prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — En utgångspunktför att anordna offentiig arbetsförmedling har varit behovet att medverka tillatt knyta samman arbetssökande och lediga platser i det dubbla syftet attbereda arbetssökande sysselsättning och att tillgodose näringslivets behov avarbetskraft. Den offentliga förmedlingenhar alltså både ett socialpolitiskt och ett allmänt ekonomisk-politiskt(näringspolitiskt) mål. Detnäringspolitiska målet dominerade länge förmedlingsarbetet i den meningen kvantitativt och kvalitativt godtog efterfrågan på arbetskraft sådan denbestämdes av arbetsgivaren. Som en naturlig följd av detta synsätt inriktadesansträngningarna att nå det sociala målet på åtgärder för att anpassa dearbetssökande lokalt, yrkesmässigt och kvalitativt till efterfrågan. Åtgärder idetta syfte utnyttjas fortfarande i förmedlingsarbetet med stor framgång ochdet finns inte skäl att reducera detta samhällets stöd när det gäUer att ge dearbetssökande bättre förutsättningar på arbetsmarknaden. Tvärtom ökar skälenför att ytterligare koncentrera den fortsatta utbyggnaden av arbetsförmedlingens resurser på stödet till den i regelsvagare parten i anställnings-sUuationen, nämhgen den arbetssökande. Dessa åtgärdertill de arbetssökandes stöd har emeUertid haft en prägel av passivitet så tillvida som de har syftat och syftar till en anpassning av arbetskraften i olikahänseenden tUl efterfrågan. De nya medel som har ställts tillarbetsförmedlingens förfogande har en mera aktiv karaktär. Desiktar tiU att påverka arbetskraftsefterfrågan och möjligheterna för dearbetssökande att stå kvar i anställningar som de redan har. Detta markerar enny inriktning av arbetsförmedhngens arbete och förstärker förmedlingens ansvarför verksamhetens sociala mål. Det förut nämnda förslaget till lagstiftning om 1974:1 Bilaga 13 39 trygghet i anställningen förutvecklingen vidare efter dessa linjer. Åtskilliga av de medel somarbetsförmedlingen arbetar med tillgodoser uppenbart också det näringspolitiskamålet. Även själva platsförmedlingentjänar givetvis ett näringspolitiskt intresse. Något avkall på arbetsförmedlingensinsatser för att tiUgodose efterfrågan bör enligt promemorian intekomma i fråga. Tyngdpunkten iden offentiiga arbetsförmedlingens uppgifter har alltmer förskjutits motinsatser för att bereda arbete åt arbetssökande på den öppna arbetsmarknaden.Denna utveckhng kan enligt promemorian knappast behandlas som en fråga omopartiskhet eller "neutrahtet" meUan två motstående parter, denarbetssökande och arbetsgivaren. På grundval avdet som har sagts i det föregående framhålls det tUl slut i promemorian att arbetsförmedlingens s. k. gyllene regel i 4 §arbetsmarknadskungörelsen i dess nuvarande form mte längre ger ett varesig fullständigt eller adekvat uttryck för förmedlingens uppgifter. synes i stäUet kunna uttryckas på följande sätt: "Vidarbetsförmedhng skall lämnas fullständig och objektiv information i alla avseenden som har betydelse förarbetssökande resp. arbetsgivare. Iförmedlingsarbetet skall särskUt eftersträvas att denarbetssökandes arbetsönskemål och arbetsfömtsättningar klarläggs, att dearbetsmarknadspolitiska medel som står till förfogande utnyttjas för attbereda den arbetssökande möjlighet att ta arbete av det slag som bedöms lämpligt med hänsyn till sökandes önskemål och förutsättningar, att arbetsgivareanvisas arbetssökande som bedöms ha förutsättningar att fuUgöra arbetsuppgiftersom är förbundna med lediganmälda anställningar, att samarbetekommer till stånd med arbetsgivare i syfte att främja arbetsförhållandenasanpassning till de arbetssökandes förutsättningar." Remissyttranden överdepartementspromemorian (Ds In 1973: 3) Remissyttrandenöver promemorian har avgetts av justitiekanslern, , kammarrätten iStockholm, överbefälhavaren, försvaretscivilförvaltning, , , ,, , statens personalnämnd, universitetskanslersämbetet (UKÄ),(), arbetsdomstolens ordförande, , statenshandikappråd som har bifogat yttrande från ,förhandlingsutredningen, . , , Sveriges