prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — Undantag från varselplikten görs dock ifräga om förändringar som ingår som ett normalt led i arbetet, i den månförändringen inte försämrar förtroendemannens möjligheter att fullgöra detfackliga uppdraget. Reglerna om varsel och överläggning föreslås blidispositiva för att möjliggöra andra former för samråd pä arbetsplatserna. Åtgärder av typ trakasserier torde enligt FFL också utgöraföreningsrättskränkning. I mål rörande sädan kränkning i form av främstuppsägning har arbetsdomstolen antagit särskUda principer om bevisbördan,vilka i korthet innebär att det är arbetsgivaren som måste bevisa deträttsenliga i sitt handlande för att gå fri från ansvar, om det avarbetstagarparten gjorts sannolikt att handlandet utgör en föreningsrättskränkning. Det SärskUda skyddet mot försämrade arbetsförhållandeneller anslällningsvUlkor avser endast åtgärder som vidtas mot arbetstagaren pågrund av hans ställning eller verksamhet som facklig förtroendeman. Denföreslagna lagen ger inte en facklig förtroendeman en oinskränkt rätt tUl löneller tUl den egna arbetsplatsen. Skyddet mot försämrade arbetsförhållanden elleranställningsvillkor bör enligt utredningen utformas så, att en fackligförtroendeman vid tvist skyddas mot den av arbetsgivaren tilltänkta åtgärdentills denna prövas av domstol. Sådana skyddsregler har exempelvis antagitsbeträffande skyddsombud. Även lagen om anställningsskydd har motsvarande uppskovsreglervid tvist om giltigheten av en uppsägning. Utredningens förslag har utformatsmed den senare lagen som förebild. En annanfråga som uppmärksammas av utredningen är en facklig förtroendemans rätt tillbibehållen befordran. I principen om att en facklig förtroendeman inte fårtillskyndas försämrade anställningsvillkor på grund av sin ställning eller sinfackliga verksamhet ligger enligt utredningens mening också ett skydd tUlförmån för exempelvis gängse befordran. Förtroendemannen bör således ha rättinte bara tUl ålders-tUlägg och liknande förmåner utan komma i åtnjutande ävenav sådan befordran som han normalt kunnat räkna med, förutsatt att han hartUlräckliga kvalifikationer. Den nu berörda principen kan enligl utredningensägas innebära en garanti för att förtroendemannen inte skall bli sämre ställdän övriga arbetstagare för att han åtar sig ett fackligt uppdrag. Inte hellerefter det att uppdraget upphört bör den tidigare verksamheten få leda tUl attarbetstagaren kommer i en sämre ställning. Gäller det en arbetstagare som harvarit fackligt verksam och med det fackliga uppdragethar uppehållit sitt arbete lär återgången enligt utredningens mening inte skapanågra större svårigheter. Annorlunda kan det vara beträffande en på heltidfackligt verksam förtroendeman som på grund av ett långvarigt uppdrag kommitifrån sina tidigare arbetsuppgifter. Det bör då ankomma på arbetsgivaren attsörja för att förtroendemannen efter avslutat uppdrag tilldelas sådana arbetsuppgifter,att hans ställning inte kan sägas ha blivit försämrad i förhållande tillarbetskamraterna. Särskildalagregler i fråga om rätt till befordran, bibehållen ställning etc. skulle mednödvändighet behöva göras beroende av en mångfald faktorer, t. ex.förtroendemannens kvalifikationer och det fackliga uppdragets långvarighet ochkaraktär. berörda frågor är enligt utredningens mening mera ägnade attöverlämnas åt arbetsmarknadens parter att närmare reglera. Utredningen föreslårdärför inte några särskilda lagregler utöver huvudregeln om attförtroendemannen inte får tUlskyndas försämrade arbetsförhållanden elleranställningsvLllkor. Särskilt företräde till fortsatt arbete viddriftsinskränkning Utredningens förslag innebär vidare att det tUl skydd förden fackliga verksamheten på arbetsplatsen bör upptas en regel om att fackligförtroendeman ges ett särskUt företräde till fortsatt arbete vid driftsinskränkning.En pä heltid verksam facklig förtroendeman bör få fortsätta sina fackligafunktioner inom ramen för anställningen, inte minst mot bakgrund