prop · FX0342 · 1974-12-31 00:00:00 — Det bör räcka att ilag införa ett krav på att rättslig åtgärd skall ha föregåtts avbetalningserinran e.d., innefattande uppgift om kapitalfordran, kostnader,påföljd m.m. Det bör kunna anförtros åt tillsynsorganet att övervaka attföretagna åtgärder slår i överensstämmelse med lagförslagets intentioner. anser att innebörden i begreppet inkassoålgärd inte är helt klar. Detframgår inle om begreppet omfattar hot om att överlämna elt ärende till en inkassobyrå.Ett sådant hot torde allmänl uppfattas och automatiskt ingå som ett led isedvanliga kravrutiner, till vilka också hör påminnelser och andrabevakningsåtgärder. Hot om att överlämna ett ärende till en inkassobyrå börsåledes inte anses som inkassoålgärd. föreslåratt begreppet inkassoålgärd definieras i lagtexten. Hovrättenöver och förklarar sig i huvudsak inte ha något all erinra motde föreslagna reglerna om kravruliner. Enligt hovrättens mening torde detemellertid inte föreligga något bärande skäl att kräva att betalningserinranskall göras just av borgenären. Länsstyrelseni ifrågasätter om det är motiverat att ålägga inkassoföretaget attkontrollera att borgenären tillställt gäldenären erinran om betalningsskyldigheten och gett honom skälig tid attbetala frivilligt. En sådan skyldighet kommer att ställa många inkassoföretag itveksamma situationer och i viss mån försvåra deras arbete. Om borgenären intekan visa att krav tillställts gäldenären, kan följden bli att inkassoföretagetför att känna sig helt skyddat på eget initiativ måste tillställa gäldenärenett sådant krav med åtföljande tidsutdräkt och kostnader. Bestämmelsen böremellertid behållas, eftersom den ger gäldenären ett skydd mot att ett inkassoförfarandeinleds innan han över huvud taget fått någon påminnelse om skulden. Enförutsättning måste emellertid vara att det ges klara anvisningar om hur inkassoföretagetsskyldigheter skall utformas i praktiken. Skåneshandelskammare anser att en skyldighet att kontrollera att borgenären tillställtgäldenären betalningserinran måste bli relativt betungande för inkassoföretagen.Genom de bestämmelser som föreslås i övrigt ges garantier för att rättsligåtgärd mol en påstådd gäldenär inte vidtas utan att han fått tillfälle attyttra sig över kravet. Den föreslagna bestämmelsen om borgenärs erinran bördärför utgå. JO tar upputredningens uttalande att inkassoföretag inte bör få anlitas förrän det visatsig att fordringsägarens egna bevakningsåtgärder är otillräckliga. Enligt JO:smening bör det inte betraktas som otillåtet att befria sig från all bevakninggenom att t.ex. anlita ett företag som diskonterar avbetalningskontrakt ellerköper och avvecklar reskonlror. Även anser att utredningensförslag medför en omotiverad begränsning av borgenärens valmöjligheter. förklarar sig inte ha några invändningar mot principen i denföreslagna bestämmelsen om betalningserinran men menar att den tekniskalösningen kan leda till avsevärda praktiska olägenheter för inkassoföretagen.Soliditet AB anser att den undersökningsplikt som åläggs inkassoföretaget imånga fall torde vara praktiskt omöjlig att efterleva. Vidare torde den föreslagnaordningen innebära att det införs två obligatoriska tidsfrister, eftersom anmaningatt betala och anmodan att göra eventuell invändning mot det efterföljandekravet måste ha framförts i två olika handlingar. Bolaget anser i första handalt bestämmelsen om betalningserinran bör utgå med hänsyn till det skydd sombereds gäldenären genom de föreslagna bestämmelserna om kravets innehåll. 