prop · FX0328 · 1974-12-31 00:00:00 — ÄvenTeatercentrum, och avvisarförslaget att kanahsera stödet tiU fria gmpper genom institutioner. Förslagetanses utgöra ett hot mot de fria gruppemas integritet. Teatercentrum ochSvenska teaterförbundet anser att den personal som skulle behövas inominstitutionema för att administrera fria grupper lika väl skuUe kunnaanställas av grappema själva eller Teatercentram. ABFställer sig av principiella skäl tvekande tUl förslagen om anknytning tiUinstitutioner, landsting eller kommuner och förordar att stödet tiU deyrkesmässigt verksamma grappema antingen går direkt i form av centrala bidrageller genom anknytning till större organisationer. Av kvalitetsskäl förordarABF en långsammare anslagsutveckling än . framhåller liksom flera andra remissinstanser att det storavärdet med de fria grappema är just deras frihet. Mot den bakgrunden ärfilminstitutet tveksamt tUl förslaget att knyta fria grapper tiUinstitutionerna. Däremot är det rimligt att institutionerna hjälper de friagrappema. Andraremissinstanser som också är kritiska till en institutionsanknytning av friagrupper är statens scenskola i , , kommun, Upsalastadsteater och NorrköpingLinköping. Prop.1974: 28 77 8 Kulturarrangemang utanför institutionerna 8.1 Nuläge Någotstatsbidrag tiU kulturarrangemang utanför institutionerna av den typkulturrådet föreslår finns inte . Det nuvarande statsbidraget tiUföreläsningsverksamhet fyller dock delvis denna funktion.Föreläsningsverksamheten utgör också ett komplement tiU studiecirkelverksamheten.ViUkoren för statsbidrag regleras i kungörelsen (1963: 463, omtryckt 1973:409)om statsbidrag till det fria och frivilhga folkbildningsarbetet. Statsbidrag utgår förföreläsningar som anordnas av länsbildningsförbund, lokalaföreläsningsföreningar och studieförbund. Föreläsningarna skaU vara offenthga.Undantag från offenthghetsfcravet gäller bl.a. för föreläsningar vid centralakurser anordnade av studieförbunden och deras medlemsorganisationer,föreläsningar på vårdanstalter och för handikappade. Framträdanden med sång,musUc, uppläsning och dramatisk framställning likställs i bidragshänseende medföreläsning. Statsbidrag utgår för arvoden, resekostnadsersättning ochtraktamenten för medverkande med högst av det belopp som totalt underbudgetåret utbetalas till de medverkande. Som centralt organ för föreläsningarfinns en föreläsningsbyrå vars styrelse utses av FoUcbildningsförbun-det ochvars föreståndare skall vara godkänd av SÖ som är tillsynsmyndighet. Verksamhetsåret1972/73 utgick bidrag till totalt ca . Det totalaantalet åhörare uppgick till 765 000. Av föreläsningstimmarna avsåg ca 9 700eller föreläsningar och andra program i kulturämnen. Kulturrådetföreslår att ett statsbidrag tUI kulturarrangemang utanför institutionernainförs. Syftet är att stimulera föreningar av ohka slag att bredda sinverksamhet genom att efterfråga program från enskUda konstnärer, yrkesmässigtarbetande grapper och institutioner men även från amatörgrapper. Bidraget böravlösa nuvarande statsbidrag till föreläsningar. Statsbidragetbör utgå till såväl offentliga som interna föreningsarrangemang och avseföreläsningar, sång, musik, teater, dans samt sådana utställningar ochfilmvisningar som beledsagas av en muntiig introduktion. Bidraget bör fåanvändas för arvoden, resekostnadsersättning och traktamenten för medverkande,för utstäUnings- och fUm-hyror »samt för studiematerial, teknisk personal ochtransporter. 