av denintensifiering av det fackliga arbetet som en driftsinskränkning brukarinnebära. En bedömning bör dock göras av hur angelägna uppgifter den berörde förtroendemannen har.Utredningen föreslår därför att den särskilda företrädesrätten utformas så, attföreträde tUl fortsatt arbete gäller endast om det fordras för den fackligaverksamheten på arbetsplatsen. En förutsättning är också att förtroendemannenhar tUlräckliga kvalifikationer för det fortsatta arbetet. Den nu berörda skyddsregeln har inte karaktären av enturordningsregel och föreslås därför inte heller bli dispositiv. Menar denlokala organisationen att en viss förtroendeman behövs för den fackligaverksamheten på arbetsplatsen är en uppsägning av honom pä grund av arbetsbristinte sakligt grundad, om han skulle kunna beredas fortsatt anställning.Uppsägningen kan då förklaras ogiltig. För permitterings-situationer föreslås endastskadeståndspåföljd. Är förfarandet att anse som en föreningsrättskränkning lärdock ogUtigförklaring enligt FFL kunna ske. 2.3.8 Skydd för de fackliga uppgifternas fullgörande Med den lagfästa principen att en facklig förtroendemaninte får hindras av arbetsgivaren att fullgöra sitt uppdrag avser utredningeninte bara att förbjuda fysiskt hindrande av de fackliga uppgifterna, t. ex.genom att arbetstagaren vägras tillträde till vissa avdelningar. Den är ävenavsedd att tUlsammans med övriga regler ge uttryck för arbetsgivarensskyldighet att bana väg för den fackliga verksamheten i syfte att nå densamverkan som eftersträvas på arbetsplatserna. Ätt en facklig förtroendemanexempelvis skall få röra sig fritt på arbetsplatsen för att utöva sina fackligauppgifter anser utredningen sä självklart, att några specialregler härom intefunnits erforderliga. Däremot har utredningen ansett det nödvändigt att särskUtreglera rätten till ledighet och frågan om bibehållna anställningsförmåner. Rätt till erforderlig ledighet På förut anförda grunder (avsnitt 2.3.3) anser utredningendet befogat att den primära beslutanderätten angående ledighet för fackligverksamhet bör ligga hos den facklige förtroendemannen, då det gäller frågorsom avser arbetsplatsen, medan det beträffande andra fackliga uppgifter blirarbetsgivarens ställningstagande efter överiäggningar som får företräde tUls eneventuell tvist prövats av arbetsdomstolen. Utredningen betonar dock att detsagda inte får tas tUl intäkt för att lagstiftningen i normalfallet bör bringasi tillämpning på det beskrivna sättet. Det bör i stället vara naturligt attfrågor om ledighet blir föremål för överläggning och överenskommelse mellanparterna. Stadgandet har bl. a. av denna anledning gjorts dispositivt. Innebörden av den av utredningen föreslagna regeln är dockatt det är förtroendemannen - eller i visst fall den berördaarbetstagarorganisationen - som i princip bestämmer den tid som fordras förhandläggning av arbetsplatsens fackliga frågor. Detta gäller såväl den totalaomfatt- ningen av ledigheten som behovet av ledighet i ett visstfall, dvs. Självfallet skall ledigheten avsehandläggning av fackliga frågor och den fackliga verksamheten skall hänföra sigtUl den egna arbetsplatsen även om den inte nödvändigtvis måste vara förlagdtiU själva arbetsplatsen. Ledighetens omfattning begränsas även av att denskall vara erforderlig för verksamheten i fråga. Eftersomdet kan förekomma fall då den fackliga verksamheten kan behöva anpassas lUlvitala produktionsinlressen, föreslår utredningen det undantaget från principenom den enskilde förtroendemannens tolkningsföreträde att ledigheten skallbestämmas av den berörda organisationen efter överläggning med arbetsgivaren,om ledighetens omfattning eller förläggning ehest skulle kunna äventyraarbetets behöriga gång. Då det inte kan förväntas att en enskild förtroendemani varje situation har hela den överblick som fordras för att kunna rätt bedömaläget föreslår utredningen också den bestämmelsen, att en förtroendeman iprincip skall anmäla till arbet.sledningen då han avseratt ta ledighet.Utredningen