prop · FX0383 · 1974-12-31 00:00:00 — Som vattenöverdorastolen anför har nuvaranderättstiUärapning, som utvecklats , uppenbarligen sin grund i ettstarkt behov av att, för att åstadkomma en riralig och rättvis skadereglering,i vissa lägen utvidga ersätlningsraöj-ligheterna uiöver de gränser sora drasupp av allmänna skadeståndsrättsliga regler. Huruvida en fastighet skadas pågrund av ändrade vattenförhållanden beror inte uteslutande på om fastighetendirekt påverkas därav. Fastigheter som hgger ett stycke ifrån ett vattendragkan vara lika beroende av att utnyttja vattendraget och skadas i lika hög grad avändrade vattenförhållanden som fastigheter i direkt anslutning tillvattendraget. Den i praxis företagna måttfulla utvidgningen av sak-ägarkretsenär enligt min menmg väl motiverad och överensstämmer med nyare tendenser inoraskadeslåndsrälten (se NJA 1966 s. 210) och med de ersättningsprinciper somgäller enligt railjöskyddslagen (se prop. 1969r 28 s. 375). Jag anser alltsåatt frågan om kretsen av ersättningsberättigade bör lösas i anslutning tUlgällande praxis. I överensstämmelse med vad jag anfört tidigare i liknandesaramanhang bör avgränsningen av sakägarkretsen inte bestämmas i lag. I andra stycket avförevarande paragraf regleras frågan om skadeförebyggande åtgärder i enlighetraed vad jag angivit i den aUmänna motiveringen (avsnitt 6.2.4). Enhgt rainraenmg bör skadeförebyggande åtgärder självfaUet kunna ifrågakomma vidprövning av anspråk på ersättning för oförutsedd skada. I detta saramanhangviU jag också erinra ora att förvärvaren vid expropriation eller liknandetvångsförvärv enligl 5 kap. 3 § andra stycket fastighelsbUdningslagen fårbegära sådan fastighetsreglering varigenom olägenhet av förvärvet kanundanröjas, minskas eller förebyggas. Det är inle möjligt för vattendomstoleneller synemännen att instifta servitut i fråga om exempelvis vatlenleveransmen däremot anser jag del möjligt för dem all ålägga ersättningsgivaren att hosinskrivningsmyndigheten ansöka ora inskrivning av servitut. Prop.1974: 83 197 Dennaparagraf raotsvarar nuvarande 9 kap. 47 §. I anslutning tUl nämnda paragraf och5 kap. 27 § ExL föreskrivs sora allmän huvudregel att ersättning skallbestäraraas i pengar att betalas på en gång. Frånhuvudregeln ora engångsersättning gäUer nu vissa undantag beträffande förelagför allraän flottied. Undantagen är betingade av svårigheten att ifloltledsmålet alltid på förhand bedöma skadans omfattning och natur. Dessaundanlagsregler får tills vidare kvarstå oförändrade. Dennaparagraf överensstämmer med 3 kap. 8 § ExL, som innehåller bestäraraelser orautvidgning av expropriation på begäran av fastighetsägaren eller denexproprierande. Enligt nuvarande 9 kap. 2§ första punkten, 3 § första punkten och 5 § är ersättningsgivaren skyldig attpå begäran av den skadehdande lösa annan fast egendora än som utsätts fördhekta ingrepp, om sådan egendora blir onyttig för ägaren eller om synnerligtmen uppstår vid begagnandet. I 3 kap. 8 § första stycket ExL anges somförutsättning för utvidgning av expropriation alt den återstående delen avfastigheten lider synnerligt men genora expropriationen eller det sätt påvilket den exproprierade delen används. I första stycket avförevarande paragraf regleras fastighetsägarens rätt alt påkalla inlösen.Medför företag eller åtgärd vartUI tillstånd lämnats enligt VL att fastigheteller del av fastighet lider synnerligt .lien, skall den del som