prop · FX03166 · 1974-12-31 00:00:00 — Beträffande samordningen med de av statsmakterna1972 i anslutning till den fysiska riksplaneringen fastställda riktlinjerna förhushållningen med mark och vatten anför NVK att frågan I väsentiig utsträckningberör ansvarsfördelningen mellan stat och kommun på naturvårdens område, NVKerinrar om att utvecklingen stärkt kommunernas ställning i denlokala planeringen. Det åligger sålunda komraunen att göra bedömningen rörandemarkanvändningen och att utforraa riktlinjer för bebyggelseutvecklingen inomkommunen. Naturvårdsplaneringen utgör enligt NVK en viktig sektor i kommunensallmänna samhällsplanering. NVL ger emellertid Inte f. n. kommunen någonhäremot svarande beslutsfunktion, utan denna utövas av statliga organ, främstlänsstyrelserna. NVK föreslår alt kommunernas ställning inom naturvårdenstärks och föreslår i detta syfte bl. a. ett tillägg i lagens 43 § som gör detmöjligt att till kommunen delegera vissa beslutsfunktioner som annars ankommerpå , nämligen undanlag från strand-skyddsbestämmelserna,förordnanden om stängselgenombrott, förelägganden om rivning elleriståndsätlande av förfallen byggnad samt tillstånd tUl reklamanordningar ochförelägganden om avlägsnande av sådana anordningar. För att ytterligare markera att djurarterna vargoch järv är totalfre-dade föreslår NVK att de tas med i den uppräkning somfinns i 6 § andra stycket av djur som är undantagna från all jakt inom nationalpark. NVK erinrar om att överträdelse av förbud ellerannan bestämmelse i NVL ibland kan medföra betydande ekonomisk vinst föröverträdaren. För att, i överensstämmelse med vad sora i allraänhet gäller ifråga om brott som medför , göra det raöjligt att förverka den med verksamhetenförbundna vinsten eller del av denna föreslår NVK att i 37 § som ett andrastycke tas in en bestämraelse om förverkande av vinst vid överträdelse av NVL, NVKtar även upp vissa frågor om fuUföljd av talan och om talerätt. EnligtNVK gäller den allmänna principen I NVL att talan mot förordnanden och besluti anledning av förordnanden, t, ex, frågan om villkor, dispenser etc, förs hosKungl. Maj:t medan talan mot beslut som innefattar förelägganden förs hoskamraarrätten. I överensstämmelse härmed prövas besvär i frågor omnaturreservat, landskapsskydd enligt nuvarande 19 § och strandskydd hos Kungl.Maj:t medan talan mot beslut om stängselgenombrott enligt 17 §, om skyldighetatt vidta åtgärder mot skada enligt 20 eller 21 § eller om skyldighet attavlägsna störande reklamanordningar enligt 22 § förs hos kammarrätten liksomtalan raot vitesförelägganden. Besvär mot förordnande av naturvårdsområde börenligt NVK i likhet med vad som gäller besvär mot gällande föreskrifter i19 § tiU skydd för landskapsbUden föras hos Kungl. Även andra skäl talar enligt NVK för attbesvärsprövningen liksom bör ligga hos Kungl. Maj:t. får sålunda i stor utsträckning antas komma att röra sådanalämplighetsfrågor där regeringsmakten enligt tidigare nämnda principer bör hadet avgörande inflytandet och som står i nära förbindelse med det allmännas insatserpå landskapsvårdens område. Som ett instrument för vården av den yttre miljönfår enligt en viktig uppgift inom den fysiska planeringen mednära anknytning till byggnadslagstiftningen där prövningen i sista handankommer på Kungl. Maj:t, För tUlämpningen blir vidare förhållandet tillnaturreservatet av slor betydelse. Det kan förutsättas att valet i många fallkommer att stå mellan att förordna om naturvårdsområde och naturreservat. Dennafråga kan förutsättas stå i förgrunden vid de förhandlingar som skall liggatill grund för tUlämpningen där tungan för den enskilde får vägas mot insatserfrån det allmännas sida. Den slutiiga bedömningen kommer enligt NVK att ske ilänsstyrelsens styrelse med dess demokratiska förankring. Såväl beslutetsallmänna karaktär som formema för dess tillkomst gör det därför enligt NVKmindre ägnat för prövning av domstol än av den högsta politiska makten. NVKerinrar i sammanhanget om justitieministerns