prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — De betydande osäkerhetsfaktorer som finns idagsläget har redan framhållits. Min slutsats härav är inte nödvändigtvis att världensvarv överlag skulle hamna i sysselsättningssvårigheter under senare delen av1970-ta-let. OrdertiUgången täcker redan betydande delar av kapacitetenfram-emot . Effekten av "överkapaciteten" kan i dennasituation komma att bli långa framtidsengagemang för varven men med pressadefartygspriser och för varven ogynnsamma kreditvillkor. Det är tänkbart attrisken för sysselsättningsnedgång i varvsindustrin därmed skulle kunnabemästras, men den skulle sannohkt komma att avlösas av andra långsiktiga ochsvårbedömda risker som skulle komma att belasta varvens räntabilitet. Detgäller löne- och kostnadsutvecklingen samt den valutaosäkerhet som vi kan räknamed kommer att finnas . Denna bedömning är grundad på en internationellutveckling utan genomgripande förändringar av de politiska och ekonomiskaförhåUandena. Skulle härvidlag, påverkad och påskyndad av det aktuella lägetpå energiförsörjningsområdet, väsentliga förändringar ske som t. ex. påverkarproduktionsutvecklingen inom industrUänderna och det internationellahandelsmönstret, kan givetvis förhållandena radikalt komma att förändras. Dettagäller inte minst varvsindustrin. I rådande oklara läge kan dock enligt minmening inga precisa slutsatser dras vad gäller en eventuell påverkan på svenskvarvsindustri och svensk varvspolitik. De långsiktiga bedömningar som storvarven ,, och redovisat tyder på en kraftig expansion avsvensk varvsindustri. räknar företagen med attöka leveransvärdet från cirka 3 000 milj. kr. Prop.1974:1 Bilaga 15 Industridepartementet 85 I löpande priser väntar man sig således kunna nära nogfördubbla det årliga leveransvärdet. Man torde kunna räkna med att de under år1973 tecknade kontrakten som avser leveranser under senare delen avfemårsperioden är tagna tUl bättre priser än de order som effektuerades underår 1973. Antalet sysselsatta vid storvarven var vid utgången av cirka24 300 personer och man planerar att vid slutet av kunna sysselsättaomkring 26 500, motsvarande en ökning . Investeringsprogrammenunder femårsperioden omfattar nära 2 000 milj. kr. vad gäller enbart självavarvsrörelsen. TUl detta kommer planerade investeringar på cirka 800 milj. kr.i bl. a. reparationsverksamhet och dieselmotortUlverkning. Att också de mindreoch medelstora svenska varven ser relativt ljust finns detanledning att räkna med. En utökning av svensk varvskapacitet mätt i såväl värdesom volym skulle bli följden om dessa planer realiserades och givetvis framföraUt om storvarvens skisserade investeringsprogram kom att genomföras. Det stårockså klart att flera av de svenska storvarven till stora delar måsteeffektuera långtgående utbyggnadsplaner för att lönsamt kunna producera vissaav de beställningar som tagits. Detta kan i sin tur främst sägas vara en följdav att svensk varvsindustri i ökande grad inriktar sin produktion mot störretanktonnage i långa serier. Som påpekas i utredningsrapporten var andelentankfartyg av totala orderstocken (i DWT) vid utgången av augusti månad 1973drygt . I det näriuaste av dessa tankfartygsbeställningar utgjordes avfartyg större än 150 000 DWT. Storvarvens planerade kapacitetsökning och förstärktainriktning på stort tanktonnage måste ses i det internationella perspektivet.TUlgängligt prognosmaterial pekar på en klar risk för framtida överkapacUetoch denna risk för obalans måste anses särskUt stor när det gäller utbud ochefterfrågan på stort tanktonnage. Det kan inte hållas för uteslutet attmerparten av svensk varvsindustri mot slutet av detta decennium har en ny ochväsentiigt utvidgad produktionsapparat främst avsedd för stort tanktonnagesamtidigt som orderböckerna är dåligt fyllda och omfattar beställningar somkan väntas ge svag lönsamhet. I en eventuell framtida överkapacitetssituation medpressade fartygspriser kommer kraven på en rationell produktionsapparat ochgod