lider sådantmen lösas, om ägaren begär det. Bestäraraelsen bör kunna utnyttjas även vidianspråktagande av strörafall enligt 1 kap. 14 §, om mark blir onyttig. I andra stycket ges denersättningsskyldige rätt tiU sådan inlösen som avses i första stycket, om dettaskulle medföra endast en ringa förhöjning av fastighetsägaren tillkoraraandeersättning och denne inte har ett beaktansvärt intresse av att behållafasligheten eller fastighetsdelen. Bestäraraelsen, som motsvarar 3 kap. 8 §andra stycket ExL, utgör en nyhet i VL. Enligt tredje stycketskall kostnaden för skadeförebyggande åtgärd räknas in i ersättningen vidtillämpningen av andra stycket (jfr 3 kap. 8 §tredje stycket ExL). Inlösen enligt 3 § kanaktualiseras utan att den ersättningsskyldige begärt någon inlösen enligt annatlagrum. Det räcker att fastigheten las i anspråk eller utsätts för skada tillföljd av tillstånd enligt VL. Dennaparagraf motsvarar 4 kap. 1 § ExL och innehåUer de grundläggandebestämmelserna om ersättning i vattenmål. Paragrafen ersätter nuvarande 9 kap.7 och 4850 §§. 1974: 83 198 I enlighet med vad jag anfört i den allmänna motiveringen(avsnitt 6.2.6) föreskrivs i första stycket all för faslighet som inlöses i sinhelhet betalas löseskilling motsvarande fastighetens marknadsvärde. Om del avfastighet inlöses betalas intrångsersätlning motsvarande den minskning ifaslighetens marknadsvärde som uppkommer genom ingreppet. Motsvarande gällerockså i det i vattenmål vanliga fallet att fastighet eher del av faslighettages i anspråk eller skadas. Uppkomraer i övrigt skada för ägaren genoraingreppet skall även sådan skada er-sältas. Det finns alltså treersättningsarter, löseskilling, intrångsersättning och annan ersättning. Andra stycket innehåller en erinran ora att hänsyn skalltas till skadeförebyggande åtgärd vid bestäraraande av ersättning (jfr 4 kap.1 § andra stycket ExL). Eventuell överkompensation genom en skadeförebyggandeåtgärd kan härigenora beaktas vid helhetsbedömningen av skador på fastigheten(se avsnitt 6.2.4). Löseskilling och intrångsersätlning utgörfastighetsägarens kompensation för den direkta förraögenhetsförlust somtillfogas genom att han tvingas avstå från fast egendora ellerunderkasta sig värdeminskning på denna. Ersättningen skall i första handkomraa fastighetsborgenärema tUl godo. Löseskilling måste alltså bestämmas såatt den omfattar all berörd egendora sora har karaktär av fast egendora ochvari fastighetspanlrätt gäUer, dvs. även egendora som enligt 2 kap. jordabalkenär tillbehör till den fasta egendomen. Vad jag nu anfört gäller i tillämpligadelar även intrångsersätlning. Gränsdragningen raellan löseskiUing och intrångsersätlningtorde i allmänhet inte bereda några tillämpningssvårigheler. I vattenmål tordeintrångsersättning bli den normala arten av ersättning för fastighetsskada.När intrångsersättning skall bestämmas bör man inte vara strikt bunden avgällande fastighetsindelning. Jag hänvisar i denna fråga tiU vad jag anförde i1971 års lagstiftningsärende angående expropriationslag (prop. 1971 r122 s, 191, 253 och 264). Intrångsersättning omfattar bl. a. sådana skador pårestfastighet som avses i nuvarande 9 kap. 2 § andra punkten, 3 § andrapunkten, 4 § och 5 § andra stycket. Ersättning för fasl egendom som totalskadasutan att inlösen sker bör likaså utgå som intrångsersätlning. Annan ersättning kommer liksora vid expropriation att avseekonomiska följdskador av annat slag än