prop · FX0397 · 1974-12-31 00:00:00 — Skadeståndslagen innehåller i3 kap. 2 § den regeln att stat eller koraraun skall ersätta viss skada somvållas genom fel eller försuraraelse vid rayndighetsutövning i verksamhet förvars fullgörande staten eller komraunen svarar. Enkonstruktion, enligt vilken staten skulle svara for en del angivnaersättningsfall och komraun fÖr andra, synes utredningen mindre lämpad för dennya lagens vidkomraande. Utredningen anser det inte heller ligga någotprincipiellt oriktigt i att i stället låta staten svara för all ersättning somgrundas enbart på den nya lagens regler. Vid skadeståndslagens tiUkorastdiskuterade raan raöjlighelen att utsträcka statens ansvar enligt nämnda lagtill att orafatta allt skadestånd för fel eller försummelse vidmyndighetsutövning. Tanken som sådan avvisades men gränsen raellan stats ochkoramuns ersätlnhigsansvar drogs så att staten skall ha ansvar även för vissaförvaltningsuppgifter sora lagts på koraraunala organ. När det gäller den nyalagen bör raan enligt utredningen beakta alt de frihetsinskränkningar somavses här oftast är synnerligen ingripande för individen och att de inte kanvidtas utan stöd av den stathga lagstiftningen. Det förefaller riraligt attstaten skall svara fÖr det ökade ersällningsskydd som förslaget erbjuder ijämförelse med skadeståndslagen. Förslagets regler går också ut på delta. FörhåUandenakan eraellertid vara sådana all en viss skada helt eller delvis bör ersättasbåde enligt den nya lagen och enligt skadeståndslagen. I sådant faU bör statenha regressrätt genteraot koraraun, såvitt gäUer utgiven ersättning enligt den nyalagen för skada för vilken kommunen svarar enligt skadeståndslagen. Denutökning av ersättning sora den nya lagen medfört i jämförelse medskadeståndslagen kan däreraot givetvis inte göras gäUande regressvis. Statenraåste alltså kuima stödja sitt eventuella regressanspråk på skadeståndslagensregler i 3 kap. Prop.1974: 97 39 Utredningenerinrar ora att prövningen av ersättning enligt lag tUlkoraraerallraän dorastol och att det i skadeståndslagen inte upptas något undantagfrån regeln att skadeståndstalan raot det allraänna skall upptas av allmändomstol. Även när det gäller dennya lagen bör det enligt utredningen vara en principiell utgångspunkt att ettersättningsanspråk skall prövas av domstol. Detta utesluter dock inte i ochför sig att dorastolen eventuellt skulle kunna avlastas från en del avbedöraningen. För att ersättningsrättskall inträda enligt den nya lagen krävs för vissa viktiga fall all det senarebeslut, sora ändrar eller upphäver det tidigare beslutet, är väsentligen gmndatpå oraständigheter sora förelåg redan vid tiden för det tidigare beslutet. Ioch för sig kunde det ligga nära till hands att låta den rayndighet sommeddelar detta senare beslut raed bindande verkan fastställa ora deriangivna förutsättningen föreligger eller ej. Eraellertid innehåller förslagetockså bestäraraelser ora vissa förhållanden sora utesluter ersätlningsrätteller föranleder alt ersättningen järakas. Dessa förhållanden bör tillhöradorastolspröv-ningen, vilket kan vara anledning till att detsararaa skall gällaockså den tidigare angivna förutsättningen för ersättningsrält. I själva verket tordedoraslolen kunna få god vägledning av det senare beslutet raed tillhörandehandlingar och protokoll. Särskilt är så fallet vad gäller dorastolsförfarande.Ora det är en allmän domstol sora raeddelar beslut sora innebär elt annatställningstagande än tidigare beslut, kan man utgå från alt domstolen angervilka omständigheter som inverkat på bedöraningen. Liknande gäller nuraera ävenför för-vallningsdorastolar och förvaltningsrayndigheter, I enlighet härraedföreslår utredningen att även den nu ifrågavarande förutsättningen förersättningsrätt att det senare beslutet väsentligen är grundat påoraständigheter sora förelåg redan vid tiden för det tidigare beslutet skallprövas av den domstol som har ersättningsfrågan till bedöraande. Utredningen framhåller attdet