prop · FX0310 · 1974-12-31 00:00:00 — Majrts proposition nr 1974 Prop. Kungl.Maj:ts proposition angående godkännande ar konvention om internationell handelmed utrotningshotade arter av vilda djur och växter; given . Kungl.Maj:t vUl härmed, under åberopande av statsrådsprotokollet överjordbruksärenden, föreslå att bifalla det förslag om vars avlåtandetill föredragande departementschefen hemställt. Ipropositionen föreslås att godkänner en konvention om internationellhandel med utrotningshotade arter av vUda djur och växter. Enligt konventionenmedges handel i princip endast då de ansvariga myndigheterna i såväl export-som imporUand förklarat att handeln inte menligt påverkar fortbestånd.Även handel med djur-och växtarter som framgent kan bli utrotningshotaderegleras i konventionen. Handel med delar och produkter av djur och växterbehandlas likaså i konventionen. 1 1974.1 saml. Utdragav protokollet över jordbruksärenden hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet . Närvarande:ministern för utrikes ärendena , statsråden , ,, , , , , , , ,, , , , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensamberedning med statsrådets övriga ledamöter fråga om godkännande av konventionom internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växteroch anför. Fråganom internationella åtgärder för att skydda utrotningshotade arter av vilda djuroch växter har varit aktuell och togs upp bl. a.under förberedelsearbetet inför Förenta nationemas miljökonferens i Stockholmår . Man utgick därvid från ett konventionsutkast som utarbetatshuvudsakligen inom Intemationella naturskyddsunionen (lUCN) och som syftadetill att reglera handeln med sådana arter av vilda djur och växter. Någonslutlig konventionstext blev inte klar för undertecknande vid miljökonferensen.Konferensen antog emellertid en rekommendation enligt vilken en konferenssnarast skulle sammankallas för att förbereda och anta en konvention om handelnmed vissa vilda djur- och växtarter. På inbjudan av Förentastatemas regering hölls i den 12 febmariden den avseddakonferensen i vilken företrädare för regeringar i ett 80-tal stater, däriblandSverige, deltog. Konferensen enades om texten tUl en konvention jämte bilagor ivUka anges de arter som skall skyddas. undertecknade konventionen den 3april 1973. hade totalt 39 stater undertecknat konventionen.Konventionen torde i engelsk originaltext jämte översättning till svenska fåfogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bihang. Efterremiss har yttranden över konventionen avgetts av generaltullstyrelsen,, lantbruksstyrelsen, , statensnaturvårdsverk, kommerskollegium, statens centrala frökontrollanstalt, statensväxtskyddsanstalt, statens veterinärmedicinska anstalt. Bestämmelserom handel med djur och växter finns f. n. i flera författningar. Veterinärainförselkungörelsen (1958: 551) syftar tUl att förebygga att djursjukdomargenom införsel av djur och vissa andra varor kommer in eller får ytterligarespridning här i landet. Vidare åsyftas att hindra sådan inplantering avutiändska djurarter som kan vara skadlig för landets fauna. För att tillgodosedessa syften kan lantbmksstyrelsen förordna att bl. a. levande och döda djursamt produkter som härrör från djur inte får föras in i landet utan styrelsenstUlstånd. Lantbruksstyrelsen skaU efter samråd med generaltullstyrelsenupprätta och of-fentiiggöra förteckning över de varuslag som underkastas sådanttUl-ståndstvång. Levande djur eller annan vara som är upptagen på dennaförteckning får inte införas över annan tullplats än som lantbmksstyrelsenbestämmer. Kungörelseninnehåller vidare bl. a. bestämmelser om veterinärbesiktning ochkarantänsbehandling. Det åligger tullmyndighet att övervaka att införsel intesker i strid med kungörelsen eUer föreskrifter som meddelats med stöd avkungörelsen. Påföljd för olovlig införsel eller försök därtill följerbestämmelserna i lagen (1960: 418) om straff för varusmuggling. Den som brytermot kungörelsen utan att göra sig skyldig