uttalande i samband med införandetav lagen om allmänna förvaltningsdomstolar m. m. 1971: 30 s. 90) att detkan förutsättas att yttrande inhämtas från regeringsrätten i de fall där deföreliggande rättsfrågorna motiverar detta. Önskvärt rättsskydd för denenskilde kan enligt NVK härigenom vinnas. Med den angivna ordningen kan enligtNVK även det för bedömningen önskvärda sambandet mellan naturreservat ochnatuivårds-område bibehållas i besvärsinstansen. Enligt 40 § sista stycket kan statensnaturvårdsverk för tillvaratagande av naturvårdens intresse föra talan motbeslut enligt NVL eller bestämmelser som meddelats med stöd av lagen. NVK anföratt klagorätten har sin största betydelse i de fall då föreskrift ändras ellerupphävs eller tillstånd meddelas utan erforderligt beaktande av naturvårdsintresset.Det kan emellertid enligt NVK också tänkas att onödigt långtgåendeföreskrifter raeddelats eller att tillstånd vägrats som medför kostnader sominte slår i rimlig proportion till de naturvårdsintressen som berörs. NVK anseratt den prioritering som med begränsad medels-tUlgång krävs mellan insatser ochprojekt också i sista hand förutsätter möjlighet att överklaga ett från dessasynpunkter ej godtagbart beslut. NVK föreslår därför att fåren ovillkorad talerätt mot beslut enligt NVL eller enligt bestämmelser sommeddelats med stöd av lagen. NVK upplyser att den genomfört en enkät hosdomänverket, och ett flertal andra berörda myndigheter ochorganisationer och därvid fått ett omfattande material rörande de frågor somrör förvaltningen av mark för naturvårdsändamål. I enkätsvaren har enligt NVKden nuvarande ordningen kritiserats. Brist på samordning av insatser under detcentrala naturvårdsorganet, irrationell uppdelning av funktionellaförvaltningsenheter med hänsyn tUl ägareförhållanden och allt för högakostnader för administrationen har särskilt framhållits. I stället för dennuvarande ordningen har de tillfrågade i stor utsträckning föreslagit ettenhetligt förvaltningssystem med som centraltförvaltningsorgan, med sora ansvarigt organ för den samladenaturvårdsinsatsen inom länet och med lokala förvaltare för de särskildanaturvårdsobjekten, NVK föreslår i väsentlig överensstämmelse med vad sålundaföreslagits att skall vara central förvaltningsmyndighet församtliga naturvårdsobjekt med länsstyrelserna som ansvariga organ för länen ochraed lokala förvaltare för de särskilda objekten. Frågor rörande förvaltningenbör enligt NVK i överensstämmelse härmed föras från de lokala förvaltarna tilllänsstyrelsen och när det gäller frågor som kräver central bedömning fråndenna till . Vidare föreslår NVK bl. a. att verksamheten iskötselråden byggs ut för att underlätta arbetet för länsstyrelse och lokalaförvaltare. 3.6 Reservationeroch särskilda yttranden Ledamoten kritiserar i särskUt yttrandeoch reservation NVK:s förslag för att det enligt hans mening på olika punkterinnebär en alltför långtgående reglering där samverkan ersätts med tvång ochdetaljreglering. anför vidare att tillämpningen av den föreslagna 20§ kan skapa avsevärda svårigheter för ett rationellt bedrivet skogsbruk. Ifråga om NVK:s förslag tiU 18 § anser att läkt-regleringen inte börorafatta takt för tillgodoseende av markinnehavares husbehov. Vidare bör detenligt uite vara obUgatoriskt att framläggatäktplan utan bör liksom f. n. kunna kräva sådan plan när denanser det behövligt. Ledamöterna sig mot NVK:s förslag att talan mot beslut om naturvårdsområde skallföras hos Kungl. Maj:t och menar att sådan talan i stäUet skall föras i kamraarrätt.Som skäl åberopas bl. a. att frågan huruvida för ett naturvårdsområdemeddelade föreskrifter är så ingripande att pågående markanvändning avsevärtförsvåras är en rättsfråga som bör avgöras av domstol. Expertengeneraldirektören belyser i särskilt yttrande kommunernas ställning inaturvårdsarbetet mot bakgrund av den fysiska riks-planeringen, de senasteändringarna i byggnadslagstiftningen och BLU:s förslag. Enligt kommeransvaret för den fysiska miljöns