i och för sig kunde vara en fördel om alla ärenden behandlades centralt avsararaa rayndighet. En del bedömningsfrågor som är speciella för förslaget kantänkas återkoraraa täraligen likartade i skUda ersättningsärenden. Inte rainstgäller detta beräkningen av ersättningsbelopp i olika hänseenden. Vidare tordeenligt utredningens mening antalet ärenden inte kurma väntas bli särskUtstort. Ett förfarande av angiven typ skulle kunna beräknas bli enklare ochsnabbare än dorastolsförfarandet. Enligt uttedningen kan,fördelama vinnas på annat sätt, åtrainslone delvis. När det gäller"beslutsskador" inora skadeståndslagens oraråde är den frivilligaskaderegleringsverksamheten anförtrodd åt JK. 1974: 97 40 ningenanser att raan lärapligen kan anknyta härtUl. Genora att föreskriva att iprincip alla ersätlnmgsanspråk enligt lagen skall framställas hos JK och attanspråken inte får göras gällande inför domstol annat än ora och i den mån hanogUlat dera, torde raan uppnå att en viss enhetlighet i praxis skapas genorahans verksarahet. Vad angår JKs ställning sora representant för staten synesman kunna låta själva lagens bestämmelser innebära berayndigande för honoraatt för statens del träffa avgörande utan någon begränsning till belopp. Härtorde raera sällan vara fråga ora annat än belopp av tämligen ordinär storlek. Manfår fömtsätta att JK i viss utsträckning är verksam för åstad-koraraande avutredning i ett hos anhängigt ärende som rör ersättning enligt den nyalagen. finner att det i princip föreligger ersätlningsrätt torde hansålunda av eget initiativ böra införskaffa närraare uppgifter orafrihetsinskränkningen. JKsbeslut bör vara bindande för staten. Skulle beslutet innebära att framställtanspråk helt eller delvis ogillas, bör beslutet innehålla alt den sökanderaåste väcka talan raot staten vid dorastol. Rättenatt fraraställa anspråk på ersättning bör enligt utredningen begränsas tUltiden genora besläramelser ora preskription, nämligen dels en i lagtextenangiven preskriptionstid för framställning till JK, dels en av denne angiventid för väckande av talan vid domstol. Utan någon sådan preskriptionstid skullefordringen i likhet raed fordran enligt skadeståndslagen preskriberas först räknat från frihetsinskränkningen ellerbeslutet därom. Det kan enligt utredningens raening inte vara lärapligt att detunder så lång lid skulle slå en person öppet att tillgripa ettdera eller bäggeav två rättsanspråk som avser samraa faktiska förhållande. Det är önskvärt attfrågan om ersättning eiUigt förslaget blir avgjord innan eller åtminstonesamtidigt raed prövningen huruvida skadeståndsrält föreligger enligt skadeståndslagen.Genora införandet av en preskriptionstid kan åstadkoraraas att avgörande avanspråk enligt skadeståndslagen sker raed beaktande av hur ett anspråk sorastöder sig på den nya lagens bestäraraelser tidigare blivit bedöral ellereventuellt att anspråken kan järaföras raed varandra vid prövning i sararaarättsliga förfarande. Utgångspunktenför den preskriptionslid sora föreslås bör enligt utredningen vara denlidpunkt då rätt till ersättning enligt den nya lagen inträder, dvs. dentidpunkt då det senare beslutet vunnit laga kraft eller eljest är att betraktasora slulgUligt. I utskrivnhigsfallen lorde tidpunkten för beslutet oraslutlig utskrivning böra vara avgörande. Det torde vara tillräckligt allvederbörande inora preskriptionstiden fraraställer påslående hos JK attersättningsrätt föreligger enligt förslaget. Några specificeradeersältningsyrkanden ,bör det däremot inte vara nödvändigt att göra gällandeinora . Prop.1974: 97 41 Utredningenpåpekar att det lag finns regler sora är avsedda att raöjliggöraatt ersättningsanspråk görs gällande vid dorastol på ett tidigt stadium.Sålunda får anspråk enligt 1 § göras gällande redan i det mål variansvarsfrågan handläggs och anspråk enhgt 2 § i det raål vari frågan ora frikännandeeller nedsättning av straffet handläggs. Flera skäl talar eraellertid raot attföra in en raotsvarande regel i den