prop · FX0383 · 1974-12-31 00:00:00 — Utredningen betonar nödvändigheten av alt uppskov i fortsättningenförbehålls de fall då ett verkligt trängande behov därav föreligger. En sådanåterhållsamhet förutsattes vid de nuvarande bestämmelsernas tUlkomst (prop.1952r 52 s. 49 och SLU 1952r 12 s. 27). Enligt utredningen bör i första handden utvägen prövas att domstolen med tUlämpning av 35 kap. 5 § rättegångsbalkenuppskattar skadan till skäligt belopp ulan någon mera ingående undersökning avolika delskador. Väntas mera omfattande skador på fiske eller aimat bördomstolen självfallet inte underlåta att närmare utreda företagets verkningar,eventuellt under en prövotid, även om detta medför viss tidsutdräkt. Omföretaget bara i mindre mån kan väntas påverka t. ex. fisket, bör enligtutredningen mera ingående undersökningar kunna underlåtas. Enligt 9 kap. 9 § skall ersättning under vissaförutsättningar fastställas även för fastighet som tUlhör sökanden ivattenmålet. Bestämmelsen avser att skydda fastighetsborgenärerna. Iutredningens förslag har någon motsvarighet till bestämmelsen inte tagits med.Med de belånings- och finansieringsmetoder som tUlämpas saknar bestämmelsenenligt utiredningen nämnvärd betydelse. Det torde i prak- 5 1974.1 saml Nr 83 tikenvara utomordentligt svårt för en företagare att bakom ryggen på någon av sinakreditgivare skaffa sig erforderliga ekonomiska resurser och tillstånd enligtVL för att genomföra ett företag med de konsekvenser som avses i paragrafen.Enligt utredningen skapas erforderliga garantier mot förluster om borgenärengenom klausul i omslagsreversen tillförsäkrar sig rätt att i ifrågavarandesituation kräva betalning ur fastigheten (jfr 6 kap. 6 § jordabalkenoch prop. 1970r 20 del Bis. Sammanfattningsvisföreslår utredningen att ersättning skall bestämmas med utgångspunkt ifastighetens marknadsvärde och att marknadsvärdet under vissa föratsättningarskall bestämmas med bortseende från företagets inverkan. Utredningen föreslårockså att slutlig skadereglering skall ske först när samthga ersättningsfrågorför en fastighet kan avgöras. 3.2.7Betalning och tillträde m. m. Engrundläggande princip i VL är f. n. att åtgärd i vatten som skadar annan intefår utföras innan föreskriven engångsersättning har betalts. Med hänsyn till deskadelidandes trygghet är det enligl utredningens mening ett oeftergivligt kravatt denna princip vidmakthålls. Betalningen bör liksom ske antingengenom nedsättning hos i det län där den skadade fastighetenligger eller direkt till ersättningstagaren. Avgörande för vilkenersättningsform - nedsättning eller direktbetalning som skall användas börvara hänsynen till de borgenärer som har panträtt i fastigheten. För uppnående avlikformighet med expropriationslagen föreslår utredningen att de regler omnedsättning som gäller i fråga om skade-och intrångsersättningar tillämpasäven för ersättning vid inlösen. Detta innebär att nedsättning bara behöver skeom egendomen är intecknad och att nedsättning kan underlåtas även om egendomenär intecknad under föratsättning att skadan prövas vara väsentligen utanbetydelse för borgenärerna. Den nuvarande ovillkorligaskyldigheten att sälta ned lösenbelopp kan enligt utredningen ha varitmotiverad inte bara av omtanke om fastighetsborgenärema utan också avönskemålet att ägarbytet ges viss offentlighet. En anmälan till länsstyrelsenär enligt utredningen fullt tillräcklig och en sådan anmälan får på samma sättsom nedsättning den rättsverkan att inlösningen anses fullbordad. Länsstyrelsenbör enligt utredningen i administrativ ordning åläggas att underrättainskrivningsmyndigheten om att anmälan har inkommit. EnliglVL har företagaren viss betänketid under vilken han måste bestämma sig för omhan vill utnyttja ett givet tillstånd att efter betalning ta annans egendom i anspråk.Vid skade- och intrångsersättning är betänketiden från lagakraftägandebeslut med möjlighet till för- langningmedan betänketiden vid inlösen är utan möjlighet, formellt sett, tiUförlängning. Att