belastning att åvila kommunerna iän högre grad än . Därför bör betydelsefulla uppgifter även inomnaturvårdens område nu kunna flyttas över på kommunerna och den kommunalaöversiktsplaneringen bör utgöra grund för naturvårdsarbetet. I avvaktan på denlagstiftning som kan förväntas på grund av BLU:s betänkande föreligger enligtHolm övergångsvis behov av endast vissa begränsade ändringar i NVL. Holmansluter sig till NVK:s förslag utom såvitt avser utformningen av 15 och 43 §§.Holm säger sig i princip godta ett generellt slrandskydd såsom NVK föreslagit.Undanlag bör dock göras för de fall kommunen tagit fram ett väl genomtänktbedömningsunderlag i form av markdispositionsplan eller kommunöversikt förreglering av bebyggelse inom strand-oraråden. Behovet av strandskyddsområdenbör enUgt klarläggas vid de överläggningar och samråd som kontinuerligtsker mellan kommun och i samband med den kommunalaöversiktsplaneringen. Enligt Holms mening bör som principstrandskyddsförordnande inte heller i fortsättningen gälla inom fastställdgeneralplan, stadsplan eller byggnadsplan. För att strandskydd skall bligällande inom fastställd plan bör enligt krävas en aktiv åtgärd frånlänsstyrelsens sida och att samråd först sker med berörd kommun. 43 § börenligt inledas med en bestämmelse om länsstyrelses skyldighet att samrådamed berörda kommuner vid beslut i naturvårdsärenden av vikt. Vidare bör befogenhetenatt medge undantag från förbud eller föreskrifter som meddelats enligt 19 §andra stycket i NVK:s förslag kunna delegeras till kommun. anser attdelegation bör ske till kommunens byggnadsnämnd och inte som NVK föreslår tUlkommunen. är enligt det enda kommunala fackorgan tillvUket byggnadslagstiftningen för att undvika byggkrångel samlat alltillståndsprövning. 4 Remissyttrandena över naturvårdskommitténs förslag Remissinstanserna har delade meningar beträffandeflera av NVK:s förslag tUl ändringar i NVL. ställer sig i huvudsak mycketpositivt till de föreslagna lagändringarna och anser det angeläget att degenomförs så snart sora möjligt. Allmänt posUiva omdömen uttalas också av bl.a. länsstyrelserna i , och län, Skid- ochfriluftsfrämjandet. Nämnda länsstyrelser framhåller att deföreslagna ändringarna är så betydelsefulla att de inte bör anstå tUl dess attBLU:s principbetänkande lett fram till en ny bygglagstiflning, vilket kan dröjaflera år. Även hovrätten över och tUlstyrker i huvudsak förslaget. , , och avstyrker att förslaget genomförssåvida det inte först underkastas en genomgripande omarbetning. anser att förslaget i de delar detinnefattar möjlighet att föreskriva restriktioner i skogsbruket inte bör bliföremål för lagstiftning, års skogsutredning lagt fram förslag ifråga om de konsekvenser i railjövårdshänseende som nuvarande och framtidaavverkningspolitik kan leda till. Motsvarande uppfattning uttalas av domänverket,i , skogsutredning, , och Svenskaskogsarbetareförbundel. a. att förslaget ger länsstyrelsenmöjlighet att utfärda restriktioner sora konkret innebär att skogsbruket inorabetydande arealer kan komma att tvingas avstå från att skörda och förnyaskogen vid den tid och på det sätt som är det bästa med avseende på virkesproduktionen.Detta står i strid med gällande skogsvårdslagstiftning. Verket hävdar attskogsbruket i regel inte medför negativa effekter på naturmiljön och hänvisar idenna fråga tUl rapporten . Enligt verkets uppfattning bör den avstatsmakterna fastställda skogspolitiken vara utgångspunkten för de principerefter vilka markens användning för skogsproduktion skall avgöras. Komraunemasoch länsstyrelsernas möjligheter att själva överblicka sådana perspektiv och isin planering medverka till att skogspolitikens mål infrias torde enligt verketvara begränsade. De riktlinjer som konstitueras av de skogliga riksperspektivenmåste enligt verkets uppfattning vara bindande för den efterföljandeplaneringen, om man vill behålla en i förhållande till våra produktionsresursersamhällsekonomiskt betydelsefull skogsnäring. I fråga om den