redareförening.Statsföretagens förhandlingsorganisation (SFO), 1974:1 Bilaga 13 40 Sverigeshantverks- och industriorganisation (SHIO), LO, Svenska byggnadsarbetareförbundet.Svenska fabriksarbetareförbundet. , ,, akademikers centralorganisation () och () gemensamt, , . () ochSveriges advokatsamfund. , Föreningenskogsbrukets arbetsgivare och Bankinstitutens arbetsgivareorganisationhar instämt i SAF:s yttrande, medan hänvisar tillLO:s yttrande. Det övervägandeantalet remissinstanser ansluter sig i huvudsak till eller har ingen erinran mot promemorians förslag till ny formuleringav 4§ arbetsmarknadskungörelsen. LO erinrar först omatt organisationen har konstaterat att den formella neutralitet somgäUer för arbetsförmedlingens arbete i realiteten innebär att den starkareparten, arbetsgivaren, har ett företräde framför den arbetssökande. Deninledande meningen i promemorians förslag bör enligt LO kompletteras så attdet framgår att förmedlingen både skall inhämta och lämna fullständig ochobjektiv information i samverkan med arbetsmarknadens parter. Vissa avätt-satserna bör vidare formuleras om. Med syftning på den tredje att-satsenhävdar organisationen att det grundläggande för förmedlingsarbetet inte längreär att arbetsgivare anvisas arbetssökande utan att arbetssökande.erbjudslediga platser. Enligt LO:s mening strider det vidare motinriktningen av arbetsförmedlingens verksamhet att i bedömningen av enpersons förutsättningar att utföra en arbetsuppgift enbart utgå frånarbetsgivarens krav. Arbetsgivarens önskemål om arbetskraft måste anpassas tilldet arbetskraftsutbud som finns. En sådan anpassning kan ske genom det samarbetemellan fackhga organisationer, arbetsgivare och arbetsförmedling somlagförslaget om anställningsfrämjande åtgärder syftar till att etablera. Detta börklart komma till uttryck i arbetsmarknadskungörelsen. Den tredje att-satsenbör därför ha följande lydelse: "att då arbetssökande erbjuds ledigplats, bedöms fömtsättningama att fuUgöra arbetsuppgifternai förekommande fall i samförstånd med arbetsgivare och fackligaorganisationer." LO föreslår vidare att den sista att-satsen formulerassålunda: "att samarbete skaU komma till stånd med både arbetsgivare ochfackliga organisationer." anser attarbetsförmedlingen rutinmässigt bör informera om det relativa löneläget i detföretag där den arbetssökande överväger att söka anställning samt ompersonalomsättningens omfattning och struktur. Den arbetssökande bör gesmöjlighet att bedöma en eventuell arbetsgivares personalpolitik. 1974:1 Bilaga 13 41 t. ex. ske genom att fackföreninginhämtar kunskap av denna art bland de anställda och ges rätt att delgearbetssökande denna information via bl. a. arbetsförmedlingen. TCO menar attden ändring som föreslås är nödvändig, om den särskilda lagstiftningen tUl stödför äldre arbetskraft och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga skall fåönskad effekt. och i sitt gemensamma yttrande att den formella ändringen av 4 § intefår tas tUl intäkt för ytterligare inskränkningar i arbetsförmedlingensprimära åliggande, nämligen att förmedla arbeten. understryker att om arbetsförmedlingens roll som centralt informations- ochserviceorgan inom arbetsmarknaden förstärks, kan man anta att dearbetssökande i ökad grad verkligen kommer att utnyttja förmedlingen. Därmedbör följa att arbetsgivarna på ett aktivt sätt och i större utsträckningkommer att medverka tiU ettförtroendefullt och ömsesidigt samarbete med arbetsförmedhngen. Med syftning påden tredje att-satsen förutsätter SÖ att reglerna om lärarbehörighet intekommer att påverkas av förslaget och att bedömningen av om en arbetssökandefyller kraven för tjänst alltjämt skall göras av skolmyndigheten. ILO-kommitténkonstaterar att den föreslagna formuleringen av arbetsförmedlingens uppgifterinte strider mot de regler och principer som återfinns i konventionangående den offentiiga arbetsförmedlingens organisation samt i rekommendationeni samma ämne. Några remissinstanser, däribland och , ärkritiska till promemorian. finner promemoriansförslag alltför allmänt hållet och kräver att mer preciserade normerutarbetas. Målsättningen för arbetsförmedlingen bör utformas så att det framgåratt den arbetssökande sätts i förgrunden. Vidare bör förmedlingen ges störrebefogenheter gentemot arbetsgivarna. En kritiskinstäUning till förslaget intar även AMS' majoritet, som framhåller att den nyaformuleringen visserligen är mera omfattande och detaljrik än den nu gällandeskrivningen men ifrågasätter om den ger en klarare och mera konkret vägledningför arbetsförmedlingsverksamheten. I yttrandethänvisas till följande formulering, som verket framför i annatsammanhang: "Huvudprogrammet Arbetsmarknadsservice omfattar sådanverksamhet som syftar till att dels ge arbetstagare ett verksamt stöd för attförbättra utbytet av deras arbetskraftsutbud, dels medverka till attarbetsgivare inom ramen för de arbetskraftstillgångarsom finns eller kan utvecklas får den personal som de efterfrågar. "Med utgångspunkt från denna formulering, som särskilt skjuter fram de sökandesbehov av service från arbetsförmedlingen, an- 1974:1 Bilaga 13 42 serAMS att den nuvarande 4 § bör ersättas av en bestämmelse, som ger styrelsenrätt att utfärda anvisningar för en i vissa situationer nödvändig begränsningav förmedlingens service. SAF:s representanter i styrelsen reserverar sig,eftersom dé anser att majoritetens förslag inte anger arbetsförmedlingensuppgifter bättre än 4 § i dess nuvarande lydelse. Någraremissinstanser, däribland SAF, anser att arbetsförmedlingens uppgifter vältäcks av 4 § i dess nuvarande utformning och att någon förändring inte ärpåkallad. Föreningen har emellertid i och för sig inte någon invändning mot attde föreslagna att-satserna betrakias somimderliggande motiv för arbetsförmedlingens verksamhet. När det i promemoriansägs att arbetsförmedlingen skall lämna fullständig och objektiv information ialla avseenden som har betydelse för arbetssökande och arbetsgivare kan detenligt SAF ifrågasättas om avsikten är att förmedlingen skall lämna någoninformation utöver vad företaget självt uppger om arbetsplatsen och det ledigaarbetet eller att arbetsmarknadsmyndigheternas egen uppfattning omarbetsgivaren skulle uttryckas. På samma sätt kan man, när det gälleruppgifterna om den arbetssökande, fråga om förmedlingen skulle ge någonpersonlig uppfattning av den arbetssökande utöver de betyg och referenser somhan själv kan lämna. Arbetsförmedlingens informationsskyldighet borde vidareinordnas bland att-satserna. Den tredje att-satsen är enligt föreningen ensjälvklarhet. För att ha någon verklig mening borde en regel av detta slag, ide fall då flera arbetssökande kan föreslås, innehålla en bestämmelse om attden för arbetsuppgiften mest lämpade anvisas. Liknande synpunkter framförs avSveriges personaladministrativa förening. Ett direktavstyrkande av förslaget framförs av SHIO, som anser att företagens möjligheteratt få tUlfredsställande service från arbetsförmedlingen skulle ytterligareförsvagas. Allt fler arbetsgivare skulle antagligen tvingas gå vid sidan av denallmänna arbetsförmedlingen för att få tag på kompetent arbetsla:aft, vilketinte kan vara en önskvärd utveckling vare sig för de arbetssökande eller förföretagen. Frågan ominförandet av rättför arbetsmarknadsverketatt begränsa servicen till företag med onormalthög personalomsättninghar kommenterats i några yttranden.AMS betonar att mot bakgrund av det faktum att förväntningarna eller anspråkenpå förmedlingens service ofta överstiger de resurser som står tillförmedlingens förfogande blir begränsningar i arbetsförmedlingens service intesällan nödvändiga och detta drabbar både arbetsgivare och arbetstagare. Dettaär tyvärr ett ofrånkomligt faktum så länge denna obalans mellan anspråk ochresurser föreligger. Enligt styrelsens mening föreligger fortfarande skäl och detta kommer att vara förhållandet också efter genomförandet av 1974:1 Bilaga 13 43 det framlagda lagförslaget omtrygghet i anställningen att i