prop · FX03163 · 1974-12-31 00:00:00 — För att de av kommunen beslutadehämtningsarrangemangen, varom nu är fråga, skall fungera krävs att innehavarnaav berörda fastigheter åtar sig att utföra transport av avfallet frånfastigheten till exempelvis en container. Vill någon innehavare hellre hahämtning från fastigheten, bör han ha rätt därtill förutsatt att han betalarden högre avgift som individuell hämtning kommer att betinga. Alltså börkommunens hämtningsskyldighet i princip kvarstå, och tillämpningen av t. ex.conlainersystemet bör enbart gälla fastigheter vars innehavare åtagit sig attforsla avfallet till containern. Såsom redan sagts bör kommunen också få befogenhetbestämma att sophämtning från två eller tre närbelägna fastigheter skall skefrån gemensam avfallsbehållare på en av fastigheterna. Därigenom kan kommunenutan dispens underlåta alt hämta avfall från fastigheter som bebos av mindrehushåll med små avfallsmängder, om det kan ordnas så att avfallet läggs ibehållare på grannfastighet. Det kan inte anses lämpligt att kommunen självavgör fråga om total befrielse från lagstadgad bortforslingsskyldighet i vidaremån än vad nu föreslagits beträffande fastighet som bebos av mindre hushåll medhänsyn till att syftet med renhållningsmonopolets införande då skulle kunnaäventyras. Om kommunen behöver dispens i andra fall än sådana där kommunenenligt vad ovan föreslagits får besluta själv, får kommunen liksom hittUlsansöka om befrielse hos . I sammanhanget förtjänar påpekas att detbehov av total befrielse från bortforslingsskyldigheten som kan föreligga ifråga om enstaka fastighet, kan tillgodoses genom att hälsovårdsnämndenbeviljar fastighetens innehavare undantag från det i lokal hälsovårdsordningupptagna förbudet att destruera avfall på fastigheten. I de förut angivna riksdagsmotionerna har hävdatsatt trädgårdsavfall inte borde omfattas av renhållningsmonopolet. Även om enhel del skäl talar för en sådan lösning måste dock beaktas att det i åtskiUigafall inte minstinora tätbebyggelse får anses mindre lämpligt att sådant avfall komposteraseller slutbehandlas på annat sätt inom fastigheterna. Med hänsyn tUl atthälsovårdsnämnden enligt 14 § fjärde stycket normalhälsovårdsordningen genomett enda beslut kan meddela undantag från destruktionsförbudet i fråga omträdgårdsavfall för hela kommunens glesbygd finns redan raed nuvarande reglergoda raöjligheter att anpassa ifrågavarande förbud till områden där det behövsför att motverka olägenheter från miljövårdssynpunkt. Då det kan förutsättasatt hälsovårdsnämnderna inte upprätthåller förbudet i vidare mån än som behövs,saknas anledning föreslå författningsändring i denna fråga. Från olika håU har påtalats att den enskildesställning i dispensförfarandet borde stärkas genom att hans möjligheter attöverklaga kommuns beslut förbättrades. F. n. kan den enskilde som tidigareredovisats endast anföra kommunalbesvär mot kommuns beslut att söka eller intesöka dispens. Genom sådana besvär kan enbart lagligheten av överklagadebeslutet prövas. Enskild anses vidare Inte ha behörighet alt överklagalänsstyrelsens beslut att t. ex. vägra kommunen begärd dispens. Eftersomrenhållningsverksamheten är en angelägenhet som kommunen handhar ikommunmedlemmarnas gemensamma intresse, har det inte ansetts finnas skäl attefter förvaltningsbesvär låta statlig myndighet pröva frågor om den enskUdesdeltagande i denna verksamhet. Av principen om den kommunala självstyrelsenfår anses följa att kommunen beträffande dylika kommunala angelägenheter bör hastor frihet att bestäraraa den närmare utformningen av verksamheten utaninblandning från stallig myndighet. Särskilt mot bakgrund av att den utökningav kommunens beslutanderätt som föreslås avser att tillgodose den enskUdesintressen på ett bättre sätt än kan det inte anses motiverat attfrångå nuvarande ordning. Den reglering av dispensfrågorna som föreslås ovanbör såsom inledningsvis framhållits tas upp i en tillämpningsförfattning sommeddelas av regeringen. Med