prop · FX0333 · 1974-12-31 00:00:00 — däremotifrågasätter, huruvida det är nödvändigt att införa en bestämmelse om undantagfrån fraktförarens skyldighet att utfärda fraktsedel, och framhåller att detsaknas anledning tro att rätten att begära fraktsedel skulle missbrukas påsådant sätt att olägenhet uppkommer för fraktföraren. 1 likhetmed utredningen viU jag framhåUa att man i det stora hela torde kunna utgå frånatt varken varuhavare eller fraktförare kommer att göra bruk av sin rätt attkräva upprättande av fraktsedel i andra fall än då det föreligger objektivtgodtagbara skäl för detta. Man kan emellertid inte bortse från möjligheten attpart begär att fraktsedel skall upprättas i fall då fraktsedel vanligen intebrukar upprättas och då berättigade skäl härtiU inte heUer föreUgger. Jag delarutredningens uppfattning att det finns behov av en undantagsregel för dessafall. Frågan om möjlighet för part alt motsätta sig alt fraktsedel upprättas ifall då detta medför beaktansvärd olägenhet för honom sammanhänger medbestämmelserna om fraktförarens undersökningsskyldighet. Som närmare skallredovisas i specialmotiveringen tiU 12 § bör fraktförarens rättsUga ställningvid befordran utan fraktsedel inte vara aUdeles densamma som när fraktsedelupprättats. Upprättas inte fraktsedel bör fraktföraren nämligen under vissaomständigheter bli befriad från den skyldighet han annars har att undersöka detgods han tar emot till befordran. Detta bör t. ex. gäUa när gods lämnas liUbefordran i samband med alt en buss i Unjetrafik gör uppehåll vid en hållplats.För att lättnaden i fraktförarens undersökningsplikt inte skaU bh iUusoriskbör avsändaren inte ha möjlighet att ändra fraktförarens rättsliga ställning idetta hänseende genom att påtvinga honom fraktsedeL Jag förordar därför attutredningens förslag läggs till grund för lagstiftningen. Huvudregeln börsålunda vara att fraktsedel skall upprättas om en av parterna begär det. Partskall dock kunna motsätta sig att fraktsedel upprättas om användandet avfraktsedel inte är brukhgt vid det slag av befordran som är i fråga eller omanvändandet av fraktsedel medför beaktansvärd olägenhet för honom. Utredningen föreslår att det skapas två olika typer avfraktsedlar. Den ena typen bör ges endast bevisfunktioner medan den andra, somav utredningen benämns "lnrikes-CMR"-fraktsedel, bör få sammarättsliga karaktär som CMR-fraktsedeln. Förslaget om en"Inrikes-CMR"-fraktsedel har föranletts av en strävan att göra detmöjligt att utnyttja bUfraktsedeln som ett hjälpmedel i vissa köpförhållanden.Utredningen upplyser att företrädare för varuhavare, fraktförare ochförsäkringsgivare har förklarat att möjlighet till betalning mot fraktsedelborde öppnas även vid inrikes befordran. En stor del av de inrikes transporterna äger rum utan attfraktsedel utfärdas. Bilfraktsedlar av olika slag har dock förekommit sedanlänge. Främst torde dessa fylla vissa kontroll- och bevisfunktioner. Däremot ärde inte, såsom CMR-fraktsedeln samt flyg- och järnvägsfrakt- sedlarna, utformade på sådant sätt att de kan fylla någraköprättsliga funktioner. För detta krävs enligt 16 § köplagen att fraktsedelnär så inrättad att säljaren, efter det att fraktsedeln har utgivits tiUköparen, inte äger förfoga över godset under befordringen (t. ex. genom att gefraktföraren anvisning om att godset skall utlämnas tUl annan person än den somursprungligen angivits som mottagare). Om en sådan fraktsedel använts ärköparen vid handelsköp skyldig att betala köpeskUlingen redan när fraktsedelnpresenteras för honom och kan inte vänta på att godset kommer fram (16 och 71§§ köplagen). Fraktsedlar av denna typ är därför särskUt lämpade förtransporter som tar i anspråk, eftersom säljaren inte behöver väntapå betalning ända tUl dess godset har kommit fram tUl köparen. Utredningenhar uttalat att den har svårt att finna varför det inte för inrikes godsbefordranpå väg bör finnas en typ av fraktsedel som svarar mot bestämmelserna i 16 §köplagen. anses det emellertid olämphgt att för alla transporterföreskriva bruk av sådan fraktsedel, eftersom detta skulle utesluta avsändarenfrån möjligheten att på ett enkelt och formlöst sätt förfoga över godset i detalrikt förekommande fall, då det inte är aktuellt att använda fraktsedeln somett medel att uppnå betalning. 