1andra hand föreslår bolaget en föreskrift om att skriftlig erinran skall lämnasantingen av borgenären eller hans ombud. Även KundkontroUkritiserar den ifrågavarande bestämmelsen om betalningserinran. Det måste ansesorimligt att ålägga ett ombud ansvar för vad borgenären borde ha utfört innan eltärende överlämnas till ombudet. Regleringen måste i stället inriktas påkravmetodiken, dvs. antalet kravbrev, kravbrevens innehåll och övriga utomrättsligaåtgärder. Med utredningens förslag skulle gäldenärens ställning i de fall inkassoåtgärder vidtas genom ombud bli annorlunda än i de fall borgenärensjälv sköter inkassoåtgärderna. Det finns inget bärkraftigt motiv för en sådanskillnad, som tvärtom måste anses vara principiellt felaktig. Utredningens förslag att rättslig åtgärd alltid skallföregås av ett krav mot gäldenären lämnas allmänt utan erinran. Ävenbestämmelserna om kravets utformning godtas i sina huvuddrag av flertaletremissinstanser. Hovrättenöver och framhåller i likhet med konkurslagskommittén attiakttagande av de föreslagna bestämmelserna om kravruliner inte är enförutsättning för att talan skall upptas till prövning av domstol. Normalt hardomstolen att ta ställning till frågan om bestämmelserna åsidosatts endast isamband med prövning av kostnadsanspråk. Hovrätten tillstyrker att ränteanspråk i görligaste månanges till ett visst belopp. 1 första hand bör emellertid kravbrevet innehållauppgift om yrkad räntesats och den tid för vilken ränta yrkas. Hovrättenunderstryker vidare det angelägna i att utredningens intentioner följs i frågaom debitering och indrivning av ränta efter högre räntesats än den som anges ilag. anser att den av utredningenföreslagna ordningen för angivande av ränta förefaller praktisk. En svårighetär emellertid att storleken av dröjsmålsränta är beroende av vid vilkentidpunkt kravet infrias och att det exakta räntebeloppet därför inte kanförutses. Räntan per fordringens förfallodrag eller en presumerad betalningsdagkan dock preciseras. Om ett bestämt räntebelopp angetts med utgångspunkt i attbetalning erläggs viss dag men gäldenären dröjer med betalningen, är borgenärengivelvis berättigad till dröjsmålsränta enligt allmänna regler. SoliditetAB erinrar om bestämmelsen i 9 kap. 10 § handelsbalken, som innebär att räntapå en fordran utan bestämd förfallodag skall, om inte ränta utfästs, beräknasförst från en i förhållande till kravtillfället senare dag. Eftersom räntan iett sådant fall inte torde kunna anges i kronor bör den föreslagna bestämmelsenom precisering av ränta mjukas upp. anser attolägenheterna med bestämmelsen är uppenbara. Enligt föreningens uppfattning ärdet tillräckligt att räntesatsen anges. Denföreslagna skyldigheten att i kravet ange de åtgärder och följder som bristandebetalning kan medföra kan enligt JK bli en källa till oklarheter för gäldenären.Det torde vara svårt att ge en fullständig provkarta pä alla påföljder sombristande betalning kan medföra. JK föreslår därför en mer allmänl hållenformulering. Även KundkontroU anser att det föreligger risk för att denåsyftade informationen blir så omfattande att gäldenären inte räll kommer altförstå dess väsentliga innehåll. Att försöka ge en uttömmande redovisning avalla påföljder kan bidra till att förvilla gäldenären. Det bör därför räcka attkravet innehåller information om de allra vanligaste påföljderna. Dessutombör gäldenären uppmanas alt kontakta fordringsägaren eller ombudet om detföreligger någon oklarhet. hävdar att den ifrågavarandeföreskriften inte bör hindra borgenären från att under ett kravärendes gånggöra polisanmälan mot gäldenären ulan att ha upplyst honom om attutebliven betalning kan medföra sådan åtgärd. ställer föreskriften stora krav på borgenären och hans ombud. Delbör därför bli en uppgift för tillsynsorganet att i samarbete med inkassoföretagenutarbeta riktlinjer för hur kravbreven skall utformas. Även för inkasso-och juridiska byråer hänvisar till behovet avtillämpningsföreskrifter. AB Kundkontroll framhåller att man vid fastställandetav vilken information som skall ges gäldenären rimligen bör ta hänsyn till denmångåriga praktiska erfarenhet som finns hos inkassoföretag, banker, advokateroch andra som har erfarenhet av indrivning av fordringar. tar också upp utredningens förslag attkravbrev skall innehålla erinran om gäldenärens möjlighet att anlita advokateller annan rättshjälp. Utan att ta avstånd från de grundläggande värderingarsom ligger bakom förslaget i