hänsyn lUl bestämmelsernas innehåll krävs bemyndigandeav . Ett sådant bemyndigande kan tas in irenhåUningslagen och bör lämpligen få formen av ett tillägg till 4 § förstastycket av innehåll att regeringen eller myndighet sora regermgen bestämmerfår föreskriva undantag från nuvarande bestämmelse. Dispensbestämmelsen iparagrafens fjärde stycke kan samlidigt upphävas. Ändringen i lagen samttillämp-ningsförfattningen bör kunna träda i kraft . Ienlighet med nu redovisade överväganden har upprättats förslag till 1. lag om ändring i kommunalarenhållningslagen (1970: 892), 2. renhållningskungörelse. Förslagenbifogas denna promemoria som bilagorna A och B. 5.1Förslaget till lag om ändring i kommunala renhåUningslagen (1970:892) Med anledning av nya regeringsformen som träder ikraft har begreppet "regeringen" använts i detföreslagna bemyndigandet i stället för det i lagtext tidigare brukadebegreppet "Konungen". Till följd därav bör också ordet"Konungen" i lagens 1 § bytas ut mot "regeringen". Med stödav bemyndigandet kan regeringen eUer myndighet som regeringen bestämmerföreskriva undantag från den absoluta bortforslingsskyldighet sora åvilarkommunen enligt nuvarande lydelse av 4 § första stycket. Enligt bemyndigandetkan också regeringen uppdra åt att i särskilda fall pröva frågorom undantag. En dispensbestämmelse motsvarande nuvarande fjärde stycket iparagrafen behöver därför inte förekomma i lagen utan bör såsom skett iförslaget placeras i tillämpningsförfattningen. I 5 § renhållningslagen föreskrivs såsom tidigareangetts att talan mot myndighets beslut enligt lagen föres genombesvär hos . Kommuns beslut enligt bestämmelse itillämpningsförfattningen kan emellertid inte anses som beslut enligt lagen.Fullföljdsbe-stäraraelsen i 5 § gäller således inte beslut enligttUlärapningsförfatt-ningen. Någon lagstiftningsåtgärd för att åstadkomma den iföregående avsnitt föreslagna ordningen enligt vUken rättsmedlet vid fullföljdav talan mot ifrågavarande beslut skall vara kommimalbesvär behövs inte. Såsom förut anförts innehåller paragrafen dehuvudprinciper som koramunen skall tillämpa när kommunen organiserar sinlagstadgade renhåUningsverksamhet. Såsom framgår av den föreslagna lydelsenskall principerna iakttas inte bara i fråga om det obligatoriska renhållningsmonopoletutan också i fråga om det s. k. frivilliga renhållningsmonopol som kommuneninför genora föreskrift i lokal hälsovårdsordning. Genom den föreslagna utformningen av paragrafenunderstryks att kommunen redan på planeringsstadiet skaU beakta att skäligamiljövårdskrav blir tillgodosedda och att bortforslingen anpassas till detnormala behovet vid olika slag av bebyggelse. För att genomföra en effektiv ochtill skiftande förhållanden anpassad renhållningsverksamhet torde det i deflesta fall vara nödvändigt med en inventering av fastigheterna inom helakommunen eller visst område av kommunen. Först därigenom torde skapastillräckligt underlag för beslut rörande renhållningsorganisationen. Genominventeringen bör kunna klarläggas bl. a. till vilken typ av bebyggelse enfastighet hör, hushållens antal och storlek, eventuella transportsvårigheteroch i fråga om glesbygd eventueUa möjligheter att på fastigheten slutbehandlavisst avfall t. ex. latrin. Inventering varom nu är fråga torde också behövassora underlag för de uppgifter sora ansökan om dispens skall innehålla enligtden föreskrift som föreslås i 4 § andra stycket denna kungörelse. Föreskriften att bortforslingen skall anpassas tUldet normala behovet vid olika slag av bebyggelse tar främst sikte på atthämtningsperioder och häratningsintervaUer skall modifieras efter de skiftandebehov som kan föreligga. Det torde sålunda oftast inte vara behövligt medexempelvis hämtning årets aUa veckor från fritidsbebyggelse. Att det skallvara fråga om det normala behovet innebär att hänsyn inte behöver tas i dettasammanhang till det varierande behovet av sophämtning hos enskilda hushåU. Närkommunen bedöraer behovet av häratning, bör kommunen helt