1 enlighet härmed har utredningen utformatreglerna om inrikesfraktsedeln så, att den i och för sig fungerar endast somett bevismedel Om parterna dessutom önskar att fraktsedeln skall tjäna somlegitimationshandling kan de uppnå detta genom att förse fraktsedeln medpåskriften . I anslutning härtUl förestås särskilda reglerför befordran under sädan fraktsedel, bl. a. beträffande rätten att förfogaöver godset. Remissinstansernahar i stor utsträckning utan kommentarer godtagit all det vid inrikes befordranskall finnas möjlighet att välja meUan två typer av fraktsedlar. Negativa synpunktersaknas dock inte. framhåller att det inte finns någotbehov av en "Inrikes-CMR"-fraktsedel och att fraktsedeln vid inrikesbefordran därför endast bör tUläggas bevisfunktioner. Ett system med två olikafraktsedelstyper är enligt åkeriförbundets uppfattning också ägnat att splittrasträvan mot administrativ enkelhet. och däremot anser att det endast skall finnas fraktsedlar av typen"InrUces-CMR". uttalar som stöd för sin uppfattningatt det torde bli mycket svårt för enskilda parter att överblicka konsekvensernaav användandet av den ena eller andra typen av fraktsedel. Speditörförbundethänvisar, i likhet med åkeriförbundet, till de administrativa svårigheter somtvå fraktsedelstyper medför. Vid denordiska departementsöverläggningarna uppnåddes enighet om att det inte finnsnågot praktiskt behov av en fraktsedel av typen "Inrikes-CMR".Betalningsvillkoren vid inrikes handelsköp innebär sällan att köparen ärskyldig att erlägga kontant betalning mot dokument eller vid godsetsmottagande. 1 regel medges viss kortare tids kredit. Jag delar dennauppfattning. Jag viU också betona att bankerna inte torde godta en"lnrikes-CMR"-fraktsedel som säkerhet vid finansiering av ett köp, såvida inte den finansierandebanken anges som mottagare i fraktsedeln. Detta förklaras av att mottagarensrätt alt få ut godset när det kommit fram till bestämmelseorten inte ärberoende av att han kan förete avsändarens fraktsedelsexemplar. Ytterligare kanframhållas all dagens inrikes vägtransporter sker med stor snabbhet. Tidenfrån det godset mottagits tiU befordran och tUl dess godset nåttbestämmelseorten är i allmänhet kort. Även om det är fråga om ett kontantköphar säharen därför sällan något intresse av alt begära betalning mot dokument,särskilt som godset ofta når bestämmelseorten som avsändarensfraktsedelsexemplar kommer mottagaren tiU hända. Redan den omständigheten att det inte finns något praktisktbehov av en "lnrikes-CMR"-fraktsedel utgör enligt min mening tUlräckligtskäl mot att förslaget härom genomförs. HärtUl kommer emellertid att ettlagfäst system med två typer av fraktsedlar våUar praktiska svårigheter. Detkan såsom påpekar bh mycket svårt för enskUda parter attöverblicka de konsekvenser som följer av bruket av den ena eller andra typen avfraktsedel. Riskerna för rättsförluster är uppenbara. Del är också uppenbartatt förekomsten av två fraktsedelstyper är ägnad att komplicera parternasadministrativa rutiner, nägot som kan leda till ökade transportkostnader. Det kan naturligtvis inte uteslutas alt det i vissasällsynta faU skulle vara av värde om det vid inrikes befordran fanns tUlgångliU en fraktsedel av typen "Inrikes-CMR". Inget hindrar emellertidatt fraktföraren och avsändaren i sådant fall utan stöd i lag använder enfraktsedel av den typen. Del kan nämligen inte anses strida mol lagenstvingande reglering att parterna genom hänvisning tUl CMRs regler om rätten attförfoga över godset eUer genom uttryckliga avtalsvUlkor utformar fraktsedeln såatt den uppfyller kraven i 16 § köplagen. Med hänvisning till vad jag nu anfört föreslår jag