nya lagen. a. bör beaktas att lagenorafattar även adrainistrativa frihetsinskränkningar och att staten i regelinle har någon representant för sitt ekonoraiska intresse i ett adrainistralivtförfarande ora frihels-inskränkning. Att bibehåUa den enligt laggäUande ordningen enbart för dorastolsförfaranden synes knappast länkbart.Härigenora skulle enhetligheten i bedöraningen av ersättningsfrågor brytassönder. Vidare förtjänar erinras om alt, såvitt erhållna uppgifter visar, möjlighetenall få prövning redan på elt tidigt stadiura i broltraålel utnyttjatsendast i ringa utsträckning, ca 10 %av samtliga fall. Detfinns följaktiigen enhgt utrednuigen inle någon anledning att i den nya lagenuppta motsvarighet till reglerna lag om raöjlighet alt fraraställaanspråk vid dorastol på elt tidigare stadium. Ifråga ora forura för ersättningsanspråk genteraot staten finns speciellaregler lag vUka avviker från vad i allraänhet (10 kap. 2 §RB) gäller. Utredningen erinrar om att departementschefen i pro positionen raed förslag till skadeståndslag uttalade bl. 1972 r 5 s. 387) alt han inte ansåg det behövligt raed särskUda regler om vilken underrätt som skulle vara behörig doraslol för skadeståndstalan raot det allraänna enligt 3 kap. skadeståndslagen. Enligl departementschefens mening ges en tillfredsställande lösning av forumfrägan genora regeln i 10 kap. 2 § RB att staten skall i tvisteraål i allraänhet sökas där den rayndighet sora har alt bevaka lalan i raålet har sitt säte. Eftersora JK skall bevaka statens talan när det gäller beslutsskador, är det Stock holras tingsrätt sora blir behörig dorastol för talan raot staten. Motsva rande bör enligt utredningen gälla för talan raed stöd av den nya lagen. Skadeståndslageninnehåller också en särskUd forurabestäraraelse i 3 kap.10 §. Den avser talan ora ersättning enligt 3 kap. 2 § i lagen raed anledning bl. a. av vissa beslut av dorastol eller domare och beslut av JK eller RA. Forumregeln anpassas därigenora till vad som gäller om forum privUegialura. Skälen sora varit bestämmande för alt uppta lag regeln i skadeståndslagen synes utredningen inte föranleda till att den bör efterbildas i den nya lagen. Utredningentar härefter upp frågan om saraordning av anspråk enligt å ena sidan den nyalagen och å andra sidan skadeståndslagen. Det är av intresse altdorastolsprövningen av de båda anspråken sker gemensarat. Det föreslås därföralt JK skall anvisa den underrätt sora har att pröva anspråket enligt den nyalagen. en underrätt har yrkande enligt skadeståndslagen till behandling,lorde JK lämpligen 1974: 97 42 börahänvisa till denna. torde i regel inte föranleda några svårighetereftersom flertalet skadeståndsyrkanden gentemot staten, gmndade påskadeståndslagen, lär anhängiggöras vid forura enligt 10 kap. 2§RB. Sedandorastolsprocess börjat angående ersättningsanspråk enligt den nya lagen, kandet hända alt talan om skadestånd enligt skadeståndslagen för saramaingripande väcks vid annan doraslol. Sammanläggning av målen kan ej då ske,eftersora de ej väckts vid sarama domstol (14 kap. 7 § RB). Det torde fåfömtsättas att det nytillkomna yrkandet inte avgörs innan raålet ora anspråkenligl den nya lagen blivit avdörat. Utredningenföreslår särskUda regler ora kostnader i saraband raed förfarandet hos JK ochrättegångskostnader vid domstol. Enligt utredningens raening bör den enskildefå en något gynnsaramare ställning i kostnadshänseende än sora skulle följa avvanliga regler. ett obefogat ingripande har skett, skall den enskildekunna driva sin sak hos JK på statens bekostnad. Utredningens lagförslaginnehåller därför en bestäraraelse ora att staten i sådant fall skall vidkännasden enskildes ansökningskostnader hos JK raed undantag för kostnad sora inteskäligen varit påkallad för alt ta till vara hans rätt. Vidare föreslås attstaten i princip skall vidkännas sina egna kostnader vid dorastol och attstaten därutöver i princip skall ersätta kostnad sora åsarakas den enskildegenora att staten fullföljt