fastighetsskada, dvs. allmän förmögenhetsskada.Som jag utvecklat vid 9 kap. 1 § kan annan ersättning i princip utgå blott ikombination med löseskilling eller intrångsersätlning, dvs. bara i sarabandmed sakskada på fast egendom. Även om ett ingrepp på en fastighetsdelundantagsvis inle skulle ge utslag i ändrat marknadsvärde ochintrångsersättning följaktligen inle skall utgå, måste emellertid annanersättning självfallet kunna utdömas. Som exempel på allmän förmögenhetsskada som bör ersättasgenom 1974: 83 199 annanersättning kan nämnas att den skadelidande får kostnader för flyttning elleratt en av honom bedriven rörelse måste läggas ner eller inskränkas. Hit hörockså den särskilda ersättning för en faslighels värde i ägarens hand som jagbehandlat i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.2.6). De i viss mån personligaskälen för sådan ersättning kan väntas föreligga t, ex. i fjällbygder därsjälvhushållning fortfarande har ekonomisk betydelse. Även sådanaomständigheter som att arbetstillfällen eller raöjligheter till fritidsfiskegår förlorade kan länkas innefatta allmän förmögenhetsskada av här avsett slag. Bestämmelsernai nuvarande 9 kap. 5 § andra stycket och 9 kap. 6 § om skyldighet förskadevållaren att lösa in onyttig lös egendora innebär att denne vid inlösen avt. ex. en jordbruksfastighet kan bli skyldig alt lösa också maskiner ochredskap som används i jordbruksrörelsen. Elt i praktiken vanligare fall är attett tUl en faslighet hörande fiske förstörs utan att inlösen av fastighetenblir aktuell. Det åligger då den byggande alt lösa fiskeredskap som blironyttiga för ägaren. Del finns enligt min mening inte tillräckliga skäl att pådenna punkt ålägga sökanden i vallenmål längre gående förpliktelser än somåvilar en exproprierande. Jag föreslår därför inte några beslämmelser oraskyldighet att lösa in lös egendom. Ersättning skall givetvis regelmässigtutgå för lös egendora som blir helt eller delvis onyttig till följd av ingrepppå fast egendom och raåsle kasseras eller realiseras till underpris. Gottgörelseför sådan allmän förraögenhelsskada utgår i form av annan ersättning. Delkan ibland vara tveksamt ora en förmögenhetsförlust bör behandlas somfastighetsskada eUer sora allraän förraögenhelsskada. Ett exempel på delta äratt ersättning för skada på fiske skall utdömas för förfluten lid, när detslutliga avgörandet har uppskjutits under en prövotid. Fastighetsvärdet börenligt min mening i allmänhet inte komma i bettaktande annat än vid beräkningav ersättning för fraratida skada och skador för förfluten tid bör i enlighetdärraed ersättas genom annan ersätming. EnsärskUd fråga är hur de nya ersättningsreglema skaU tiUämpas i den situationenatt skada uppstår på fiske sora är sarafällt för flera fastigheter. Det tordetill en början stå klart att VL trots avsaknad av uttrycklig regel i äranetutgår från att ersättning i princip skall bestämmas särskilt för varjesakägare. Det är också tydligt att så måste ske ora sarafäUigheten inte ärställd under särskild förvaltning. Tvekan kan däremot råda om det lärapligatiUvägagångssättet när sådan förvaltning finns. Åtminstone tidigare torde manvid en del domstolar ha löst frågan så att ersättning för fiskeskada utdömtstiU samfäUigheten som juridisk person utan att ange hur ersättningen skallfördelas meUan de olika delägama. I andra fall torde samfäUigheten hatUlerkänls ersättningen, varvid dock domen innehåUit föreskrift omfördelningen. 