmäner utgår skall jämställas med arbetad tid, följeremellertid av regeln i 7 § tredje stycket semesterlagen - som tar sikte just päpermitteringsfall att en arbetstagare inte tjänar in någon semester undersådan överskjutande permitteringstid som sagts om han är sjuk eller, medvisst undantag, beträffande honom föreligger annat förhällande som utgör privUigieradfränvaroorsak. Utredningensförslag innebär att semesterrätt skall kunna tjänas in också vid sjukdom ochdärmed jämställt förhällande som inträffar när permittering överskridit förutangivet antal dagar. Förslaget har vunnit stöd eller lämnats utan erinran avremissinstanserna och jag förordar att det godtas. Som utredningen funnit skerden lagändring som behövs lämpligen genom en jämkning av texten i 21 § tredjestycket lagen om anstäUningsskydd. Den föreslagna jämkningen fär pä sättarbetsdomstolens ordförande framhållit tUl följd, att sjukdomstid under permitteringblir semestergmndande utan den begränsning som annars gäller beträffandefrånvaro på grund av sjukdom. Denna konsekvens kan dock arbetsgivaren undvikagenom att återta permitteringsbeslutet för sjukdomstiden. 6.3.7 Fråga om bidrag under varseltid till nedläggningshotadeföretag Till företag som är i konkurs eller i likvidation kanenligt kungörelsen (1972:302) om statsbidrag till nedläggningshotade företagutgå statsbidrag för att ge rådrum för överväganden om fortsatt drift elleromplacering av de anställda. Sådant bidrag utgår enligt huvudregeln 1 princip skall bidrag inte utgåunder varseltid som gäller för företaget enligt överenskommelse med AMS. Härmedåsyftas de varselöverenskommelser som gäller för större delen av denprivata arbetsmarknaden. Enligt utredningens uppfattning bör det förhåUandet, attreglerna om varsel i lagen om vissa anstäUningsfrämjande åtgärder i storutsträckning kommer att ersätta de nuvarande varselöverenskommelserna,föranleda ändring i nämnda kungörelse. Utredningen föreslär sålunda att bidraginte skall utgå under varseltid som gäller för företaget enligt lagen om vissaanställningsfrämjande åtgärder. Utredningens förslag lämnas under remissbehandlingen utanerinran. Även jag ansluter mig till förslaget. För flertalet arbetstagare finns redan nägon form avavgångsersättning. För arbetare i enskild tjänst gäller regler om kollektiv avgångsbidragsförsäkring(AGB-försäkring). Reglerna har sitt ursprung i en överenskommelse från år 1964mellan SAF och LO om inrättande av en fond för avgångsbidrag (AGB-fonden).Numera utgår bidrag som försäkringsbelopp i en koUektiv avgångsbidragsförsäkring,tecknad och vidmakthåUen av arbetsgivaren i ArbetsmarknadensFörsäkringsaktiebolag (). TiU viss del utfaller försäkringen även däarbetslöshet inte föreligger. Mellan KFO och LO samt mellanFackföreningsrörelsens förhandlingsorganisation och Handelsanställdas förbundhar för arbetare pä kooperationens och handelns områden motsvarandeöverenskommelser träffats om avgångsbidragsförsäkring i . För arbetare anstäUdai statliga bolag gäller också pä grundval av kollektivavtalsåtagande reglernaom AGB-försäkring i . Skyldighet att teckna och vidmakthålla AGB-försäkringi åvilar varje arbetsgivare, som själv eller genom arbetsgivarorganisationförpliktat sig därtill i koUektivavtal. Sädan skyldighet föreskrivs i samtligakollektivavtal inom LO-området av den privata sektorn samt i LO-förbundenskollektivavtal med de statsägda företagen. AGB-försäkring kan också tecknas avarbetsgivare som inte är skyldig därtill på grund av koUektivavtal.