fristerna i VL gjorts avsevärt mycket längre änexpropriationslagens Iremånadersfrisl lorde enligt utredningen ha berott på attdet ofta tar betydande tid att detaljplanera och utföra företag enligt VL ochatt man velat frita ersättningsgivaren från att utge ersättningen, innan hanverkligen använder den rättighet han har fått. Dessa skäl är enligt utredningenalltjämt bärande. Ersättnings-lagarnas anspråk på att inle under alltför långtid hållas i ovetskap om huruvida deras egendom skall tas i anspråk eller intemotiverar emellertid enligt utredningen en viss förkortning av företagarnasnuvarande betänketider. Utredningen föreslår vid skada och intrång vid inlösen. bör enligt utredningen möjlighet beredasvattendomstolen att med tanke på de mera extraordinära fallen förkorta ellerförlänga fristema. Om parterna är ense om annan tid än som anges i lagen börvattendomstolen naturligtvis kunna förordna i enlighet med parternas önskemål. Föratt undvika uppenbara orättvisor som kan tänkas inträffa vid betydandeändringar i allmänna prisläget mellan tidpunkten förskadeuppskattningen (den s. k. värdetidpunkten) och betalningsdagen föreslårutredningen att ersättningstagama tillförsäkras rätt till gottgörelse förförluster som drabbar dem till följd av den ekonomiska utvecklingen. Tvister ombagalellbelopp bör dock undvikas. Gottgörelse bör med hänsyn härtill utgå baratill dem, vilkas förluster inte är ringa. Talan om gottgörelse bör enligtutredningen väckas genom stämning till . Enligt VL gäller förbudmot alt återkräva betald ersättning. De ersättningsberättigades ekonomiskatrygghet kräver enligt utredningen att delta förbud behålls. Emellertid haråterkravsförbudet ansetts inne-: bära att det inte är tillåtet för företagarenatt ens avräkna det belopp han utgett för mycket mot ersättningsbelopp som hansedermera blir skyldig fastighetsägaren (NJA 1953 s. 341). Med de ändringar somutredningen föreslår i bestämmelserna om prövotid (avsnitt 3.2.6) kommerdetta problem normalt att bortfalla. Den slutliga ersättningen för helafastigheten bestäms i ett sammanhang och från denna skall avräknas vad somutgått i förskott. Denföreslagna regeln om rätt till avräkning får enligt utredningen konsekvenseräven i fråga om ersättningsgivarens möjligheter att fullfölja talan motersätlningsbeslut, när ersättningen har betalats. har ipleniavgörandet NJA 1961 s. 743 med tolv röster mot tolv förklarat att någonfullföljdsrätt då inte föreligger. Om avräkning tillåts, är enligt utredningenemellertid den teoretiska gmnden för fullföljdsförbudet undanröjd. Därmedbortfaller också en Inskränkning av möjligheterna att under högre rättsprövning föra frågor om lagtolkning ochrättstillämpning, som utredningen i likhet med högsta domstolens minoritetanser mindre önskvärd. Detär tänkbart att skillnaden mellan erlagt och i högre rätt reduceratersättningsbelopp kan komma att kvittningsvis göras gällande av företagaren isamband med talan om ersättning för ofömtsedd skada. Med hänsyn till deskiftande förhållandena måste det enligt utredningen överlämnas tUlrättstUlämpningen att avgöra under vUka omständigheter sådan avräkning bör fåske. Vad som i allmänhet gäUer för rätt tUl kvittning torde härvid få varavägledande. Detta innebär enligt utredningen bl. a. att kvittning får ske inomden aUmänna preskriptionstiden, räknat från den tidpunkt då den urspmngligaersättningsfrågan slutligt avgjordes i högre rätt, under fömtsättning att denskadade fastigheten inte bytt ägare. VL innehåller nu utförligaregler om tUlträde till fast egendom som skaU lösas. Enligt utredningens meningbör VLrs tiUträdesregler närmas tiU motsvarande regler i expropriationslagen.De synbarligen något stela reglema i VL bör enligt utredningen med fördel kunnaersättas med bestämmelser om rätt för företagaren att tiUträda egendom som skaUlösas utan ett komplicerat uppsägningsförfarande. Utredningen föreslår attföretagaren berättigas tillträda egendomen när han betalt ersättningen föregendomen liksom