prop · FX0395 · 1974-12-31 00:00:00 — Bevisupptagningenhgl lagen får dock inle ske när det är fråga om ansvar för gärning som harkaraktär av politiskt brott eller som inle är belagd med straff i svensk lag. Imål om ansvar för brottslig gärning får part inle höras under ed ellersanningsförsäkran (1 §). Bevisupptagning äger rum vid allmän underrätt. Iallmänhet ankommer bevisupptagningen på den underrätt där den vistas som skallhöras eller innehar handling eller föremål som det är fråga om (2 §). Kanbegärd åtgärd inte vidtas, skall den utländska domstolen underrättas härom.Finner domstolen att åtgärden ankommer på annan domstol, skall framställningenöversändas till denna (3 §). Rätlen utsätter dag för ärendets företagande ochunderrättar i vissa fall den utiändska domstolen om vilken dag ärendet skallförekomma (4 §). Ärendet skall vid domstolen handläggas som bevisupptagningutom huvudförhandling enligl RB (5 §). Avser framställning parts hörande undered, skall vad om förhör med part under sanningsförsäkran i rättegång vid svenskdomstol stadgas äga motsvarande tillämpning (6 §). Är den som skall höras elleri övrigt fullgöra något enligl lagen i det land, varifrån framställningenkommer, berättigad att utöver vad som gäller enligt RB vägra all efterkomma vadsom begärs av honom, gäller detta även vid bevisupptagningen inför den svenskadomstolen (7 §). Om den utländska domstolen begär alt vid edsavläggelse skallanvändas andra ordalag än enligt svensk lag eller alt i övrigt annat förfarandeän enligl svensk lag skall iakttas, får rätten pröva om det kan ske. Det krävsdock att den som skall fuUgöra eden samtycker. Om den utländska domstolen iövrigt begärt att visst förfarande skaU tillämpas vid bevisupptagningen, skallbegäran efterkommas om det inte strider mot svensk lag (8 §).Delgivningskostnad och inställelsekostnad för annan än part skall gäldas avstatsverket (9 §). Protokoll över bevisupptagningen samt kostnadsräkning skalltUlställas den utiändska domstolen. Majrt har tillagts befogenhet attefter avtal med främmande stat förordna att kostnaden inte skall utkrävas avden utländska domstolen (10 §). Bestämmelserna i lagen skall vara tillämpligaäven i sådana fall när framställning inte sker genom UD utan direktskriftväxling enligt gällande överenskommelse äger rum mellan domstolarna.Vidare kan Kungl. Majrt efter avtal med främmande stat förordna attbestämmelserna skall gälla när framställning inte sker genom UD utan översändsfrån konsul för den staten (11 §). Meddelanden tUl utländsk domstol enligtlagen skaU översändas tiU UD för vidare åtgärd eller i förekommande fall tillkonsul för den andra staten om inte direkt skriftväxling mellan domstolarnaäger rum (11 §). I den till lagen anslutande kungörelsen finns närmarebestämmelser om lagens tillämplighet när framställning sker genom konsul ivissa stater och när direkt skriftväxling äger rum samt särskUda regler omregleringen av kostnadsfrågorna. Medanledning av det skandinaviska rättshjälpsprotokollet har utfärdats cirkulär (1958:533) från chefen för, tiU rikets domstolaroch åklagarmyndigheter angående inbördes rättshjälp mellan , ochNorge. Cirkuläret innehåller bl.a. uppgift om de myndigheter i ochNorge tUl vUka framställning om delgivning och bevisupptagning kan sändas. Icirkulär (1968:32) till de aUmänna domstolarna och åklagarna med vissaföreskrifter i anledning av tiUträde till den europeiska konventionenom inbördes rättshjälp i brottmål anges vad som bör iakttas när domstol elleråklagare vid handläggning här i landet önskar biträde från främmande statenligl brottmålskonventionen. Sålunda anges bl.a. att framställning som avserrättshjälp i eller sänds direkt tiU den danska eller norskamyndighet som är behörig att ombesörja den önskade åtgärden. Begäran omrättshjälp i annan konvenlionsstal inges till UDrs juridiska byrå. 1brottmålskonventionen föreskrivs i art. 8 att vittne eller sakkunnig, som hardelgetts kallelse i konventionsstat genom utländsk myndighet, inle får på grundav