prop · FX0373 · 1974-12-31 00:00:00 — påpekarall del från statsmakternas sida vid flera tUlfällen har understrukilsall naturtUlgångar inte får utnyttjas på sätt som strider mol; allmännaintressen. Med denna utgångspunkt har genom beslut med anledning avpropositionen angående hushållning med mark och (prop. 1972r 111 bil. 2och 3, CU 1972r 35, rskr 1972r 348) införts ändringar i NVLrs ersättningsbestämmelsersom innebär all ersättning inle utgår då förväntningar om ändring i sättet attanvända mark irite har blivit infriade. Denna princip ligger till grund ävenför de ändringar i naturvårdslagen (prop. 1973r 101, CU 1973r21, rskr 1973r219) som innebär att ersäUningsrätten upphävts vid avslag på ansökan om läkttiUstånd.Enligl mening bör frågan om ersättning med anledning avrestriktioner som syftar tUl bevarande av bokskog lösas på samma sätt. De samhälleligaintressena att bibehålla bokskog har blivit allt starkare.Naturvårdsverket erinrar om att behovet av skogsmark lämplig för rekreationoch friluftsliv nu aktualiseras i ökad utsträckning. Så sker i hög grad i detätbefolkade regionerna i , där bokskogen har sin störstautbredning. Härtill kommer att riskerna för bokskogens tillbakaträngande nublivit alltmer påtagliga. Mol bakgrund härav bör omföring av bokskog tillbarrskog enligt inle betraktas som en normal rationaliseringsålgärdi skogsbruket. Detta förhållande bör slås fast av statsmakterna. Om så skerkan avslag på ansökningar om tillstånd till avverkning av bokskog och tillplantering av gran på bokskogsmark inle generellt anses innebära avsevärtförsvårande av pågående markanvändning. Ersättning till markägare medanledning av bestämmelser från samhällets sida som syftar till all förhindraalt bokskog omförs till barrskog bör således enligt i principinle kommia i fråga. Naturvårdsverketföreslår all en särskild lag införs om bevarande av 1974: 73 13 bokskog.Lagen bör innehålla elt grundläggande stadgande om all avverkning av bokskog inlefår ske utan tillstånd. Undanlag från denna princip bör gällabeträffande röjningar och gallringar i be-slåndsvårdande syfte. Vidare börföreskrivas alt skogsodling med annat trädslag än bok inle får ske på mark somvid utgången av i huvudsak är bevuxen med bokskog. Beslut avlänsstyrelsen som innebär avslag eller tillstånd förenat med särskildaföreskrifter bör inle medföra räll till ersättning för markägaren. Ensådan reglering bör gäUa inte bara Blekmge, , län ulan också län med relativt ringa bokskogsareal. Ofta upplevsbehovet av skydd för bokskogen som myckel stort i trakter där sådan skog inleär så vanlig, exempelvis inom , , , ,och samt . till dess en nylagstiftning med angivna innebörd träder i kraft får skyddet för bokskogeninterimistiskt upprätthållas genom förordnanden enligl 19 § NVL. Eltgenerellt tillståndslvång för bokskogsavverkning enligl en särskild lag bör enliglnaturvårdsverket ulan särskUt tillägg i NVL inverka så på regleringen aversättningsfrågor enligl NVL alt ersättning inte kommer i fråga i de fall denåtgärd varlUl tillstånd vägras enligt NVL är tillståndspliktig enligt den nyalagen. För klarhetens skull bör detta förhållande dock slås fasl genom elltillägg lUl NVLrs ersättningsbestämmelser. Vidöverväganden i ersättningsfrågan bör enligl särskiltuppmärksammas all det endast undantagsvis är ett allmänt intresse all heltförhindra avverkning av bokskog. Genom elt i huvudsak normalt bokskogsbruk bören stor del av de till bokskogen knutna allmänna intressena kunna tUlgodoses.Slutavverkning av elt moget bestånd bör sålunda i allmänhet kunna medges undervillkor att så stor del av beståndet lämnas kvar alt självföryngring tryggas. TUlståndi sådant fall kan t. ex. utformas som ett medgivande att ulföra avverkning, omminst ell visst antal härskande eller medhärskande bokar lämnas kvar jämntfördelade över området. påpekar att det för att säkra en tUlfredsställandeföryngring dessutom kan behövas andra åtgärder och erinrar därvid om de förslagom del allmännas medverkan till föryngringsåtgärder m. m. sombokskogsutredningen lagl fram. Ivissa fall kan starka nalurvårdsskäl, t. ex. vetenskapliga eller starka socialaintressen motivera myckel långtgående föreskrifter. I dessa fall torde normalt,på sätl som skett för ca 500 ha bokskog, natur-reservalsförordnande fåmeddelas, och ersättning bör därvid kunna utgå för de inskränkningar iskogsbruket som går utöver vad som kan krävas enligt den föreslagna lagen ombevarande av bokskog. I sådana fall torde, anser , statennormalt vara beredd att inköpa marken. 