talan till högre rätt. Dennya lagen innebär att den enskUde får ett gynnsaramare rättsläge i fråga oraadrainistrativa frihetsinskränknmgar än f. n. Detsarama gäller i stort settbeträffande judiciella frihetsinskränkningar. Enligt utredningens raeningföreligger det inte något principiellt hinder raot att låta en utvidgadersättningsskyldighet för staten få verkningar också beträffandefrihetsinskränkningar sora skett före den nya lagens ikraftträdande, i den måndet endast är fråga om att staten självmant åtar sig ett större ansvar äntidigare. en sådan utökning av ansvaret över huvud laget anses läraplig, ärdet också anledning att den får sträcka sina verkningar bakåt i tiden. HärtUlkoraraer att, om man skulle utesluta frihetsinskränkningar sora skelt föreikraftträdandet, så skulle en påföljd eller vårdåtgärd sora pågått både föreoch efter ikraftträdandet bli att bedöraa delvis enligt tidigare gällande rättoch delvis enligt den nya lagen. Utredningen föreslår därför att den nya lagenbhr tiUäraplig även beträffande frihetsinskränkningar före ikraftträdandet. Närdet gäUer förhållanden som kan raedföra ersättning enligt lag finneruttedningen det eraellertid lämpligt att sälla en gräns för den nya lagenstillärapning bakåt i tiden. 1974: 97 43 fraraställtsenligt lag, kan det raedföra onödiga koraplikationer ora den nya lagenskulle föras in i bedöraningen på elt eller annat stadium av förfarandet. Idet fallet bör därför den garala lagen tUlärapas beträffande ersättning försådana åtgärder sora anspråket avser. Utredningenfrarahåller att en reforra efter förslagets riktlinjer givetvis medför en vissutgiftsökning för staten. Beträffande de s. k. judiciellafrihetsinskränkningarna torde det dock ekonoraiskl sett inte inträda någonraera avsevärd ändring mot vad sora gäller . Enligt de statistiska uppgiftersora införskaffats skulle sararaanlagda beloppet av uigivna ersättningar enligt1945 års lag utgöra orakring för de fera åren 19651969,motsvarande . Det frarahålls emellertid attuppgifterna torde vara alltför osäkra för att de skulle kunna ge någon meraexakt föreställning om storleken av statens utgifter i detta hänseende.Otvivelaktigt är emellertid alt det inte varit fråga om raera betydandebelopp. Den nya lagens regler oraersättning för judiciella frihetsinskränkningar överensstäraraer inte heltraed lag. Sålunda görs förutsättningarna för ersättningsrätt raeraliberala genom att även beslut om ändring i ordmär väg skall raedföra inträdeav sådan rätt. Därjärate inbegrips även åtskUliga frihetsinskränkningar sorainle utgör frihetsberövanden. Fraraför allt märks eraellertid alt den s. k.oskuldsparagrafen faller bort. Det är mycket möjligt att denna har avhållitmånga från att ansöka ora ersättning, som eljest kunnat koraraa i fråga. Utredningenpåpekar att man dock endast härvidlag rör sig raed antaganden. Om raan trotsde ovissa faktorema vill försöka en prognos är det enligt utredningens raeningraest rationellt alt beträffande judiciella frihetsinskränkningar räkna med enökning av de sararaanlagda ersättningsbeloppen, sannolikt dock inteöverstigande . När det gälleradrainistrativa frihetsinskränkningar införs genora den nya lagen enersättningsrätt sora inle finns f. n. Här saknas alltså varjejäraförelseraaterial. Man är då ställd inför liknande svårigheter som vidinförandet av skadeståndslagen och som då föranledde att några fömtsägelser orakostnadernas omfattning inte kunde göras (prop. 1972r 5 s. 319). Det sken avtUlförlitiighet sora en sifferraässig kalkyl är ägnad att framkalla skulleenligt utredningens mening vara raissvisande eftersom de grundläggandeutgångspunktema för kalkylen torde visa sig i hög grad variabla. Utredningenser sig därför nödsakad att avstå från att söka räkna ut de fraratidautgifterna för ersättning avseende administrativa frihetsinskränkningar. 