tUl brott som avses inämnda lag kan dömas tiU böter. I sådant fall kan domstol förordna att den varaförseelsen avser skall åtemtföras ur landet. Kan detta inte ske får domstolenefter lantbruksstyrelsens hörande förordna om varan på sätt domstolen finnerlämphgt. Om inte annat följer av kungörelsen eller eljest är stadgat, får godssom kommer till landet åtemtföras från det mottogs avtullanstalt. Lantbruksstyrelsen får bestämma hur det skall förfaras med godssom inte återutförs inom nämnda tid och inte heller förklaras förverkat. Veterinärautförselkungörelsen (1958: 552) som är tillämphg på bl. a. klövbärande djur gerföreskrifter om att utförsel skaU föregås av veterinärbesiktning och atttransportmedel skall vara godkänt av veterinär. Tullmyndigheterna skallövervaka att utförsel inte sker utan att kungörelsens bestämmelser och de medstöd av kungörelsen utfärdade föreskrifterna iakttagits. I fråga om påföljd förolovlig utförsel eller försök därtUI gäUer lagen om straff för varusmuggling.För annat brott mot kungörelsen är straffet böter. Kungörelsen(1962:62) angående införsel av levande bin syftar tiU attförhindra att genom införsel av levande bin smittsamma bisjukdo-mar kommer in iriket eller vinner ytterligare spridning här. Kungörelsen (1959: 229)angående införsel av växter m. m. har tiU syfte att förebygga att i landetinförs växtskadegörare som kan vålla allvarliga skador på odlingar eUer påväxtprodukter som lagrats inom landet. Med växt avses i kungörelsen även del avväxt samt sådan produkt av växt som alltjämt har karaktär av råvara.Införselförbudet omfattar bl. a. levande växter som är angripna av ellerbehäftade med farliga växtskadegörare samt i naturen insamlade levande vildaväxter förutom frön. som inte får införas, får inte heller utan växtskyddsanstaltensmedgivande transiteras eller läggas upp på tullager eller i frihamn. Om inteannat följer av vad som sägs i kungörelsen eller stadgas i annat sammanhang,får införselförbjuden vara som ankommer tiU landet åtemtföras inom tid somväxtskyddsanstalten föreskriver. Om varan inte utförs och inte förklarasförverkad, får växtskyddsanstalten efter samråd med generaltullstyrelsenbestämma hur det skall förfaras med varan. Angående påföljd för olovliginförsel och försök därtUI gäller lagen om straff för vamsmuggling. Den sombryter mot kungörelsen utan att göra sig skyldig tUl brott som avsesi angivna lag kan dömas till böter. skall vaka över att deimportförbjudna varorna inte införs till landet. Enligtlagen (1960: 418) om straff för varusmuggling gör man sig skyldig tillvamsmuggling bl. a. om man uppsåtiigen utan att ge det tillkänna hosvederbörlig myndighet tUl riket inför eUer från riket utför gods, som enligtstadgande i lag eller författning inte får införas eller utföras. Förnormalfall av varusmuggling är straffet lägst tio dagsböter eller högstfängelse . Lagen(1944: 219) om djurskydd är tiUämplig i fråga om vården och behandlingen avvilda djur som är fångna och föremål för intemationell handel, om djuren finnshär i landet. Med stöd av lagen har utfärdats bl. a. kungörelsen (1959: 486) omoffentlig förevisning av djur. I kungörelsen fhins bestämmelser om kontroll avinförseln av djur som skall användas vid offentlig förevisning ellerfilminspelning. I fråga om internationellatransporter av djur finns bestämmelser i kungörelsen (1972: 66) om tUlämpningav den europeiska konventionen om skydd av djur underintemationella ttans-porter. Regleringen har tillkommit för att tUlgodosedjurskyddssyn-ptmkter vid sådana transporter. Ikonventionens inledning erkänner de fördragsslutande staterna att den vildafaunan och måste skyddas såsom en oersättiig del av jordens naturligasystem. Även om folken och staterna är och borde vara de bästa beskyddarna avden egna vilda faunan och är inter- nationelltsamarbete dock väsentligt för att skydda vissa arter mot rovdrift genomintemationell handel. Definitionerav begrepp som används i konventionen återfinns i artikel 1. "Art"definieras