ekologiska gmndsynen pånaturvårdsfrågoma ansluter sig lanlbruksstyrelsen tUl den av NVK hävdadegrundprincipen att det är viktigt att hushålla med naturtillgångar som mark ochvatten vid samhällsbyggandet och att ta erforderlig hänsyn tillekologiska samband i naturen. Även hovrätten över och , riksrevisionsverkel,, lantmäteristyrelsen, länsstyrelserna i , ,, , och Västernorr- landslän samt uttalar att de delar NVK:s gmndsyn.Länsstyrelsen i anser att grundsynen bör komma till positivtuttryck genora ett tUlägg 11 §. Kritiska tUl NVK:s resonemang ställer sigskogsstyrelsen och domänverket. menar att NVK I uttalanden omden ekologiska grundsynen är grundade mera på känslomässiga och naturromantiskavärderingar än på relevant sakunderlag. Detta har enligt styrelsen lett NVKsnett i fråga om förslagen beträffande skogsbruket. delar NVK:suppfattning att samhällsutvecklingen skall ske inom de ramar somnaturresurserna medger, I övrigt bygger enligt verket NVK:s ekologiska grundsyndelvis på missuppfattningar. Det finns i regel raga naturliga ekosystem. Detagrara liksom det skogliga ekosystemet är enligt verket en kulturprodukt somkännetecknas av sin föränderlighet med hänsyn till den tekniska utvecklingen,förändringar i efterfrågan på jordbrukels och skogsbrukets produkter ochsamhällsutvecklingen i övrigt. Naturmiljön är en föränderlig miljö som I storutsträckning är skapad av människor. I fråga om samordningen mellan de föreslagnaändringarna i NVL och BLU:s principbetänkande om byggnadslagstiftningensframtida utformning har olika meningar framförts av de remissinstanser som uttalatsig i ämnet. Sålunda anser det varaangeläget att NVL i den fysiska planeringen ges en sådan stäUning i förhållandetUl en ny markanvändnings- och bygglagstiflning att naturvårdsintressena kanhävdas gentemot exploateringsintressen i önskvärd utsträckning. Enrealpröv-ning bör kunna göras vid konflikter mellan å ena sidan NVL och ML ochå andra sidan exploateringsinlressen av skilda slag, även om de senare skullestå i överensstämmelse med gällande plan. Enligt mening börregionala naturvårdsintressen tillgodoses inom ramen för NVL, medan rent lokalanaturvårdsintressen i viss utsträckning bör kunna regleras ibyggnadslagstiftningen. Verket anser en sådan uppdelning motiverad bl. a. pågmnd av alt NVL lägger eventuellt kostnadsansvar på staten, under det attbyggnadslagstiftningen lägger samma ansvar på kommuner. A andra sidan anför planverket att det i huvudsakstöder BLU:s förslag och förordar ett system med en obligatorisk heltäckandekommunal översiktlig planläggning som skall utgöra en sammanvägning av olikamarkanvändningsanspråk och som skall ligga tUl grund för ställningstaganden ifrågor rörande bl. a. byggande och naturvård. Verket finner det riktigt altbestämmelser om aktiva samhällsinsatser för naturvården återfinns i NVL medanbestämmelser som huvudsakligen syftar till att säkerställa pågåendemarkanvändning bor tas in i den av BLU föreslagna markanvändningslagen. Likasåbör man enligt verket så långt det är möjligt undvika att ett företag sominnebär förändrad markanvänd- ningskall behöva prövas enligt flera olika lagstiftningssystera. Med tanke på denförnyade översyn av NVL som torde komma att aktualiseras genom BLU:s förslaganser verket att ändringarna nu bör begränsas till de punkter där ett starktbehov föreligger och utformas så att de inte försvårar den förnyade översynen.