den delen framhåller bolaget att en sådan erinran,om den kommer direkt från borgenären eller hans ombud, i vissa fall kanuppfattas som en anmaning att söka rättshjälp. Detta kan knappast ligga i varesig borgenärens eller gäldenärens intresse. Effekten kan bli en onödigfördröjning av inkassoåtgärden och ökade kostnader för gäldenären. Skåneshandelskammare förklarar sig inte ha något alt erinra mot bestämmelsen. För attundvika att gäldenären missförstår en erinran om möjlighet att anlitarättshjälp bör han emellertid också upplysas om kostnadsansvaret. Företagarorganisationerna ifrågasätter om det inte bhr välbetungande att ålägga inkassoföretagen att redan vid det första kravet erinraom gäldenärens möjlighet att anlita rättshjälp. Det torde vara tillfyllest alldomstolen lämnar en sådan erinran i samband med att rättsligt förfarandeinleds. för inkasso-och juridiska byråer erinrarockså i detta sammanhang om behovet av tillsynsorganets medverkan vidutformningen av kravbrev. Även i?5V understryker behovet avtillämpningsföreskrifter och framhåller särskilt att del finns anledning alt fastslåvissa lidsfrister, framför allt när det gäller den tid gäldenären har på siginnan rättslig åtgärd vidtas. Länsstyrelseni och kronofogdemyndigheten i föreslår en utvidgning avbestämmelsen att rättslig åtgärd inle får vidtas förrän krav tillställts gäldenärenoch liden för invändning löpt ut. En utvidgning är motiverad med hänsyn till rutinerna på verkställig- Det förekommer allmänt all en exekutionstiteldirekt, ofta som dom eller motsvarande meddelats, lämnas tillkronofogdemyndigheten för verkställighet. Gäldenären får inte nägot beskedförrän myndigheten skickar meddelande om alt begäran om verkställighet kommitin. Detta förfaringssätt är inte tillfredsställande. Dels kan det förefallaonödigt bryskt att gäldenären hotas med utmätning så snart en exekutionstitelföreligger. Dels ökar gäldenärens skuld med utsökningsavgiften, iregel , i och med all ärendet kommer in till kronofogdemyndigheten.Sannolikt skulle åtskilliga gäldenärer betala, om de av borgenären eller hansombud underrättades om att en exekutionstitel förelåg. En sådan underrättelseskulle därför i många fall få till följd att gäldenären besparades en extrakostnad. Konsumentverketpåpekar att det är vanligt att fordringsägaren vidtar inkassoåtgärder trots attköparen vänt sig till . För köparen ter sig dettaotillfredsställande. Dessutom innebär det risk för att rättsligt förfarandeäger rum parallellt vid domstol och inför nämnden. Med hänsyn till densakkunskap nämnden besitter är det angeläget att konsumenttvister i första handprövas av den. Även kostnadsskäl talar härför. Verket förutsätter därför atttillsynsorganet intar den ståndpunkten att inkassoålgärd inte bör vidtas, omkonsumenttvist anhängiggjorts hos nämnden med anledning av fel eller brist ivara eller tjänst som fordringen avser. Enligt vad kreditköpkommittén erfarit väntar säljareneller kreditgivaren ofta mycket länge med att söka handräckning för återtagandeav avbetalningsgods. Till den långa tidsutdräkten kommer ofta det anstånd somkronofogden beviljar efter framställning av säljaren. Kommittén anser att detinte är lämpligt att gäldenären utsätts för den psykiska presssom elt indrivningsförfarande innebär. En ledamot och en expert i kommittén harannan åsikt och anser att det generellt sett inte kan anses strida mot god inkassosedatt säljare eller kreditgivare väntar med att söka handräckning. tar upp bestämmelsen att de föreslagna föreskrifterna omkravrutiner inte skall gälla, om gäldenären uppenbarhgen söker dra sig undanbetalning eller om det eljest av särskilt skäl är försvarligt att gå ifrånföreskrifterna. Enligt bankföreningen är det en brist att utredningen inteexemplifierat vad som skall anses utgöra särskilt skäl. Som exempel angerbankföreningen själv det fallet att gäldenären fortsätter sin rörelse underförbrukande av medel utan motsvarande nytta för rörelsen eller eljest underformer som innebär en värdeförstöring. framhåller