1974: 97 44 Frihetsberövandenoch andra frihetsinskränkningar kan komma i fråga enligt bestämraelser avskilda slag. Av intresse i detta sararaanhang är frärast de straffrättsligareglerna ora frihetsberövande som påföljd för brott. I nära samband med demslår de straffprocessuella bestäraraelserna ora häktning, anhållande,reseförbud ra. rar Dämtöver finns ett flertal föreskrifter ora frihetsberövandei adrainistrativ ordning, t. ex. tvångsintagning på vårdanstalt föralkoholmissbrukare, tvångsintagning för sluten psykiatrisk vård och vissaomhändertaganden enligt barnavårdslagstiftningen. Iett rättssarahälle raåsle det vara en självklar strävan att så långt raöjligtundanröja riskema för att någon raisler friheten utan laga grund.Frihetsberövanden och andra inskränkningar i den personliga rörelsefriheten kanenhgt vår lagstiftning ske endast i former sora tUlgodoser högt StäUda anspråkpå rättssäkerhet. I rättskipning och annan myndighetsutövning ägnas noggrannuppraärksarahet åt beslut ora frihetsingripanden. Den granskning som utövas avJO och JK är i hög grad inriktad på beslut av denna art. Det ligger emellertidi sakens natur all raisstag inte helt kan undvikas. Det kan förekoraraa fall dålagliga förutsältningar för ett ingripande visserligen har förelegat näringripandet gjordes raen det i efterhand visar sig att åtgärden varitoberättigad. Del kan också inträffa alt bedöraningen varit felaktig från börjanoch någol ingripande alltså inte hade bort äga rura. Iviss utsträckning lämnar samhället ekonoraisk kompensation tUl den som drabbasav en oriktig frihetsinskränkning. Den nya skadeståndslagen, som trädde ikraft , innefattar bl. a. regler om det allmännasskadeståndsansvar. Lagen innehåller inte någon bestäraraelse som direkt tarsikte på ersättning vid oriklig frihetsinskränkning. Beslut orafrihetsinskränkning faller däremot in under den aUraänna regeln iskadeståndslagen att staten eller kommun skall ersätta personskada, sakskadaeller ren förraögenhelsskada sora vållas genora fel eller försuraraelse vidrayndighetsutövning. Ersättning skall dock utgå endast ora de krav haråsidosatts sora raed hänsyn till verksarahetens art och ändaraål skäligen kanställas på dess utövning. Den skadelidande är inte heller berättigad tillersättning för skada som hade kunnat undvikas genora överklagande av felaktigtbeslut. Ersättning för lidande kan enligl skadeståndslagen utgå endast omskadan har uppkomrait genom brott mot den personliga friheten, annat ofredandesom innefattar brott eller genom ärekränkning eller liknande brottslig gärning.Den oraständigheten att någon till följd av tjänstefel berövas den personligafriheten torde inte' i och för sig föranleda att skadeståndslagens regler oraersättning för lidande blir tillärapliga. 1974: 97 45 Ersättningsbesläraraelserfinns också lag ora ersättning i vissa fall åt oskyldigt häktadeeller dömda ra. Lagen innebär att ersättning under vissa betingelser utgårav allraänna raedel, ora en frihetsinskränkning har ägt mm på grund avrayndighelsavgörande och avgörandet sederraera ändras eller upphävs. I frågaora den sora har varit häktad eller anhållen eller underkastad reseförbud utgårersättning under förutsättning att frikännande dora raeddelas, åtalet läggs nedeller fÖmndersökningen avslutas utan åtal. Rätt till ersättning förehgger inte,ora den sora åtgärden avsett har försvårat utredningen eller själv uppsåtiigenorsakat åtgärden eller ora det i annat fall raed hänsyn tUl omständigheternainte är skäligt att ersättning utgår. På grund av sistnämnda bestäraraelse kanersättning vägras i fall då anledning tiU misstanke alltjämt kvarstår mot densom blivit föreraål för tvångsåtgärden. Ävenden sora har undergått fängelsestraff eller sora har varit intagen i anstaltför undergående av ungdorasfängelse eller internering ra. har i vissa fallrätt tiU ersättning. En förutsättning är ätt det efter ansökan ora resningeller besvär över domvUla meddelas dora varigenora personen frikänns ellerådöras ringare straff än han redan har utstått. Inte heller här föreligger rätttill ersättning, ora dén som avtjänat straff uppsåtligen har föranlettstraffdomen. 