som varje art, underart eller geografiskt skUd population härav. Med"exemplar" förstås varje djur eller växt, i levande eller dötttiUstånd, samt lätt igenkännlig del eller produkt av vissa djur- och växtarter. "Handel"omfattar export, reexport, import och införande från havet. Med "införandefrån havet" förstås införsel till en stat av sådana exemplar som hartagits i havsområde som inte står under någon stats jurisdiktion. AUaarter som redan nu är utrotningshotade och som är eher kan bli påverkade avhandel skall enligt artikel 2 införas i bilaga I. Handel med dessa underkastassärskUt strikta bestämmelser och får endast tillåtas i undantagsfall. BUaga II skallomfatta aUa arter som kan komma att hotas av utrotning om inte handeln reglerasgenom en effektiv kontroll. Bilaga III upptar arter som av en part anges varaföremål för reglering inom landets jurisdiktion i syfte att förhindra ellerbegränsa exploatering, och för vUka krävs andra parters medverkan genomkontroll av handeln. Parterna förbinder sig att inte tillåta handel medexemplar av de i bUagoma förtecknade arterna utom då det sker enligt konventionensbestämmelser. Debestämmelser som reglerar handel med arter som anges i bUaga I, II ochIII finns i artikel 3, 4 och 5. För export av ett exemplar av de i bilagornaupptagna arterna krävs ett särskilt exporttUlstånd. Detta tillstånd får bevUjasendast om de ansvariga myndigheterna har förvissat sig om att exemplaret inteförvärvats i strid med landets lagar till skydd för växt- och djurliv och attlevande exemplar behandlas och transporteras på ett sådant sätt att risken förskada eller djurplågeri blir så liten som möjligt. I fråga om arter i bUaga Ioch II krävs dessutom att myndigheterna har förvissat sigom att exporten inte kommer att ogynnsamt påverka överlevnad. Förutfärdande av exporttUlstånd för exemplar av arter i bilaga I gäller vidareatt import-tiUstånd skall ha beviljats; InnanimporttUlstånd får beviljas skaU myndigheterna i importiandet ha förvissat sigom att importen inte sker för ändamål som ogynnsamt påverkar överlevnad,att den angivna mottagaren av ett levande exemplar har möjlighet att hysa ochsköta det på ett tillfredsställande sätt samt att exemplaret inte huvudsakligenkommer att användas för kommersieUa ändamål. Förexemplar av arter som anges i bilaga I och II skallvid importtillfället exporttUlstånd eller reexportcertifikat kunna företes.Vid import av arter i bilaga I krävs dessutom att nyssnämnda importtillstånduppvisas. Vidimport av exemplar av art i bUaga III krävs ursprungscertifikat liksom ocksåexporttillstånd om importen sker från ett land som har infört arten i bilagan.I det fall exemplaret har reexporterats skall dock ett i reexportlandetutfärdat certifikat erkännas av importlandet som bevis för att konventionen harföljts. För reexport av exemplarav art i bUaga I och II krävs ett särskilt reexportcertifikat. Innancertifikatet kan utfärdas skall myndigheterna ha förvissat sig om attexemplaret införts i landet enligt konventionens bestämmelser och att levandeexemplar kommer att behandlas och transporteras på ett sådant sätt att riskenför skada eller djurplågeri blir så liten som möjligt. I fråga om levandeexemplar av arter i bilaga I skall dessutom importtillstånd ha bevUjats. Föratt införa exemplar av en art i bUaga I och II frånhavet krävs certifikat som får utfärdas endast då införseln bedöms kunna skeutan att ogynnsamt påverka överlevnad. Vidare krävs att varje levandeexemplar skall behandlas på ett tiUfredsstäUande sätt. I fråga om exemplar aven art i bilaga I gäller dessutom att detta inte får användas för huvudsakligenkommersiella ändamål. Utformningenav tillståndsbevis och certifikat regleras i artikel 6. Undantag och andrasärskilda bestämmelser vid handel behandlas i artikel 7. Bestämmelserna iartiklarna 3, 4 och 5 skall inte gälla vid transit eller transport genom ellerinom ett lands territorium så länge ett exemplar är under tullmyndighetemaskontroll. Bestämmelserna