1974: 73 14 NaturvårdsverketframhåUer vidare alt tidigare nämnda beslut om upphävande av rättentill ersättning för vägrad glesbebyggelse och läkt av grus m. m. torde från markägarsynpunktutgöra avsevärt hårdare ingrepp än en bokskogslag enligt vilken markägaren fårfort-sälta med nu bedrivet bokskogsbruk. Elt sådant skogsbruk kan t. o. m.bereda honom vissa fördelar, säiskill om man beaktar möjligheterna att utnyttjafastigheten i dess helhet, och kan även visa sig vara ekonomisktkonkurrenskraftigt vid jämförelse med granskogsbruket. Frågan omövergångsbestämmelsernas utformning har enligt storbetydelse. Särskilt bör uppmärksammas behovet av en särskild regel för allförebygga ansökningar i spekulationssyfte med anledning av verkets beslut altgöra framställning till Kungl. Majrt i frågan, vilkel beslut offentiiggjordesden . föreslår att i övergångsbestämmelserna lUlden ändring i NVL som föreslagils las in en föreskrift om alt sådanaansökningar om dispens från förordnanden enligt 19 § NVL till skydd förbokskogen som kommit in till efter inte kanföranleda ersättning i händelse av avslag. Samtligaremissinstanser ansluter sig tUl utredningens förslag all bokskogen börbevaras i sådan omfattning all den även i framliden kommer alt prägla detsydsvenska landskapet. De undersökningar somligger till gmnd för utredningens förslag kommenteras i regel inte närmare avremissinstanserna. gör dock gällande att bokskogens floraoch fauna behandlats alltför översiktligt. EiUigt remissinstansernatalar många olika skäl för att bokskogen bevaras. ochflertalet remissinstanser understryker alt en mycket stor del av bokskogsarealenbör bevaras av sociala och rekreativa skäl. a. universitetskanslersämbetetbekräftar tyngden i de vetenskapliga motiven och påpekar att del för ettflertal ämnesområden inom den biologisk-geografiska sektorn är av betydelseatt bokskogen som biotop bevaras. Läns:ityrelsen i påpekaratt de vetenskapliga motiven också gäUer de mindre bestånd som är belägna iutkanten av bokens utbredningsområde. understryker destarka kulturhistoriska motiven för att bevara bokskog. De skoghga motiven sorautredningen åberopar har antingen inte kommenterats av remissinstanserna ellerockså sagts böra betraktas som underordnade. Vikten av interkommunalt samarbete vid tUlskapande av sociala Prop.1974: 73 15 reservat understryks av för hembygdsvård anser all kommunernas och andra välbelägna bokskogari första hand bör avsättas som sociala reservat. Många remissinstanser anser alt man bör försöka bevarastörre areal bokskog än 35 000 ha som utredningen föreslagit. a.universitetskanslersämbetet, i och Svenska naturskyddsföreningenbör även små bestånd och bestånd med bok sparas.Lantbruksstyrelsen m. fl. remissinstanser framhåller att sådana bokbestånd somär belägna inom synhåll från samfärds-leder, tätorter och fritidsanläggningarbör bevaras i första hand. anser med hänsyn till bokskogensdåliga lönsamhet att det är tillräckligt alt ca 20 000 ha bevaras, varvid vissaområden i bör prioriteras. Remissinstanserna har inget att invända mot alladministrativa beslut fattas för att säkra bokskog under domänverkelsförvaltning och övriga bokskogar i allmän ägo. m. fl.remissinstanser hävdar emellertid att samma beslämmelser skall gälla förverkels bokskogsdrift som för övriga markägares. Lantbruksstyrelsen, länsstyrelserna i , Kronobergsoch anser all förordnanden enligl naturvårdslagen börutnyttjas i större ulslräckning än vad utredningen