ersättning för skada genom avståndet och dessutom, iförekommande fall, gjort anmälan till . Ersättningstagaren måsteemellertid få rätt tUl skäligt uppskov, om hans förhåUanden geranledning tUl det. Sådana regler kan enligt utredningen samordnas med reglemaom rätt att utnyttja tillstånd. Utrednmgen anmärker, att möjligheten attföreskriva tillträde med kortare eller längre varsel medför att ersättningensstorlek måste bestämmas med hänsyn till tillträdesvUlkoren. Däremot bör enligtutredningen ett uppskov med tUlträde inte ha någon inverkan på frågan om närinlösnmgen skall anses fullbordad. Utredningenföreslår en motsvarighet till nuvarande bestämmelser om återlösen av fastegendom som inte använts för avsett ändamål. Förslagethar fått ett mycket positivt mottagande av det helt övervägande flertalet avremissinstanserna. ÄtskiUiga synpunkter framförs dock i fråga om förslagetsutformning. Förslaget i dess helhet tillstyrks av lantbruksstyrelsen,, kommerskollegium och i lönköpings län. Jämtbygdenstingsrätt, kommun. Föreningen ochadvokatsamfundet avstyrker med vissa mindre undantag att förslaget tiU nyaersättningsbestämmelser läggs till grand för lagsliftning.De grandar sin avvisande inställning framför allt på att en värdering eftermarknadsvärde inte skulle vara lämplig i valtenmål (se vidare avsnitt 3.3.2 och3.3.6). Utredningensuppfattning att VLrs ersättningsbestämmelser bör samordnas medexpropriationslagen delas av praktiskt taget samtliga remissinstanser. Detunderstryks att ersättningsreglerna vid olika typer av ingripanden mot fastegendom bör vara principiellt likartade oavsett vilken lagstiftning somåberopas. anser förslaget vara välmotiverat och att det skulle underlättaoch påskynda skaderegleringen i såväl den skadelidandes som företagarensintresse. anser, alt en mera enhetlig utgångspunkt vidbedömningen av ersättningsproblemen inom fastighetsrätten är ägnad att görahela regelsystemet mera lältUlgängligt, vUket underlättar den rättsligabedömningen av det enskilda fallet. Industriförbundetdelar utredningens uppfattning att en så långt som möjligt enhetiig bedömningav likartade ersättningsproblem är naturlig och önskvärd. EnUgt förbundetsmening hade dock en vidareutveckling av de vattenrättsliga principema varitett möjligt altemativ dels med hänsyn till de speciella vattenrättshgaförhållandena, dels mot bakgrund av den kritik som riktats motexpropriationslagens ersättningsprinciper. Jämtbygdens tingsrätt ochFöreningen , som avstyrker förslaget, framhåller attlagstiftaren synes eftersträva ett visst enhetligt regelsystem för aUlagstiftning med fastighetsrättsUg anknytning utan tiUräckligt beaktande av omdetta är förenligt med rådande sakliga skUlnader inom de olika rättsområdena.Vid genomförande av de nya ersättningsbestämmelserna i expropriationslagenbehandlades inte de speciella vattenrättsliga förhållandena och det gjordesinte någon undersökning av om det finns något av värde i VLrsskadereglerings-system att ta vara på och överföra tiU expropriationslagen. Imotsats till utredningen anser tingsrätten och föreningen, att det inteföreligger huvudsaklig överensstämmelse mellan VL och expropriationslagen beträffandetvångsingreppens art. I expropriationsfallen är inlösen det normala medan ivattenmålen inlösen förekonmier endast undantagsvis. I vattenmålen är det istället i aUt väsentiigt fråga om ett ofta stort antal olikartade skador, somvisserligen våUas av det direkta ingreppet på fastigheten men som sammanhängermed belägenheten vid vattendraget och de däri ändrade hydrologiskaförhållandena. Att beräkna ersättning för denna mångfald av skade- ochintrångssituationer med hjälp av expropriationslagens skaderegleringssystem,som främst tar sikte på inlösen i tätbebyggelse, verkar inte rimligt. Medhänsyn tUl mångfalden av skador och intrång, som saknar motsvarighet iexpropriationsfallen, kan enligttingsrättens och föreningens mening en mera nyanserad inställning mot denskadelidande vara på plats än vad utredningens