prop · FX03104 · 1974-12-31 00:00:00 — Maj:tsproposition nr 1974 Prop. Maj:ts proposition med förslag om nyaersättningsregler inom sjukförsäkringen för läkarvård hos privatpraktiserandeläkare, m. m,; jjven , Kungl, Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagdautdrag av statsrådsprotokollet över socialärenden, föreslå attbifalla de förslag om vars avJåtande till föredragandedepartementschefen hemställt, 1 propositionen föreslås nya ersättningsregler inomsjukförsäkringen för den läkarvård som lämnas av privatpraktiserande läkare.Reformen innebär att samhällets inflytande över privatläkarvården ökas bl. a.genom taxekontroll och att försäkringsskyddet för patienterna förstärks. Patientavgiften blir högst . hos de flestaprivatpraktiserande läkarna. Vissa läkare får möjlighet till individuelltaxebindning. Hos dessa blir patientavgiften , eller , beroende bl.a, på tidigare arvodesnivå. För läkarhusen blir patientavgiften generellt 30kr. Patienten betalar sin avgift till läkaren. Resten av arvodet betalas utdirekt till läkaren av i form av läkarvårdsersättning frånförsäkringen. I likhet med vad som gäller för den offentliga läkarvårdenföreslås patientavgiften omfatta också laboratorie- och röntgenundersökningar.Om läkaren remitterar patienten till den öppna vård som bedrivs i samhälletsregi blir det första besöket där avgiftsfritt. De till sjukförsäkringen anslutna läkarna blir skyldigaatt i sin arvodessättning hålla sig inom de belopp som anges i en av regeringenfastställd läkarvårdstaxa. Därigenom införs således taxebindning av privatläkarvården, 1 propositionen förutsätts en allmän anslutning av de privatpraktiserandeläkarna til! det nya försäkringssystemet. Detta gäller i första hand läkare medminst 2 000 patientbesök vilka svarar för av privatläkarvården.Även privatpraktiserande läkare med ett mindre antal patientbesök skallkunna ansluta sig till försäkringen. Läkarnas anslutning skall ske genomanmälan till . Prop, 1974:104 2 vid de nya reglernas ikraftträdande är anställda i denoffentliga sjukvården och vid sidan därav bedriver privatpraktik föreslåstills vidare särskilda anslutningsregler. De får sålunda tillfälle att anslutasig till försäkringen om de inte bereds möjlighet att i motsvarandeutsträckning pä s. k. särskild arbetstid tjänstgöra hos den sjukvårdshuvudmande är anställda av. Sjukförsäkringensregler för ersättning för sjukresor föreslås bli enhetliga vid läkarvårdsbesöki den offentliga sjukvården och hos privatpraktiserande läkare somreglerna förenklas. Sjukförsäkringenskostnader för läkarvårdsersättning beräknas genom de nya reglerna öka med ca 35milj, kr, . De försäkrades patientavgifter beräknas minska medca 23 milj. kr. Verkningarna av det nya ersättningssystemet skall följas genomen läkarvårdsdelegation i . De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari1975, Lag omändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Härigenom förordnas i fråga om lagen (1962:381) om allmänförsäkring' dels att i 1 kap. 2 och 6 §§, 2 kap, 3-7 och 9 §§, 3 kap,16 §, 4 kap, 5 §, 5 kap, 2 §, 9 kap, 5 och 6 §§, 10 kap, 2 och 3 §§, 11 kap,2-4 §§, 15 kap, 3 §, 16 kap, 1 och 2 §§, 17 kap, 2 och 5 §§, 18 kap, 1, 3-5, 7,8, 13, 15, 20 och 25 §§, 19 kap. 1,4,5 och 9-11 §§,20 kap. 8, 15 och 16§§, 21kap. 2§ samt 22 kap. 1 och 2 §§ ordet "Konungen" och böjningsform avdetta ord skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form, dels att2 kap. 2 § skall ha nedan angivna lydelse. Ersättningför utgifter för läkarvård vid sjukdom, som enligt läkares utsago kräversådan vård, ävensom vid förlossning utgår enligt grunder som Konungenfastställer. I utgifter för läkarvård skola inräknas kostnader för läkaresresa och för läkarintyg, som erfordras för utfående av sjukpenning. Äruppenbart att försäkrad vid samma sfukdom utan fog sökt mer än en läkare elleratt läkare anlitats än som varit behövligt, utgårersättning allenast för den vård, som lämnats av den först rådfrågade läkaren,eller för de besök, som skäligen varit behövliga. Ersättningför utgifter för läkarvård utgår vid sjukdom, som enligt läkares utsago kräversådan vård, ävensom vid förlossning om vården ombesörjes av staten, landstitxgskommuneller kommun, som ej tillhör landstingskommun, eller lämnas av läkare, som äruppförd på en av allmän försäkringskassa upprättad förteckning. Ersättningutgår enligt grunder som regeringen fastställer. 