föreslagit för alt förframtiden säkerställa bokskogarna. anser att re-servalbildningär den lämpligaste formen för all bevara bokskog. Utredningens förslag att genom statiigt ekonomiskt bidragtill skogsägarna främja bevarandet av bokskogarna tillstyrks i princip av allaremissinstanser. Flera remissinstanser, bl. a. lantbruksstyrelsen, skogsvårdsstyrelsernai , och , , , ,och parkvård och Samfundet för hembygdsvård, anserdock att del föreslagna bidraget om till enskUda skogsägare inte är tUlräckligtför att uppnå avsett mål. m. fl. anser att kommunerna ilikhet med enskUda skogsägare bör få bidrag av kostnaderna för förnyelseåtgärder.Lantbruksstyrelsen och i biträder förslagel attstöd till kommunerna bör komma i andra hand. För att avverkningsmogen bokskog skahkunna överhållas föreslår skogsvårdsstyrelserna i och allsärskild ersättning skall utgå. i föreslår alt enårlig arealpremie skall utgå så att de befintliga bokbestånden bevaras. De anläggnings- och skölsdkoslnader som ligger lUl grundför utredningens beräkning av medelsbehovet har kommenterats ingående av fleraremissinstanser. Skogsvårdsstyrelserna i , och . Skogs- och lantbruksakademien. Prop.1974: 73 16 föreningen m. fl. hävdar att den angivna kostnaden ärrealistisk endast på gynnsamma marker och under gynnsamma förhållanden och attden verkliga kostnaden varierar mellan . per ha och : per ha. Ikonsekvens härmed måste det iirliga medelsbehovet räknas upp iförhållande till utredningens förslag. Riksantikvarieärribetet anser att de bidragsberättigadeirtgärderna bör utökas med uppkvisl-ning och städning. Det av framlagda förslaget tilllagstiftning till skydd för bokskogarna tillstyrks av hovrätten över ochBlekinge, , domänverket, länsstyrelserna i ,, och samt Svenska naturskyddsföreningen.Flera av dessa remissinstanser föreslår all higstiftningsålgärderna kombinerasmed statsbidrag till föryngring och vård av bokskog. Hovrätten över ochBlekinge samt länsstyrelserna i och säger sigtillstyrka förslaget endast under förutsättning att sådant statsbidrag utges. och avstyrker naturvårdsverkels förslag tilllagstiftning. Länsstyrelserna i och m. fl.remissinstanser betonar angelägenheten av all bokskogen ges ett effektivt skyddgenom lagstiftning. påpekar att det dessvärre är ställtutom tvivel, all den svenska bokskogen är i farozonen. Risken för en alltsnabbare avveckling är stor inle minst i , där yngre ochutvecklingsbar bokskog endast utgör en mindre del av den totalabokskogsarealen. påpekar att i jiimförelse medbokskogsutredningens förslag om stödåtgärder till föryngrings- och skölselåtgärdertill de markägare som genom avtal förklarat sig villiga att fortsätta med bokskogsbrukskulle en lagsliftning enligt förslag givetvis ge en störregaranti för alt bokskog skulle bli bevarad i önskvärd omfattning och i önskadelägen. Hovrätten över och framhåller alt deprovisoriska förordnanden som meddelats enligt 19 § NVL till skydd förbokskogen inle anvisar någon lämplig utväg citl skydda bokskogen. Ettprovisoriskt förordnande för att vinna lid för frågans övervägande kan väl vararimligt. Men för ett mera permanent förbud mot kalavverkning av bokskog, medden generella räckvidd som ett sådant förbud måste ha, lämnar 19 § NVLknappast utrymme. Delta stadgande synes närmast la sikte på lokalt begränsadeförhållanden. Det bör enligl hovrättens mening inte ankomma på varje länsstyrelseför sig att besluta om ett generellt förbud att avverka bokskog. Frågan bör i ellsammanhang över- Prop.1974: 73 17 vägas av regering och riksdag. Hovrätten anser att redandessa synpunkter utgör ett tiUräckligt skäl att tillstyrka naturvårdsverketsförslag om bestämmelser i lag som direkt tar sikte på att bokskogen skallbevaras. åberopar till stöd för sitt avstyrkande av naturvårdsverketsförslag bl. a. följande. Bokskogsulredningens förslag som syftade till attgenom frivilliga överenskommelser med markägarna skapa garantier för att frånmiljösynpunkt värdefull bokskog bevarades för framliden blev i allt