naturligt ocksåpröva humvida det finns anledning att över huvud taget hämta t. ex. latrin frånlantgårdar med djurhållning. Finner kommunen att sådan hämtning inte bör ske,bör kommunen verka för att hälsovårdsnämnden raeddelar erforderliga dispenserenligt lokala hälsovårdsordningen. Enligt denna paragraf får kommunen besluta atthämtning av hushållsavfaU från fastighet, som inte ingår i tätbebyggelse medmer än 200 invånare, skall ske från annan plats än förvaringsplatsen påfastigheten, om kostnaden för hämtningen därigenom minskar i väsentlig mån. Bestämmelsenger komraunen vidsträckta möjligheter att i glesbygden arrangera sophämtningenpå det från kostnadssynpunkt lämpligaste sättet. Exempel på olikahämtningssystem har redovisats i avsnitt 2.2. Beträffande en och sammabebyggelse bör det givetvis vara möjligt att ha skilda hämtningssystem underolika tider av året. I ett fritidsområde är det kanske lämpligt att hämtaavfall från varje fastighet och att hämta frånen gemensam container . Efter förebild av 5 §nuljöskyddskungörelsen (1969: 388) har uttrycket "tätbebyggelse med mer än200 invånare" använts för att beteckna tätort. Begreppet"invånare" avser även den som endast bor på fastighet under semesteroch annan ledighet. Med hänsyn till rådande dispenspraxis i fråga omhämtning i tätort av skrymmande avfall samt överblivna läkemedel och rester avolja, kemikalier och liknande ämnen har i första stycket andra punktenupptagils en regel som ger koramunen befogenhet att även beträffande tätort beslutaatt hämtning av sådant avfall inte skaU ske från varje fastighet utan t. ex.från en container eUer annat uppsamlingsställe. När kommunen enligt andra stycket bedömer omforsling till och förvaring på hämtningsplatsen kan ske utan olägenhet frånmUjövårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt, bör särskiU beaktas attplanerade anordningarför avfallsförvaringen står i överensstämmelse med föreskrifter ilagstiftningen angående miljö- och naturvård, vägar och trafiken. För att kommunen skall kunna underlåta alt hämtaavfall på viss fastighet i glesbygdsområde, måste innehavaren enligt vad somföreskrivs i tredje stycket ha gentemot kommunen åtagit sig att forsla avfallettUl den gemensamma hämtningsplatsen. Genom denna konstruktion får fastighetsinnehavaremöjUghet att i fråga om individuell eller gemensam hämtning välja det för honommest lämpliga alternativet med hänsyn tUl renhållningsavgiftens storlek ochandra förhållanden. Då kommunen behöver på sig för att ändrarenhållningsverksamheten från gemensam till individuell hämtning, harföreslagits att fastighetsinnehavarens åtagande att forsla bort avfallet tillhämtningsplatsen gäller efter återkallelsen. Kommunen börgivetvis kunna gå med på att åtagandet upphör vid en tidigare lidpunki, omindividuell hämtning då kan ordnas. Denna paragraf är som tidigare angetts avsedd atttUlämpas i fall då ett eller högst två mindre hushåll lämnar så litet avfallatt detta utan vidare ryms i en grannfastighets sopsäck. Som villkor förbeslut enligt denna paragraf har föreskrivits att berörda fastighetsinnehavareansöker om att få gemensam hämtning. Därigenom kan förutsättas att de enats omhur de sinsemellan skall dela på renhållningsavgiften och övriga skyldigheter isamband med hämtningen såsom skyldigheten att hålla vägen till säckstäUet lättframkomlig. Den som skall svara för avgiften och övriga skyldigheter gentemotkommunen bör dock endast vara den innehavare på vars fastighet sopsäcken slåruppställd. Fastighetsinnehavare som får använda behållaren påannan fastighet kan inte anses vara skyldig alt ha egen behållare, så längebeslut ora hämtning från gemensam behållare gäUer. Han torde därför inte behövaansöka om dispens från beslut som hälsovårdsnänmd med stöd av 15 §normalhälsovårdsordningen kan ha meddelat om skyldighet för varje fastighetinom kommunen att ha avfallsbehållare av visst slag. Om beslutanderätten enligt denna paragraf intedelegerats till hälsovårdsnämnden, förefaller det uppenbart