Även länsstyrelserna i , , och ,, och anser att naturvårdsaspekterna påsikt bör integreras i ett plansystem på sätt BLU föreslår och att nu aktuellrevidering bör ske med beaktande av dessa synpunkter. Svenska kommunförbundetframhåller att BLU:s förslag är det sora bäst gynnar naturvårdensintressen. Med undantag för dokumenterade riksintressen torde det enligt förbundetvara att föredra att samhällets intressen hävdas av kommunerna. Förbundet anseratt härigenom vidgas också medborgarnas möjligheter till insyn och inflytandeväsentiigt. I fråga ora gränsdragningen mellan naturvård ochareella näringar anser lantbruksstyrelsen att gäUande princip bör uppehållasnämligen att näringslagstiftningen inriktas på en från ekonoraiska synpunkterönskvärd utveckling, raedan inskränkningar från naturvårdssynpunkt i huvudsakregleras i natur- och raUjövårdslagstiftning. NVK:s förslag innebär enligtstyrelsen i stora delar en skärpning av naturvårdsaspekterna. Styrelsenaccepterar att ambitionsnivån i fråga om naturvård är hög. Jord- och skogsbrukraåste dock ges raöjligheter för fortsatt lönsara produktion. Styrelsen anserdärför att restriktioner i fråga om jord- och skogsbruketsutvecklingsmöjligheter bör undvikas utanför vissa i fysisk planering avgränsadeområden, där av uppdragna riktlinjer tydligt framgår att andra markanspråk börges företräde. betonar vikten av samordningmellan NVL, BL, ML och VL så att dubbelprövning av sararaa företag undviks närmotsvarande prövning från naturvårdssynpunkt sker i annan lagstiftning. 4.2Allemansrätten (1 § första stycket) Remissutfallet är ganska splittrat. Flertaletremissinstanser uttalar sig dock positivt för att lagstiftning sker i fråga oraallemansrätten men menar att ämnet, varav färdselrälten bara är en del, börbli föremål för ytterligare utredning. , planverket, länsstyrelserna iSlockholms, , , , , ,, och och Skid- och friluftsfrämjandettillstyrker att det föreslagna tillägget görs. Några av närandaremissinstanser anser dock att den föreslagna lagtexten behöver förtydligas ochatt uttrycket "färdas" är mindre lyckat. föredrar etttUlägg "Allemansrätten skall respekteras". iStockholms län anser att i lagenockså bör slås fast det ansvar som följer med rätten och föreslår formuleringen"Den som vistas i naturen skall visa hänsyn och varsamhet så att skada ejåsamkas naturen eller pågående markanvändning". i Gollandslän föreslår tillägget "Att färdas fritt i naturen är en vedertagenrättighet. I sitt umgänge med naturen skall envar visa hänsyn ochvarsamhet". Lantbruksstyrelsen vill inte motsätta sig attfärdselrälten skrivs in i NVL men anser det i så fall nödvändigt att det itillämpningsföreskrifter klargörs vad som avses med färdselrälten liksom vUkabegränsningar som är nödvändiga för att den inte skall inverka negativt pånaturmUjö och areella näringar. Allemansrättens tillämpning är enligt styrelsenoklar även i fråga om allmänhetens rätt tUl vissa naturprodukter. Man kan t.ex. fråga sig vad som gäller för avgränsning av tomt, gårdsområde ra. Hovrätten över och , ,, domänverket, länsstyrelserna i , , ,, och , vattenlagsutredningen, ,LRF, Skogsindustriemas samarbetsulskolt. Svenska naturskyddsföreningen.Svenska samernas riksförbund, , , Sveiges skogsägareföreningars riksförbund och Jägareförbundetavstyrker det föreslagna tillägget till 1 §. ifrågasätter om det är lämpligtatt ta upp en enda befogenhet inom allemansrätten, färdselrälten, tiU särskUdreglering. Ett så allmänt hållet principstadgande saknar enligt verket värdeoch kan medföra tolkningstvister och andra svårigheter vid den praktiskatill-lämpningen. Verket anser att man inte f. n, skall införa ett stadgande somsärskilt gäller den ganska kontroversiella rätten att uppehålla sig på annansmark. Innan lagstiftning sker bör enligt verket frågan belysas i en allsidigoch grundlig utredning. Liknande synpunkter framförs av övrigaremissinstanser som avstyrkt det av NVK föreslagna tiUägget. LO framhåller attom reglering i lag skall tillgripas, bör den föregås av ett ytterst noggrantoch övertänkt utredningsarbete, vUket inte föreligger. Risken medlagreglering är enligt LO att allemansrätten får en annan och betydligt merrestriktiv innebörd än som vi upplever den. Svenska turistföreningenerinrar om att förslag har väckts i om utredning av frågan omenhetliga nordiska bestämmelser om allemansrätten. Resultatet härav bör enligtföreningen avvaktas innan lagstiftning sker. 4.3.1 Generellt slrandskydd (15 § första och andra styckena) Förslaget om införande av genereUt strandskyddtillstyrks i princip av hovrätten över och , , riksanlikva- rieämbetet, lantbruksstyrelsen, ,lantmäteristyrelsen, domänverket, länsstyrelserna i , ,, , , , , ,, och , , , ,, , och , LO, Svenska naturskyddsföreningen.Svenska turistföreningen, Skid- och , och . Hovrätten över och Blekingeanser att det bör komma till klart uttryck i lagtextens första stycke alt detankommer på att svara för den närmare avgränsningen avstrandskyddsområdet. anser det lämpligtatt verket i samband med lagändringen får meddela riktiinjer för tiUämpningenav de nya bestämmelserna för att problem skall undvikas vid tolkningen avbegreppen insjö och vattendrag. Lantmäteristyrelsen är också av denuppfattningen att det för den praktiska tUlämpningen behövs en precisering avvilka vattendrag sora omfattas av strandskyddet för att inte helt obetydligavattendrag skall komma att ingå. Begränsningen till "vattendrag av betydenhet"bör enligt styrelsen komraa till uttryck i lagtexten. Styrelsen utgår från attstrandskyddet med stöd av andra stycket också skall kunna minskas till under100 m. i län fraraför liknande synpunkter.Domänverket finner det nödvändigt att länsstyrelsema gör en skyndsaminventering för behövlig avgränsning, så att någon tvekan inte skall uppståbeträffande omfattningen av strandskyddet. i menaratt förordnande ora vissa områdens undantagande från strandskydd bör gessamtidigt raed lagens ikraftträdande. Även behovet av utvidgat strandskydd börvara klart . Av psykologiska skäl skuUe det vara olämpligtatt meddela en rad undantag efter lagens ikraftträdande. Tveksamma till förslagetsändamålsenlighet ställer sig länsstyrelserna i och län.Skogsindustriernas samarbetsutskott och . Länsstyrehen iJönköpings län anser att nuvarande möjlighet att utiägga provisorisktstrandskydd är tillräckligt i avvaktan på resultatet av BLU:s betänkande. Omgenerellt strandskydd införs , bör det enligt inskränkastUl att avse sjöar och hav, varjämte bör finnas möjlighet till särskiltförordnande om strandskydd för vattendrag. i länanför att i länet redan finns strandskyddsförordnande på de flesta strandpartierI kustområdet, längs de större älvarna och vid attraktiva områden i övrigt.Därför synes det obehövligt med generellt strandskydd beträffande alla små ochstora vattendrag och de 47 000 sjöarna i länet. Om generellt strandskyddinförs, fömtsätter att med stöd av 16 § sista stycket NVLdärifrån kan undantas vissa större områden i inland.Naturvårdsverket bör få utarbeta riktlinjer för en enhetlig och enkel tolkningav begreppet strandområde. nassamarbetsulskolt anser generellt strandskydd vara onödigt. Det före-faUer inteminst från administrativ synpunkt lämpligare att först låta länsstyrelsernaundersöka vUka ytterligare strandområden som kan behöva förklaras förstrandskyddsområde och sedan begränsa strandskyddets omfattning till vad somavsatts efter behovsinventering. ifrågasätter behovetav generellt strandskydd men motsätter sig dock inte att det införsövergångsvis. En förutsättning bör då vara att den inte skall gälla inom områdemed faststäUd generalplan eller stadsplan och inte heller efter ändradlagstiftning inom område för vilket finns godkänd kommunplan. Förslaget om generellt strandskydd avstyrks av ,, planverket, länsslyrelsen i län. anför att även om syftet med förslaget ärgott, skulle ett generellt strandskydd skapa tveksamhet vid tolkningen avbegreppen "vattendrag" och "insjö" och medföra orimligtomfattande och svårhanterligt dispensförfarande hos länsstyrelserna. Det skullebli ogörligt att planera ett vägobjekt utan att komma i konflikt raedstrandskyddsområden. Om generellt strandskydd trots allt införs, bör det iavbidan på att BLU:s förslag om kommunöversikter och kommunplaner genomförtsbegränsas till preciserade zoner. Insjöar och vattendrag inom sådan zon börnamnges. anför att eftersom strandskydd skall gälla vid varjeliten vattensamling och bäck, blir systemet mycket svårhanterligt i praktikenoch medför orimliga konsekvenser för skogsbruket med ökande uppsplittring avskogsmarkerna och onödiga driftsrestriklioner.