väsentligtpositivt mottaget av berörda markägare. är övertygat om att, omdetta förslag kom alt läggas till grund för lagstiftning, skulle de enliglutredningen skyddsvärda bokskogsarealerna kunna bevaras till mycket måttligakostnader för samhället. Ett uttryck härför är det faktum att ett femtiotal avSydsveriges större bokskogsägare, representerande merparten av den skyddsvärdaarealen, i en skrivelse, som tillställdes länsstyrelserna iMalmöhus och län, deklarerat sin beredvillighet att utanersättningsanspråk för den förlust det innebär att avstå från granproduklionträffa överenskommelse om bevarandet av bokskogarna. Tillsammans med övrigaägarekategorier såsom domänverket, landsting, kommuner, stiftelser m. fl. tordeen areal av minst 25 000 ha härigenom kunna bevaras på friviUig väg.Riksförbundet är berett att för sin del aktivt medverka tUl all sådanaöverenskommelser kan träffas. På grund av del anförda avstyrker riksförbundetpå det bestämdaste lagstiftningsförslaget. ullalar sammanfattningsvis alt föreslagen lagstiftning ej ärmotiverad med hänsyn till markägarnas dokumenterade intresse all fortsätta medbokskogsproduktion. Domänverketframhåller all ell absolut förbud mot omföring av bokskog tUl barrskog inteskulle gagna någon part. Det finns betydande arealer skogsmark som är direktolämpliga för odling av bokskog men som trots detta är bevuxna med bok. Pådessa marker där boken av biologiska skäl är olämplig bör den ersättas medandra trädslag i de fall inte starka naturvårdsskäl, vetenskaphga eller starktsociala intressen är för handen. i framför liknandesynpunkter. Även påpekar att hänsynmåste tas till markens förmåga att producera bokskog, varvid särskilt börbeaktas att del är förenat med utomordentiigt stora kostnader att skapa nyabokskogar på de något sämre bokskogsmarkerna som det är tveksamt omman till rimlig kostnad kan åstadkomma ett naturskönt bokbestånd. Dessa sämremarker är i allmänhet mycket lämpade för granproduktion. I fråga omutformningen av en lagsliftning om bevarande av bokskog anser del vara helt onödigt all skallge tillstånd till de vanligen förekommande Prop.1974: 73 18 tillstånd borde behövainhämtas bara vid önskemål om byte av trädslag, medan i övrigt sammaförhållanden borde råda som beträffande skycldsskogar enligt skogsvårdslagen.Domänverket framhåller att lagen måste utformas så att den inom ramen för desssyfte medger en rationell skogsvård och är administrativt lätthanterlig. Detbör därför uppdras åt alt utforma noggranna definitioner, t.ex. på vad som är att räkna tiU bokskog, var gränsen går för beståndsvårdandegallring och föryngringshuggning m. m. Vidare måste de åtgärder och resultatsom krävs av markägaren för att han skall anses ha uppfyllt återbeskogningspliklendefinieras. Naturvårdsverkels förslag i fråga om ersättningsskyldighetför staten vid vägrat tillstånd att omföra bokskog till barrskog får eltövervägande positivt mottagande av remissinsta.nserna. Enligt domänverket föranleder förslagatt ersättning inte skall utgå vid vägrat tillstånd all överföra bokskogsmarktill granskogsproduktion ingen erinran från domänverkets sida. Härigenom gesväsentligt ökade möjligheter all bevara från naturvårdssynpunkl värdefullaområden. Förslaget överensstämmer också med synsättet beträffande ersättningar,som framkommit i nyare författningar och förslag, nämligen alt ersättning inteskall utgå för alt förväntningar om ändring i markens användningssätt inte blirinfriade utan endast då pågående markanvändning avsevärt försvåras. Innebärförbud att bokskog som enligt skogsvårdslagen är avverkningsmogen ej överhuvud taget får avverkas, måsle detta betraktas som avsevärt intrång i pågåendemarkanvändning. Enligl verkets uppfattning bör då ersättning utgå. Om det ansesnödvändigt med mycket starka restriktioner i den normala bokskogsdriften, börett sådant omr'åde föras över till naturreservat och eventuellt förvärvas avstaten. Liknande synpunkter framförs från andra remissinstanser. Hovrätten över och