1945års lag har kritiserats i olika avseenden. Fraraför allt har man riktat kritikmot att kvarstående misstanke ora brott skall kunna raedföra att ersättninginle utgår till den sora har varit berövad friheten. Med hänsyn bl. a. tiU debrister sora finns i nuvarande lagstiftning och till angelägenheten av attåsladkoraraa en bättre saraordning raed skadeståndslagen har en utredningtillsatts raed uppdrag alt se över reglerna ora ersättning raed anledning avoriktiga frihetsberövanden. Utredningen har avgett betänkandet (SOU 1972r 73)Ersättning för vissa obefogade frihetsinskränkningar, som innehåller förslagtill en ny lag med bestäraraelser ora ersättning. Enutgångspunkt för lagförslaget är att det föreligger behov av och utrymme för ett förstärkt ersättningsskydd för den som har bhvit ut satt för en oriktig frihetsinskränkning. Vid utformningen av de nya reglerna har utredningen också strävat efter att åstadkomma förenkling och standardisering. Denföreslagna lagen, som är avsedd att ersätta lag, omfattar såväljudiciella frihetsinskränkningar, dvs. frihetsinskränkningar som faller inoraden egentliga rättsvården, som adrainistrativa frihetsinskränkningar, dvs.frihetsinskränkningar inom socialvård och sjukvård ra. Sora huvudprincipgäller enligt förslaget att alla forraer av frihetsinskränkningar skall kunnaersättas, oavsett i vilket sararaanhang de har beslutals. Under förslagetfaller inte bara egentliga frihetsberövanden utan också andra raindreingripande inskränkningar i den enskildes rörelsefrihet, t. ex. reseförbud ochföreskrift ora vistelseort eller Prop.1974: 97 46 bostad.En fömtsättning är dock att frihetsinskränkningen har varat isträck. Ävenvissa andra vUlkor har uppställts för ersättningsrätt. Utredningsförslagetbygger härvid på den tanken att den enskilde, när han vUl ha ersättning, i alltväsentligt skall vara befriad från att bevisa att beslutet omfrihetsinskränkningen var oriktigt. I stället är ersättningsrätten i principberoende av ora beslutet om frihetsinskränkning har ersatts av ell annat besluteller ej. Reraissinslansernahar i stor utsträckning vitsordat behovet av ny lagsliftning på orarådet. Påraånga håll delar man utredningens uppfattning alt den enskildesersättningsmöjligheter bör utökas i förhållande tUl gällande regler. Flertaletreraissinstanser godtar härvid förslaget att den nya lagen skall orafatta såväljudiciella sora adrainistrativa frihetsinskränkningar. Även uppläggningen iövrigt av ersättningsreglerna läranas utan erinran av de flestaremissinstanserna. I en del remissvar fraraförs dock kritik raot såväl denföreslagna lagens orafattning sora ersättningsreglernas utforraning. Förmin del vill jag först konstatera att det givetvis är av väsentlig betydelsefÖr den enskUde att han inte blir utsatt för oberättigade inskränkningar i sinpersonliga frihet. Sora jag redan inledningsvis har anfört torde vårlagstiftning i detta avseende tillgodose högt ställda rätts-säkerhetskrav. Dettorde därför vara förhållandevis sällsynt att en oberättigadfrihetsinskränkning äger mra. Uppenbart är eraellertid all raisstag inle heltkan undvikas. Det är i sådana fall angeläget alt den enskilde får ekonoraiskkompensation för den lidna skadan. Med hänsyn till det allvarliga ingrepp i denenskildes rättssfär som det är fråga ora är det enligt min raening befogat atttUlärapa generösa ersättningsregler. Den enskilde har ett berättigat anspråk påatt få ersättning inle bara för den ekonomiska skada som han har drabbats avutan också för det lidande som den oberättigade frihetsinskränkningen harinneburit. Vårnuvarande lagstiftning innebär att samhället i viss utsträckning lämnarkompensation till den som har utsatts för en oberättigad frihetsinskränkning.Härigenora torde lagstiftningen, som utrednmgen har frarahållit, uppfylla dekrav sora ställs i de av tillträdda konventionerna om skydd för demänskliga rättigheterna ra. m. GäUande regler tar emellertid endast sikte på demera flagranta fallen av oriktiga frihetsinskränkningar.