att en borgenär utanhinder av bestämmelserna om betalningserinran och krav måste kunna söka gäldenäreni konkurs, t.ex. för att förhindra alt en återvinningsfrist löper ut elleratt gäldenären förvärrar sitt ekonomiska tillstånd. undantagsbestämmelsen måste bli tillämplig i sådana fall. TCO görgällande att undantagsbestämmelsen medför en urholkning av skyddet för gäldenärensom noga måste övervägas. Det finns en risk för att borgenärerna kommer attåberopa bestämmelsen i långt större utsträckning än som har varit avsett. Den bördärför få användas endast då synnerliga skäl föreligger. För att undvikamissbruk bör inkassoföretagen dessutom åläggas att till tillsynsorganet anmälade fall där bestämmelsen tillämpats. för inkasso-och juridiskabyråer anser alt bestämmelsen kommer att medföra tillämpningssvårigheter ochalt den bör göras klarare. 4.3.3 Obefogade betalningsanspråk m.m. Remissinstanserna godtar allmänt den av utredningenföreslagna bestämmelsen att inkassoålgärd inle får vidtas, om det genom gäldenärsinvändning eller eljest finns särskilt skäl anta alt kravet inte är lagligengrundat eller om kravet framstår som obefogat eller stötande. Sverigesadvokatsamfund ifrågasätter emellertid om inte bestämmelsen innefattas redan ihuvudregeln att gäldenären inte får vållas onödig skada eller olägenhet ochinte utsättas för otUlbörlig påtryckning eller annan otillbörlig inkassoålgärd.Enligt tycks ordalagen kunna innebära att borgenärenblir avskuren från möjligheten att få ett krav prövat av domstol så snart gäldenäreninvänt att han inte är betalningsskyldig och visat något fog för invändningen.En sådan tolkning är emellertid enligt motiven inte avsedd. Bankföreningenföreslår därför att lagtexten förtydligas. i anser att bestämmelsen ärägnad att ställa inkassoföretagen inför betydande tillämpningssvårigheter. Dettorde framför allt gälla uttrycket 'om kravet framstår som obefogat ellerstötande'. Svårigheter uppkommer inte minst när det gäller äldre fordringar.Indrivning av fordringar som är kan te sig stötande, särskilt om gäldenärenär en äldre person eller om fordringen inköpts till 'realisationspris' motslutet av preskriptionstiden. Enligt är det helt klart att inkassoföretageti vissa sådana fall inte bör få driva in fordringen, trots att företaget medhänsyn till gällande preskriptionsregler har laglig rätt till det. Mot bakgrundav det sagda föreslår att tillsynsorganet utfärdar anvisningarsom preciserar innebörden i uttrycket 'stötande'. Även konkurslagskommitténhåller med utredningen om att indrivning av äldre fordringar i vissa fall kanvara stötande från gäldenärssynpunkt. Kommittén understryker emellertid att maninte kan sätta de allmänna reglerna om tioårspreskription ur spel genom altförhindra eller inskränka möjligheten att vidta inkassoålgärd. i och Svenska kommunförbundetansluter sig till utredningens ståndpunkt att någon bestämd nedre beloppsgränsför inkasso inte bör fastställas. tillägger att kommunerna ochde kommunala företagen bedriver en myckel omfattande verksamhet avservicekaraktär som i huvudsak finansieras genom avgifter. Den somtillgodogjort sig sådan service men försummar att erlägga avgiften kan oftastinte avstängas från fortsatt service av samma slag, om en avstängning skullemedföra sanitära olägenheter eller vådor av social eller annan natur. Inteminst från den synpunkten framstår det som angeläget att kommunen ellerföretaget har möjlighet att använda sig av inkasso för att driva in sinfordran, även om den avser ett relativt obetydligt belopp. JO uppmärksammar särskilt integritetsskyddsaspekterna ochpåpekar att det är oklart vilken eller vilka typer av integritet utredningenhaft i tankarna. När man diskuterar vad som bör förstås med otillbörligpåtryckning eller annan otillbörlig inkassoålgärd är det naturligt att utgåfrån det allmänna inlegritetsskydd som garanterar. Förutomreglerna i 4 kap. om brott mot frihet och frid finns det anledningalt främst uppmärksamma reglerna i 5 kap. om ärekränkning. JO