prop · FX0397 · 1974-12-31 00:00:00 — De föratsättningar för ersättningsrält som harstäUts upp torde eraellertid i praktUten medföra alt ersättning sällan koraraeratt utgå i sådana fall. När det gäller ingripanden enligt srailtskyddslagenfinns också särskUda ersätlningsbe-stämraelser i lagen (1956r 253) oraersättning åt sraittbärare. Ersättning kan eraellertid utgå med stöd avförevarande lag utöver vad sora följer av den särskilda lagstiftningen. Sorajag har antytt är förevarande paragraf tiUäraplig råte Prop.1974: 97 89 bara'på frihetsberövanden som har beslutats av förvaltningsmyndighet ellerförvaltningsdomstol utan i undantagsfall även på ingripanden av allmän dorasloleller motsvarande. Uiöver det tidigare angivna fallet att ett vittne häktas kannäranas de faUen all en konkursgäl denär sora undandrar sig vissa åliggandentUlhålls att fullgöra sin skyldighet genom häkte och all någon tas in iarbetsanstalt raed stöd av lagen (1964r 450) ora sarahällsfarlig asocialitet.Jag vill eraellertid påpeka att 1 och 2 §§ uttöramande reglerar de fall dådomstol beslutar ora frihetsmskränkning med anlednmg av brott eller misstankeom brott. En person som har varit häktad sora raisstänkt för brott är aUtsåhänvisad till att åberopa någon av de särskUda bestäraraelserna i 1 § och kaninle göra anspråk på ersättning med stöd av förevarande paragraf. För ersältningsrättfordras att ingripandet var uppenbart utan grand. Det misstag sora harföranlett frihetsberövandet kan hänföra sig inte bara till lagtolkning utanäven till de faktiska förhåUandena. t. ex. tvångsmtagning på vårdanstaltför alkoholraissbrukare har beslutats på den grunden att vederbörande har förtett för närboende grovt störande levnadssätt (15 och 18 §§ lagen oranykterhetsvård) raen det sederraera uppdagas att den orahändertagne i dettahänseende blivit be-Ijugen av sina grannar och annan grund för omhändertagandetinte förelegat, bör ersättning sålunda kunna utgå. Bedöraningen av orafrihetsberövandet var befogat bör ske med utgångspunkt från vad raan efteråtkänner till. Den omhändertagne har alltså raöjlighet alt förebringa enfullständigare utredning än sora stod till buds när åtgärden vidtogs ochdärraed visa att åtgärden saknade gmnd. Här bör dock understrykas all rätlentill ingripande kan vara byggd på misstanke ora visst förhåUande eUer liknande.Ersättning bör i sådana fall utgå endast om utredningen visar all råte ens misstankevar objektivt grundad. Ett ingripande enligt srailtskyddslagen kan såledesinte anses ograndat, om den sjuke företedde vissa symplora sora rentstatistiskt i viss procent av fallen härrör från sraitlsara sjukdora, oavsettom sådan sjukdom verkligen förelåg eller råte. I vissa fall kan det bliaktuellt att tUlämpa dels förevarande paragraf, dels någon av de föregåendeparagrafema. Så kan vara faUet exempelvis när en person sora har varit häktadblir överlämnad till nykterhetsvård tUl följd av brottet och därefterunderkastad vård på . Om personen sederraerablir frikänd för brottet, har han tUl en början rätt tUl ersättning förhäktningstiden enligl 1 § första stycket 1. Skulle anstaltsvården inte ha ägtrum om personen inte hade dörats för brottet, har han också rätt lUl ersättningför anstaltsvården enligl förevarande paragraf. Prop.1974: 97 90 Paragrafeninnehåller bestämraelser om undantag från rätten till ersättning.Bestämraelserna har behandlats i avsnittet 5.6 i den allraänna motiveringen. .Enligt första stycket förehgger inle ersättningsrätt, ora den som varit utsattför frihetsinskränkningen själv uppsåtligen har föranlett den. Har vederbörandesökt undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning eller, ifråga ora häktning e. d., sökt undandra sig förundersökning eller lagföring,utgår ersättning bara ora det finns synnerliga skäl. Liknande regler finns i 1§ andra slyckel och 2 § lag särat i 5 § första stycket i utredningenslagförslag. De-parteraenlsförslaget avviker från dessa regler på det sättet altundantagsbestäraraelsen i