1 fråga om vård, som lämnas avläkare som uppförts på den nämnda förteckningen fastställas grunderna i sänder efter förslag av . Vidfastställande av grunder för ersättning enligt första stycket kan regeringenbestämma det högsta arvode som får uttagas för vård som lämnas av läkare som äruppförd på där nämnd förteckning. Denna lag träder i kraft . ' Lag om ändring i sjukreseförordningen (1962:385) Härigenomförordnas i fråga om sjukreseförordningen (1962:385)' dels att i 3, 4 och 6 §§ordet "Konungen" och böjningsform av detta ord skall bytas ut mot"regeringen" i motsvarande form, dels att 2 § skall ha nedan angivnalydelse. Harförsäkrad åtnjutit läkarvård, som avses i 2 kap. 2 § lagen om allmänförsäkring, skall ersättning utgå för utgifter i anledning av resor till ochfrån läkaren, vilka föranletts huvudsakligen av behovet av läkarvård, i denmån utgifterna för varje besök hos läkaren överstiga . Såsom utgifti anledning av resa till eller från läkare skall, i den mån Konungen såförordnar, anses förutom resekostnad utgift för övernattning och för anlitandeav följeslagare under resan. Har denförsäkrade sökt läkarvård annorstädes än vid närmaste allmänna sjukhus därsådan värd meddelas eller vid vårdcentral eller motsvarande för öppen vård avseddsjukvårdsinrättning, inom vars upptagningsområde den försäkrade vistas, måersättning ej utgivas med högre belopp än som skulle hava utgått vid besök hosden provinsialläkare eller stadsdistriktsläkare, inom vars distrikt denförsäkrade vistas. Utan hinder härav må ersättning utgivas för resekostnadintill kostnaden för resor till och från närmaste allmänna sjukhus, därerforderlig lä- Har försäkrad åtnjutit läkarvård, som avses i 2 kap. 2 §lagen om allmän försäkring, skall ersättning utgå för utgifter i anledning avresor till och från läkaren, vilka föranletts huvudsakligen av behovet avläkarvård, i den mån utgifterna för varje besök hos läkaren överstiga sexkronor. Såsom utgift i anledning av resa till eller från läkare skall, i denmån regeringen så förordnar, anses förutom resekostnad utgift för övernattningoch för anlitande av följeslagare under resan. Har denförsäkrade sökt läkarvård annorstädes än vid allmän läkarmottagning som ärinrättad för den ort där den försäkrade vistas eller vid närmaste allmännasjukhus där sådan vård meddelas, utgives ersättning för resekostnad intillkostnaden för resor till och från sådati mottagning eller sådant sjukhus. försäkrade sökt vård efter hänvisning av läkare eller annan person, som avsjukvårdshuvudman bemyndigats att meddela sådan hänvisning, utgives utanhinder av vad .sagts ersättning för resekostnad intill kostttaden förresor till och från ' lörordningen omtryckt 1971:275. Senaste lydelse av 3 §1973:458. närmaste allmänna sjukhus, där erforderlig läkarvård kan beredas honom. karvård kan beredas den försäkrade, aj om den försäkrade efter hänvisning av läkare ellerannan person, som av sjukvårdshuvudmannen bemyndigats att meddela sådanhänvisning, sökt läkarvård vid sjukhus eller för enbart öppen vård avseddsjukvårdsinrättning, vilken tillhör staten eller till vars drift statsbidragutgår eller som drives av landstingskommun eller kommun, som ej tillhör landstingskommun; b) om denförsäkrade utan att hänvisning skett sökt läkarvård vid sjukhus för skada, somdrabbat