förutsätter, att anmälninsskyldigheten skall kunna efterges då deninte fyller någon funktion. Det löpande fackliga arbetet bör enligt utredningensuppfattning i huvudsak kunna förläggas till vissa på förhand överenskomnatider. Har en sådan överenskommelse träffats bör anmälningsskyldigheten kunnautmönstras i motsvarande män. Inte heller dä det rör sig om mera tUlfälligaavbrott utan den ringaste risk för att produktionen skuUe störas anserutredningen att det bör krävas att förtroendemannen till vaije pris fullgör sinanmälningsskyldighet. Utredningen framhåller, att samma anspråk i fråga omledighet inte kan ställas när det gäUer facklig verksamhet som inte avser denegna arbetsplatsen. Även om sådan verksamhet inte förutsätts äga rum på avarbetsgivaren betald tid, kan en ledighet stundom leda till betydandestörningar i arbetsgivarens verksamhet. Särskild hänsyn måste tas till mindrearbetsplatser, dar produktionen är mera känslig för bortovaro eUer därersättarfrågor inte kan lösas på samma sätt som i större företag. Arbetsgivarenbör enligt utredningens uppfattning här ges ett större inflytande i fråga omledighetens omfattning och förläggning än när det gäller ledighet för fackligauppgifter på arbetsplatsen. Utredningen föreslår därför att ledighet förfackliga uppgifter utanför arbetsplatsen i princip skaU vara beroende avöverenskommelse med arbetsgivaren. 1 sista hand kan denne av arbetsdomstolenåläggas att ge förtroendemannen sådan ledighet som anses skälig för att hanskall kunna fullgöra fackliga uppgifter utanför arbetsplatsen. För ett särskiltfall, nämligen deltagande i förhandling, föreslår utredningen att arbetsgivarensbestämmanderätt begränsas. Endast om arbetsgivaren påvisar synnerliga skäl kanhan vägra sädan ledighet. Vid denpraktiska tillämpningen av ledighetsreglerna räknar utredningen med attsituationer kan uppkomma, då en facklig förtroendeman exempelvis tagit ledighetsom inte kunnat utnyttjas fullt effektivt, felbedömt sin rätt att ta ledigheteller brustit i sin anmälningsskyldighet. Utredningen menar dock att defackliga förtroendemännen bör kunna utöva sina uppdrag utan risk för skadeståndsskyldighet.SkuUe en facklig förtroendeman mot förmodan missbruka sin befogenhet i fråga omledighet anser utredningen att det mestadels är lämpligare att organisationenfråntar honom det fortsatta uppdraget än att han drabbas av skadeståndspåföhd.1 grava faU, exempelvis vid förfallolös bortovaro under viss , bördet dock enligt utredningens mening kunna finnas förutsättningar för att skiljaförtroendemannen från anställningen i likhet med vad som gäller för övrigaarbetstagare i motsvarande faU. Utredningen anser att det inte bör komma i fråga attbelasta arbetsgivaren ekonomiskt för förtroendemännens fackliga uppgifterutanför arbetsplatsen. Däremot bör fackligt arbete som berör förhållandena påarbetsplatsen få utföras pä betald tid eftersom det gagnar även arbetsgivarensintressen. Utredningens förslag innebär att facklig förtroendemansanställningsförmåner, under tid då han handlägger fackliga frågor som berörarbetsplatsen, inte får understiga vad som normalt skuUe ha utgått tUl honom omhan i stället hade fuUgjort sina arbetsuppgifter. Den närmare innebörden avuttrycket bibehållna anställningsförmåner anser utredningen böra, i likhet medvad som är faUet med motsvarande regler i annan lagstiftning, överlämnas åtarbetsmarknadens parter att precisera. Den närmare beräkningen får grundas påkoUektivavtal som slutits eller godkänts på förbundsnivå. 