att nämndensyttrande inhämtas, innan beslut fattas. Enligt första stycket skall såsom berörts i detföregående (avsnitt 4) dispensgivningen i andra fall än som avses i 2 och 3 §§denna kungörelse också i fortsättningen handhas av . Liksomhittills skall dispens få meddelas endast när särskilda skäl föreligger. Behovetav begärd dispens torde inte kunna prövas utan tillgång till ganskadetaljerade uppgifter om hur renhållningen inom kommunen eller del därav äreller komraer att bli ordnad. I andra stycket har därför Införts enbesläraraelse att ansökan om dispens skall innehålla sådana erforderligauppgifter. Lag om ändring i kommunala renhållningslagen (1970: 892) Härigenom förordnas i fråga om kommunala renhållningslagen (1970: 892) dels att i 1 § ordet "Konungen" skall bytas utmot "regeringen", dels att 4 § skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 § Koramun är skyldig att tUl all- Kommun är skyldig alt tiU all män avstjälpningsplats eller all- män avstjälpningsplats eller all män destruktionsanläggning forsla män destruktionsanläggning forsla orenlighet som härrör från hushåll orenlighet som härrör från hushåll samt hushåUsavfall och därmed samt hushållsavfaU och därmed jämförligt avfall. jämförligt avfall, om ef regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer föreskriverannat. 1 lokal hälsovårdsordning kanföreskrivas, att vid bebyggelse förekommande annan orenlighet och annat avfallän som avses i första stycket skall forslas bort genom kommunens försorg. När orenlighet och avfall skallforslas bort genora kommunens försorg, får annan person än den kommunenanlitar för detta ändamål ej taga befattning därmed. När särskilda skäl föreligger, fårlänsstyrelsen befria kommunen från skyldighet enligt första stycket. Denna lag träder i kraft . 1 § När kommun planlägger ochbeslutar hur kommunen skall fuUgöra sin skyldighet att forsla bort orenlighetoch avfall enligt 4 § första eller andra stycket kommunala renhållningslagen(1970:892), skall beaktas att skäliga miljövårdskrav tillgodoses och attbortforslingen anpassas till det normala behovet vid olika slag av bebyggelse. 2 § Kommun får besluta atthämtning av orenlighet och avfall som avses i 4 § första stycket kommunalarenhåUningslagen (1970: 892) från fastighet, som ej ingår i tätbebyggelse medmer än 200 invånare, skall ske från annan plats än förvaringsplatsen påfastigheten, om kostnaden för hämtningen därigenom minskar i väsentlig mån. Ifråga om skrymmande avfall samt överblivna läkemedel och rester av olja,kemikalier och liknande ämnen får sådant beslut meddelas även beträffande tätbebyggelsemed mer än 200 invånare. Beslut som avses i första siycket får meddelasendast om lill och förvaring på hämtningsplatsen kan ske utanolägenhet från miljövårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt. Beslut som avses i första stycket första punktengäller endast i fråga om fastighet vars innehavare gentemot kommunen åtagit sigatt forsla på fastigheten uppkommande orenlighet och avfall till hämtningsplatsen.Återkallas sådant åtagande, gäller det ändå efteråterkallelsen, om ej kommunen medger annat. 3 § Kommun kan besluta atthämtning av orenlighet och avfall som avses i 4 § första stycket kommunalarenhållningslagen (1970: 892) från två eller tre närbelägna fastigheter skallske från gemensam behållare som är uppställd på en av fastigheterna, ominnehavarna ansöker därom. 