1974: 28 78 Bidragetbör utgå till studieförbund och länsbildningsförbund. Genom samverkan meUandessa och kommuner och landsting bör arrangemangen även nå slutnainstitutioner. Bidrag bör även kunna utgå tUl föreningar och organisationer sominte är medlemmar av studieförbund. Därigenom bör bl.a. filmstudiorörelsen fåbättre arbetsmöjligheter. Administrativt bör dock även bidraget tUl sådanamottagare kanahseras via studieförbund och länsbildningsförbund. Omen kvotering av bidragen måste ske vilket sker beträffandeföreläsningsbidraget bör olika regioner, olika arrangörer och ohkaverksamheter, däribland de traditionella föreläsningarna, tillgodoses. Ensärskild kvot bör avsättas för föreningar utanförfolkbildnings-organisationerna. Bidragbör inte utgå om statsbidrag för samma ändamål utgår i annan ordning. En visssamordning med Svenska och Institutets för rikskonserterverksamhet är därför nödvändig. Det statliga anslaget för kulturarrangemangbör få betydligt större omfattning än anslaget tiU föreläsningsverksamhet. Bidragetbör administreras av en förmedlingsbyrå vars styrelse utses avFolkbildningsförbundet. Det nya bör vara tillsynsmyndighet. LedamotenEnquist reserverar sig tiU förmån för en utökning av förmedlingsbyråns styrelsemed representanter för föreningar utanför folkbUdningen och förproducentgrupperna. Samtligaremissinstanser, med något undantag, tiUstyricer införandet av ett statsbidragtUl kulturarrangemang. Behovet av en kraftig ökning av anslaget i förhåUandetiU föreläsningsanslaget understryks aUmänt. RRVanser dock att ifrågavarande verksamhet främst bör stödjas genom kommunalabidrag. Avvikandeeller kompletterande synpunkter framförs beträffande vissa delar av förslaget. SÖfömtsätter att verksamheten inte binds inom ramen för det enhgt SÖ:suppfattning snäva kulturbegrepp som använder. ,Folkbildningsorganisationernas föreläsningsbyrå och flera studieförbundbetonar vikten av att föreläsningarna får fortsatt stöd. och motsätter sig att bidrag endastskall utgå till sådana utställningar resp. filmvisningar som beledsagas avmuntUg introduktion. Folkbildningsorganisationernasföreläsningsbyrå och TBV pekar på riskerna för kommersiellt missbruk ochframhåUer att en klar gräns mäseupprätthåUas mot rena underhållningsarrangemang. Några remissinstanser, bl. a.Moderata samlingspartiets kvinnoförbund, anser att en viss kontroll avkvaliteten måste upprätthåUas. Bl.a. SÖ, . Folkbildningsorganisationernas föreläsningsbyrå,handikapputredningen och anser atthögre bidrag bör utgå för verksamhet bland handikappade. anserliksom SÖ att hänsyn också bör tas till olika typer av vårdinstitutioner. Helsingborgsoch kommuner anser att även bibhoteken bör få del av bidraget förkulturarrangemang. Fleraremissinstanser berör sättet för förmedhng av bidraget. Meningarna är delade.Kulturrådets förslag stöds bl. a. av SÖ och . Däremotanser ABF att länsbildningsförbunden i sin egenskap av regionala samarbetsorganmehan studieförbunden inte skall fungera som arrangörer. Därför bör bidragendast kanaliseras genom studieförbunden. Studieförbundens distrikt elleravdelningar bör också stå som medarrangörer för sådana arrangemang som anordnasav organisationer utanför förbunden. Centrumbildningarna anser i gemensamtyttrande liksom bl. att bidraget bör förmedlas genompohtiskt ansvariga organ, närmast de kommunala kulturnämnderna. Filmcentrumanser dock att bidragen i första hand skall gå direkt tiU kulturarbetarna. Äveni fråga om vUket organ som skall fördela bidraget är meningarna i viss måndelade. förslag godtas av bl.a. SÖ, . Några remissinstanser, bland dem , godtar förslaget om en förmedUngsbyrå men stöder ledamotenEnquists reservation beträffande sammansättningen av byråns styrelse.Studieförbundet anser att det bör utredas om inte bidraget kanfördelas av SÖ eUer motsvarande organ. Någraremissinstanser, bland dem SÖ och uttalar att detinom varje län bör avsättas en kvot av anslaget avsedd för föreningar utanförfolikbUdningen. SÖoch ett par studieförbund anser att SÖ bör vara tillsynsmyndighet för bidragettill kulturarrangemang. SÖ,TBV och Folkbildningsorganisationernas föreläsningsbyrå pekar på behovet avresurser för utbildning och metodutveckling i anslutning tillkulturarrangemangen. ABFförordar en snabbare ökning av statsbidraget än vad skisserat. 