hari och för sig inget att erinra mot vad utredningen anför om den inkassoetik sombör eftersträvas. Det skulle emellertid vara till fördel om den sattes irelation till det grundskydd som ger så att det klart framgår ivilken utsträckning det föreslagna otillbörlighets-rekvisitet skall medföra enpåbyggnad av detta skydd. JO erinrar vidare om att han i annat sammanhang (SOU1972:47) efterlyst en central kriminalisering i till skydd förden personliga integriteten i ideell mening, vad som kan kallaspersonlighetsfriheten. Det synes angelägel att informationsintegrileten ägnasen mer ingående uppmärksamhet än som skelt i betänkandet och att en samordningsker med de grundsatser som återspeglas i datalagen. och handelskammare tar upputredningens uttalande att möjligheten att göra anmälan till polismyndigheteller annan myndighet inte bör få utnyttjas för att pressa gäldenären tillbetalning eller uppgörelse och att ett hot om att göra sådan anmälan måstebetraktas som otillbörligt. förklarar sig utgå från attfordringsägaren skall vara oförhindrad alt i förekommande fall i kravbrevupplysa gäldenären om att hans handlingssätt mot fordringsägaren enligl dennesmening innefattar brottslig handling. Handelskammaren menar att utredningensangivna uttalande i viss mån strider mot föreskriften att kravet skallinnehålla uppgift om de åtgärder och följder som bristande betalning kanmedföra. Finns fog för att anta all gäldenären ådragit sig sin skuld genom brottsligt förfarande, måste det stå inkassoföretagetfritt att i kravet konstatera att underlåten betalning kan medföra altpolisanmälan görs. 1 praktiken förekommer åtskilliga fall där en erinran ommöjligheten att göra polisanmälan är del enda reella påtryckningsmedel som stårborgenären till buds. 1 den mån han har fog för sin uppfattning att skuldenuppstått till följd av brottslig gärning kan en sådan erinran inte ansesstötande. framhåller att en konkursansökaneller ett påpekande att sådan ansökan skall göras, om betalning uteblir, oftaanvänds som elt yttersla påtryckningsmedel för att förmå gäldenären att infriasin skuld. Bl.a. har sådana åtgärder ansetts vara ett verksamt medel vidskatteindrivningen. Enligl kommitténs mening utgör en konkursansökan ettnaturligt slutled i indrivningsförfarandet och kan från här aktuella synpunkteraldrig anses otillbörlig, om försök att få betalt i annan ordning misslyckats.Det ligger i själva verket i gäldenärens eget intresse att borgenären erinrarom att konkursansökan kan följa, om betalning uteblir. Konkurslagensbestämmelser om borgenärs ansvar för konkurskostnader och omskadeståndsskyldighet vid obefogad konkursansökan tjänar som en spärr motmeningslösa konkursansökningar. Den av utredningen föreslagna bestämmelsen att uppdrag attdriva in fordran medför behörighet att ta emot betalning av och träffa uppgörelsemed gäldenär, även om det inte har angetts i fullmakt, tillstyrks av Sverigesadvokatsamfund, AB KundkontroU och . Bestämmelsen avstyrks däremotav , som anser att det måste ankomma påuppdragsgivaren att ange uppdragets innehåll. Enligt JK förefaller bestämmelsen praktisk, såvitt angårbehörigheten att ta emot betalning. Däremot är det knappast rimligt att engenerell inkassofullmakt skall innefatta räll att utan begränsning träffauppgörelse med gäldenären. KonkurslagskommUtén intar en likartad ståndpunkt.Kommittén ifrågasätter om inte borgenären bör ha möjlighet att upphäva ellerinskränka behörigheten alt träffa uppgörelse med gäldenären. Om man släpperkravet på särskild fullmakt i angivna hänseenden, måste i gengäld ses till altdet blir fullt klart att ett inkassouppdrag föreligger. Om uppdraget ges skriftiigform, vilket i regel torde vara fallet, behöver någon tvekan om uppdragetsexistens inte uppkomma. Kommittén påpekar att den föreslagna bestämmelsen äravsedd att skydda gäldenären frän risken att tvingas betala dubbelt. Hansintresse skulle emellertid i stället kunna tillgodoses genom en bestämmelse sominnebär att, om gäldenären har betalt