andra punkten inte är absolut. Jag har redan i avsnittet5.6 redovisat skälen för att införa en raöjlighet att i vissa fall medgeersättning, trots att vederbörande har försökt försvåra sakens utredning e. d. Andrastycket upptar en mer aUmän undantagsregel. Ersättningsrätt föreligger såledesinte, om det med hänsyn till oraständigheterna är oskäligt att ersättningutgår. I lagtexten fastslås emellertid uttryckligen att ersättning inte fårvägras på den grimden att raisstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan ärklarlagd. Jaghar i den allraänna raotiveringen redovisat skälen för att införa den berördaundantagsregeln och pekat på några situationer då regeln kan bli tiUäraplig.Några ytterligare exerapel på sådana fall kan nämnas. Ersättning kan såledesvägras när det är klarlagt att en häktad har begått ett visst brott menförundersökningen har avslutals utan åtal på grund av att preskription harinträtt. Som jag anfört i specialraotive-ringen till 1 § kan det också ansesoskäligt att ersättning utgår i fall då en anhållen hålls kvar mer än 24timraar och delta beror på alt han till följd av alkohol- ellernarkotikapåverkan e. d. inte har kunnat höras under 24-tiraraarsfristen. Förstastycket innehåller en bestämmelse om ersättningsgill skada. Bestämraelsen, sorahar behandlats i avsnittet 5.8 i den allmänna raotiveringen, innebär allersättning utgår för utgifter, förlorad arbetsförtjänst och lidande.Bestäramelsen skUjer sig från motsvarande regler lag så tiU vida altsynnerliga skäl inte längre fordras för att ersättning för hdande skall utgå. Somjag har framhållit i den allmänna motiveringen inbegrips under uttrycketförlorad arbetsförtjänst också förlust i näringsverksamhet. Ersättning kanalltså utgå för skada som uppslår genom alt en företagare måste lägga nerrörelsen till följd av sin frånvaro för frihetsberövandet. Prop.1974: 97 91 Jaghar i den allmäima raotiveringen gett exerapel på ersätlningsgilla utgifter. Ienlighet med vad jag anfört där bör kostnaden för extra arbetskraft i enrörelse inte anses sora ersältningsgUl utgift i della samraanhang. Kostnadenfår i stället tas raed i beräkningen vid bestäraraandet av ersättning förförlorad arbetsförtjänst. Detsararaa gäller hyresutgifter som även efteringripandel raåste betalas för en verkstads-eller kontorslokal säratarbetslöner sora vederbörande alltjämt är bunden att erlägga. Tillersättiungsgilla utgifter i detta sararaanhang bör inte heller räknasrättegångskostnader i broltraålel, Bestäraraelser ora ersättning för sådanakostnader finns i 31 kap, 2 § RB, Kostnader för fuUföljd av talan raotadmråislrativt ingripande ersätts inle heller enligt denna lag. Till skillnad frånutredningens förslag innebär departementsförslaget inte alt ett oberättigatfrihetsberövande autoraatiskt skall raedföra ersättning för lidande. Prövnrågav frågan om sådan ersättning skall utgå får alltså ske i varje särskilt fall.Jag vill understryka att lidandel skall härröra från själva frråelsberövandetoch inte från t. ex. en straffdom för alt vara ersättningsgilll. Departementsförslagetrånehåller inte några regler om hur ersättningen skall bestäraraas. I enlighetraed vad jag har sagt i den allmänna raotiveringen blir allraännaskadeslåndsprinciper tillärapliga. Den sora begär skadestånd har alltså attvisa all skada uppstått och hur stor denna är. Ersättnrågen skall därefter iprincip bestäraraas så, alt den raotsvarar den uppkomna skadan. Sora jag straxskall koraraa till har dock en särskUd regel om järaknråg av ersättningentagils upp i andra stycket i förevarande paragraf. När full bevisning oraskadans omfattning inte alls eller bara raed svårighet kan föras, kan det bliaktuellt att tillärapa bestämmelsen i 35 kap. 5 § RB om uppskattning av skadantill skäligt belopp. Läget skall då vara antingen att utredning angåendeskadans omfattning inte kan förebringas raed hänsyn lUl dess natur eller ocksåatt orafallningen väl kan utredas raen att bevisning rörande skadans värderinginte kan