9 Kulturinstitutionerna, gemensamma frågor Kännetecknandeför kulturinstitutionerna är att verksamheten är helt eller delvissamhällsfinansierad, att den bedrivs kontinuerligt och att det finns bestämdaformer för dess ledning samt för ansvar och tiUsyn. Organisatoriskt föreliggerdock stora olikheter bl. a. i fråga om företagsform och styrelsernassammansättning och uppgifter. Företagsformenför kulturinstitutionerna varierar inte bara meUan olika sektorer avkulturområdet utan också inom sektorerna. Bland teater- och dansinstitutionerär Operan, Dramatiska teatern och några stadsteatrar aktiebolag. Svenskariksteatem och länsteater är ideella föreningar, någrastadsteatrar är ekonomiska föreningar och två hör under primärkommunal resp.landstingskommunal förvaltning. Musikinstitutionernauppvisar liknande förhållanden. Av symfoniorkestrarna är sålunda någraekonomiska föreningar, en är ideell förening, en stiftelse, enkommunägt teater- och konsertaktiebolag och en hör under är en stiftelse medan regionmusiken är en statUgmyndighet. Destathga museerna är i regel organiserade som myndigheter. ochTekniska museet är stiftelser. Kulturhistoriska föreningar och organisationerav liknande slag, vUka i flertalet fall är huvudmän för de regionala museerna(länsmuseerna), är ideella föreningar, ibland stiftelser. Lokala museer drivsibland som med kommunen som ensam huvudman, ibland avföreningar eUer gemensamt av kommunen och en förening. Riksutställningsverksamhetenleds av MUS 65 såsom en statlig försöksverksamhet. Destatliga arkiven är myndigheter, medan de enskilda arkiven uppvisar skildaorganisationsformer. Folkbiblioteken liksom länsbiblioteken är primärkommunalaförvaltningsorgan. Stifts- och landsbiblioteken är stathga. Kulturinstitutionernahar vanligen en styrelse. Ett undantag är . Styrelsenssammansättning skiftar både vad gäller antalet styrelseledamöter ochrepresentationen för stat, kommun och landsting. I vissa fall ingår ett flertalföreträdare för folkrörelser eller andra organisationer. Istyrelsen för såväl Operan som Dramatiska teatern ingår ledamöter som utses avKungl. Teaterchefen är styrelseledamot. Också i styrelserna för Svenskariksteatern och utser Kungl. Maj:t ledamöter,bland dem ordförande. I dessa organisationer utses vidare ledamöter av bl. 1974: 28 81 Chefen förSvenska riksteatem, som utses av styrelsen, är självskriven styrelseledamot.Även i styrelsen för är direktören, som utses avKungl. Maj:t, självskriven ledamöt. Maj:t utser samtliga ledamöter iregionmusiken. Dess direktör är självskriven ledamot. I Norr-bottensteatern harkommun och landsting tillsammans hälften av styrelseplatserna. I fråga omstadsteatrarna och några av symfoniorkestrarna utser kommunen hela ellermajoriteten av styrelsen. I styrelsema för de symfoniorkestrar, som är ekonomiskaföreningar, finns representanter för kommunerna, men med minoritet, samt inågra fall även för musikerna. De statliga museerna leds vanligen av en styrelse ellernämnd, vars ordförande och övriga ledamöter utses av Kungl. Maj:t. Museichefenär i regel självskriven ledamot. Vid sidan av styrelserna för nationalmuseetsdel överintendenten har några av de större centralmuseerna särskilda samråds-och beslutsorgan. De föreningar, vilka i regel står som huvudmän förlänsmuseerna, har vanligen styrelser med 815 ledamöter. Flertalet av dessaväljs av årsstämma men även landsting, berörda kommuner och länsstyrelser fårutse ledamöter. Landsantikvarien är självskriven ledamot. Kommunala museerdrivs liksom folkbiblioteken regelmässigt med nämnd som styrelse. består av 30 ledamöter.Nämnden utser inom sig ordförande. Huvudprincipen för den ansvarsfördelning mellan styrelse,institutionschef och övrig personal, som tiUämpas vid statliga institutionersom är myndigheter, är att styrelsen beslutar i ett antal bestämdaärendegrupper, nämligen frågor om den allmänna inriktningen och omfattningenav verksamheten, viktigare frågor om organisation, arbetsordning ochtjänsteföreskrifter, frågor om anslagsframställningar och större ekonomiskafrågor, tillsättning av vissa tjänster och frågor som institutionschefenhänskjuter till styrelsen. Ärenden som inte skall avgöras av styrelsen avgörsav chefen. Beslutanderätten