förslag om anpassning tillexpropriationslagens skaderegleringssystem skulle få till följd. ,som också avstyrker förslaget, anser att nuvarande ersättningsbestämmelser iVL, fastän de inte är särskilt lättillgängliga, ändå i stort sett har fungeratväl i praxis. Enligt samfundets mening har vidtagna ändringar iexpropriationslagens ersättningsregler gjort dessa mindre lämpade alt tjäna somförebild för VL. Det skulle vara olyckligt att nu tvinga in VLrs beprövadeersättningsregler i expropriationslagens nya och oprövade regelsystem. Ilikhet med Jämtbygdens tingsrätt och tingsrättsdomareföreningen hävdarsamfundet vidare att tvångsingreppens art i stora delar inte äröverensstämmande. Arfeplogs kommun hyserallvarliga betänkligheter mot förslaget. Expropriation sker för allmänna behovmedan tvångsingripanden enligt VL ofta sker för att tillgodose lukrativaintressen. Dessutom saknas de för expropriationsmålen karakteristiskamarkvärdestegringsproblemen. Den bärande principen att ingen bör drabbas avekonomisk förlust på gmnd av att hans egendom tvångsvis tas i anspråk harkommit tUl uttryck i nuvarande ersättningsbestämmelser i och fungerar enligtkommunens mening tillfredsställande. Kommunen står därför främmande för enändring av gällande regler. Frågan om tillämpning i VLav presumtionsregeln i 111 a § lagen (1917r 189) om expropriation tas upp avtvå remissinstanser. i anser att en sådanregel inte är motiverad inom den lukrativa vattenrätten. Lantmäteristyrelsen delardenna uppfattning men anser att det bör undersökas om någon motsvarighet möjligenbehövs för inlösen i samband med sådana typer av ingrepp enligt VL, som hänförsig till statens eller kommuns skyldigheter gentemot medborgarna, t. ex.vattenförsörjning och avloppshantering. Utredningens förslag attsärbestämmelserna i 9 kap. 8 och 48 §§ om ersättning för ideell skada resp.förhöjnmg i vissa fall inte skall ges någon motsvarighet ide nya bestämmelsema tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertaletremissinstanser. Lantmäteristyrelsen framhåller, alt fastighetsrationaliseringi flera faU stött på svårigheter eller rentav motstånd så längevattenkraftutbyggnad är aktuell. Förhöjningsregeln kan medförahandlingsförlamning . Den har dessutom indirekt verkan genomatt den slår igenom även i frivUliga uppgörelser mellan vattenkraftsföretagareoch markägare. Lantmäteristyrelsen vill därför kraftigt understödja förslagetatt upphäva förhöjningsregeln. länsorgan för vattenkraftsfrågor,som tiUstyrker utredningens förslag, anser att ideell skada borde kunna beaktasdå fråga uppkommer Om en skada bör undanröjas eller minskas genom enskadeförebyggande åtgärd. Länsorganet efterlyser i anslut- Prop.1974: 83 71 ninghärtill en lagbestämmelse om att domstol kan föreskriva skadeförebyggandeåtgärder under vissa betingelser. Utredningens förslag attutmönstra regeln om ersättning för ideell skada avstyrks av Vänersborgstingsrätt och ifrågasätts av Jämtbygdens tingsrätt och . bör avgörande för frågan om särskild generositet skallvisas en skadelidande vid ett tvångsmgripande vara i vad mån ingripandet skertill förmån för elt utpräglat vinstintresse. Det är fortfarande i dettahänseende stor skillnad mellan ett expropriationsfall och t. ex. ett störrevattenkraftsmål. Vinstintresset i sistnämnda mål minskas enligt tingsrätteninte av att staten eller en kommun står som sökande. Det förefaller tingsrättenomotiverat att ta bort möjligheterna till ersättning för ideella skador i tiderdå på de allmänna intressenas område hänsynstagande till annat än ekonomiskaverkningar får en allt större betydelse. Tingsrätten anser det inte hellerrimligt att som skäl för ett borttagande åberopa svårigheten att finna enobjektiv värderingsnorm. Man bör enligt tingsrätten inte bortse från att vid deallt oftare förekommande frågorna om ersättning för trevnadsvärden 9 kap. 8 §gjort det möjligt alt inte hårddra fall, där tveksamhet rått om inverkan påfastighetsvärdet. Jämlbygdens tingsrätt kritiserar särskilt