föras eller skulle vara förenad raed alltför stora svårigheter. Närdet gäller ekonoraisk skada torde ett sådant uppskattningsförfarande i dettasammanhang kunna bli aktuellt beträffande förluster och kostnader somuppkoraraer i en rörelse. I övrigt lorde det i allmänhet inte föreligga sådanabevissvårigheler alt 35 kap. 5 § RB skulle behöva bli tillämplig. Jag vUl ocksåerinra ora vad jag har sagt ora att den ersällningsprövanderayndighelen inte bör ställa alltför stora krav på den enskilde ibevishänseende. Andrastycket av förevarande paragraf innehåller en bestäraraelse ora jämkning aversättningen, ora tiden för frihetsinskränkningen har avräknats eller annarsbeaktats vid fastställande av brottspåföljd. Bestämraelsen, som i saköverensstämmer med 5 § andra stycket i utred- Prop.1974: 97 92 ningenslagförslag, har behandlats i avsnittet 5.7 i den allraänna raotiveringen. Jaghar där också gett exerapel på fall då regeln kan koraraa att tiUärapas. Under remissbehandlingenhar den situationen dragits upp all en person som är häktad får bifall tUlettöverldagande av häklnrågsbeslu-let men senare döms tUl frihetsstraff förbrottet. I sådant fall kan han ha rätt till ersättning för häktningsliden.Samtidigt skall även tillgodoräknas vid straffetsbestäraraande. För att den förevarande järakningsregeln skall kunna tillärapasär det nödvändigt att den ersättningsprövande myndigheten i en sådan situationväntar med att bestämraa ersättnmg till dess brottmålet är avgjort, Paragrafeninnehåller en bestäraraelse ora alt ersättningsanspråk inte får överlåtas innanersättningen blivit slutiigt bestärad. En motsvarande regel finns i 4 § andrastycket lag och i 8 § första stycket i utredningens lagförslag, a. den betydelsen att ersättningsanspråket inte kan utraätas så längeöverlåtelseförbudet gäller. Sora utredningen har frarahållit torde eraellertidutmätningsskyddel sträcka sig längre. Sålunda lorde det följa av utsöknmgslagen(se t. ex. 66 § tredje stycket och 67 e §) att utmätning inte heller får skeunder tiden från det att ersättningen bestäms till dess att den betalas ut.Till skUlnad från utredningen har jag inte ansett del erforderligt att föra inen erinran ora utsökningslagens regler på denna punkt. Om denersättningsberättigade avlider, följer av allraänna rättsgrundsatser att hansrätt till talan ora ersättning för ekonoraisk skada övergår på dödsboet. Dettaförhållande torde inte rabbas av det nu berörda överlåtelseförbudet. Jag delarutredningens uppfattning att en uttrycklig bestäraraelse ora talerätt i detangivna fallet är överflödig. Deparle-raentsförslaget innehåller därför intenågon raolsvarighet till den nuvarande regeln ora talerätt i 4 § andra stycketi lag. När det gäller anspråk påersättnmg för lidande torde gällande rätt innebära att sådant anspråk övergårpå dödsboet endast om den ersältningsskyldige har utfäst sig att betala ersättnrågeller ora ersältnråg har fastställts före den ersättningsberättigades död. Dettorde dock inle krävas att beslutet ora faststäUelse har vunnit laga kraft (jfrprop, 1972 r 5 s, 121). Paragrafen,som raotsvarar 7 § andra stycket lag och 13 § i utredningenslagförslag, rånehåller en bestämmelse om regressrätt för staten i fall dåersättning utgår enligt förevarande lag och den ersättningsberättigade har rätttill skadestånd av annan. Prop.1974: 97 93 stödav denna bestäraraelse återkräva utgiven ersättnmg av enskild person sora i ochför sig är skadeständsskyldig. I praktiken torde dock denna situation sällanuppkoraraa. I enlighet med vad jag haranfört i avsnittet 5.2 bör kommuner vara helt befriade från ersättningsskyldighetenligt förevarande lag. Staten kan alltså inle raed stöd av den nu behandladeparagrafen rikta regresskrav raot koramun. Iöverensstämraelse med vad jag har förordat i avsnittet 5.11 föreskrivs iövergångsbestämmelsema alt den nya lagen gäller även i fråga omfrihetsinskränkningar som har skett före ikraftträdandet och som inte harupphört . I övrigt skall äldre bestäraraelser tUlämpas