utevaro underkastas straff, vite eller annan tvångsåtgärd, oavsett om sådanpåföljd har angetts i kallelsen. I det förutnämnda cirkuläret till de allmännadomstolarna och åklagarna har till följd av den angivna bestämmelsenföreskrivits, att kallelse i dessa fall inle bör innehålla erinran om sådanpåföljd vid utevaro. Art. 26 fjärde stycket öppnar emellertid möjlighet föranslutna stater att sinsemellan införa en annan ordning. Framställningom delgivning med någon som vistas utanför sker i allmänhet via UD.Tillvägagångssättet regleras i kungörelsen (1933:618) angående biträde avutrikesdepartementet för delgivning av handlingar i utlandet. UD har utfärdatinstruktioner som syftar till att delgivning i utlandet skall verkställas påsådant sätt, att den erhåller laga verkan i . Även framställning frånmyndighet i främmande stat om biträde med delgivning av handling här i riketgörs i allmänhet hos UD, som antingen själv ombesörjer delgivningen elleröverlämnar framställningen till länsstyrelse för verkställighet. Beslämmelserom delgivningsförfarandet meddelas i kungörelsen (1909:24 s.l) angåendedelgivning av handling på begäran av utländsk myndighet. I vissa fall fårlänsstyrelsen verkstäUa delgivning på framställning av konsul för den främmandestaten. Enligtcirkulär (1969:495) med anledning av tiUträde tUl omdelgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden av civU eller kommersieUnatur skall domstol som önskar att handling i mål eller ärende av sådan naturskall delges i annan stat göra framställning därom till centralorganet ivederbörande stat. Framställningen avfattas på tryckt blankett enligl formulär.Översällnings-och delgivningskostnad betalas av domstolen. FramstäUning omdelgivning i eller skall göras direkt hos den danska eller norskamyndighet som är behörig att ombesörja delgivningen. Närmarebestämmelser har givits i anvisningar av ministern för utrikes 1 saml Nr 95 ärendena(1969:504) om förfarandet vid översändande av delgivningsframställning enligtHaagkonventionen om delgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden avcivU eller kommersieU natur. Anvisningarna innehåller också förteckning övercentralorgan i stater anslutna tUl delgivningskonventionen samt formulär tillblanketter för delgivningsframstäUning. Delgivningen av kallelseri och sker i allmänhet friktionsfritt om inle kallelseninnehåller vitesföreläggande. I sådana fall förekommer det, särskilt i ,all myndigheten vägrar att delge kallelsen. Detta gäller framför allt kallelsepå tilltalad som är norsk medborgare. I lämnas inte biträde meddelgivning av handlingar i brotlmål. Från svensk sida brukar biträde lämnas meddelgivning av kallelse från domstol i annat nordiskt land. I fråga om tvångsmedelgäller i förhållande till de övriga nordiska ländernalagen (1963:193) om samarbete med , , och angåendeverkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetslagen). Den motsvaras avliknande lagar i de övriga länderna. 1 lagen sägs bl.a. att i , ,eller meddelad bölesdom får verkställas här med den inskränkningenatt förvandling inte får ske, att svensk dom på motsvarande sätt får lämnas förverkställighet i annat nordiskt land samt att vad som sägs om böter också skallgälla vite, som förelagts part eller annan tUl fullgörande av skyldighet irättegång. Härigenom har formellt sett öppnats möjlighet all med hjälp avhötes- eller vitessanktioner framtvinga inställelse av vhlne från annatnordiskt land. Lagen föreskriver emellertid inle någon skyldighet attefterkomma framställning om verkställighet. I propositionen (prop. 1962r203)framhöll också dåvarande departementschefen, att förslaget inte innebar någotställningstagande till frågan i vilken usträckning man bör tvinga parter,vittnen och sakkunniga, som är bosatta i annat nordiskt land, att inställa svensk domstol. Han tillade att detta problem, som ägde samband medmöjligheterna att i de andra nordiska länderna delge kallelser ochförelägganden i svenska rättegångar, övervägdes i annat sammanhang på nordiskbas. Vid nordiska deparlemenlsöverläggningar i anslutning tiUlagstiftningsärendet antecknades, att förslaget inte innebar någon ändring ifråga om möjligheterna att i de andra nordiska länderna delge sådana kallelsereller förelägganden. 