i dessa artiklar skall inte heller gälla om deansvariga myndigheterna kan konstatera att ett exemplar förvärvats innankonventionen var tUlämplig på detta exemplar. Personliga tillhörigheter liksomexemplar som ingår i hushåll skaU också i vissa fall vara undantagna frånbestämmelserna i artiklarna 3, 4 och 5. För handel med exemplar avarter i bUaga I gäller i vissa fall ett förenklat certifikatsförfarande. Omexportlandets ansvariga myndigheter har förvissat sig om att i bilaganförtecknade djur och växter är uppfödda i fångenskap eller artificielltförökade eller att det rör sig om en del eller produkt av sådana djur ochväxter, skall ett certifikat härom godtas i stället för de tillståndsbevis eUercertifikat som annars krävs enligt konventionens bestämmelser.Icke-kommersiella lån, gåvor eller utbyten mellan vetenskapsmän ellervetenskapliga institutioner som är registrerade av en administrativ myndighet ideras hemland är undantagna från bestämmelserna i artiklarna 3, 4 och 5. Exemplarsom tillhör kringresande zoo, cirkus, menageri, växtut-ställning eller annankringresande utställning skall registreras av den administrativa myndighetensedan exportören eller importören lämnat vissa uppgifter om exemplaren.Exemplaren skall antingen ha förvärvats innan konventionens bestämmelser vartUlämpliga på dem eUer vara uppfödda i fångenskap eller ha förökats artificiellt. exemplarskall också transporteras och omhändertas på ett tillfredsställande sätt. I artikel 8 anges deåtgärder som parterna skall vidta för att genomföra konventionensbestämmelser. Handel med eller innehav av exemplar som sker i strid medkonventionens bestämmelser skall bestraffas. Exemplaren skall konfiskeraseller återsändas tiU exportiandet. Om ett levande exemplar konfiskeras skalldet överlämnas till den ansvariga myndigheten som i samråd med exportlandetskall återsända det till exportlandet på dess regerings bekostnad elleröverlämna det till en räddningsinstitution eller motsvarande. Detåligger parterna att föra register över den handel som omfattas avkonventionen. Uppgifterna i registren skall sammanställas och inrapporterastill ett konventionssekretariat, som också skall tillställas enrapport över åtgärder i fråga om lagstiftning, föreskrifter och administrationsom har vidtagits för att genomföra konventionens bestämmelser. Rapporternaskall vara offentliga såvida det inte strider mot gällande lag. Varjepart skall utse en eller flera administrativa myndigheter med behörighet attbevilja tillstånd och certifikat (art. 9). Vidare skall en eller fleravetenskapliga myndigheter utses med uppgift att pröva tillståndsgivningen frånvetenskaplig synpunkt. Vidhandel med stater som inte har tillträtt konventionen kan en part godta endokumentation som tUl innehållet motsvarar de krav som ställs i konventionen(art. 10). Konventionensbeslutande organ är parternas konferens. Den skall sammankallas senast två årefter det att konventionen har trätt i kraft (art. 11). Ordinarie möten skaUsedan hållas minst en gång om inte konferensen bestämmerannorlunda. Ett konventionssekretariatskall ställas till förfogande av exekutivdirektören för FN:s miljöprogram(art. 12). Sekretariatets uppgifter är bl. a. att sammankalla partemaskonferens, att genomföra vissa av de beslut som fattas av konferensen samt atti årliga rapporter redogöra för konventionens tillämpning. Artikel 13 innehållervissa bestämmelser om intemationell kontroll över konventionens tUlämpning. finner att en part inte uppfyller förpliktelserna i konventionenskall de berörda myndigheterna i det landet underrättas. Parten skall dåsnarast upplysa sekretariatet om alla relevanta fakta och i förekommande fallföreslå åtgärder. En utredning kan också tillsättas. Frågan skall sedanbehandlas vid nästföljande möte med parternas konferens. Parternasrätt att införa strängare nationella föreskrifter rörande handeln med djur ochväxter påverkas inte av konventionens bestämmelser (art. 14). Föreskriftereller förpliktelser enligt