för chefen kan i fråga om vissa ärenden eller grupperav ärenden delegeras till annan tjänsteman än chefen. För institutioner med nämnd som styrelse reglerasansvarsfördelningen av kommunallagen, vilket innebär att hela ansvaret liggerpå styrelsen i den mån inte formella delegationsbeslut fattas. För övrigainstitutioner beror ansvarsfördelningen av den reglering som gäller i detsärskilda fallet. Gränsdragningen mellan kompetensområdet för styrelsen ochchefen är dock ofta oklar. Frågor som rör yttrandefrihet för institutionerna och gränsernaför deras självständighet i övrigt har aktualiserats iriksdagen. a. besvarade dåvarande utbildningsministern vid fråga om det var riktigt att en utstäUningsverksam- 1974: 28 82 hetsom bekostades med allmänna medel bedrev politisk propaganda. Enligtutbildningsministern kunde det med viss tillspetsning sägas att »kännetecknetpå kulturpolitiken i en demokrati är att man kan ge stöd även till sådant somman tycker mycket illa om».(prot. 1969:11:2 s. 31). Med anledning av den kritiksom riksdagsrevisorerna framfört på grundval av en granskningspromemoria (nr8/1971) om viss genom statsmedel bekostad utställningsverksamhet framhöll minföreträdare i ett uttalande att regeringen inte avsåg att vidta några åtgärdermed anledning av skrivelsen och att inriktningen och utformningen av denframtida kulturpohtiken förutsattes i första hand prövas på grand avkulturrådets förslag. I en interpellationsdebatt i (prot. 1972: 75 s. 115) underströk dåvarande utbUdningsministern att regeringenstod fast vid den principiella syn som kommit till uttryck i det svar somlämnats vid riksdag. Tillkulturinstitutioner hänför de samhällsstödda teatrarna,orkestrarna, folkbiblioteken, arkiven, museerna och konsthallarna. I dettasammanhang tar rådet också upp Folkets parker och Folkets hus, som dock intehelt motsvarar kriterierna för kulturinstitutioner. Även är attbetrakta som en kulturinstitution, men med hänsyn tUl dess särskilda ställningoch verksamhet behandlar rådet denna institution i annat sammanhang. Vid en utveckhng avinstitutionernas verksamhet krävs en avvägning mellan de intressen sominstitutionerna tiUgodoser. Som närmast berörda parter ser rådet samhäUet,personalen och publiken. Samhälletbör ha ett inflytande över den aUmänna inriktningen av de samhällsstöddainstitutionernas verksamhet. Det statliga inflytandet över icke statligainstitutioner bör i princip begränsas till ett minimum av bestämmelser somknyts till statsbidragen. Häri hgger att staten inte bör ha inflytande övervalet av ledamöter i styrelserna för regionala eller lokala institutioner.Kulturrådet anser det självklart att personalen har inflytande på sinarbetssituation, t.ex. genom styrelserepresentation, företagsnämnder och andrasamrådsorgan. Det är också nödvändigt att personalen får ett inflytande överinstitutionernas kulturella roll och innehållet i verksamheten. Vid sidan omvanliga representationsformer kan exempelvis inrättas råd för repertoarfrågor.Vidare kan beslut rörande olika projekt delegeras till grupper inominstitutionerna. Som medel för ett ökat publikinflytande nämner rådetsamhällsrepresentation och förstärkt representation för föreningslivet istyrelserna, utveckling av publikorganisationer och stödföreningar samtdeltagande i programråd. Lösningar av denna art måste dock kompletteras medandra kontakt- och informationsmetoder, t. ex. publikundersökningar. Prop.1974: 28 83 Ettviktigt syfte med kulturpolitiken är att skapa organisatoriska former somfrämjar vitaliteten hos kulturinstitutionerna och bidrar till en reellyttrandefrihet för och inom dessa. En väg är att få till stånd grundlagsskyddadyttrandefrihet för alla medier. För att undanröja oklarheten om huruvidadirektiven massmedieutredning (Ju 1970:59) innefattar äventeater-, musik- och museiverksamhet föreslås att utredningen fårtilläggsdirektiv som anger att även dessa verksamheter skall inbegripas i ettförslag tUl grundlag. De bör alltså betraktas som massmedier och