1974: 83 200 Jaghänvisar i denna fråga tUl 5 kap. 23 § ExL (se prop. 1972r 109 s. 300, 407 och427). Enligt detta lagrum skaU ersättning bestämmas särskUt för varje sakägare(jfr nuvarande 9 kap. 52 och 53 §§ VL). Avser expropriation samtliga delägaresandel i samfällighet eller del av denna och finns för samfälligheten kändstyrelse eller förvaltare med rätt att uppbära raedel som härrör frånsamfälligheten, kan emellertid gemensam ersättning bestämmas för delägarna iden mån nedsättning inle skall ske. Den i ExL fastslagna ordningen bör enligtmin mening vinna tillämpning även i vattenmål. Itredje och fjärde styckena av förevarande paragraf tas alltså upp bestämraelserraotsvarande 5 kap. 23 § ExL. ersättning bestäms gemensarat ankommer detenligt min raening inte på doraslolen eller synemännen att meddela bestämraelserom hur raedlen skall fördelas mellan de enskilda sakägama. En tvist dem emellanom fördelningsgrunderna bör nämligen inte prövas som vattenraål (se 9 kap. 29§ i föreslagen lydelse), även om sådan prövning formellt sett kan vara tillåtenenligl 11 kap. 22 §. Det olämpliga i en sådan prövning kommer tydligt tilluttryck i en fullföhdssituation, där tvisten inte kommer all gälla förhållandetmellan sökanden och enskUda motparter ulan förhållandet mellan enskildamotparter inbördes. Detär enligt min mening uppenbart att vad som kan tillerkännas samfälligheten somsådan endast kan motsvara intrångsersätlning för fiskets objektiva värde jämteannan ersättning för gemensamma föhd-skador. Särskilt i landels norra delarlorde emellertid ersättningsfrågan väsentligen komraa alt gälla vad som börutgå tUl de enskilda fastighetsägarna i form av annan ersättning för mistadförmån av husbehovsfiske, arbelsintrång och annat sådant. Man komraer alltsåinte ifrån att i dessa hänseenden bestämma särskild ersättning för varjefastighetsägare, vilket otvivelaktigt är ägnat att tynga uttedningen ochhandläggningen av målet. Det är enligt min raening viktigt att möjligheternaatt med stöd av 35 kap. 5 § uppskatta sådana skador tillskäligt belopp i möjlig mån utnyttjas. Dennaparagraf motsvarar 4 kap. 2 § ExL och innehåller bestämmelser om den s. k.influensregeln. Ienlighet med vad jag anfört i den aUmänna motiveringen (avsnitt 6.2.6)föreskrivs i förevarande paragraf alt, om det företag för vars genomförandefastighet inlöses har medfört inverkan av någon betydelse på fastighetensmarknadsvärde, löseskiUingen skall bestämmas på grandval av det marknadsvärdefastigheten skulle ha haft utan sådan inverkan. Regeln gäller dock endast iden mån det finnes skäligt med hänsyn till förhållandena i orten eller denallmänna förekomsten av lUcartad inverkan under jämförliga förhållanden. 1974: 83 201 degrannelagsrätlsliga ersättningsrekvisit som lagfästs i 30 § mUjöskyddslagen.Immissionsskador från företaget ersätis aUtså endast om rätt till ersättningför sådana skador föreligger enhgt miljöskyddslagen. Motsvarande regler gällerdå företaget har en positiv inverkan på marknadsvärdet. Vid intrångsersättningskaU vad nu sagts tUlämpas i fråga om raarknadsvärdet före ingreppet. Den i 4 §första stycket föreskrivna järaförelsen skall alltså ske raeUan å ena sidanhela fastighetens marknadsvärde före ingreppet med bortseende från förelagelsinverkan och å andra sidan restfastighetens marknadsvärde efter ingreppet,varvid hänsyn skall las till sådan inverkan. Dennaparagraf motsvarar 4 kap. 3 § ExL och innehåller