4 § får befriakommun från skyldighet enligt 4 § första stycket kommunala renhållningslagen(1970: 892) i andra fall än som avses i 2 och 3 §§ denna kungörelse, närsärskilda skäl föreligger (dispens). Ansökan om dispens skall innehålla erforderligauppgifter om hur renhållningen inom kommunen eller berörd del därav är ellerkommer att bli ordnad. Dennakungörelse träder i kraft . Sammanställningav remissyttrandena över förslaget till renhållnings-kungörelse i promemorian(Ds Jo 1974: 4) För överskådlighetens skull redovisasremissinstansernas synpunkter på den föreslagna kungörelsen i anslutning tillresp. Dessutom behandlas i särskUda avsnUt vissa andra underremissbehandlingen aktualiserade frågor. Föreskriften att skäliga miljövårdskrav skalltUlgodoses när kommun planlägger och beslutar hur kommunen skall fullgöra sinrenhållningsskyldighet, anses av flera remissinstanser vara otillräcklig.Socialstyrelsen framhåller att även de hygieniska synpunkterna skall beaktas isammanhanget. Länsslyrelserna i , och , Alvsborgsoch län ävensom hälsovård och förordar attdet i författningstexten uttryckligen anges att också skäliga sanitära kravskall tUlgodoses. Länsstyrelserna i och anser attföreskriften bör kompletteras så alt det framgår att skäligahälsovårdskrav skall beaktas. kommun påpekar att uttrycket"skäliga miljövårdskrav" inte får innebära en lägre ambitionsnivå änden som föreskrivs I renhållningslagen. Den föreslagna skyldigheten för kommun att se tillatt bortforsling av avfall anpassas till det normala behovet vid olika slag avbebyggelse godtas överlag av remissinstanserna. I anslutning därtUl anförlänsslyrelsen i att det är angeläget att häratningsintervallernaså långt administrativa, ekonomiska och tekniska hänsyn medger ansluter till detnormala bortforslingsbehovet. Annars kommer inte allmänheten att uppfattakommunens renhållningstjänster som effektiva. i länoch delar den i promemorian framförda uppfattningen att genomförande avrenhållningsverksamhet som är anpassad tUl skiftande förhållanden som regelkräver en Inventering av berörda fastigheter. Båda dessa remissinstanser anseratt inventeringen bör följas av en plan över renhållningens omfattning. Länsstyrelserna i och ställersig kritiska till uttalandet i promemorian att komraun bör verka för atthälsovårdsnämnden meddelar erforderUga dispenser från behandlingsförbudet i lokalhälsovårdsordning, om kommun vid bedömning av hämtningsbehovet inte finneranledning att över huvud taget hämta latrin från lantgår- Enligt dessa länsstyrelser synes det mest praktiskaförfarandet vara att ansökan görs hos om generell dispens försådana lantgårdar. uppger att hämtningen av hushållsavfallfrån kommunens ca 5 000 glesbygdsfastigheter sker vid ett för flerafastigheter gemensarat uppsaralingsställe. Containers finns utplacerade på 80platser inom kommunen. Kostnaden för varje glesbygdsfastighet uppgår till 20kr. Den utredning som föregick beslutet om förevarande renhållningsorganisationvisade att alternativet med hämtning vid varje glesbygdsfastighet skullekostat . för fastighet och år. Ägare av tätortsfastighet I kommunbetalar . för hämtning en gång . i påpekar attavlämningsställen för hushållsavfall, t. ex. en container, lätt kan missbrukasgenom att där lämnas bUdelar, jordbruks- och byggnadsavfall eller liknandeskrymmande avfall. Avlämningsplatsen kan därigenora komma att bli en sanitärolägenhet. Åtskilliga kommuner som hörts över förslaget av tvivlarpå att det är raöjligt att I väsentlig raån minska kostnaderna för hämtningengenom den ordning som föreslås i denna paragraf. Länsslyrelsen i HaUands länanser att det av författningstexten bör framgå att skrymraande avfall sora kantas om hand vid den normala hämtningen regelmässigt också skall hämtas på resp.fastighet. i anser inte attcontainersystemet skall tUlämpas i vidsträckt omfattning. Enligt länsstyrelsenär det tveksamt om systeraet bör koraraa till användning för annat änskrymmande hushållsavfall. Det måste betecknas som olämpligt, när det gälleruppsamling av överblivna läkemedel, kemikalier och liknande ämnen. Motsvarandesynpunkter förs fram av länsstyrelserna i och för allmän hälsovård och . Att utplacera containers pålärapliga ställen är enligt en raycket effektiv åtgärd mot nedskräpning inaturen. kommun uppger att endast fyra av ca 200tomtägarför-eningar som tillfrågats har uttryckt önskemål om containerhämlning.Två av de föreningar som ställt sig positiva har ansett att systemet endastbör tillämpas . Flera föreningar ställer sig direkt negativa tillgemensamma förvaringsplatser för avfall. Det är enligt kommunen