beträffandefrihetsinskränkning sora har ägt rara före ikraftträdandet. Detta betyder bl.a. alt, om det är fråga om en frihetsinskränkning sora faller årslag och sora har upphört före den nya lagens ikraftträdande, så skall reglema i1945 års lag om rätt till ersättning och om ersättningsfrågans handläggning tillämpas.Del bör observeras att även den preskriptionslid på tre raånader som är föreskriveni lag kommer att gälla i sådant fall. Jaghemställer att lagrådets yttrande över förslagel till lag om ersättning vidfrihetsinskränkning inhämtas genora utdrag av protokollet. Vadföredraganden sålunda raed instäraraande av statsrådets övriga ledamöterhemställt bifaller Hans Majrt Konungen. Prop.1974: 97 94 Lagom ersättning för vissa obefogade frihetsinskränkningar 1 §Den som tiU följd av beslut vid myndighetsutövning varit under samraanlagt i sträck berövad friheten eller underkastad annan inskränknråg i rörelsefriheten och lidit skada därige nora får ersältnråg av staten för skadan efter vad som sägs i denna lag, ora ingripandet är att anse sora obefogat enligt lagen. Skadeståndslagen (1972r 207) är icke tiUämpUg i fråga om ersättningsskyldig het på sådan grund. Bestämmelserna i denna lagavser icke frihetsinskränkning som består i fullgörandet av lagstadgadtjänsteplikt, såsora enligt värnpliktslagen (1941 r 967) eller brandlagen(1962r 90). Ej heller avser bestäramelserna frihetsinskränkning enligl lagen(1960 r 331) ora skyddsåtgärder vid olyckor i atomanläggningar ra. m.,srailtskyddslagen (1968r 231) eUer epizootUagen (1935r 105).Frihetsinskränkning enligt andra föreskrifter som gäller för krig ellerkrigsfara än 22 kap. är likaledes undantagen från tillämpning, såock inskränkning i utlänningars rätt alt uppehålla sig inom visst oraråde soraKonungen föreskrivit raed stöd av 14 § utlänningslagen (1954r 193). 2 § Blir beslutet efterunderställning, överklagande, domvillobesvär eller resningsansökan slutgiltigtersatt av annat beslut, och är detta väsentligen grundat på samraaoraständigheter som, kända eller ej, förelåg vid tiden för det tidigarebeslutet, skall ingripandet anses obefogat i den raån det varit strängare änsom skulle ha följt av det senare beslutet. Tiden för fängelsestraff somangivits i det senare beslutet skall vid jämförelse raed verkställtfrihetsberövande beräknas raed ledning av föreskrifterna i 26 kap. 6 §brottsbalken. 3 § När någon varit häktad,anhållen eller underkastad reseförbud såsom misstänkt för brott eller närkrigsman varit tagen i förvarsarrest, skall detta anses som obefogat ingripandeora frikännande dora raeddelas för brottet eller åtalet läggs ned ellerförundersökning avslutas ulan att åtal väcks. Om någon, på gmnd av misstanke ombrott, varit tagen i förvar genora beslut av befälhavare på fartyg ellerluftfartyg eller av beskickning eller konsulat äger vad nu sagts raotsvarandetill-lämpning. Häktningeller anhåUande i anledning av raisstanke för brott skall också anses sora obefogatingripande, ora åtgärden vidtagits med stöd av 24 kap. 1 §r"ättegångsbalken men brottet i doraen hänförs under sådant lagrura atthäktning icke kunnat ske annat än enligt 2 § samraa kapitel, dock endast om delär uppenbart all där näranda förutsättningar bmslit och all, i fråga oraanhållande, ej heller förelegal oraständigheter som anges i 5 § andra stycketi kapitlet. Föreliggerflera brott har vad nu sagts motsvarande tUlämpning med den jämkning som kanföranledas av förhållandena. Prop.1974: 97 95 4 § Har någon varit intagen ellerkvarhållen i ungdomsvårdsskola, eller, utan eget samtycke, i , i sjukhus för sluten psykiatrisk vård elleri specialsjukhus eller vårdhem för psykiskt utvecklingsstörda, och har handärefter blivit slutiigt utskriven under väsentligen sararaa förhållandensora, kända eller ej, förelåg vid beslutet ora intagningen eller kvarhållandet,skall han anses ha varit utsatt för obefogat rågripande ora det fraragår altoraständigheterna utgjorde otillräcklig gmnd för beslutet. Vad nu sagts ägerdock ej tUlärapning, ora beslutet varit föremål för överprövning eflerunderställning eller överklagande eller när beslutet raeddelats av högrerayndighet efter fullföljdsförfarande. 