säger sig i dettasammanhang inte vilja ta ställning till om ett förbud att avverka bokskogenligt 19 § NVL medför räll till ersättning. Denna fråga är beroende av hur uttrycket"pågående markanvändning" i 28 § NVL tolkas. De uttalanden härom somgjorts av departementschefen i propositionen angående hushållning med mark ochvatten (prop. 1972r 111 bil. 2 s. 334) kan inte sägas vara otvetydiga. Någoldomstolsavgörande som hänför sig till förbud att slutavverka bokskog ochersätta denna med granplantering torde inte finnas. Såsom allmän överräll lörde delar av landet där frågan kan bli aktuell kan hovrätten komma all ställasinför kravet att la ställning till dylika ersättningsfrågor i rättegång.Hovrätten begränsar sig därför till alt konstatera alt de anspråk på ersättningsom kan komma att resas kan bli betydande. Hovrätten kan emellertid väl anslutasig till principuppfaltning att ersättning av den typ somanges i 28 § NVL inte bör utgå för vägrad slulavverkning av bokskog. Prop.1974: 73 19 rätten anser alt ett lagsladgande om förbud att slutavverkabokskog förutsätter alt stödåtgärder för bokskogen beslutas. Ävenlänsstyrelsen i län framhåller all det råder stor oklarhetbeträffande tolkningen av nuvarande beslämmelser. påpekar allsvårigheterna att förutse framtida prisrelalioner mellan bok och gran bidrarytterligare till osäkerheten om del förväntningsvärde vad gäller skUlnadenmellan bok och gran, som uppges vara förhanden. Ett system med ersättningarför minskat markvärde kan vidare innebära ölägenheter ur naturvårdssynpunkt.Några garantier finns nämligen inte för att utbetalda ersättningsbelopputnyttjas så all skötseln av bokskogen gagnas. Enligt meningbör i stället införas statliga bidrag för att stimulera markägarna till attmedverka tUl att bokskogarna vårdas och föryngras, vilket främjar naturvårdenoch gagnar allmänhetens tillgång tiU rekreation och friluftsliv. Åtgärder isådant syfte är förenade med stora kostnader. tillstyrker såledesatt ersättningar i förevarande fall inte skall utgå dock under förutsättningall markägarna får rätt till bidrag för aktiva åtgärder för bokskogensbevarande. innebär byte av trädslag i princip inle någon ändringi pågående markanvändning. Om en övergång från bokskogsproduklion tillgranskogsproduktion sker, är del enbart fråga om ett alternativt val avträdslag. Dessutom kan inle hävdas all granskog är ur aUmän miljösynpunktolämplig. Del sagda bör också jämföras med vad departementschefen anförde iproposition 1972r 111 angående hushållning med mark och , då han konstaterade,att bl. a. plantering av granskog där det växer bokskog i vart fall vid tidenför propositionen i allmänhet torde vara att betrakta som en normal drifts-ochrationaliseringsmetod och alt hinder däremot alltså i princip skulle ersättas.Lantbrukarnas riksförbund hävdar att markägarna måste ha rätt till skäligersättning för intrång och ingrepp, som medför direkta ekonomiska förluster ochkostnader. Om samhället vill bevara en viss miljö, exempelvis som i det nuaktuella fallet bokskog, är det rimligt att också samhäUet bär de speciellakostnader som är förenade med detta. Kostnadsbelastningen kan eljest drabbaenskilda personer ytterst hårt och orättvist. framför liknande synpunkter. Enliglskogsstyrelsen måsle frågan huruvida ett förbud mol omföring av bokskog tillgranskog skall betraktas som ett avsevärt försvårande av den pågåendemarkanvändningen för skogsbruk bli beroende av hur stor del av den för skogsbmkanvända arealen som förbudet kan komma att omfatta. KvarhåUande av en mindreandel bokskog torde av flera skäl inte behöva betraktas som någon störrebelastning på ägarens ekonomi. För sådana brukningsenheter där bokskogsarealenutgör en stor andel av den totala skogsmarksarealen kan en lösning med enbartstimulansbidrag inte anses vara en tillräcklig kompensation för del intrångsom Prop.1974: 73 20 Styrelsen vill därför förorda att i sådana falldär förbudet mol omföring av bokskog till granskog gäller mer än förslagsvis