fordran till den som har uppdrag attdriva in fordringen, så är han inte vidare betalningsskyldig för denna, även om beloppetej kommer borgenären till godo. Hovrättenöver och har i och för sig inget att erinra mot att man genom enuttrycklig lagbestämmelse slår fast inkassoföretagens behörighet att uppbärabetalning m.m. Så som bestämmelsen formulerats skulle det emellertid kunnahävdas att gäldenärens betalning till eller uppgörelse med uppdragstagaren inteblir gällande mot uppdragsgivaren med mindre det styrkts att uppdragföreligger. En sådan innebörd av bestämmelsen kan knappast ha avsetts. Denangivna behörigheten bör anses föreligga så snart ett inkassoföretag påstår sigha uppdrag frän borgenären, under förutsättning att gäldenären är i god tro. Företagarorganisationerna anser att lagtexten fått enalltför vidsträckt innebörd, som säkerligen inte varit avsedd. Enligtorganisationerna är det rimligt att inkassoföretaget anses haställningsfullmakt med rätt att inkassera fordran och träffa uppgörelse med gäldenärenom betalningsplan. Men en längre gående behörighet synes opraktisk och stötandemed hänsyn till allmänna rättsgrundsatser. Det normala torde vara att inkassoföretaganlitas för mtinbetonade ärenden. Visar sig ett ärende vara komplicerat, önskaruppdragsgivaren ofta handlägga det själv. Skall inkassoföretaget ändå handläggaärendet, bör behörigheten ges genom en särskild fullmakt. Organisationernaföreslår alltså att behörigheten att träffa uppgörelse med gäldenären utansärskild fullmakt begränsas till att gälla uppgörelse om betalningsplan. Flera remissinstanser tar upp den föreslagna bestämmelsensförhållande till och andra författningar. JK uttalar attbestämmelsen möjligen måste skrivas in i och avtalslagensregler om fullmakt. AB KundkontroU anser att ett genomförande av utredningensförslag kräver vissa ändringar i 12 kap. . Bolaget fästersärskilt uppmärksamheten på 12 kap. 8 § , som innebär att partsom vill föra talan genom ombud skall ge ombudet fullmakt muntligen införrätten eller skriftligen. Även konkurslagskommittén erinrar om bestämmelsernaom rättegångsfullmakt. Vidare pekar kommittén på 12 kap. 14 § ,som ger vid handen att rättegångsombud inte ulan särskilt bemyndigande fåruppbära medel som genom dom tillerkänts parten. Samma bestämmelse uppmärksammasav RSV, som konstaterar att exekutiv myndighet f.n. är förhindrad att till inkassoföretagetredovisa andra medel än ersättning för rättegångskostnad, om inte särskildfullmakt föreligger. påpekar att när ett inkassoföretagär juridisk person är det företaget som får inkassouppdraget och därmed ocksåden behörighet som avses i den föreslagna bestämmelsen. 1 inkassoärenden tordeemellertid fullmakt på grund av bestämmelserna i 12 kap. oftautställas på en fysisk person som är anställd i Betydelsen av den föreslagna bestämmelsen tordedock inle förringas härav, eftersom den anställde i sin tur på grund av ställningsfuUmakltorde vara behörig att på inkassoföretagets vägnar ta emot betalning och träffauppgörelse med gäldenären, även om det inle har angetts i den av borgenärenutställda fullmakten. 4.5 Ersättning för kostnader Utredningens förslag om ersättning för inkassokostnaderlämnas ulan erinran av de allra flesta remissinstanserna. Förslaget tillstyrksuttryckligen av hovrätten över och , bankinspektionen,kronofogdemyndigheten i , AB KundkontroU och . Det framhållssärskilt alt den föreslagna ordningen medför den fördelen alt enhetligakostnadsregler kommer att gälla inte bara för belalningsföreläggande utan ocksåför lagsökning och återtagande av avbetalningsgods. AB KundkontroU påpekar att den ersättning som döms ut imål om betalningsföreläggande och lagsökning endast täcker tiden fram till detmålet avgjorts av domstolen. Fordringsägarens eller ombudets arbetsinsats påverkställighetsstadiet ersätts f.n. inte. Bolaget föreslår att det fastställsen arvodestaxa även för verkställighetsärenden. Bolaget rekommenderar attarvode fastställs särskilt för varje grupp av åtgärder, dvs.