bestämraelser ora den s. k.presumtionsregeln. I enlighet med vad jaganfört i den aUraänna motiveringen (avsnitt 6.2.6) föreskrivs i första slyckelav förevarande paragraf att sådan ökning av fastighetens marknadsvärde avnågon betydelse som ägt rum före det talanväcktes vid domstol eller förrättning påkallades, skall räknas ägaren till godoendast i den mån det blir utrett, att den beror på annat än förväntningar omändring i markens tillåtna användningssätt. På grand av en särskUd övergångsbestäraraelsegäller presurationsregeln inte värdeökning sora inträffat före utgången av juni1971. Värderingen skall ske raed hänsyn tiU fastighetens skick närersättningsfrågan avgörs eller, om den tillttätts eller tagits i anspråk ellerskadats, när så skedde. I andra slyckel tas upp enmotsvarighet till 4 kap. 3 § andra stycket ExL om verkan av att planfastställes innan talan väckes vid domstol eller förrättning påkallas. Itredje stycket återfinns den s. k. egnaherasgarantin (jfr 4 kap. 3 § tredjestycket ExL). Ifjärde stycket slutligen görs en hänvisning tiU influensregeln i 5 §, sora kantillärapas i andra hand (jfr 4 kap. 3 § fjärde stycket ExL). Förstaoch andra styckena i denna paragraf raotsvarar 4 kap. 4 § ExL och innehållerbestäraraelser om värdetidpunkt. Bestämmelsema utgör undantag från enunderförstådd huvudregel, att värderingen skall hänföras till förhållandena närvatlenmålet slutiigt avgörs Qir prop. 1972r 109 s. 288). Tredjestycket saknar raolsvarighet i ExL och nuvarande 9 kap. På sätt jag angivit iden allmänna motiveringen (avsnitt 6.2.7) skaU, om det är påkallat,föreskrifter läranas sora är ägnade att hindra att ersättningstagaren åsarakasförlust till följd av ändring i penningvärdet Prop.1974: 83 202 under liden från ersättningsbeslutet till dess betalningsker. Indexreglering är allmänt förekommande i större vattenmål. Däremot anser jag inte all del finns behov av någonmotsvarighet till nuvarande 9 kap. 65 § och 66 § tredje stycket, som gerersättningstagaren rätt tUl ersättning för nödig eller nyttig kostnad för faslighetenunder liden fram till dess betalning sker (jfr 9 kap. 23 § i utredningensförslag). ExL har inte någon motsvarighet till dessa bestämmelser och jag anserdet olämpligt med en ytterligare ersättningstvist sedan huvudfrågan avgjorts.Frågan lorde ulan svårighet kunna lösas genom överenskommelse mellan parterna. 9 kap. 8 § Paragrafen motsvarar 4 kap. 5 § första stycket ExL ochinnehåller bestämmelser om verkan av åtgärder som fastighetsägaren vidtar föralt höja fastighetens värde inför ett tvångsingrepp. Paragrafen ersätternuvarande 9 kap, 12 §, 9 kap. 9 § Denna paragraf innehåller bestäraraelser om ersättningtill innehavare av särskild rätt. Den ersätter delvis nuvarande 9 kap. 7 §. Jag har vid 9 kap. 1 § redan behandlat frågan om vad somförstås med särskild rätt. Enligl 1 kap. 5 § ExL gäller bestämmelsema ora expropriationav faslighet i lillämpliga delar om särskild räll till fastighet exproprieraseller rubbas genora expropriation. I förevarande paragraf stadgas att 9 kap. 1,2 och 48 §§ skaU äga motsvarande tiUämpning i fräga om ersättning tillinnehavare av särskUd rätt. Bestämmelserna om inlösen i 9 kap. 3 § har intetagits med i hänvisningen. Ersättningen skall fördelas på ersättningsarter i vanligordning (se 9 kap. 4 § tredje stycket i föreslagen lydelse). Om nyttjanderättupphör helt, bör ersättning för dess ekonomiska värde utgå som löseskilling.Upphör