konkurrenskraft att förstärkas för att företagen skall kunna överleva ochsysselsättningen tryggas. De redovisade omfattande investeringsprogrammenkommer att stärka varvens konkurrenskraft och kan komma att visa god avkastningpå sikt. I det kortsiktiga perspektivet kan de expansiva programmen vara enförutsättning för en tryggare sysselsättning även somkännetecknas av "köparens marknad" och därmed intensivpriskonkurrens. Innanjag övergår till att behandla de förslag som lagts fram i rappor- 1974: 1 Bilaga 15 Industridepartementet 86 tenvill jag, i likhet med vad de fackliga representanterna anfört i sitt yttrande,understryka behovet av att de arbetsmarknads- och arbetsmiljömässiga konsekvensernaav utvecklingen inom den svenska varvsindustrin särskilt beaktas. Jag villbetona vikten av att den utbyggnad av svensk varvsindustri som förestår kanbaseras på ett förtroendefullt och öppet samarbete mellan arbetstagare ochföretagsledningar vid berörda företag. De aviserade investeringarna är av ensådan storleksordning att omställningarnapå arbetsplatserna kommer att bli mycket långtgående och delvispåfrestande för berörd personal. I denna omstmktu-reringsprocess finns ett inte oväsentligt utrymme för alternativautformningar av produktionsapparaten och det är härvidlag viktigt attalla hänsyn och synpunkter ekonomiskaoch t. ex. arbetsmiljömässiga kan vägas samman. Ett betydandeinflytande från de anställda måste i detta avseende enligt min mening ansesvara utomordentiigt angeläget. De nu gällanderiktlinjerna för den svenska varvspolitiken präglas av den genomgående dystrabranschutvecklingen särskUt och under de två förstaåren . I den osäkra situation som rådde var det naturligt förstatsmakterna att eftersträva en konsolidering snarare än en expansion av densvenska varvsindustrin. Den nuvarande varvspolitiken kom därför helt naturligtatt baseras på den grundläggande principen att staten inte skuUe medverka tUlen ökning av varvsindustrins kapacitet. Utredningsrapportens redovisning av de svenskavarvens nuvarande framtidsbedömning visar att dessa är påtagligt optimitiska.Varvsföretagens planer är ett uttryck för ändrade marknads- ochlönsamhetsförutsättningar för branschen. Jag delar den i rapporten framfördauppfattningen att det är nödvändigt att överväga om den nuvarande varvspohtiken,tillkommen under helt andra förutsättningar, längre kan anses adekvat utformad. Enligt min uppfattningfinns det anledning att ompröva nu gällande varvspolitiska rikthnjer. Inom deallmänna ramar som gäller förnäringspolitiken bör statsmakterna vara beredda att medverka tUl ett upprätthållandeav den svenska varvsindustrins konkurrenskraft även om det innebärkapacitetsexpansion. Branschens storlek bör, som framhålls i rapporten, iprincip bestämmas av dess förmåga att av egen kraft bibehålla en sådanekonomisk och marknadsmässig styrka att de somarbetar i branschen kan erbjudas anställningsvillkor och sysselsättningstryggheti paritet med annan industriell verksamhet. Det är mot denna bakgrund vi haratt bedöma den ständiga omstrukturering och förnyelse av svensk varvsindustrisom pågår. Varje projekt måste på sedvanligtsätt uppfylla de företagsekonomiska och andra krav som det investerandeföretaget ställer upp och vad gäller t. ex. finansieringen avgörasutifrån de meriter som företaget eller projektet i varje särskilt fall kanredovisa. 1974:1 Bilaga 15 Industridepartementet 87 I utredningsrapporten betonas vikten av att enexpansion inom svensk varvsindustri sker på ett samordnat sätt. Jagansluter mig helt tiU detta och viU, hksom de fackliga representanterna, i detsammanhanget peka på nödvändigheten av ett vidgat samarbete dels mellanvarvsföretagen, dels mellan företagen, de anställda och statsmakterna. I rapportenframhålls att det samarbete mellan storvai-ven som förekommitoch som formaliserats och förstärkts genom det s. k. konsortialavtalet från år1971 ytterligare bör intensifieras. Detta förhållande framhävs från de fackligarepresentanternas sida, som menar