av den totala skogsmarksarealen intrångsersätlning bör utgå för den överskjutandearealen i de fall dispens för sökt avverkning inte erhålls. Skogsstyrelsenanser också att som antydes i förslag de inskränkningar iskogsbruket som går utöver dem som i normalfallet skulle komma i fråga med stödav den särskUda bokskogslagen, bör ersättas i vanlig ordning. Del skulle t. ex.kunna gälla ersättning för förluster på grund av alt beståndet inte fåravvecklas i den takt som är normal för att erhålla självföryngring. Flertalet remissinstanser har förordat altlagstiftningsåtgärderna kombineras med ell statligt ekonomiskt stöd tillbokskogarna. Beträffande frågan vilka åtgärder som bör vara stödberättigadehänvisar remissinstanserna tUl bokskogsutredningens förslag. ochskogsvårdsstyrelsen i län samt i Malmöhuslän föreslår all skogsvårdsstyrelserna skall få ge kostnadsfri rådgivning och stämplingav bokskog. Flera remissinstanser föreslår att bidrag bör utgå även vid bokplanleringpå marker som varit bevuxna med barrskog. hävdar allverket bör kompenseras på i princip samma sätt som övriga markägare. Länsstyrelseni anser all bidragen för de föreslagna åtgärderna bör vara desammabåde på enskild och allmän mark. Statsbidragetsstorlek diskuteras av de flesta remissinstanserna. ochskogsvårdsstyrelsen i län samt i Hallandslän anser att staten bör täcka hela kostnaden för föryngring och vård avbokskog. och föreslåratt extra bidrag bör kunna utgå då speciellt svåra föryngringsförhåtlandenråder. Enligl i bör full kostnadstäckning medges föråtgärder på små, mindre bärkraftiga lantbruk och på lantbruk med enförhållandevis stor bokskogsareal. i föreslår alt praktiskaåtgärder som rådgivning, markberedning, röjning och stämpling bör åvila skogsvårdsstyrelsen.Enligt styrelsen bor dock vissa enskilda markägare och godsförvaltningartillåtas utföra sädana åtgärder utan överinseende. 6.1 Lagstiftning om bevarande av bokskog Boken förekommer vUdväxande i södra och sydvästra närmare utbredning framgår av karlbilagor till bokskogsulredningensbetänkande (SOU 1971r 71) Bokskogens bevarande. avlandels bokskogsareal finns i län och nästan en fjärdedel iMalmöhus län. I Blekhige och finns en åttondel i vartdera länet.Övriga län har tillsammans cirka en Ijugondd av arealen. Avolika skäl, främst ekonomiska, har många skogsägare i alltstörre omfattning börjat plantera granskog på mark där det tidigare vuxit bok.Med anledning härav har frågan om bokskogens bevarande aktualiserats bl. a. iriksdagen. har ullalat all del bör vara ell intresse för det allmännaalt söka förhindra en utveckling som innebär att bokskogsbeslåndel kraftigtminskar och i vissa trakter hotar alt helt försvinna. , som utrett hithörande frågor, omfattade bokskogarna, dvs.sådana skogar vars virkesförråd till beslår av bok, i slutet av 1960-talelomkring 60 000 ha. Därav utgjordes närmare 37 000 ha av skogar som upptog en ytaav minst 5 ha. Bokskogarna har enligl utredningen avverkats i snabb takt undersenare år. minskade sålunda bokskogsarealen meddrygt eller med ca 15 000 ha. Därefter har minst 800 ha avverkats,varav högst föryngrats med bok eller andra lövträd. Prognoser visar alt slutavverkningsarealernakommer att öka och att av de avverkade områdena kommer att föryngrasmed bokträd. Om inle denna utveckling kan brytas, kommer enligt utredningenendast rester av bokskogarna att finnas kvar om några tiotal år. Den främstaorsaken tiU all bokskogarna avvecklas i så stor omfattning är all lönsamhetenför bok är lägre än för gran. Trots att avsättningen av bokmassaved ochpriserna på sådan ved har varit gynnsam kommer del enligtbokskogsägarnas bedömning inte alt bli ekonomiskt lönsamt att ha bokskogarnakvar. Deskäl som talar för att bokskogarna bevaras är enligt utredningen flera. Frånvetenskaplig synpunkt åberopas bl. a. att den svenska bokskogens belägenhetvid gränsen för bokens utbredning i är mycket intressant.Kulturhistoriskt är bokskogen nära förknippad med de sydligaste landskapensutveckling.