nyttjanderätt bara delvis utgår intrångsersätlning. I de fall då del ärfråga om ser\'itut eller annan rättighet som är knuten till innehavet av vissfastighet, bör ersättningen bestämmas som intrångsersätlning motsvarandeförändringar i den härskande fastighetens värde genom all rättigheten upphör.Annan ersättning tUlkoraraer i förekora-raande fall. De för vattenmålenspeciella fallen då särskild rätt anses lida intrång genom försvårad båtfarteller virkesutdrivning (se vad jag anfört vid 9 kap. 1 §) bör bedöraas på sammasätt som ora intrång uppstår i servitut. Den särskilda rätten kan anses utgöraen raed fastighetsinnehavet förenad förmån vilken besvärar det vattenområde påvilket ingrepp sker. Ersättningen bör alltså även i dessa fall delas upp påintrångsersätlning och annan ersättning. En speciell form av särskild rätt tiU fast egendora utgörden s. k. renskötselrätten som regleras i rennäringslagen (1971 r 437). Prop.1974: 83 203 vadsom gäller f. n. skall utvägen att upphäva renskötselrätt inte tillgripas, närrenbetesmark blir föreraål för ingrepp enligt bl. a. VL (prop. 1971r 51 s.126). Ersättning för skada till följd av ingrepp enligt VL skall alltsåbestämmas med tillämpning av 9 kap. Vad särskUt angår den omtvistade frågan omsådan ersättning skall tillfalla samefonden eller samebyn är del enligl rainmening naturligt all i enlighet med ett uttalande av lagrådet (prop. 1971 r 51s. 267) låta schablonregeln i 28 § rennäringslagen bli vägledande. Ifråga om hänvisningen i förevarande paragraf till bestämmelserna i 9 kap, 8 §raåsle en särbestämmelse införas (jfr 11 § expropriationslag och 4 kap.5 § andra slyckel ExL). 9 kap. 8 § skall alltså, i fall då åtgärd vidtagits avfastighetens ägare i avsikt som där anges, tillämpas så att denersältningsskyldige erhåller gottgörelse genom rainskning av ägarentillkoraraande ersätming. Dennaparagraf innehåUer bestämmelser ora alt ersättning under vissa förutsättningarskall bestämmas även för faslighet som tillhör sökanden i vallenmålet. Denersätter nuvarande 9 kap. 9 § men har på sätt jag angivit i den allmännamotiveringen (avsnitt 6.2,6 in fine) utformats efter mönster av bestämmelsernaom oskadhghelsprövning i ExL. Eftersom fömtsättningarna för att ersättningskall bestäraraas enligt förevarande paragraf korresponderar medfömtsättningarna för nedsättning kommer nedsättning alllid all ske (jfrnuvarande 9 kap. 54 § första stycket in fine). Om ersättningen inte las ianspråk av fastighetsborgenärerna skall den av utbetalas tillden berättigade, dvs. Meddenna paragraf inleds avsnittet om betalning av ersättning och om tillträde m.ra. Jag har i den aUmänna motiveringen (avsnitt 6.2.7) angivit attbestäraraelsema bör utformas efter mönster av motsvarande bestäraraelser i ExL. Dennaparagraf motsvarar 6 kap. 1 § ExL. Löseskilling och intrångsersättning somfastställts att utgå på en gång skall betalas genom nedsättning hoslänsstyrelsen. Annan ersättning skall aldrig sättas ned och inte hellerperiodisk ersättning i den mån sådan får förekomma (se 9 kap. 2 §). Itredje stycket av paragrafen anges att denna och följande paragrafer utom 9kap. 20 § äger motsvarande tiUämpning när ersättning bestämts för innehavareav särskUd rätt tUl fastighet (jfr 1 kap. 5 § ExL). Dennaparagraf motsvarar 6 kap. 2 § ExL och innehåUer undantag från nedsältningsskyldighetenenhgt 9 kap. 11 §. 