5.1Behovet av ytterligare reglering. 5.1.1Departementspromemorian I promemorian erinras till en början om attvitlnesplikten i de nordiska ländernaär territoriellt begränsad och sålunda gäller endast personer som vistas i detland där domstolen finns samt personer som är medborgare i domstolslandet menvistas utanför dess gränser. Vitlnesplikten för den senare kategorin är starktuttunnad genom att inställelse sällan eller aldrig kan framtvingas. Ipromemorian framhålls vidare att det från rättssäkerhetssynpunkt är väsentligtatt vittnen kan höras direkt inför den domstol som dömer i målet. Domstolen fårdärigenom långt större möjligheter all bilda sig en säker uppfattning omvittnets trovärdighet och vittnesberältelsens innehåll än vad som är möjligtnär vittnesmålet tas upp av en domstol i annat land. Endast den domstol somhandlägger målet besitter för övrigt sådana kunskaper om detta, att den genomfrågor till vittnet kan utnyttja vittnets kunskaper på bästa möjliga sätt. Behovetav bevisomedelbarhet är enligl promemorian särskilt kännbart i förhållandetmellan de nordiska länderna genom den intensiva samfärdsel som förekommermellan dem. Särskilt i gränsorterna är den nuvarande ordningen ofta besvärande.Med hänsyn till den samhörighet och det förtroende som råder mellan de nordiskaländerna finns det därför anledning överväga en utvidgning av vittnespliktentill att gälla i hela . Delfinns enligl promemorian för liksom för de andra nordiska ländernasdel ett påtagligt behov av en till hela det nordiska området utvidgadvittnesplikl. Skillnaderna mellan de olika ländernas interna regler omvitlnesbevisning är emellertid inle sällan betydande. En utvidgning avvitlnesplikten fömtsätter därför en gemensam reglering beträffande de nordiskavittnena i fråga om främst begränsning i vitlnesplikten, tvångsmedel,villnesersättning och målsägandens ställning. Vid överläggningar mellanföreträdare för justitiedepartementen i , , och hari allt väsentligt enighet uppnåtts i dessa och närliggande frågor. Bestämmelserom nordisk vittnesplikl bör enligt promemorian och i enlighet med vad somförutsatts vid de nordiska överläggningarna tas upp i ensartad lagstiftning ide nordiska länderna. Desvenska bestämmelserna om nordisk vittnesplikt föreslås få karaktären avundantag från RBrs regler om vittnesförhör. Bestämmelserna i är f.n.lillämpliga på varje vittne som hörs vid svensk domstol. Om den nationellavitlnesplikten utvidgas till att gälla inom hela blir särskUdabegränsningar nödvändiga i fråga om förhör med dem som blir skyldiga attinställa sig som vittnen i annat land. Särskilda regler behövs t.ex.beträffande kretsen av personer som är underkastade vittnesplikl, målens ochdomstolens beskaffenhet, tvångsmedel, undanlag från vittnesplikl,villnesersätlning m.m. saml menedsansvaret. I den mån inle särskildabestämmelser ges, bör RBrs bestämmelser om vittnesförhör gälla. 1promemorian framhålls all en nordisk vittnesplikl självfallet minskar behovetav subsidiär bevisupptagning i annat nordiskt land. Med hänsyn inte minst tillde begränsningar i vitlnesplikten som förul berörts kvarstår emellertid ettbehov av att kunna få till stånd en sådan bevisupptagning. Den föreslagnavitlnesplikten förutsätter vidare för att bli effektiv, att kallelser snabbikan delges med vittne eller part i annat nordiskt land. Ett nära samarbetemellan de nordiska länderna i de båda nu angivna hänseendena är därför enligtpromemorian också för framtiden en angelägenhet av stor betydelse. 