tvingande fall vidta åtgärder som i praktikeninnebär en inskränkning av arbetsförmedlingens service. Om nu gällandeformella bestämmelser omöjliggör dylika åtgärder, hemställer styrelsen åter atterforderliga lagändringar vidtas. LO motsätter sigpromemorians uttalande att arbetsgivare som söker arbetskraft inte skalldrabbas av några begränsningar i den service från arbetsförmedlingens sida som"arbetsgivaren har rätt att kräva"! Enligt LO strider det motinriktningen av arbetsförmedlingens verksamhet att arbetsgivaren skulle hanågon absolut rätt att kräva service av arbetsförmedlingen. Organisationenerinrar om att den har framhållit att arbetsförmedlingens begränsadepersonella resurser inte bör utnyttjas för att förmedla arbetssökande tiUföretag med stora svårigheter att behåUapersonal. Det innebär en begränsning av arbetsförmedlingens servicetill andra företag. Arbetsgivare som inte vidtar åtgärder för att förändraförhållanden som kan vara anledning till en hög personalomsättning bör istället bli föremål för särskilda åtgärder frånarbetsmarknadsmyndigheternas sida enligt lagförslaget om anställningsfrämjandeåtgärder. Liknande synpunkter framförs av . anser att om arbetsmarknadsverket fick rätt att i vissa fallbegränsa servicen till företag skulle neutralitetsbegreppet som princip i denförmedlande verksamheten utgå. Detta begrepp bör behållas både avsocialpolitiska och näringspolitiska skäl. Enligt nämnden torde dessutom denprioritering som AMS har begärt att få göra inte få någon särskUt stor effektnär det gäller att förändra dåliga arbetsförhållanden. Det är därför meraangeläget att skapa andra möjligheter att påverka arbetsgivarna härvidlag. instämmer i uppfattningen som framförs ipromemorian att arbetsförmedlingen så långt som möjligt skall försöka tUlgodose föreliggande behov av arbetskraft ienlighet med arbetsgivarens önskemål. registrerades enligt i genomsnittöver 150 000 personer, vilka arbetsförmedlingen inte kunde placera på den öppnaarbetsmarknaden. I denna summa innefattas även personer som genomgårarbetsmarknadsutbildning. De gmpper sompå grund av de ökande kraven i arbetslivet och den snabba strukturomvandlingenhar drabbats särskUt hårt är de äldre och handikappade.Arbetsgivarnas återhållsamhet med nyrekryteringen har dessutom medfört specieUasvårigheter för nytillträdande på arbetsmarknaden. Arbetslösheten bland tjänstemän ärfortfarande lägre än biand övriga 1974:1 Bilaga 13 44 grupper men antalet stigerrelativt snabbare. Perioderna av arbetslöshet är dessutom längre förtjänstemännens del. Med hänsyn till att utbudet av nytillträdande arbetskraft från utbildningsväsendet i så hög grad ärinriktat på tjänstemannayrken är risken stor att man får en fortsattsnabb stegring av arbetslösheten bland dessa grupper. I fråga omarbetsmarknadens struktur för akademiker framhåller att sysselsättningsproblemen till övervägande del har berört denyexaminerade. Bland dem som redan är etablerade på arbetsmarknaden förekommer emellertid också en växande arbetslöshet. Bakom de nyexaminerades svårigheter ligger densnabbt växande examinationen från universitet och högskolor. Läsåret1962/63 examinerades totalt ca 5 000 akademiker, varav hälften kom frånspärrade, yrkesinriktade studievägar. liggerexaminationen på 15 00017 000, och av dessa kommer endast ungefär en tredjedelfrån yrkesinriktade studievägar. Examinationen fömtses dock avta fram motmitten av . Beträffandeutsikterna inför anför att den offentiiga sektorns begränsade expansionstakt kommer att leda till enlångsammare ökning av antalet nya tjänster. Sysselsättningen på tjänstesidanförmår inte öka i den takt som krävs. Enligt lederbristen på arbetstillfällen också till minskad rörlighet på arbetsmarknaden.Det kan också tänkas, menar , alt dessa svårigheter förstärks avsträvandena att öka anställningstryggheten för dem som redan är etablerade påarbetsmarknaden. Delta framtidsperspektiv får dock inte leda tillhandlingsförlamning eller dölja det faktum att nya arbeten trots allttillkommer. Överskottet