2.3.9 Övriga frågor Ansvarsfrågor Utredningen föreslår att en arbetsgivare, som åsidosättersina förpliktelser enligt lagen, skall utge fömtom lön och andraanställningsförmåner vartUI en facklig förtroendeman kan vara berättigad -ersättning tUl denne för uppkommen skada. Skadeståndsskyldighet kan även drabbaarbetsgivaren gentemot den fackliga organisationen, t. ex. vid brott motvarsel- och överiäggningsreglerna. Skadeståndsstadgandena har anpassats tUl deregler, som återfinns i lagen om anstäUningsskydd. a. hänvisas tUl reglernai nämnda lag om rätt tUl s. k. ideeUt skadestånd för den fackligaorganisationen samt tUl de frister som gäller för talan om skadestånd. Det skadestånd som i lagen om anställningsskydd stadgasför det fall att en arbetstagare rättsstridigt skihs från anstäUningen svararenligt utrednuigens uppfattning inte mot det behov av skydd som föreligger förde fackliga förtroendemännens del. För att skadeståndet här skall fylla denavsedda preventiva funktionen föreslår utredningen en särskUd regel, varigenomskadeståndsbeloppen höjs , då åtgärden riktats mot 1 saml Nr 88 en facklig förtroendeman. Detsamma föreslås gälla omarbetsgivaren åsidosätter den säskUda företrädesrätten till fortsatt arbete. Utredningen föreslår att mål om tUlämpning av lagen omfacklig förtroendemans stäUning på arbetsplatsen prövas av arbetsdomstolen.Tvist om ogiltigförklaring av uppsägning eller avskedande av en arbetstagaremed fackliga uppgifter bör enligt utredningen handläggas i enlighet med lagenom anställningsskydd. Även i övrigt har utredningen sökt knyta an tiU deprocessuella bestämmelserna i denna lagstiftning. Det föreslås exempelvis sammafrister för talan och forumreglerna är i stort sett identiska. Några skUlnaderförekommer dock. Sålunda anser utredningen det befogat med särskUda regler omskyndsam handläggning av tvister om fackliga förtroendemän. Arbetsdomstolenskall också kunna meddela s. k. interimistiska förordnanden i frågor som rörlagens tillämplighet på viss arbetstagare, ledighetens omfattning eller förläggningoch betalningen vid ledighet. 1 frågor rörande försämrade arbetsförhållandeneller anslällningsvUlkor har utredningen i stället vall metoden att låtauppskjuta verkstäUigheten av den av arbetsgivaren tUltänkta åtgärden i avbidanpå rättslig prövning. Arbetsdomstolen bör emellertid enligt utredningensuppfattning få en motsvarande möjlighet att interimistiskt upphäva denuppskjutna verkställigheten då förtroendemannens talan framstår som klartogmndad. Motsvarande regler föreslås gälla också vid tvist om fackligförtroendemans företrädesrätt till fortsatt arbete. De föreslagna reglerna om förfarandet utesluter inte attarbetsmarknadens parter söker andra vägar för att lösa de tUlämpningsfrågorsom kan uppkomma. Vid sidan av lokala och centrala tvisteförhandlingar finnsmöjlighet att hänskjuta tvist till skiljenämnd. En erinran härom har intagits ilagförslaget. I fråga om rättegångskostnad bör gälla de regler someljest tillämpas vid mål inför arbetsdomstolen. Lagen om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsenföreslås träda i kraft , dvs. som föreslagitsi fråga om lagen om anställningsskydd. Nägra särskUda övergångsbestämmelser anser utredningeninte vara erforderliga utom beträffande varselskyldighelen. I överensstämmelsemed den motsvarande övergångsbestämmelsen i lagen om anställningsskyddföreslås att varsel inte skall behöva ske enhgt den nya lagen, om denna innebäratt varslet skuUe lämnas före ikraftträdandet. Arbetsgivaren är då inte hellerskyldig att delta i överläggning innan lagen trätt i kraft. Ledamoten har reserverat sig mot utredningensförslag. Också ledamoten reserverar sig mot förslaget och ansluter sigtiU vad har anfört. framhåller inledningsvis att utredningenbehandlar problem som inte gäller anställningstryggheten i egentlig mening utanmera aUmänt de fackliga förtroendemännens ställning och då närmast derasrättigheter i förhållande tiU arbetsgivaren. Rörande klubbordförandes ställningfinns överenskommelser som täcker större delen av arbetsmarknaden. Då deträffats har någon mera slutgUtig utvärdering av hur defungerat ännu inte gjorts. anser att en utbyggnad av dessaöverenskommelser tUl att gälla andra kategorier av fackliga förtroendemän ochen utsträckning av rättigheternas omfattning hade bort kunna tas uppavtalsvägen. Om frågan likväl skall regleras genom lagstiftning harLindström åtskUliga erinringar mot majoritetens förslag. Den kritik mot dennuvarande på frivUlighetens gmnd vilande