5 § Rätt till ersältnrågföreligger ej, om den sora tUl följd av rayndighets beslut varit utsatt förobefogat ingripande själv uppsåtligen föranlett beslutet eller, i fall soraavses i 3 §, sökt undandraga sig fömnder-söknråg eller lagförråg eller i övrigtotillbörligen försvåra utrednrågen. Järaknråg av ersättningfår ske efter vad som finnes skäligt, ora tiden för ingripandel avräknats vidfastställande av brottspåföljd eller om därvid eljest tagits hänsyn tillingripandel. 6 §Ersättning utgår för hinder eller förlust i näring, såsora mistad arbetsförtjänst, avbräck i rörelse eller nedsättning av arbetsförmågan. Därjämte ersätts nödiga kostnader sora uppkorarait i annat hänseende i samband raed genoraförande av del obefogade ingripandet. Beräkningen av ersättningskall hänföra sig till förhållandena då skada inträdde eller kostnad uppköra.Sålunda beräknad ersättning skall järakas efler de förändringar av basbeloppetenhgt lagen (1962r 381) ora allmän försäkring sora inträtt intill dessjustitiekanslern raed stöd av 10 § nedan raeddelar beslut i sak rörandeersättningsfrågan. 7 §Frihetsberövande anses ha raedfört själsligt lidande eller obehag sora skall föranleda ersättning. Denna beräknas tUl tiondelen av det bas belopp sora gällde vid liden för justitiekanslerns beslut i sak rörande er sättningsfrågan. Därutöver beräknas elt hundradels basbelopp för varje påbörjat dygn av av frihetsberövandet och fyra tusendels basbelopp för varje påbörjat dygn av den lid av frihetsbe rövandet sora följt därefter. Utgör flerafrihetsberövanden led i en enhetiig behandling såsora verkställighet avbrottspåföljd, i förekommande fall föregången av häktning eUer anhållande,eller beredande av viss vård eller liknande, anses de vid beräkningen aversättning bilda elt saramanhängande frihetsberövande. Har frihetsberövanderaedfört särskilt kännbart lidande, för vilket ersättning enligt första stycketpålagligen skulle utgöra otillräcklig gottgörelse, eller föreligger synnerligaskäl att ersättning skaU utgå för lidande till följd av annanfrihetsinskränkning än frihetsberövande, skall ersättningen i anledning avsådant frihetsberövande eller sådan frihels-inskränkning beräknas efterlidandets art och orafattning. Därvid skall 6 § andra stycket ha raotsvarandetUlärapning. 8 §Anspråk på ersättning får ej överlåtas till annan innan ersättning en blivit slutligen bestämd. Omfrihet från utmätning av ersättning stadgas i utsökningslagen (1877r 31 s. 1). Prop.1974: 97 96 9 §Vill någon kräva ersättning enligt denna lag, skall han framställa sitt anspråk hos justitiekanslern inora tre raånader från det sådant för hållande slutgiltigt rålrält som enligt 24 §§ föranleder alt ingripandet skaU anses obefogat. Har han ej iakttagit detta och ej heller råora an given tid oraedelbart vid dorastol väckt talan raed sådant anspråk, har han förlorat sin rätt till ersättning utora i fall sora sägs i andra stycket. Ersättnrågsrätten kvarstårtills vidare, ora någon före tidens utgång väckt talan vid dorastol raed yrkandeora skadestånd av staten enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen i anledning avbeslut sora föranlett ingripandet, Justitiekanslern bereder dåtillfälle att inora viss ytterligare tid göra fraraslällning hosjustitiekanslern ora att lUlika få ersättning enligt denna lag,Ersättningsrätten går därvid förlorad, om framställning icke görs inora denliden. 10 §Justitiekanslern handhar för statens räkning frågor ora ersättning enhgt denna lag. Finner justitiekanslernvid prövning av gjord fraraslällning att anspråk på ersättning ellergottgörelse för ansökningskostnader skall helt eller delvis bifallas, raeddelarhan beslut därora. I vad ett anspråk ogiUas hänvisas sökanden alt inora visstid väcka talan mot staten vid dorastol. Har sökanden redan väckt talan vidunderrätt mot staten eller koraraun ora skadestånd enligt 3 kap. 2 §skadeståndslagen i anledning av beslut som föranlett ingripandet, skallhänvisningen avse den underrätten. Talan mot beslutvarigenora justitiekanslern avvisat anspråk ulan att uppta det tUl prövning isak föres hos genora besvär. Beslut sora justitiekanslern eljestmeddelat enligt denna paragraf får icke överklagas. 