att ilagen endast tas in regler om den typ av fraktsedel som används vid inrikesbefordran och vars rättsverkningar är begränsade till att tjäna som bevis omtransportavtalets innehåll och det gods som mottagits tUl befordran. Beträffande fraktsedelns innehåll gäller enhgt CMR (art.6) att den vid internationell befordran skall innehålla ett stort antalobligatoriska uppgifter. Härutöver kan parterna, om de så önskar, föra inytterligare uppgifter. Enhgt utredningens uppfattning kan vid inrikes befordranantalet obligatoriska uppgifter starkt begränsas. Med hänvisning härtUlföreslår utredningen att fraktsedeln skaU innehåUa uppgift om avsändarens ochmottagarens namn och adress, ort och dag för godsets mottagande till befordran,bestämmelseorten samt en beskrivning av godset (antalet , deras märkenoch nummer). Part skall dessutom ha rätt att på begäran få vissa andrauppgifter antecknade, t. ex. godsets bruttovikt. Remissinstanserna har godtagitden begränsning av antalet obligatoriska uppgifter som utredningen föreslagit.Sveriges advokatsamfund föreslår dock att som en obligatorisk uppgift skallingå även uppgift om fraktförarens namn och adress. förslag med att fraktförarens underskrift av fraktsedelnkan vara otydlig. Med hänsyn tiU lastbilsmarknadens komplicerade natur kanenligt samfundet särskUda svårigheter uppkomma, när det i det enskilda falletskall avgöras vem som är fraktförare. Jag delarutredningens uppfattning att antalet obligatoriska uppgifter i fraktsedeln börbegränsas vid inrikes befordran. De av utredningen föreslagna uppgifterna böringå i fraktsedeln. Dessutom bör, som föreslagit,fraktförarens namn och adress utgöra en obligatorisk uppgift i fraktsedeln.Detta gäller f. ö. enligt CMR. Bland de uppgifter som enligt utredningsförslaget partskaU ha rätt att på begäran få intagna i fraktsedeln ingår uppgift om denallmänt vedertagna benämningen på farligt gods. Utredningen föreslår dessutom iannat sammanhang att avsändaren i fråga om farligt gods skall noga underrättafraktföraren om den fara som godset innebär och, när det är nödvändigt, om deförsiktighetsmått som skall vidtas. Har sådan underrättelse inte lämnats kanfraktföraren lossa godset eller i vissa fall förstöra eller oskadliggöra dettautan att bli ersättnuigsskyldig gentemot avsändaren. Transporterav farligt gods har ökat i omfattning. De utgör ett hot molmänniskors liv och hälsa och mot vår mUjö. ÅtskUliga åtgärder har därförvidtagits i syfte att öka säkerheten vid dessa transporter. Jag hänvisar idenna del tiU vad som anförts i prop. 1973:143 med förslag att riksdagengodkänner den europeiska överenskommelsen om internationeU transport av farligtgods på väg (ADR). ADR innehåller en förteckning och klassificering av ämnenoch föremål som på grund av sina farhga egenskaper bör uteslutas från befordraneller tas emot tUl befordran endast på särskilda vUlkor, t.ex. i fråga omgodsets förpackning och etikettering. Enligt gäller också att fraktförare,senast då transportuppdraget ges, skaU erhålla skriftliga instruktioner, vUkabl. a. skaU innehålla uppgift om det sätt på vUket godset är farligt och om desäkerhetsåtgärder som är nödvändiga för att avvärja faran. I propositionenbehandlas också frågan om nationella vägtransporter av farligt gods. Sådanatransporter anses även i fortsättningen böra regleras inom ramen för gäUandeproduktkontrollagstiftning. Därvid förutsätts att föreskrifter för nationellavägtransporter kommer att utarbetas på grundval av innehållet i ADR. Enligt minmening bör som ett komplement till dessa åtgärder föreskrivas en skyldighetatt i fråga om farligt gods i fraktsedeln ta in uppgift om den gängsebenämningen på sådant gods och, om så krävs, de försiktighetsmått som skalliakttas. Bestämmelsen kan synas onödig vid sidan av den förut berörda regeln omavsändarens upplysningsplikt och de offentligrättsliga regler om transport avfarligt gods som kan väntas bh utfärdade för inrikes transporter. Man bör dockenligt min mening