attsamarbetet mellan de svenska varven varit mycket begränsat. Jag delar defackliga representanternas uppfattning att statsmakterna även fortsättningsvis måste spela en aktiv ochpådrivande roll när det gäller samarbetet inom branschen. Ett långtdrivet samarbete mellan företag som inte i första hand konkurrerar inbördesutan på en hård internationell inarknad måste från samhällets sida anses somsärskilt angeläget. I ökad grad måste, som framhålls i utredningsrapporten, denflexibUitet som ibland kan åberopas somargument för likartade satsningar på flera håll, vägas mot de fördelar sommånga gånger såväl företagsekonomiskt och samhällsekonomiskt står att vinna påsamarbete och specialisering. Iutredningsrapporten konstateras att fartygsdieselmotorer är en betydelsefullfartygskomponent, som är ett naturligt objekt för samverkan. 1971: 117anförde föredragande departementschefen att det långsiktiga målet för ettmotorsamarbete bör vara en helt samordnad tUlverkning, dvs. ett samarbete påkonstruktions- och utvecklingsområdet ochen gemensam produktion koncentrerad till en eller ett par tillverkningsenheter. Med hänsyn till de betydandebindningarna i anläggningar, verkstadsutrustning, verktyg etc. måste emellertiden utveckling i denna riktning ske etappvis. Ett första steg har underår 1973 tagits i och med ett avtal mellanstorvarven att bilda ett gemensamägt motorbolag. Föremålet för bolagetsverksamhet skall vara att under beaktande av partföretagens ekonomiskasjälvständighet samordna tillverkning, investeringar, lagerhållning, inköps- och ritkontorsverksamhet vad gällerlångsamt-gående dieselmotorer och reservdelar, sammanhåUa licensfrågorgentemot licensgivaren och medverka tiUökat tekniskt samarbete mellan licensgivare och licenstagare ochparterna sinsemellan. Det allmänna varvssamarbetet har under de senasteåren successivt vidareutvecklats bl. a. genom det arbete som kontinuerligtutförs i olika arbetsgrupper med företrädare för resp. varv. Jag villunderstryka att detta arbete är en förutsättning för och ett steg moteffektivare insatser beträffande varvensstrategiska funktioner, såsom långtidsplanering, teknisk utveckling,marknadsföring och finansiering. Jag vill i detta sammanhang framhållavikten av det intensifierade samarbetet inom det skeppstekniska forsknings- och utvecklingsområdet. Jag återkommer tUl detta i samband med behandlingen av verksamheteninom styrelsen för teknisk utveckling. 1974:1 Bilaga 15 Industridepartementet 88 Ett systeiu för samråd mellan statsmakterna ochbranschens huvudintressenter utgör en nödvändig grundval för utformandet av enadekvat branschpolitik. Samrådet mellan statsmakterna, företagsledningar ochde anställdas representanter har sedan konsortialavtalets tillkomst skett inomramen för styrande kommittén och samrådsgruppen. I utredningen föreslås att dehittUlsvarande erfarenheterna utvärderas och att statsmakterna tUlsammans medföretagen och de anställda bör pröva formerna för det vidare samrådet. Jag anser tillkomsten av styrande kommittén ochsamrådsgruppen vara ett viktigt framsteg. Även om man i likhet med de fackligarepresentanterna kan peka på att samrådet varit bristfälligt, har dock härigenomskapats en möjlighet till regelbundna diskussioner mellan statsmakterna,företagsledningarna och de anställda. Jag delar den av utredningen framfördauppfattningen att den organisatoriska ramen för detta samarbete mellan staten,företagen och de anställda bör ses över. Jag är inte nu beredd att ta ställningtUl formerna för det fortsatta arbetet utan anser att detta får prövasgemensamt av de tre intressenterna inom ramen för nuvarande organisation. Jagvill fästa uppmärksamheten på frågan om hur de mindre och medelstora varyensintressen bäst kan tUlgodoses. I rapporten understryks att ett effektivt samrådförutsätter en gemensam informationsbas som gör det möjligt att kontinuerligtfölja branschens förväntade utveckling över en längre tidsperiod. Informationenmåste vid varje bedömningstiUfälle syfta till att