det avutredningen anförda skälet att 9 kap. 8 § saknar motsvarighet iexpropriationslagen och att det inte kan komma i fråga att i denna lag utvidgarätten till ersättning. framhåller, att 9 kap. 8 §visserligen sällan föranlett särskUd ersättning i pengar men att bestämmelsenhaft betydelse vid bedömning av ett företags utformning och avskadeförebyggande åtgärder. Utredningensförslag att mönstra ut bestämmelserna om femtio procents förhöjning avstyrksav fiskeriintendenten i distriktet, och Jokkmokkskommimer. Enligt fiskeriintendenten hänvisas i vattenmål i fråga omersättning för skada på fiske till denna förhöjningsregel, när det gäller attt. ex. beakta eventuella framtida rationaliseringsvinster eller vinsten avandra mera ekonomiska former för att utnyttja fisket. Det är nästan ogörligtatt mera bestämt kunna förutsäga sådana framtida förhållanden. Speciellt kandetta gälla utvecklingen i sportfisket, där värdet av en enskild fiskerätt kanflerdubblas. Enhgt kommun medför framför allt vattenregleringarnaså betydande ingrepp i den omgivande bygden att skadan bara delvis blir ersattenligt VLrs regler. Enligt kommunen finns det därför uppenbarligen fog för attbibehålla förhöjningsregeln. Ett av motiven för förhöjningsregeln, nämligen atttillförsäkra fastighetsägaren ersättning för minskade möjligheter att ökafastighetens produktionsförmåga, slår enligt kommunen alltjämt fast. Enligtkommunens mening är syftet med tvångsingrepp enligt expropriationslagenväsensskilt från motsvarande tvängsingrepp enligt VL och ersättningsbestämmel- sernai expropriationslagen kan därför inte åberopas som skäl för att slopaförhöjningsregeln. kommun anser, att de skäl som på sin tidföranlett förhöjningsregeln alltjämt är lika bärande. Naturskyddsföreningenanser, att det kan vara väl motiverat att den skadelidande får viss vinst avatt honom tillhörig egendom exploateras av ekonomiska intressenter. anser, att samma skäl som utredningen anför för bygdeavgtfter kanåberopas även för förhöjningsregeln. Principen att låta de skadelidande få deli företagets vinst måste enligt förbundet anses riktig. i dettasammanhang fram tanken att samema borde få viss procent av vinsten påvattenkraftsutbyggnad inom samemas områden. Vattenvämet anför, attförhöjningsregeln infördes för att ge skadelidande en chans att skaffa sig enacceptabel ersättnmgsfastighet och att situationen inte på något sätt harförändrats. Utredningensförslag att upphäva bestämmelserna om ersättningskraft och att införamöjlighet tUl avlösning av redan beslutad ersättningskraft samt att införa ettnytt institut, benämnt andelskrafl, tillstyrks eller lämnas utan erinran avsamtliga remissinstanser. Vissa synpunkter framförs dock. Bålforsenskraftaktiebolag anser, att det är av intresse både ur allmän och enskildsynpunkt att det även i fortsättningen blir möjligt för minoritetsägare tillströmfall att ta del i kraftproduktionen och framhåller alt bestämmelsema omersättningskraft uppenbarligen har varit av mycket stor betydelse under dengångna kraftutbyggnadsperioden. Samarbetet mellan företagen på produktionssidanbygger i betydande omfattning på aktiebolagsformen och systemet medersättningskraft. Bolaget har kraftandelar i form av ersättningskraftomfattande sammanlagt cirka 500 miljoner kWh under ett normalår frånsammanlagt 12 vattenkraftstationer medan bolagets på aktier baserade kraftandelarsvarar mot cirka 1 325 mUjoner kWh från sammanlagt 14 valtenkraftstationer. Vattenöverdomstolenanser det högst tveksamt om det är motiverat att införa ett system medandelskraft vid sidan av jordabalkens bestämmelser om rätt till elektriskkraft. Eftersom det föreslagna institutet omfattas av ett starkt önskemål hoskraftindustrin och det kan få viss betydelse som medel att underlättauppgörelser mellan ägare av vattenkraft, vill vattenöverdomstolen intemotsätta sig att institutet andelskraft införs. Vänersborgstingsrätt framhåller att vattenkraft kan gå förlorad för en strömfallsägareäven om den inte tUlgodogörs