inte förbise att fraktsedelsblanketterna utformas med hänsyntUl vUka uppgifter som är obligatoriska. Finns på dessa ett särskilt utrymmeför uppgifter om farligt gods ökar förutsättningarna för att avsändarenverkligen fullgör sin underrättelseskyldighet och för att uppgiften vidare- befordras till dem som deltar i transportens utförande.Därmed ökar också säkerheten vid dessa transporter. Sammanfattningsvis föreslår jag alltså att somobligatoriska uppgifter i fraktsedeln skaU ingå, förutom de av utredningenföreslagna uppgifterna, uppgift om fraktförarens namn och adress samt, i frågaom farligt gods, uppgift om godsets allmänt vedertagna benämning och, om såkrävs, de försiktighetsmått som skall iakttas. Utredningen föreslår att i lagen tas in regleröverensstämmande med CMRs om avsändarens ansvarighet gentemot fraktföraren förfelaktiga eller ofuUständiga uppgifter i fraktsedeln samt om fraktförarensskyldighet att undersöka godset och att i fraktsedeln göra förbehåU om godsetoch dess tillstånd (art. 7 och 8). Även i fråga om fraktsedelns bevisverkanföreslår utredningen att CMRs regelsystem följs (art. 9). Förslaget, som hargodtagits av remissinstanserna, innebär följande. Avsändaren skaU ansvara för kostnad och skada som drabbarfraktföraren tUl följd av att han lämnat oriktiga eller ofullständigauppgifter i fraktsedeln. Dessa ansvarsregler blir tiUämphga också på depraktiskt viktiga fallen att det är fraktföraren eUer någon av hans anstäUdaeUer medhjälpare som upprättar fraktsedeln efter avsändarens anvisningar.Ersättningsskyldighet föreligger oberoende av om avsändaren förfarit oaktsamteller ej, när han lämnade den oriktiga eller ofullständiga uppgiften. Jag delar utredningens uppfattning att lagen bör innehållaregler om avsändarens ansvarighet för ofullständiga och oriktiga uppgifter ifraktsedeln. Dessa bör, med vissa redaktionella ändringar, utformas i enlighetmed utredningsförslaget. En förutsättning för att man skall kunna åläggaavsändaren ansvarighet oberoende av vållande bör dock vara att det öppnasmöjlighet att jämka skadestånd som framstår som oskäligt betungande. Dennafråga kommer jag att närmare beröra i ett senare avsnitt (6.11). Reglerna om fraktförarens undersökningsskyldighet utgörgrundvalen för bestämmelserna om fraktsedelns bevisverkan. Enligt utredningensförslag skall det åligga fraktföraren att vid godsets mottagande undersökafraktsedelns uppgifter om antalet koUin samt deras märken och nummer. VidareskaU fraktföraren undersöka godsets och förpackningens synliga tillstånd.Finner han därvid att godset inte motsvarar uppgifterna i fraktsedeln eller attgodset inte är i gott skick skaU han i fraktsedeln göra förbehåll med kortangivande av grunden för förbehållet. Används inte fraktsedel för befordringen,åligger det fraktföraren att undersöka godsets och förpackningens synligatillstånd i den utsträckning omständigheterna i det enskilda fallet inleföranleder till annat saml att underrätta avsändaren om de förbehåll som hananser att han bör göra. Utredningens förslag på denna punkt skall ses motbakgrund av att omständigheterna vid fraktförarens mottagande av godset iblandär sådana att ingen eller endast en mycket flyktig undersökning av godset kanäga rum, t. ex. då godset tas emot medan en buss i linjetrafik gör ett kortuppehåll på en hållplats. Har fraktföraren inte gjort förbehåll om fraktsedelnsuppgifter om antalet koUin och deras märken och nummer skall uppgifternapresumeras vara riktiga. Och har fraktföraren inte gjort något förbehållbeträffande godsets och förpackningens synhga tillstånd skall på motsvarandesätt godset och förpackningen antas ha varit i gott synhgt tillstånd när godsettogs emot till befordran. Presumtionen kan dock kullkastas genom bevisning omde verkliga förhåUandena. Jag delar utredningens uppfattning att CMRs reglering avfraktförarens undersökningsskyldighet och de till dessa regler anknutnabevisreglerna bör genomföras även för inrikes befordran. Jag ansluter mig ocksåtill förslaget att fraktföraren i princip skall vara skyldig undersöka godsetsoch förpackningens synliga tUlstånd även om fraktsedel inte utfärdas. 