skyddas pålikartat sätt som det tryckta ordet, radio och TV samt film. En grundtanke äratt alla muntliga, skriftliga och bildmässiga yttranden som ingår i åsikts- ochopinionsbildningen skall ha samma ställning. I fråga om ansvarig utgivareresp. programutgivare anses ansvarighetsreglerna för radio och TV, som byggerpå en ansvarig för varje program, mest lämpade. En tanke, som väckts avkulturarbetarorganisationerna, är möjligheten av ett kollektivt ansvar.särskilt i fråga om de fria grupperna, där man ofta tillämpar ett koUektivtledarskap. Kulturrådethar vid en värdering av de företagsformer som kan komma i fråga förkulturinstitutionerna funnit stiftelsen vara den i nuvarande läge smidigasteorganisationsformen. Detta gäller också Operan och Dramatiska teatern.Ställningstagandet innefattar dock inte något förordande av att institutionerpå biblioteks-, musikskole- och museiområdena, som f. n. är statligamyndigheter eller tiUhör den kommunala förvaltningen, omorganiseras. Eftersominnebörden av stiftelseformen är oklar vad avser bl. a. de anställdastjänstemannaansvar och handlingarnas offentlighet är det angeläget att fråganom den lämpliga organisationsformen för kulturinstitutioner utreds. Det ärönskvärt att finna en organisationsform som är lämplig för både statligt ochkommunalt stödda institutioner. Den bör tiUgodose behovet av rörelsefrihet ikulturpolitiskt och ekonomiskt avseende och garantera insyn för samhäUet.Utredningen bör syfta till en särskild lagstiftning om vad som kan benämnas»non profit Corporation». I avvaktan på resultatet av den föreslagnautredningen bör det nya utarbeta en översikt över de problem somhänger samman med organisationsformen. Enkulturinstitution bör, oavsett den företagsform i vilken verksamheten bedrivs,ha en styrelse. Av särskild vikt är avgränsningen av styrelsens uppgift samtansvarsfördelningen mellan styrelsen, andra organ, chef och övrig personal.Oklarhet om ansvarsfördelningen har bidragit tUl konflikter under de senasteåren. Vidvissa institutioner som är statliga myndigheter tillämpas en ansvarsfördelningenligt vilken närmare angivna ärendegrupper avgörs av styrelsen. Ansvarsfördelningeninnebär att styrelsen inte kan ingripa i frågor som inte angetts ankomma påstyrelsen, om det inte kan hävdas att ärendet hänger samman med den allmännainriktningen 1974: 28 84 avinstitutionens verksamhet eller chefen hänskjuter frågan till styrelsen. Dennaansvarsfördelning bör kunna vara vägledande även för andra än statligainstitutioner med undantag för de helt kommunala, dvs. Med hänsyn till behovet av rörelsefrihet för alla slagskulturinstitutioner, även de helt kommunala som har nämnd somstyrelse, bör möjligheten till delegation utnyttjas i större utsträckning. Ifråga om styrelsens sammansättning förordar att de samhällsorgansom har det ekonomiska ansvaret är representerade. Detta innebär dock inte attde skah ha den definitiva bestämmanderätten. En partipolitiskt avvägdrepresentation är heller inte önskvärd. Den utveckling som inletts för att gepersonalen plats i styrelserna bör fullföljas för såväl statliga som kommunaltstödda kulturinstitutioner. Olika möjligheter att låta publiken blirepresenterad i styrelsen bör också prövas. Sluthgen bör styrelseledamöternasförordnandeperioder begränsas till högst två med sammanlagd förordnandetid avhögst . Medden ansvarsfördelning mellan styrelse och chef som förordas och som innebär attärende som inte ankommer på styrelsen avgörs av institutionens chef faUer ettstort ansvar på denne. I statliga institutioner föreslås chefen vara ledamotav styrelsen. En viss del av det ansvar som läggs på chefen bör kunna delegerastill personal som är understäUd chefen. För framför allt många teatrar gälleratt cheferna har begränsade förordnandeperioder. Denna konstruktion bör införasinom hela teatersektorn och även för andra sektorer inom kulturområdet. Iförsta hand avses de faU där chefen även har till uppgift att vara konstnärligledare. Detär angeläget att