1974: 83 204 Nedsättning skall inte ske, ora fastigheten inte svararför bevUjad eller sökt inteckning eller om de borgenärer som har panträtt ifastigheten har medgivit att ersättningen utbetalas till den ersättningsberättigade.Medgivande fordras inte av den för vars rätt domstolens eller synemännensavgörande är väsentligen utan betydelse. 9 kap. 13 § Denna paragraf motsvarar 6 kap. 3 § ExL, Doraslolen ochsyneraän-nen skall enligt denna bestämmelse ange i vad mån nedsättning skallske. 9 kap. 14 § Denna paragraf raotsvarar 6 kap. 4 § ExL. Ersättning sora inte skall nedsättas betalas direkt tUlden ersättningsberättigade. Om det är fråga om inlösen av raark skallersättningsgivaren anmäla hos att ersättningen har betalts.Sådan anmälan behövs i VL endast vid inlösen av mark, dvs. fastighet eller delav fastighet, samt på grund av 9 kap. 11 § tredje stycket vid inlösen avsärskild rätt. I ExL är anraälan däremot obligatorisk eftersom det alllid ärfråga om inlösen av faslighet eller särskild rätt. Denna paragraf motsvarar 6 kap. 5 § ExL och innehåUer enbestämmelse om alt 9 kap. 1114 §§ äger motsvarande tillämpning på provisoriskersättning som bestämmes med stöd av 11 kap. 66 § 2 mom. Sådan ersättning börenligt min mening i förekoramande fall bestämmas till engångsbelopp attavräknas på den slutliga ersättningen. Ärliga ersättningsbelopp bör förekommaendast vid "annan ersättning". 9 kap. 16 § Denna paragraf motsvarar 6 kap. 6 § ExL och innehållerbestämmelser om vilka handlingar som ersättningsgivaren skall ge in till länsstyrelseni samband med nedsättning eUer anmälan. 9 kap. 17 § Denna paragraf innehåller bestämmelser ora betänketid förföretagaren och saknar motsvarighet i ExL. Paragrafen ersätter nuvarande 9kap. 58 § andra stycket och 66 § andra stycket. I enlighet med vad jag anfört i den allmänna motiveringen(avsnitt 6.2.7) har företagaren en betänketid av vid inlösen , när det inte är fråga om inlösen. Tiden räknas från det samtligatUlstånds- och ersättningsfrågor blivit slutligt avgjorda. Om alltså endasttUlståndsdelen överklagas, börjar lidsfristen löpa först när ett rättskraftigtavgörande föreligger också i tUlståndsdelen. Enligt andra stycket i paragrafenkan tidsfristen förkortas eller förlängas, när parterna är ense 1974: 83 205 om det eUer eljest särskilda skäl föreligger. Det kanförtjäna att understrykas att förevarande paragraf givetvis inte är tUlämplig,ora tillståndet redan tagits i anspråk (se 9 kap. 21 § i föreslagen lydelse). 9 kap. 18 § Denna paragraf motsvarar 6 kap. 9 § ExL men avviker ivissa hänseenden från förebuden (se avsnitt 6.2.7). Enligtförsta stycket är inlösen av mark fullbordad när ersättningsgivaren fuUgjortvad sora åligger i fråga om betalning (genora nedsättnmg eller direkttill den berättigade) och i förekoraraande fall anmälan tUl länsstyrelsen.Ersättningsgivaren har då genast rätt all tUlträda egendomen. I första styckettiUägges att även annan ersättning skall ha betalats innan tillträde får ske. I andrastycket regleras det i valtenmålen vanligaste faUet nänUigen att tUlståndetavser inte inlösen ulan rätt att begagna annans egendora eller att vidtagaåtgärd som medför skada för annan. Sådant tUlstånd får tas i anspråk närersättningsgivaren betalat föreskriven ersättning (jfr nuvarande 9 kap. 66 §första stycket). 9 kap. 19 § I denna paragraf föreskrives på sätt jag angivit i denalhnänna raotiveringen (avsnitt 6,2.7) alt ersättningstagaren kan få skäligtuppskov, om hans förhållanden påkallar det. 9 kap. 20 §