1promemorian påpekas all samverkan med judiciell myndighet i annat land i formav delgivning och bevisupptagning redan har gjorts tUl föremål för reglering iskilda konventioner. hör Haagkonvenlionerna , 1954, 1965 och1970 samt den europeiska brotlmålskonventionen. Samarbetet mellan ,och regleras av det skandinaviska rättshjälpsprotokollel. Pågrund av att inte är anslutet till protokollet kan bevisupptagning ochdelgivning efler framställning från annat nordiskt land inte lika lättåstadkommas där. Därtill kommer att ännu inte ratificeratbrottmålskonventionen. En ratificering av konventionen är emellertid avsedd attske inom en nära framlid. Enliglgällande finsk lagstiftning kan en i utfärdad stämning i brottmål intedelges utomlands. Inte heller kan en utom utfärdad sådan stämningdelges i . Vissa delgivningsmöjligheter föreligger dock i samband medutiämningsförfärande. Begränsade möjligheter föreligger till biträde i övrigt.Förfarandet är komplicerat. När det gäller tvistemål kan däremot delgivning avstämning m.m. samt bevisupptagning ske. är nämligen anslutet till 1954års och delgivningskonventionen. Reglerna medger emeUertid inlenågon direkt skriftväxling mellan berörda myndigheter i och i de övriganordiska länderna. Ipromemorian framhålls att de brister som sålunda föreligger såviti gällerdelgivning av handlingar kommer att accentueras i och med tillkomsten av ennordisk vittnesplikl. Från finsk sida har därför uttalats intresse för en finskanslutning tUl den reglering som gäller mellan , och Sverige.Frågan har närmare behandlats vid överläggningar mellan företrädare förjustitiedepartementen i de berörda länderna, varvid enighet nätts om enreglering av delgivnings- och bevisupptagningsfrågorna med utgångspunkt i attdirekt skriftväxling skall äga rum mellan berörda myndigheler i ,, , och . 5.1.2Remissyttrandena Praktiskt taget enighet råder bland remissinstanserna ombehovet av en nordisk reglering av berörda frågor. Förslagels riktlinjertillstyrks allmänt. JKfinner promemorians förslag väl anpassade till de behov som den gemensammanordiska arbetsmarknaden och den ökade samfärdseln skapat. Liknande synpunkterframläggs av RÅ m.fl. De utökade möjligheterna till bevisomedelbarhet framhållsav , överåklagarna i och ,länsåklagaren i och Föreningen . Förslageltillstyrks eller omnämns i allmänt positiva ordalag eller lämnas utan erinranäven av hovrätten för , , , ochHaparanda tingsrätter, överåklagaren i åklagardistrikt, länsåklagarna iMalmöhus, och , länsstyrelserna i ochNorrbottens län, . Hovrätten över och anmärker att praktisktsett vittnesplikten redan nu fungerar över gränserna. Vitlneskallelse som tillställsvittne genom ordinär delgivning med begäran om delgivningserkännande eflerkomsi de flesta fall. Det är endast i undantagsfall man behöver räkna med attvittne kan vara ovilligt att inställa sig. Men även i fall då delgivning haransetts böra ske genom myndighet har enligl hovrättens erfarenhet begäran däromav danska myndigheter behandlats med största beredvillighet. I dylika fallbrukar på grund av föreskriften cirkulär till de allmännadomstolarna och åklagarna vad blanketterna innehåller om påföljd vid utevarostrykas. Fastän sålunda förhållandena till inte talar för att enlagstiftning om vittnesplikl nu är angelägen, synes förhållandena i fräga omandra nordiska länder inle vara lika problemfria. Hovrätten för framhåller all ell bestämtställningslagande till de framlagda förslagen skulle ha underlätlats av ennågot fylligare redogörelse för lagstiftningen i de andra nordiska länderna,vilken delvis är svår att överblicka. Verkningarna av en lagstiftning på ifrågavarandeområde blir till stor del beroende av hur frågor om delgivning av kallelser ide olika länderna utformas och hur praxis rörande verkställighet av utdömdapåföljder för kallad persons utevaro utvecklar sig. I dessa frågor saknas ipromemorian utförligare förslag. Hovrätten utgår emellertid från att nuföreliggande svårigheter beträffande delgivning av kallelser och verkstälhghetav beslut om påföljd för utevaro undanröjs. Södra Roslags tingsrätt anmärker att mål av den art attbehov föreligger att höra vittne, som inte finns här i riket, inle är vanliga itingsrätten. Bevisupptagning för utiändsk domstols räkning sker 5-10 gånger