ge en fullständig och aktuellbild av branschens långsiktiga utveckling vad gäller exempelvis investeringar,finansiering, sysselsättning, produktionsinriktning, forskning och utveckling.Innehållet i och formerna för denna information, som i ett första stegföreslås omfatta endast storvarven, bör mera i detalj diskuteras och fastläggasinom styrande kommittén och samrådsgruppen. Enligt rapporten skulle en lämplig ordning kunna varaatt styrande kommittén och samrådsgruppen under förhösten låter sammanställapartsföretagens bedömningar vad avser utvecklingen . Sammanställningen, som således endast skulle utgöra ensummering av företagens.planer, skulle vad gäller t. ex. produktionsinriktning,kapacitetsutveckling, sysselsättningsutveckling och finansiering kommenteras avstyrande kommittén och samrådsgruppen för att därefter tillställasindustridepartementet. Härigenom kan i statsverksproposition förriksdagen redovisas en aktuell bedömning av branschens långsiktiga utveckling.Bl. a. med hänsyn till denna redovisning blir det möjligt att anpassa debranschpolitiska åtgärderna till ändrade förhållanden. lag delar utredningens uppfattning att ett sådantinformationssystem Ur en nödvändig förutsättning för en rationell planering avindustripoli- Prop.1974:1 Bilaga 15 Industridepartementet 89 Systemet för kontinuerlig kontakt med och insyn i varvsbranschen isyfte att bättre kunna anpassa de branschpolitiska åtgärderna innebär givetvisinte något avsteg från de allmänna riktlinjer som kännetecknar svenskindustripolitik. Också fortsättningsvis bör gälla att olikheter i produktionsförutsättningarnai förhållande till andra länder inte utjämnas genom statliga stödåtgärder avsubventionskaraktär. Någon generell prioritering av varvsindustrin iförhållande till andra industribranscher när det gäller lanspråktagande av densvenska kredit-och kapitalmarknaden bör inte heller fortsättningsvis kommaifråga. Tidsbegränsade särskUda insatser avseende hela branschen liksom stödtill visst företag i syfte att komma över akuta svårigheter bör självfalletkunna göras för varvsindustrin som för andra branscher. När det gäller finansieringssidan konstateras irapporten att varvens anspråk på extern upplåning kan väntas öka kraftigt under1970-talet. Det enligt företagens bedömningar ansenliga upplåningsbehovet förrefinansiering av kundkrediter kan inte tUlgodoses inom landet. Varvsföretagenkommer liksom tidigare att vara hänvisade till utländska kapitalmarknader.Därmed kommer liksom f. n. någon form av statlig medverkan att behövas för definansieringsbehov som inte motsvaras av belåningsbara säkerheter. Statensmedverkan vid tillgodoseendet av varvens upplåningsbehov har skett genomstatiiga fartygskreditgarantier som i flera omgångar har ställtstill varvens förfogande. I rapporten framhålls att det nu gällande systemet förfartygskreditgarantier i huvudsak är tUlfredsställande utformat när det gälleratt omhänderta varvens refinansieringsproblem. I utredningsrapporten påpekas isammanhanget några smärre administrativa brister i systemet. När det gäller varvens behov av rörelsekapitalkonstateras i rapporten alt detta till en del kan tillgodoses inom ramenför det statliga garantisystemet genom att förskottsväxlär kan lämnas somsäkerhet bakom utfärdade garantier. Jag vill understryka att det nu löpande garantisystemetvars riktlinjer lades fast i prop. 1971: 117 är en fundamental del av dennuvarande statliga varvspolitiken. Vid utformningen av garantisystemetbaserades det statliga åtagandet på förutsättningen om i stort sett oförändradvarvskapacitet. Därmed var det statliga engagemanget volymmässigt i principfastlagt. Som jag tidigare framhållit bör statsmakterna i rådande läge varaberedda att medverka tiU ett upprätthållande av den svenska varvsindustrinskonkurrenskraft även om detta innebär en kapacitetsexpansion. Varvsföretagensplaner för kommande femårsperiod skulle medföra en väsentlig volymmässig ökningav statens åtagande vid oförändrad utformning av garantisystemet. Även