storasvårigheter att ordna en från sanitära synpunkter tiUfredsstäUande kontroll avgemensamma uppsaralingsställen. Rörande tillämpningsområdet för koraraunensdispensbefogenhet sora i proraemorieförslaget angetts med uttrycket"fastighet, sora ej ingår i tätbebyggelse med raer än 200 invånare"har olika uppfattnmgar koramit fram vid remissbehandlingen. Naturvårdsverketoch flera andra re- missinstanserpekar på att nämnda uttryck kan ge upphov till tolknings-ochtillämpningsproblem. anser det dock svårt att finna ett bättrealtemativ. Problemen orsakas enligt av att den föreslagnagränsdragnmgen inte svarar mot någon administrativ indelning. De områden varomfråga är kan enligt förbundet inte heUer på annat sätt anses lätta atturskilja. i anser att ett bestämt antalinvånare inte bör anges i författnmgstex-ten. Att införa containersystem föravfallshämtnuig i område med förtätad permanentbebyggelse med mindre än 200invånare kan medföra sanitära olägenheter, medan systemet utan sådanaolägenheter torde kunna användas inom område medsammanhängande fritidsbebyggelse även om invånarantalet överstiger 200. hälsovård och anseratt tätortshämtning i många fall behövs av sanitära skäl i tätbebyggelse medmindre än 200 invånare. KO anser i likhet med i Östergötlandslän att kommun bör ges möjlighet att själv besluta om användning avcontainersystem under lågsäsong också i fråga om fritidshusområden med mer än200 invånare. i föreslår att förevarande paragrafockså bör vara tUlämplig på gruppbebyggelse av småhus i större tätort.Länsstyrelsen i anser att gränsen för kommunens rätt att självbestämma över renhållningens organisation i mindre samhällen bör kunna höjasutan att renhållningslagens intentioner fördenskull kommer atl äventyras. i , som godtarförslaget, anser att beslut om förenklat hämtningssystera normalt inte börkomma i fråga inom planlagt område med permanent bebyggelse. Liknande åsiktuttalas av i . Länsstyreheit i anseratt från kommunens dispensbefogenhet bör undantas all bebyggelse som ingår ihälsovårdstätort. För en sådan bestämning talar den omständigheten attflertalet bebyggelsegrupper med uppemot 200 Invånare redan torde utgörahälsovårdstätorter. En ytterligare fördel är enligt sistnämnda länsstyrelseatt det naturliga sambandet mellan renhållningslagstiftningen ochhälsovårdslagstiftningen bibehålls. Samma uppfattning uttalas av bl. a.länsstyrelserna i och län. i länanser också att det skulle varit önskvärt om begreppet hälsovårdstätort kunnatanvändas för ifrågavarande gränsdragning. Med hänsyn till att allatätbebyggelseområden som avses med uttrycket tätbebyggelse med mer än 200invånare inte ingår i eller utgör hälsovårdstätort, bör emeUertidpromeraorieförslaget i denna del godtas trots befarade svårigheter vidlillämpningen. och KO ifrågasätter om inte det tätortsbegreppsom användes vid folk-och bostadsräkning skulle kunna tillämpas idetta sammanhang. i , som anser att hälsovårdsstadganstälortsbegrepp vore att föredra, förordar att det i paragrafen direkt ut- sägsatt bestämmelserna inte gäller större campingplatser. Dessa måste nämligen irealiteten anses ha karaktär av tätbebyggelse. anser inte att det kan anförasnågra vägande skäl för att begränsa kommunernas rätt att själva bestämma ifråga om utformningen av hämtningen i tätbebyggelse. Också i Södermanlandslän anser den föreslagna begränsningen vara onödig. Enligt länsstyrehen i och Norrtäljekommun har latrinhämtningen i glesbygd vållat stora svårigheter vidrenhållningslagens tUlämpning. Denna hämtning har enligt orsakatadministrativa problem och kostnader sora inte står i proportion till den frånallmän synpunkt ofta tveksamma fördelen med hämtningen. Enligt länsstyrelsenär det, även på tomter inom fritidsområden som inte är glesbebyggda, ettbättre alternativ att kompostera latrin än att omhänderta detta genomkoraraunens försorg. Fastighetsägamas eget intresse av behaglig miljö tordevara tillräcklig garanti för att koraposteringen kommer att skötas påtUlfredsställande sätt.