och att f. n. ersättning kan bestämmas i kraft (9kap. 14 §). Fall kan uppkomma, där en stor del av en strömfallsägaresvattenkraft går förlorad genom elt annat vattenbyggnadsföretagoch där överföring av motsvarande mängd kraft skulle vara av stor betydelse förhans verksamhet. Med hänsyn till å ena sidan nuvarande möjligheter att köpakraft från tUlgängliga distributionsnät och å andra sidan möjligheten tillöverenskommelser i sådana fall anser sig tingsrätten med viss tvekan kunnagodta utredningens förslag att inte införa någon motsvarighet till nuvarande 9kap. iVästernorrlands län framhåller, att rätt tUl ersällningskraft som inte kanutnyttjas på fastigheten kan föra med sig att ägaren behåUer fastigheten endasti spekulationssyfte. Rätt till ersättningskraft medför ofta irritation ochoklarheter och hindrar ibland jordbrakets och skogsbrukets rationalisering.Länsstyrelsen anser därför att de föreslagna övergångsbestämmelserna ommöjlighet att avlösa ersällningskraft mot pengar är av värde för den allmännarationaliseringen av fastighetsbeståndet. 3.3.4Ersättning genom tillhandahållande av vatten Utredningensförslag i denna del lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Någrainstanser kritiserar dock förslaget att mönstra ut de nuvarande bestämmelsemaom ersättning genom tillhandahållande av vatten. Vattenöverdomstolen,som ansluter sig till förslaget, framhåller alt den vattenleverans som åläggsenhgt 9 kap. 46 § får sakrättslig dignitet till skillnad mot åläggande i övrigtatt vidta skadeförebyggande åtgärd. Vattenöverdomstolen anser inte attsakrättsligt skydd är i så hög grad motiverat i just detta fall att man för denskull bör avstå från ett av andra skäl i och för sig motiverat upphävande av 9kap. I detta sammanhang ifrågasätter vattenöverdomstolen en uttryckliglagbestämmelse om möjlighet för domstol att förordna om skadeförebyggandeåtgärd som alternativ tiU ersättning i pengar. Det kommer enligt vattenöverdomstolenalltid att finnas behov av alt kurma meddela sådana förordnanden inte bara vidgrandvattentäkt ulan över huvud laget vid företag enligt VL. Eftersom denteoretiska grunden för nuvarande praxis är föremål för olika meningar, är enuttrycklig lagbestämmelse enligt vattenöverdomslolens mening särskUt motiveradnär man ansluter VLrs ersättiungsregler tiU motsvarande bestämmelser iexpropriationslagen, som saknar institutet skadeförebyggande åtgärder. Ettytterligare skäl för en uttrycklig lagbestämmelse är enligt vattenöverdomstolenatt skadeförebyggande åtgärder i undantagsfall kan innebära en viss överkompensationför den skadelidande, vilket står i mindre god överensstämmelse medutvecklingen inom expropriationslagens tillämpningsområde. ,som också ansluter sig tiU utrednmgens förslag, utgår från att utredningensuttalanden om skadeförebyggande åtgärder kommer att tjäna till ledning förblivande rättstUlämpning. LRF motsätter sig inte förslaget att mönstra utbestämmelserna om ersätt- ningsvaltenmot bakgrund av att utredningen uttalat alt det även utan uttryckliga lagregleråligger domstolarna att meddela sådana föreskrifter om åtgärder och ersättningatt ersättningstagarna inte blir sämre ställda . , ,Jämlbygdens, Umebygdens och tingsrätter. Föreningen och anser att bestämmelserna omersättningsvatten bör bibehållas och avstyrker utredningens förslag i dennadel. anser att bestämmelserna om ersättningsvalten börflyttas över till 2 kap. och alt i detta kapitel bör kodifieras gällande praxisi fråga om skadeförebyggande åtgärder. framhåller attrealkompensation i form av vattenleverans ofta är den enda möjhgheten atttrygga vattenförsörjningen på en fastighet. Bestämmelsema i 9 kap. 46 §motsvarar ett praktiskt behov. Som skäl för sitt förslag anför utredningenendast att motsvarighet tiU 9 kap. 46 § saknas för andra mål ängmndvattentäktsmål. Delta resonemang borde enligt tingsrätten närmast ledatill en utvidgning av institutet även tiU andra måltyper, där vatlenleveransframstår som en önskvärd kompensationsform.