om destatliga åtagandena genom fartygskreditgarantier ej behövt infriasinnebär dock garantiåtaganden att samhället bär en potentiell risk. Detnuvarande garantisystemet bör, mot bakgrund av den expansiva utveck- 1974:1 Bilaga 15 Industridepartementet 90 lingen och de ändradevarvspolitiska riktlinjerna, bli föremål för en, översyn. Vad gälleranvändandet av statliga fartygskreditgarantier för anskaffning av detrörelsekapital som svarar mot upparbetningskostnaderna för fartyg vill jagerinra om att garantisystemet i princip inte utformats för att lösa detta problem. Möjligheten till anskaffning avrörelsekapital genom förskottsväxlar är betingad av utvecklad praxis i tidigaregarantisystem. 1971: 117 (s. 33) förutsätts att varven självaskall täcka sitt behov avrörelsekapUal. Detta långsiktiga mål bör också gälla fortsättningsvis. Utvecklingen påvalutamarknaden innebär för branscher med betydande utländskupplåning resp. kontrahering i främmande valutor stora problem och risker.Detta innebär på varvsområdet indirekt ett risktagande från samhällets sidagenom att större delen av varvens upplåning sker mot statiiga kreditgarantier.Jag delar därför uppfattningen i rapporten att det iir en angelägen uppgift attnärmare pröva de problem som sammanhänger med valutakursriskerna. Finansierings- ochvalutaproblematiken kommer inte att bli mindreomfattande än . Det är viktigt att de svenskavaivens konkurrenskraft stärks genom att produktionsapparaten effektiviseras.På samma sätt är det från både företags- och samhällsekonomiska utgångspunkterangeläget att reducera risken på det finansiella området och att finna en formför en rationell kapitalanskaffning till lägsta möjliga kostnad. Även om det nuvarande garantisystemet kan sägasvara i huvudsak ändamålsenligt utformat med hänsyn till systemets syfte,anser jag mot den bakgrund som här tecknats det vara nödvändigt att nu se över statens medverkan på det finansiella området ivad avser den svenska varvsindustrin. En sådan översyn bör omfatta även varvensövriga finansieringsmöjligheter liksom de svenska redarnas finansieringsmöjligheteri den mån dessa är av betydelse för svenska varv. Jag har för avsikt attföranstalta om en sådan översyn, som då bör ske i nära kontakt med styrandekommittén. I syfte att förbättra förutsättningarna för enlångsiktig finansieU planering i varvsföretagen bedömdes det vidutformningen av det nuvarandegarantisystemet angeläget att tilldela varvsindustrin en garantiram . har vid tre tidigare tUlfällen fattat beslut om sådanafemårsramar. Det senaste riksdagsbeslutet avsåg en garantiram för åren 19741978 som uppgick till 3 900 milj. kr. 1973: 1 bil. 15 s.35, NU 1973: 17, rskr 1973: 95). Den framförhållning som möjliggörs genom femårsramar har bedömts varavärdefull. Ställning bör nu därför tagas till frågan om garantiram föråren 19751979. Med hänsyn tillvad jag tidigare anfört beträffande riktlinjerna för den statligavarvspolitiken och i avvaktan på den nödvändiga översynen 1974:1 Bilaga 15 Industridepartementet 91 avhela finansieringsproblematiken bör garantiramen för den nu aktuella femårsperiodenfastställas på samma sätt . Med ledning av de uppgifter varven lämnat har jag beräknat den sammanlagda garantiramen tUl svensk varvsindustri för åren19751979 till 4 500 milj. kr. Underåberopande av vad jag sålunda anfört hemställer jag att Kungl. 1. inhämtar yttrande över de industripolitiska riktlinjer beträffande svensk varvsindustri som jagangivit i det föregående, 2. föreslår att bemyndiga fullmäktige i riksgäldskontoretatt ikläda staten garantier till svensk varvsindustri till ett sammanlagt belopp av högst 4 500 000 000 kr.avseende kreditgivning tillproduktion av fartyg . Prop.1974:1 Bilaga 15 Industridepartementet 92 Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande den 28 juni 1968tillkallades en särskUd sakkunniga för att utreda uppläggningen av en långsiktiginventering av kontinentalsockelns naturtillgångar. Utredningen (Fi 1969: 57), som antog