perår. Med hänsyn härtill och till de avsevärda praktiska olägenheter, som måsteuppkomma för vittnen att inställa sig i annat nordiskt land, vill tingsrättenifrågasätta behovet av den föreslagna lagstiftningen. Måhända är dock behovetstörre i andra delar av landet. Karlskogatingsrätt upplyser att tingsrätten utnyttjat nuvarande möjligheter till upplagandeav förhör vid domstol i utlandet. Förfarandet har fungerat väl. Anledning antaall utredningen skulle ha blivh bättre, om förhöret upptagits här, har inteförekommit. Värdet av bevisomedelbarhet vid förhör med personer, som talarannat språk, påverkas av språksvårigheterna. De flesta har svårt att förstådanska och norska i tal. Gäller del finska måsle tolk anlitas, vilkel avgjortpåverkar värdet av bevisomedelbarheten i negativ riktning. Med hänsyn till detmindre värde bevisomedelbarhelen kan ha i förevarande fall och till dekostnader och olägenheter som kan uppstå bör en nordisk vittnesplikl utnyttjasendast om särskilda skäl föreligger. gäller främst långväga vittnen medanandra regler kan gälla vid korta resor i exempelvis gränstrakterna. , somvisserligen anser behov föreligga av lagstiftning om nordisk vittnesplikl,finner ytterligare översyn av det framlagda förslaget erforderlig innan detläggs till grund för lagstiftning. Vad gäller den tekniskautformningen i stort konstaterar att förslaget utgår från att RB iprincip skall gälla i fråga om envar som kallas till svensk domstol. harinte kommit till uttryck i lagtexten. Lagen skulle vinna i tydlighet om deninnehöll en beslämmelse, av vilken framgick lagens samband med den föreslagnakonventionen, dess huvudsakliga innebörd och dess karaktär av undantag fråneller tillägg till RBrs bestämmelser i motsvarande ämne. Liknande synpunkterframförs av , som vidare anser att förslaget inte uppfyllerde krav på klarhet och tydlighet som bör ställas. Även hovrätten för ÖvreNorrland framhåller att lagens egenskap av undanlags- och tilläggsbestämmelsertill RB bör komma till uttryck i lagen. Lagens rubrik bör måhända jämkas medhänsyn till att lagen omfattar även förhör med målsägande och part undersanningsförsäkran samt editions-plikt. Hovrätten över och anseratt lagförslaget är svårbegripligt och svårtillgängligt därför att detängsligt håller sig till vad som sker här i landet ulan att klargöra att lagenförutsätter korresponderande lagar i de övriga länderna. Underde nordiska förhandlingarna har diskuterats om bestämmelserna angåendesamverkan i rättegång bör tas in i en konvention eller om samverkan bör grundasig på i huvudsak överensstämmande intern lagstiftning, som enligt art. 37 iden nordiska samarbetsöverenskommelsen () intekan ändras ensidigt. 1promemorian framhålls att valet av lösning delvis hänger samman med vilka möjligheter till särreglering i fråga om delgivningoch bevisupptagning som föreligger enligt brotlmålskonventionen och deHaagkonventioner till vilka en eller flera nordiska stater är anslutna. I 1954års Haagkonvenlion, brotlmålskonventionen, delgivningskonventionen ochbevisupptagningskonventionen anges exempelvis, att anslutna stater genomsärskild överenskommelse eller, i vissa fall, intern lagstiftning kanmöjliggöra direkt skriftväxling mellan berörda myndigheter i de olika staternai frågor om rättshjälp (art. 1 sista stycket,brotlmålskonventionen art. 26 punkt 4, delgivningskonventionen art. 19 ochbevisupplagningskonventionen art. 28 a). Även i andra hänseenden såsombeträffande språk- och kostnadsfrågorna finns liknande möjligheter tillsärreglering. Under de nordiska överläggningarna har förordats att rättshjälpsprotokollelupphävs och ersätts med en konvention mellan de nordiska länderna om samverkani rättegång. Konventionen bör emellertid enligl promemorian vara mycketkortfattad och ges karaktär av en ramöverenskommelse i syfte att i vissahänseenden förenkla förfarandet, vilket i övriga delar liksom skallfölja bestämmelserna i de multilaterala konventioner till vilkafördragsslutande stat är ansluten. I de hänseenden