av akademiskt utbUdade kommer att absorberas fortareförst när både arbetssökande ocharbetsgivare anpassar sig tUl verkligheten och accepterar attakademiker sysselsätts på områden utanför de traditionella. framhållervidare att den offentliga arbetsförmedlingen, för att kunna fungera effektivt,måste få en större andel av den totala omsättningen av arbetskraft. Enutredning av olika metoder med detta syfte bör därför göras, varvidfrågan om ett system med obligatorisk anmälan av lediga platser naturligenkommer att aktualiseras. anför vidare att arbetsförmedlingarnastjänstemän bör bli fler och bättre utbildade, att arbetsförmedlingen i ökadutsträckning måste utnyttja moderna tekniska hjälpmedel och i ökad utsträckningtiUämpa aktiv platsackvisition. Enligt bör även försöksverksamhet medslussningscentraler för nytillträdande genast sättas i gång. Om denna gerpositivt resultat, bör sådana enheter inrättas vid alla störreförmedlingskontor. Den interlokala förmedlingen måste också bringas att fungerabättre. Den arbetsgmpp inom AMS som behandlar dessa frågor bör därförintensifiera sitt arbete och snabbt lägga fram förslag till åtgärder. 1974:1 Bilaga 13 45 Eftersom akademiker utbUdas på ett fåtal platseri landet, är de ofta beroende av hjälp att efter utbildningen flyttatill orter där arbete finns. Reglerna för flyttningsbidrag till nyexamineradeakademiker borde därför enligt förbättras ytterligare och stöd bör utgåpå lika villkor till alla arbetssökande. En effektiv ochaktivt rådgivande studie- och yrkesvägledning förutsätter enligt ökning och samordning av befintliga resurser.Studievägledarna vid universiteten bör efter befattningsutbildning även kunnasvara för information om arbetsmarknaden. Antalet centralt placeradestudievägledare behöver dessutom ökas. Enligt måste inslagen avarbetsmarknadsupplysning i den akademiska undervisningen förstärkas och ettprogram motsvarande gymnasieskolans syoprogram utarbetas. framhåUervidare att information till arbetsgivare om tillgången på arbetssökandeakademiker och vad de kan måste föras ut på bred front av arbetsmarknads- ochutbildningsmyndigheterna. Organisationenkräver vidare att arbetsmarknadsverkets praktikförmedlingar tilldelas störreresurser och att de goda intentionerna i AMS' praktikarbetsprogramförverkligas. Praktiken måste därvid vara relevant i förhållande tillindividens yrkesplaner. Löne- ochanställningsvillkoren i praktikarbete måste också bevakas och de förslag somstatens personalnämnd har lagt fram angående statlig praktikverksamhet snarastförverkligas. BeträffandearbetsmarknadsutbUdningen anför att ett bredare Utbud av kurser förakademiker måste komma till stånd och att de i första hand görs korta och harstora inslag av praktik. BristyrkesutbUd-ning måste också kunna förekomma förakademiker och utbildningsbidrag utgå till dem som inomarbetsmarknadsutbildningens ram bedriver studier på eftergymnasial nivå. Enligt måsteberedskapsarbeten som ligger någorlunda i nivå med akademikernas utbildning ochsom ger god praktik bli ett permanentinslag i arbetsmarknadspolitiken. Arbetena får inte ges sådan omfattningoch inriktning att de ersätter fasta tjänster som annars skulle ha inrättats. Ett koUektivavtal om löne- ochanställningsvillkoren inom tjänste- och vårdsektorn måste slutasomedelbart. Organisationen framhåUervidare att AMS måste ge en bättre information om vad beredskapsarbetenär. Stödet vidarbetslöshet måste enligt innebära bättre förmåner än f. n. Det gäller bl.a. ersättningens nivå och ersättningstidens längd. Stödet måste göras tillgängligt för nya grupper såsom nyexaminerade och friayrkesutövare. Strävan måste vara att hela arbetslöshetsstödet samordnas medden allmänna försäkringen. Enhgt mening bör AMS bygga ut sinutiandsservice och förstärka sin arbetsmarknadsbevakning i andra länderså att internationell 1974:1 Bilaga 13 46 platsförmedling tih åtminstone ettbegränsat antal länder blir möjlig och praktikutbytet med utiandetintensifieras. Strävan bör också vara att