ordningen som åberopas av majoritetenär enligt mening synnerligen allmän och opreciserad. Utredningenhar inte heUer gjort något försök att analysera eventuella brister. Utannärmare undersökning av det faktiska läget lägger majoriteten enligt hansmening fram ett förslag som måste betraktas som avsevärt mera långtgående änsom fordras för att nå syftet. För den vida krets av funktionärer, som lagen kommeratt omfatta, skapas en rad långtgående förmåner. De vanliga vid företag ochmyndigheter gällande reglerna kommer inte att bli tUlämpliga på denna kategori,utan de fackliga funktionärerna kommer att bUda ett slags frälse bland arbetstagarna.Om förslaget genomförs, anser att det kommer att vålla betydandesvårigheter vid tUlämpningen. Enligt uppfattning kan majoritetens förslaginte vara tUl fördel för utvecklingen av det samarbete som f. n. pågår mellande lokala parterna med såväl permanenta organ som mera tillfälliga arbets- ochprojektgmpper. När det gäller förslagets olika delar pekar tUlen början på att kretsen av de fackhga förtroendemän som berörs av förslaget ärvid men omöjlig att konkret ange. Ett minimikrav är enligt Lindströmsmening att kretsen av representanter skall utses i samråd med arbetsgivaren.Detta synes honom desto naturligare som utredningen ehest ofta betonarsamarbetsaspekten. skulle såsom en annan lösning kunna överväga att maninom varje företag begränsade det totala antalet representanter på vUka lagenskall tillämpas efter en skala baserad på antalet anställda i företaget. anser vidare att lagen bör i sin helhet görasdispositiv med hänsyn tUl önskvärdheten att kunna göra rimliga anpassningar tUlde praktiska förhållandena. Det gmndläggande skyddet i bl. a. FFL och lagen omanställningsskydd ger enligt åsikt i varie fall en tUlräcklig bas. Förslaget att facklig förtroendeman skall ha rätt attefter anmälan ta den ledighet som fordras för handläggning av fråga som avserden fackliga verksamheten på arbetsplatsen är det som enligt inger destörsta betänkligheterna. För vissa fackhga uppgifter finns det knappast någontidsgräns för det arbete som kan nedläggas härpå. Sådana från gängse ordningavvikande bestämmelser kan inte få gälla för en vid krets av arbetstagare medvagt angivna uppgifter. Dessa arbetstagare skuUe enligt förslaget bliundantagna från de regler om arbetstid och arbetsskyldighet som gäller förövriga arbetstagare. De bestämmer själva i vad mån de skaU utföra något arbeteför arbetsgivarens räkning eUer utföra fackligt arbete. Det är här en fråga avinte obetydlig ekonomisk räckvidd för arbetsgivaren. En sådan ordning kandessutom medföra betydande svårigheter att organisera arbetet. Oavsett vilkenuppfattning man har i sak borde enligt mening utredningen ha låtitdenna fråga anslå i avvaktan på arbetsrättskommitténs kommande förslag. har enligt sina direktiv bl. a. tiU uppgift att behandla frågan om dets. anser därför att tolkningsföreträdetangående rätten tUl ledighet bör ligga kvar hos arbetsgivaren, i varje fall iavbidan på resultatet av arbetsrättskommitténs arbete. anser att den föreslagna regeln om fackhgförtroendemans rätt tUl ledighet för deltagande i förhandling utanförarbetsplatsen är alltför långtgående och därför bör utgå. Om en arbetstagareblir engagerad i ett större antal lokala förhandhngar inom olika företag, kandetta enhgt mening komma att vålla avsevärda svårigheter för denarbetsgivare där han är anstäUd. anför vidare att det är ovisst huruvida ettåsidosättande av lagens regler om ledighet medför några påföhder förarbetstagaren och, om så skulle vara fallet, vilka dessa är. En närmareutredning och ett klarläggande på denna punkt synes vara ettoeftergivligt krav. anser att det kan starkt ifrågasättas om enfacklig förtroendeman skall ges företräde tUl fortsatt arbete vid arbetsbrist.Därigenom placeras enligt mening en obestämd och relativt vidsträcktkrets av arbetstagare i en synnerligen förmånlig ställning jämfört med andraarbetstagare. 