6.6 Avsändarens ansvar för bristfäUig förpacknmg, farligtgods m. m. Enligt CMR (art. 10) är avsändaren på objektiv grundansvarig gentemot fraktföraren för skada och kostnad som orsakas av bristfälligheti godsets förpackning, såvida inte bristfälhg-heten var synlig eUer känd förfraktföraren, när han tog emot godset, och han underlät att göra förbehålldärom. Under de överläggningar som ägt rum mellan de nordiskakommittéerna har ingående diskuterats huruvida avsändaren bör åläggas striktansvar för bristfäUighet i godsets förpackning även vid inrikes befordran. Manhar slutligen enats om att föreslå att reglerna om avsändarens ansvarighet förbristfällig förpackning utformas i enhghet med vad som gäUer vid internationellbefordran men sökt mildra eventuella OtUlfredsstäUande konsekvenser avföreskriften om strikt ansvar genom att öppna möjlighet till jämkning avskadestånd som avsändaren ådrager sig enligt förslaget. Utredningens förslaghar inte föranlett andra erinringar under remissbehandlingen än att och föreslår att bestämmelsen skallgöras tillämplig även pä bristfällig märkning och adressering. Mot attavsändaren skall bära strikt ansvar för skada och kostnad som uppkommer tillföljd av bristfällighet i godsets förpackning kan anföras samma invändning somnär det gäller avsändarens ansvar för fraktsedelns innehåll, nämligen attavsändaren löper risk att drabbas av en alltför betungandeskadeståndsskyldighet. Som utredningen framhåller, bortfaller emeUertid dennainvändning om skadeståndet kan jämkas i de fall då skadeståndsskyldighetenframstår som oskäligt betungande. Med en sådan utformning av ansvarssystemetanser jag att utredningens förslag om strikt ansvar för skada och kostnad somuppkommer till följd av bristfälhghet i godsets förpackning bör kunna godtagas. Vad gäller det av ett par remissinstanser framfördaförslaget att avsändarens ansvar för bristfällig förpackning skall omfatta ävenbristfällig märkning och adressering vill jag påpeka att avsändaren i vissasådana fall kan bli ansvarig gentemot fraktföraren redan enligt andra regler iden föreslagna lagen. Om bristen i fråga om godsets märkning eller adressering motsvaras av oriktighet eUer ofuUständighet i fraktsedelkan nämligen sådant ansvar föreUgga enligt de berörda reglerna omavsändarens , ansvarighet för fraktsedelns innehåU. Den av remissinstansernaföreslagna ändringen skulle medföra att olika regler kom att gälla förinternationeU och inrikes befordran. En sådan ordning bör inte införas annat ändå myckel starka skäl talar härför. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört ochdå del inte är förenat med några särskilda nackdelar att avsändaren i de falldå reglerna om avsändarens ansvar för fraktsedelns innehåll inte är tUlämpliga,blir ansvarig enligt allmänna skadeslåndsrättsliga regler, anser jag det intepåkallat att låta bestämmelserna om avsändarens ansvar för bristfälUg förpackningomfatta även bristfäUig märkning och adressering. 1 övrigt föranleder utredningens förslag i denna del ingenerinran från min sida. Jag ansluter mig sålunda tiU att reglerna utformas iöverensstämmelse med vad som gäller enligt CMR. CMR (art. 22) föreskriver att avsändaren, när hanöverlämnar farligt gods till fraktföraren, skall noga underrätta denne om denfara som är förenad med befordringen av godset. Han skall vidare, i den måndetta är påkaUat, ge fraktföraren upplysningar om de försiktighetsmått somerfordras. Någon viss form föreskrivs inte för dessa upplysningar. Hårdeintagits i fraktsedel gäller dock att de skaU anses ha bragts tiU fraktförarenskännedom. 