andra internationella avtal, såsom tullunion,handelsa-vtal och avtal om tiUl- och karantänföreskrifter,skall inte heller påverkas av konventionens bestämmelser. Enpart som är ansluten till ett internationellt avtal enligt vilket de marinaarterna i bilaga II skyddas, skall vara befriad från konventionensbestämmelser i fråga om handel med sådana arter. En förutsättning härför äratt exemplaren tagits i överensstämmelse med detta andra intemationella avtalav fartyg som är registrerade i den staten. Ändringari bilagorna skall antas med två-tredjedels majoritet av de parter som ärnärvarande vid mötet och röstar. Ett ändringsförslag kan även behandlas ochantas mellan möten med parternas konferens genom korrespondensförfarande. Varjepart kan lämna in en lista med angivande av arter som är föremål för regleringinom dess jurisdiktion i syfte att förhindra eller begränsa exploatering (art.16). En sådan lista tas in under bilaga III. Denna bilaga skall bestå avnationella listor med angivande av namnen på parter som anmäler arterna förinförande i denna, dessa arters vetenskapliga namn och de delar och produkterav de berörda arterna för vUka konventionens bestämmelser skall tillämpas. Varjetvist som uppstår mellan två eller flera parter rörande tolkningen ellertillämpningen av bestämmelsema i denna konvention skall enligt artikel 18 tasupp till förhandlingar mellan de berörda statema. Om tvisten ändå i enlighethärmed inte kan lösas kan parterna komma överens om att hänskjuta tvisten tillskiljedom, i första hand till Permanenta skiljedomstolen i . De parter somgör så skall vara bundna av skiljedomen. Konventionenskall ratificeras, godtas eller godkännas. Instrument om ratifikation,godtagande eller godkännande skall deponeras hos den schweiziska regeringen,som skall vara depositarieregering (art. 20). Konventionen är ständigt öppenför anslutning (art. 21). Konventionenträder i kraft efter den dag då det tionde instrumentet omratifikation, godtagande, godkännande eller anslutning deponerats hosdepositarieregeringen (art. 22). Konventionensbestämmelser kan inte bli föremål för allmänna reservationer (art. 23). Varjestat kan dock vid deponeringen av sitt instrument om ratifikation, godtagande,godkännande eller anslutning anmäla en särskild reservation rörande varje artsom upptagits i bilaga I, IIeller III eller del eller produkt somanges i anslutning till de arter som upptagits i bilaga III. Parten skallbehandlas som en icke-part med avseende på handel med den art, del ellerprodukt, som anges i reservationen, till dess parten återkallar reservationen. Remissinstansemaförordar eller godtar tUlträde till konventionen. Kommerskollegiumanser dock att bör avvakta att ratificera konventionen, i varje fall ivad avser delar och produkter av de arter som upptagits i bUagoma. Konventionensbestämmelser om import och export anser lantbruksstyrelsen och statenscentrala frökontrollanstalt ändamålsenliga för att kontrollera handeln. Detorde enligt styrelsen utan större svårighet kunna infogas i gällande veterinärain- och utförselbestämmelser. påpekar att för handel medarter i bUaga I gäller synnerligen strikta regler som förutsätter en omfattandebevisning. Kollegiet ifrågasätter om en så omfattande obligatorisk bevisningär nödvändig i samtliga fall. anser det angeläget atthandeln regleras på sätt som föreslagits i konventionen. , som bedömt konventionen med utgångspunkt från pälsbranschensintressen, tillstyrker en svensk ratifikation. Deuppgifter som enligt konventionen skall åvila den administrativa myndighetenanser sig lantbruksstyrelsen kunna fullgöra. Det synes vidare styrelsennaturligt att utses tUl vetenskaplig myndighet. Sammabedömning görs i princip av . Växtskyddsanstalten påpekar attenligt nuvarande bestämmelser införsel av vilda växter, levande insekter m. m.inte får ske med mindre växtskyddsanstalten gett dispens. I den mån sådanaomfattas av konventionen krävs tUlstånd såväl av växtskyddsanstalten som av denmyndighet som