namnethavsresursutredningen, har avlämnat betänkandet (SOU 1972: 43) Utnyttjande ochskydd av havet. I betänkandet framförs förslag rörande statliga insatser på ettflertal olika områden. Hit hör utnyttjandet av havsområdena för utvinning avlivsmedel och , för sjöfart m. m. och skyddet av havsmiljön motföroreningar. I detta sammanhang tar utredningen upp frågan om geologiskkartering av havsbottnen. Vidare diskuteras verksamhet av gemensamt intresseför flera utnyttjandeformer såsom oceanografisk mät- och observationsverksamhetsamt sjömätning. Forskning, utveckling och utbildning tas likaledes upp liksominternationellt samarbete och vissa frågor med anknytning tUl havsrättsligaproblem. Utredningen anser att det ömsesidiga beroendet mellan ohka till havsbedrivna aktiviteter medför ett samordningsbehov, vilket väntas öka omutredningsförslagen i övrigt genomförs. Eftersom havsutnyttjandet i framtidenkan bli avsevärt mer betydelsefullt än föreligger vidare ett behov avuppföljning av utvecklingen och av möjligheter till initiativtagande, menarutredningen, som även efterlyser en bättre samordning av de svenska insatsernai det internationella samarbetet avseende havsfrågor. För att tillgodose nämndasamordningsbehov m. m. bör enligt utredningen en självständig delegationinrättas centralt inom statsförvaltningen men med kanslimässig anknytning tillstyrelsen för teknisk utveckling. Ett sextiotal instanser har yttrat sig överhavsresursutredningens betänkande. Då yttrandena bedömts utgöra ett värdefulltkomplement till utredningens betänkande har inom industridepartementet gjortsen relativt utförlig sammanställning av de genom remissbehandhngen framkomnasynpunkterna. I detta sammanhang redovisas endast remissinstansernasinställning till frågan om inrättande av en delegation för havsresurser. Uppfattningar i nära samklang med utredningsförslagetredovisas, ofta mot bakgmnd av underremisser, av , 'verkställande direktören . Prop.1974:1 Bilaga 15 Industridepartementet 93 försvarsmedicinskaforskningsdelegationen, , universitetskanslersämbetet,statens naturvetenskapliga forskningsråd, rikets allmänna kartverk, kommitténför planering av turistanläggningar och fritidsområden, iSverige, , ,/ . Vattenvärnet, ,AB Atomenergi och . Ytterligare ett antal instanser, såsom svenskaunescorådet. , Internationella meteorologiska institutet iStockholm och Svenska teknologförenlngen stöder förslaget om en delegation, menmenar att relationerna tUl forskningen är oklara och att delegationen börförses med en forskningsnämnd. Överbefälhavaren och chefen för marinen skiljer sigfrån övriga remissinstanser genom att föreslå en i jämförelse medutredningsförslaget avsevärt förstärkt organisation, en överstyrelse förhavsforskning. Vissa remissinstanser anser visserligen att ett visstsamordningsbehov finns och att ett samordnande organ därför bör inrättas, menmenar att detta inte bör ges några administrativa eller verkställande funktioner.Till denna kategori hör ,statskontoret, generaltullstyrelsen, , geologiskaundersökning och . Tveksamhet om behovet av att överhuvudtaget inrätta endelegation redovisas av , ,kommerskollegium, styrelsen för teknisk utveckling och . Dessaorgan menar att de uppgifter, som utrednmgen velat förlägga till delegationen,helt eller väsentiigen kan lösas genom redan existerande myndigheter och organisationer. Några remissinstanser, bland dem , finner att organisationsfrågan bör bli föremål förförnyad utredning. Med hänsyn till att havsresursutredningens förslagberör många olika sektorer av samhällslivet har jag samrått med cheferna förutrikes-, försvars-, kommunikations-, finans-, utbildnings-, jordbruks- ochförutvarande civildepartementen. Mycket talar för att havsresursutredningensförslag bör prövas i ett bredare och delvis annorlunda sammanhang än det somhar enbart havsområdena som gemensam nämnare. Frågor som rör havets levandetillgångar och ekologi måste således bedömas mot bakgmnd av bl. a.fiskeripolitiska och miljöpolitiska stäUningsta-ganden.