som sålunda särreglerasskall detta vid sidan av ramkonventionen ske genom ensartad lagsliftning i deolika länderna. Förekommande författningsbestämmelser om delgivning ochbevisupptagning bör för svensk del kunna utfärdas i administrativ ordning. Vid fördelningen av bestämmelserna mellan ramkonventionenoch lagstiftningen bör enligt promemorian iakttas, att i konventionen tas inbestämmelser som inte lämpligen kan tas in i ensartad lagstiftning med hänsyntill att skUda regler kommer att gälla i skUda stater. Så är fallet med fråganom tillämpligt språk. I konventionen bör vidare slås fast bl.a. att direktskriftväxling får ske samt hur kostnaderna skall fördelas. Promemorian ger uttryck för den uppfattningen all det ikonventionen inte behövs någon bestämmelse om vitlnesplikten. Denna bör heltregleras i ensartad lagstiftning. Eftersom en ramkonvention under allaförhåUanden kommer att finnas, kan det emellertid från systematisk synpunktfinnas anledning att i konventionen ange, alt de fördragsslulande staternameddelar ensartade lagarom nordisk vittnesplikt. Vad promemorian i denna del innehåller lämnas i huvudsakutan erinran. anför att genom den valda metoden undviks å enasidan de svårigheter, som är förenade med det tidigare brukligatillvägagångssättet att genom detaljerade konventionsbestämmelser reglera deförhållanden, som sedan översätts till nationell lag. Metoden innebär å andrasidan inte även om hänsyn tas till art. 37 i någon betryggandegaranti för att enhetliga lagar kommer att gälla i de olika länderna. Somkonventionen nu utformats kan varje särskilt land när som helsl ensidigt ändrasin lagstiftning om nordisk vittnesplikl. Om beslämmelser om sådan ensartadlagstiftning skall intas i konventionen bör anges åtminstone huvuddragen därav,särskilt i vad avser tvångsmedel och beslämmelse om hur ändringar skall åstadkommas.Hovrätten har för sin del inte någol alt erinra mot en sådan konvention. 6.1Personer som bör omfattas av nordisk vittnesplikt 1promemorian påpekas all vitlnesplikten har ett reellt innehåll i huvudsakendast i fråga om dem som vistas i . En nordisk vittnesplikl i Sverigebör enligl promemorian inle begränsas till utiändska medborgare. En sådanlösning skulle i praktiken medföra all svenska medborgare som är bosatta iannat nordiskt land varken enligl nu gällande bestämmelser eller med stöd avden föreslagna vitlnespliklslagen skuUe kunna förmås all inställa sig vidsvensk domstol. Utländsk medborgare skulle i realiteten åläggas längre gåendeförpliktelser mot än landels egna medborgare. Vidde nordiska överläggningarna har också från de övriga ländernas sidaföreslagits all medborgarskapet i detta sammanhang inle skall tillerkännasbetydelse. En nordisk vittnespliklinnebär för den enskilde förpliktelser som i vissa fall kan bli ganskabetunganae. Det har därför ansetts rimligt att vittnesplikten bara skaU åläggasden som på ell mera påtagligt sätt är knuten till . Vid de nordiskaöverläggningarna har man varit ense om att låta vittnesplikten begränsas tilldem som är bosatta i annat nordiskt land. Vid sidan av vittnets bosättning börvistelseorten tiUmätas betydelse för vitlnesplikten på sätt som anges i detföljande. I promemorian framhållsvidare att det med hänsyn till bosättningens betydelse för vitlnesplikten är avvikt att klargöra vad som bör krävas för att bosättning inom skall ansesföreligga. Enighet har under de nordiska överläggningarna rått om att det inlebör ställas särskilt höga krav i fråga om vistelsens längd eller i annathänseende. Del bör sålunda inle krävas att vittnet är domicilierat i nordisktland. För svensk rätts del är domicilbegreppet för övrigt oklart. Av naturligaskäl är den som är bosatt i något nordiskt land oftast också domicUierad där. Imånga fall kan det emellertid vara fråga om tidsbegränsad vistelse utanförening med någon avsikt att stanna kvar men som ändå är av sådan omfattning,att den bör grundlägga vittnesplikl. Exempel på detta finner man bland denfinska arbetskraftsom är verksam i .