arbetet med inrättande av samrådsorgan inom institutionerna påteater- och musikområdena fullföljs så att det skapas former för personalensmedinflytande vid sidan om representation i styrelserna. Ett liknande arbetebör komma till stånd inom musei-och biblioteksområdena. I vissa organ, t. ex.nämnder för konstinköp vid museer, kan det vara lämpligt att personer utanförinstitutionerna får inflytande. Med ökat medinflytande för personalen inominstitutionerna läggs ett ökat ansvar på denna. anser att det börvara en uppgift för styrelserna att främja bildande av grupper inom institutionernamed relativt självständiga uppgifter. Tillinformation och publikkontakt hör bl.a. massmediernas kulturbevakning,statliga och kommunala informationsinsatser, institutionernaspublikrekrytering, föreningslivets informations- och kontaktformer och desärskilda publikorganisationernas arbete. HittUls är det Skådebanan och destörre kulturinstitutionerna som mest systematiskt utvecklat åtgärder förpublikkontakt. Detta har dock skett med små resurser. Enligt rådet måsteinformationsverksamheten intensifie- 1974: 28 85 ras.En del bör även handhas av producenter och arrangörer eller isamarbete med dem, medan andra delar bör lösas gemensamt för teater-, musik-,dans-, musei-, film- och utställningsområdena. Samarbetsorgan i kommunerna förintressenter inom och utanför kulturområdet föreslås ta ansvaret för degemensamma insatserna, medan samhället bör svara för en stor del avfinansieringen. Vissa centrala funktioner kan också läggas på Skådebanan.Ledamoten har reserverat sig mot en generell tillämpning avkulturrådets rekommendation om samarbetsorgan bl. a. med hänvisning till attställningstagandet bör föregås av överläggningar mellan staten ochkommunförbunden om kostnadsfördelningen. Samarbete mellaninstitutioner inom olika sektorer av kulturområdet är begränsat av fleraorsaker t.ex. splittrad ansvarsfördelning inom de politiskt ansvariga organen,skilda företagsformer för institutionerna samt brister i regel- ochbidragssystemens utformning. försöksverksamheten med riksutställningar har var för sig en viktig rollsom samarbets- och serviceorgan inom sina sektorer. Ett närmare samarbetemellan de tre organen har aktualiserats. förordar ej ensammanslagning av dem då deras verksamhet är olikartad och ställer skilda kravpå ledningsfunktioner och producenter. Det bör i likhet med vad man gettuttryck för inom de tre organen finnas möjligheter tUl rationaliseringsvinstergenom att servicefunktioner förs samman tUl en gemensam enhet. Frågan börutredas ytterligare. Rådet ifrågasätter vidare om det inte i styrelserna förde tre organisationerna bör ingå representanter för de regionala organen inomresp. Kulturrådetsbestämning av begreppet kulturinstitution har inte föranlett någrainvändningar från remissinstanserna. De remissinstanser somberör allmänna resonemang om en avvägning mellan olika intressenbakom institutionerna delar de synpunkter som rådet för fram. LO menar att deanstäUda och publiken haft ett alltför ringa inflytande och att deförändringar som bör inledas bör utgå från detta förhållande. och statens historiska museum och teater-och musikrådetinstämmer i att samhället bör ha ett inflytande över den allmänna inriktningenav de samhällsstödda institutionernas verksamhet och att detta inflytandebegränsas till ett minimum av bestämmelser som knyts till statsbidragen. anser i likhet med att staten inte skall ha någotinflytande över valet av ledamöter i styrelserna för regionala eller lokalainstitutioner. 1974: 28 86 förslag om personalens inflytande på sinarbetssituation och pä institutionens kulturella roll och verksamhet mottaspositivt av bl.a. teater- och musikrådet, och . Styrelserepresentationsutredningenanser att de principer för styrelserepresentation hos statliga myndigheter somkan komma att tillämpas som ett resultat av utredningens arbete bör följasockså i fråga om personalrepresentation i de statliga kulturinstitutionernashögsta beslutande organ.