övervakar denna konvention. Växtskyddsanstalten utgår frän attöverläggningar för samordning av denna tiUståndsgivning kommer till stånd.Svenska förutsätter att får uppdragetatt avgöra om import eller export skall tillåtas från naturvårdssynpunkt ochatt verkets beslut, åtminstone i principiella fall, fattas efter hörande avföreningen. Flertaletremissinstanser har behandlat de problem som kan uppstå vid tillämpningen av konventionen.Generaltullstyrelsen påpekar att konventionen för del torde kommaatt medföra visst merarbete. , liksom flera andraremissinstanser, bl. a. kommerskollegium, uppmärksammar vidare de svårighetersom kan uppkomma då det gäUer att identifiera vissa varor. Naturhistoriskariksmuseet anför att det härvidlag är nödvändigt för konventionens efterlevnadatt tullpersonal, gränsveterinärer och annan i identifieringen engageradpersonal snabbt får goda hjälpmedel i sin hand för identifieringen. Riksmuseetföreslår att en hänvändelse görs tUl lUCN om medverkan för att få framanvisningar för identifiering av de i bUagorna upptagna arterna jämte produkterav dessa. Museet är berett att i mån av resurser ställa sakkunskap tillförfogande. Lantbruksstyrelsen påpekar att ett sätt att klaraartbedömningen vid gränskontrollen är att ta till vara erbjudanden om medverkanfrån de ideella naturvårdsorganisationerna. Svenska naturskyddsföreningenförklarar sig i sitt yttrande beredd att medverka vid identifieringen av artervid tullkontroll. Vissaremissinstanser, däribland och ,anser att antalet platser i landet, där utförsel av främmande växt- ochdjurarter får ske, bör begränsas i syfte att underlätta kontrollmöjligheterna.Lantbruksstyrelsen påpekar att den redan med gällande bestämmelser harmöjlighet att bestämma införselort. Växtskyddsanstalten anser att införsel avväxter bör ske över någon av de inspektionsorter där det finns växtinspektionermed botaniskt växt-patologiskt kunnig person. Såsom nämnts i detföregående regleras i konventionen även handeln med lätt igenkännliga delar ochprodukter av de i bilagorna förtecknade djur- och växtarterna. GeneraUullstyrelsenpåpekar att det hade varit önskvärt med en närmare precisering av begreppet"lätt igenkännlig". Inte heller kommerskollegium anser attkonventionstexten ger klarhet i hur konventionen skall tiUämpas i fråga omdelar och produkter. Kollegiet finner det därför angeläget att förteckningaröver de delar och produkter på vilka konventionen skall vara tUlämplig snarastupprättas. Därvid bör övervägas att i möjligaste mån begränsa bestämmelsernastillämpning till klart och entydigt definierade varor, som bedöms kunna bliföremål för internationell handel av någon betydelse. Lantbruksstyrelsen anseratt det torde vara möjligt att uppföra även produkter av djur och växter på denförteckning över tillståndspliktiga varor, som lantbruksstyrelsen skall upprättaenligt 4 § i veterinära införselkungörelsen. Statensveterinärmedicinska anstalt fäster uppmärksamheten vid de problem som hängersamman med s. k. enskild karantän för exotiska djur och framhåller attarrangemang med sådan karantän i djurparker eller hos djurhandlare knappastsynes kunna fungera vid beslag. Anstalten hävdar därför att frågan omkarantänsanläggningar bör övervägas möjligt. Insiktenom att ett ökande antal arter av vUda djur och växter hotas av utrotning har sedan1960-talet vuxit sig allt starkare. har behovet av internationellamotåtgärder blivit allt mer påtagligt. Tanken på att stödja nationella åtgärdertUl skydd för sådana djur och växter genom intemationell reglering av handelnkom bl. a. tUl uttryck vid en internationell konferens i år 1963.Därefter har isynnerhet (lUCN) bearbetat frågan och vidskilda tillfällen lagt fram förslag till överenskommelser i ämnet. Även inomramen för förberedelserna tiU miljökonferens i Stockholmbehandlades ett förslag till konvention i syfte att denna skulle föreläggasmiljökonferensen för undertecknande. Förberedelserna kunde av olika skäl inteslutföras enligt planerna.