undanröja olika hinder förtjänstgöring i utlandet såsom svårigheter att få tjänstiedighet samtofördelaktiga meritvärderings- och pensions regler vid återgång till tjänst iSverige. Remissyttrandenöver framställning har avgetts av AMS, LO,SAF, (), () ochTCO. Av remissinstanserna ansluter sig SR till de avSACO redovisade synpunkterna och instämmer i organisationens förslag.TCO framhåller att krav på konkreta åtgärder täcks i allt väsentligt avde synpunkter och förslag som framförs i TCO:s arbetsmarknadspolitiskaprogram. SAF framhålleratt flera av krav överensstämmer med andra arbetstagargmppers önskemåloch att en del av åtgärderna f. n. diskuteras i olika utredningar. LO anförbeträffande den offentliga arbetsförmedling-e n att det lagförslag omanstäUningsfrämjande åtgärder som regeringen har lagt fram gerlänsarbetsnämnderna och arbetsförmedlingarna möjlighet att begära uppgifter omlediga platser från företagen, som man skaffar sig en insyn iföretagens personalpolitik. TCO instämmer i krav att den interlokalaförmedlingen måste förbättras. framhåUer man liksom SAF att denförnämsta metoden att ge arbetsförmedlingen större andel av den totalarörligheten på arbetsmarknaden är att göra förmedlingens tjänster merattraktiva för både arbetsgivare och arbetssökande. övriga förslag föratt öka förmedlingens effektivitet bidrar enligt TCO och SAF utan tvekan tillatt göra den mer anlitad på frivillighetens väg. Enligt AMS kommer de påtaladebristerna i arbetsförmedlingens effektivitet i betydande omfattning attavhjälpas genom det nya arbetssätt för förmedlingen som kommer att genomförasunder /74. AMS påminner om att den interna utbUdningen avarbetsförmedlingens personal f.n. ses över. uppfattning att reglema för flyttningshjälp tiU nyexamineradeakademiker bör vara samma som för dem som lämnar gymnasieskolan delasav AMS, LO, TCO och SAF. Beträffande om förbättrad studie- och yrkesvägledning och arbetsmarknadsupplysningframhåller AMS att åtgärder har vidtagits i form av informationsprogram,broschyrer och seminarier. AMS betonar önskvärdheten av attarbetsmarknadsinformation närmare knyts till undervisningen ocheventuellt obliga- 1974:1 Bilaga 13 47 torieläggs.Skall detta kunna ske behöver arbetsförmedlingen större personella resurseroch universitetens studievägledare bättre möjligheter att följautvecklingen på arbetsmarknaden. Enhgt SAF måste den väsentligaste insatsen påinformationsområdet göras redan innan de akademiska studierna påbörjas, föratt kunna bidra tUl ett realistiskt ämnesval. Beträffande inställning till praktikarbete vill LO och AMS framhållaatt en särskild arbetsgrupp som AMS, SÖ och universitetskanslersämbetettillsatt, har till uppgift att undersöka vad som kan göras för att förbättratillgången på praktikplatser. SAF hänvisar också tUl nämnda arbetsgrupp ochhävdar att näringslivet har begränsade möjligheter att bereda praktikplatser åtde stora grupper av arbetstagare, som har behov av detta. Beträffande önskemål om ökad arbetsmarknadsutbildning för akademikerhänvisar remissinstanserna i olika avseenden till de utredningar ochden arbetsgmpp som f. n. behandlar dessa frågor. Det finns anledning attavvakta utredningarnas förslag innan nuvarande bestämmelser ändras. AMSframhåller att de universitetsutbil-dade bör beakta hela utbudet av kurser inomarbetsmarknadsutbildningen. Det finns inte någon anledning annat än iundantagsfall att inrätta speciella kurserför akademiker. Kapaciteten vid befintliga kurser räcker enligt AMS, LOoch SÖ även för akademiker och kan vid större tiU-strömning lätt utökas. En viss individueU anpassning av utbUdningen är möjliginom all arbetsmarknadsutbildning. TCO instämmer iSACO:s krav att utbUdningsbidrag bör kunna utgå även för sådan utbildning somär studiemedelsberättigad. AMS anser att denna fråga bör behandlas av denpågående utredningen om arbetsmarknadsutbildningen. LO och AMS anser attbristyrkesutbildning enbart för akademiker icke bör anordnas eftersom dennaform av UtbUdning redan nu står öppen för akademiker.