11 §Rätten till ersättning i vad avser anspråk som justitiekanslern går förlorad, ora ej talan raot staten blivit väckt inora den tid och vid den dorastol sora angivits i hänvisningen. Sådantalan får icke avse ersättning i annat hänseende eller till högre belopp änsora yrkats hos justitiekanslern. Ej heller får fordras gottgörelse förkostnader hos justitiekanslern uiöver vad sora begärts hos denne iansöknrågsärendet. 12 §I fall då någon har varit utsatt för obefogat ingripande vidkännes staten hans ansöknrågskostnader hos justitiekanslern raed undantag för kostnad sora icke varit skäligen påkallad för alt tillvarata hans rätt. Försådant fall skall beträffande rättegångskostnader vid dorastol gälla, raedtUlärapning i övrigt av 18 kap. , att staten, där ej annatföranleds av 18 kap. 6 eller 8 § sararaa balk, alltid själv skall vidkännassina kostnader, så ock kostnad sora åsarakas raotparten genora att statenfullföljt talan. 13 §Utgår ersättning enligt denna lag och har sökanden haft rätt till skadestånd av annan, inträder staten i raotsvarande raån i hans rätt. Dennalag träder i kraft den , då lagen (1945r 118) om ersättning ivissa fall åt oskyldigt häktade eller dörada ra. upphör all gälla. Dennya lagen äger därefter tUlärapning järaväl i fråga ora ingripande sora skettinnan lagen trädde i kraft. Har före ikraftträdandet fraraställtsersättningsanspråk på sätl sora anges i 5 § garala lagen, skall dock den lagentillärapas beträffande ersättning för sådana i dess 13 §§ oraförmälda åtgärdersom anspråket avser. 1974: 97 97 Behovetav ny lagstiftning på området vitsordas i stor utsträcknråg i remissvaren. TUldem som delar utrednrågens uppfattning alt ersättnrågsskyddet vidfrråetsråskränkningar bör utökas uiöver vad sora följer av den gäUanderegleringen hör JK, RÄ, kammarrätten i , kriminalvårdsnämnden,interneringsnämnden, polismästaren i , länsstyrelserna i ochVärmlands län. JKframhåller att det råom raraen lag får anses vara i huvudsak tillfredsställande sörjt för alt den sora av raisstag berövats friheten fårekonoraisk gottgörelse av det allraänna. I den mån endast skadeståndslagen kanåberopas av de skadelidande är förutsättningarna för utbekommande aversättning särare. Skadeståndslagen ålägger visserligen det allraännaersättningsskyldighet i ej oväsentlig orafaltnråg för oriktigmyndighetsutövning som av något skäl ej kan läggas enskild befattningshavaretUl last som fel eller försummelse. Sålunda föreUgger ersättningsskyldighetvid s. k. anonyma fel och kumu-lerade fel ävensom då befattningshavaren kanåberopa subjektiva ursäkter för sitt objektivt culpösa handlrågssätt. Mengenora lagens av-gränsnråg till förhållanden som har direkt anknytning till feleller försuraraelse vid rayndighetsutövning faller utanför ersättningsregelnsådana beslut som visserligen är objektivt sett felaktiga, exerapelvis genoraatt besluten bygger på utredningsresultat som är oriktiga på grund av förhållandensom ligger utanför rayndighetens rådighet, raen sora är riktiga i formellmening. Så t. ex. kan utredningsmaterialet innehålla en falsk eller ovarsamutsaga. Vidare kan någon avgörande omständighet vara okänd för denbefattningshavare som ansvarar för beslutet utan alt della på något sätt kanläggas honom till last. JK framhåller att det för situationer sora dessa ärklart, att skadeståndslagen inte ger ett tUlfredsställande skydd för den soraoriktigt berövats frråeten eller eljest fått den inskränkt. Det lorde ståklart, att behov finns av en kompletterande lagstiftning för att trygga rättentill ersättning för den som genom misstag blivit föreraål förfrihetsinskränkning.