1 varje fall bör behovet prövas i samråd med arbetsgivaren. I anslutning tUl skadeståndsreglerna framhåller Lindströmatt del inte kan vara rimligt att en arbetstagare skall få bryta mot lagen ochfortsätta med sitt lagstridiga handlande utan någon påföljd. föreslårdärför att skadeståndsstadgandet kompletteras med en bestämmelse omskadeståndsskyldighet för facklig förtroendeman och facklig organisation somhandlar i strid mot lagen. Vidare anser att majoritetens förslag omförhöjt skadestånd vid bl. a. obefogad uppsägning av facklig förtroendemanskall utgå. Flera remissinstanser understryker värdet av det fackligaarbete som bedrivs på arbetsplatserna och den samverkan som på detta sätt skermellan arbetsgivare och arbetstagare på det lokala planet. Ällmänt framhållsangelägenheten av alt de fackliga förtroendemännens möjligheter att fullgörasina uppgifter säkerstäUs. Delade meningar råder emellertid om formerna för attuppnå detta mål. I övrigt har utredningens förslag fått ett blandatmottagande. Flera remissinstanser hälsar förslaget med tUlfredsställelse ochframhåller att det får ses som ett betydelsefuUt steg på väg mot mer jämbördigapartsförhåUanden. Bland dessa kan nämnas ,, och SR. Andra remissinstanser har framfört stark kritik motförslaget. Bland dessa märks främst de remissinstanser som företräderarbetsgivarna. SAF, , , och har således anslutit sig tUlden av ledamoten avgivna reservationen mot utredningsmajoritetensförslag. Vissa av dessa remissinstanser har också betonat värdet av ett påfrivUlighet gmndat samarbete på arbetsplatserna Samt framhållit risken av attmotsatsförhållanden uppstår vid en tvängsmässig reglering av den fackligaverksamheten. 5.4F tar tUl en början upp frågan om behovet av enlagstiftning om fackliga förtroendemän och framhåller, alt den redan befintligalagstiftningen ger skydd mot alla former för trakasserier samt ett tUlräckligtanställningsskydd. Frågor om ledighet och betalning för det arbete som bedrivsav fackliga förtroendemän regleras i kollektivavtal, som antagits för denstörre delen av arbetsmarknaden. Dessa avtal, som inte endast avserklubbordförandes ställning, är enligt SAF inte avsedda att utgöra någotslutsteg i utveckhngen. SAF konstaterar vidare att regering och riksdag så sentsom ställde sig bakom ett beslut som innebäratt särskild lagstiftningrörande fackliga förtroendemän ej borde komma tUl Stånd. Bakom detta beslutstod också huvudorganisationerna på arbetsmarknaden. Något missnöje med denrådande ordningen har inte kommit SAF till del. Inte heller har föreningen fåttnågon framställning om ändring eller översyn av gällande regler. Tvisterrörande fackliga förtroendemäns stäUning är utomordentligt sällsynta. uppfattning sammanhänger detta förhållande med att man påarbetsgivarsidan visat stor förståelse för de fackliga förtroendemännensverksamhet och anser dem som helt nödvändiga kuggar i arbetslivet. Någotsakligt skäl föreligger enligt SAF därför inte mot den gjorda omsvängningen.Med hänsyn till att arbetsrättskommittén f. n. utreder den framtidaUtformningen av rättsreglerna mellan arbetsmarknadens parter, är det enligtSAFrs mening rimligt att resultatet av arbetsrättskommitténs arbete avvaktasinnan man aktualiserar lagstiftning i en därmed nära förbunden fråga. Inte heUer en majoritet inom anseratt hittillsvarande erfarenheter talar för att en lagstiftningskulle vara behövlig. Bedömningen av lagstiftningens lämplighet bör dock skemed hänsyn tUl hela arbetsmarknadens situation och förbundet motsätter sigdärför inte att de fackliga förtroendemännens stäUning pä arbetsplatsenregleras genom lagstiftning. Som stöd för denna uppfattning anförs också denpågående utvecklingen, varigenom de fackliga organisationerna med direkt stöd ilagsliftning tUldelas vidgade uppgifter av sådan karaktär att deras rättafullgörande framstår som ett samhällsintresse. En majoritet i förbundetansluter sig också lUl utredningens bedömning att lagstiftningen bör utformassom en ramlagstiftning vars innehåll får konkretiseras genom överenskommelsemellan berörda parter.