1 övriga fall åligger det avsändaren att på annat sätt visa attfraktföraren känt tUl den risk som var förenad med befordringen av godset. Haravsändaren inte fullgjort sin upplysningsphkt och hade fraktföraren intekännedom om godsets farliga beskaffenhet får fraktföraren när som helst ochvar som helst lossa, förstöra eller oskadliggöra godset utan att detta medförersättningsskyldighet för honom. Avsändaren kan dessutom göras ansvarig förkostnad och skada som uppkommit till följd av att det farliga godsetöverlämnats tUl fraktföraren. Utredningen föreslär att denna reglering genomförs ocksåför inrikes befordran. Förslaget har i huvudsak lämnats utan erinran underremissbehandlingen, dock att näringslivsorganisationerna föreslår att begreppetfarligt gods skall överensstämma med definitionerna i den europeiskaöverenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg (ADR). Jag ansluter mig till utredningens förslag och förordarsålunda att lagens regler om ansvar för befordran av farligt gods utformas ienlighet med motsvarande regler i CMR. Detta innebär att avsändare som inteuppfyller sin upplysningsplikt mot fraktföraren blir ansvarig pä objektiv grundför kostnad och skada i anledning av godsets överlämnande tiU befordran. Dettastränga ansvar kan enligt min mening endast godtagas under förutsättning attdet öppnas möjlighet att jämka skadestånd som framstår som oskäligt betungande.Lagförslaget innehåller en sådan regel, till vilken jag återkommer i ett senareavsnitt (6.11), Jag anser det inte lämpligt att som näringslivsorganisationernaföreslår direkt anknyta begreppet farligt gods till de offentligrättsligadefinitionerna av detta begrepp i ADR. Utvecklingen medför att nya farligaprodukter ständigt tillkommer. Det är givet att det inte är möjligt attkomplettera ADR i takt med denna utveckling utan att en viss eftersläpningsker, i synnerhet som dessa kompletteringar måste förhandlas fram på detinternationella planet. Någon anledning att låta denna eftersläpning slå igenomockså i det privaträttsliga förhållandel mellan transportören och transportkundenfinns inte. Det står emellertid klart att produkter som finns medtagna i ADRbör bedömas som fariiga också vid tillämpningen av de privaträttsliga reglernaom inrikes vägtransporter. Enligt CMR(art. 11) skall avsändaren tUl fraktförarens förfogande StäUa de handhngar ochge honom de upplysningar som erfordras för alt fraktföraren skall kunnauppfylla de t u 11 -bestämmelser och andra offentliga föreskrifter Som skalliakttagas innan godset lämnas ut tiU mottagaren. Fullgör avsändaren inte denna skyldighet,skall han ersätta fraktföraren för den skada och kostnad som uppkommer tillföljd därav, såvida inte fel eller försummelse ligger fraktföraren tiU last.Fraktföraren är dock inle skyldig att undersöka om handhngarna ellerupplysningarna är riktiga eller fuUständiga. Fraktföraren i sin tur ansvarar påsamma sätt som en kommissionär för att de handlingar som överlämnats till honomoch som antecknats i fraktsedeln inte förloras eUer används oriktigt.Fraktförarens skadeståndsansvar är begränsat och ersättningen får inteöverstiga vad som skuUe ha utgått om godset förlorats. Utredningen framhåller att det även vid inrikes befordrankan förekomma att för befordringen gäller sådana särskilda offentligaföreskrifter som avses i CMR (art. 11). Som exempel nämner utredningen allsärskilt tillstånd kan krävas för befordran av levande djur under epizooti.Vidare påpekar utredningen att gränspassage kan förekomma vid befordran somenhgt lagen är att anse som inrikes befordran. Mot bakgrund härav föreslår utredningenatt vid inrikes befordran skall gälla samma regler som vid internationeUbefordran. Förslaget har kritiserats av på en punkt.Förbundet framhåller att en förutsättning för tillämpning av reglerna omfraktförarens ansvarighet för handlingar Som överlämnats till honom är attdessa omnämnts i fraktsedeln. Förbundet är starkt kritiskt till att ohkabestämmelser skall tillämpas beroende på om handlingarna omnämnts i fraktsedelneller ej och föreslår att bestämmelsen utformas så att den omfattar alla falldå avsändaren överlämnat handlingar till fraktföraren, oberoende av omhandlingarna antecknats i fraktsedeln.