honom genom olycksfall, och det skäligen kunnat antagas att han tillföljd av skadan var i trängande behov av sådan vård; c) om denförsäkrade på grund av sjukdom varit i trängande behov av läkarvård men ickekunnat anträffa den provinsialläkare eller stadsdistriktsläkare, inom vars distrikthan vistas, och därför sökt vård hos annan läkare. Ersättning i anledning av återresa må utgivas högst förresa till den plats, varifrån resan till läkaren företogs. Om resan tillläkaren anträtts från den försäkrades arbetsplats och den försäkrade företagerdagliga resor mellan bostaden och arbetsplatsen, må dock ersättning i anledningav återresa utgivas för resa till den försäkrades bostad. När den försäkradeföretagit återresa till sin bostad må, till den del kostnaden för denna resaicke blir gottgjord enligt vad sagts, ersättning vidare utgå för denmerkostnad för återresan, som den försäkrade kan ha åsamkats till följd av atthans tillstånd krävt användning av dyrare färdsätt än eljest kunde ha brukats. Angåendeberäkningen i övrigt av ersättning enligt denna paragraf förordnar Konungen.Konungen äger därvid beträffande resor inom viss försäkringskassas verksamhetsområdeföreskriva, att vad i andra stycket stadgas icke skall äga till- Angåendeberäkningen i övrigt av ersättning enligt denna paragraf förordnar regeringen.Därvid må beträffande resor inom viss försäkringskassas verksamhetsområde föreskrivas,att vad i andra stycket stadgas icke skall äga tillämpning. Konungen äger vidare meddela särskildabestämmelser om ersättning för utgifter i anledning av resor till och frånviss sjukvårdsinrättning. Vidare må meddelas särskilda bestämmelser om ersättningför utgifter i anledning av resor till och från viss sjukvårdsinrättning. Denna lag träder i kraft , Utdrag av protokollet över socialärenden, hållet införHans Maj:t Konungen i statsrådet , Närvarande: statsministern , statsråden ,, , , , , , , ,, , , , . Chefen för , statsrådet ,anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om nyaersättningsregler inom sjukförsäkringen för läkarvård hos privatpraktiserandeläkare, m. m. och anför. genomfördes ett radikalt förenklatersättningssystem inom den allmänna sjukförsäkringen för den öppna läkarvårdsom lämnas i samhällets regi. gällde för denna vård en återbäringstaxaenligt vilken den försäkrade från sjukförsäkringen erhöll ersättning med trefjärdedelar av sina utgifter, dock med högst tre fjärdedelar av i taxan angivnabelopp. Det nya systemet innebar att sjukvårdshuvudmannen erhåller vissersättning, f, n, , per besök, direkt från sjukförsäkringen medan denförsäkrade betalar en enhetlig patientavgift, f, n, ,, tillsjukvårdshuvudmannen. Sedan den1 ingår i sjukförsäkringen en allmän tandvårdsförsäkring. I entandvårdstaxa regleras hela det arvode som kan utgå för behandlingen.Tandläkaren erhåller en viss del av arvodet i ersättning direkt frånsjukförsäkringen. Återstoden betalas av den försäkrade genom patientavgift.Reglerna är gemensamma för den offentliga tandvården och den vård som meddelasav privatpraktiserande tandläkare. Inom denöppna läkarvård som lämnas av privatpraktiserande läkare gäller alltjämt enåterbäringstaxa. Genom beslut uppdrog Kungl. Maj:t åtriksförsäkringsverket att utreda frågan om ersättning från den allmännaförsäkringen för öppen läkarvård som meddelats av läkare i enskild praktik.Utredningens uppgift var att söka skapa ett ersättningssystem som inbegrephela det arvode som skulle utgå till läkaren för vården. Verket lade den 6november 1969 fram utredning och förslag i betänkandet (Ds S 1969:6) Ersättningvid privatläkarvård. Iremissyttranden över betänkandet framfördes önskemål om en fortsatt utredningav de i betänkandet redovisade frågorna. Maj:tåt och att gemensamt fortsättautredningen av dessa frågor. Vid fullgörande av uppdraget skulle verken samrådamed , och . Verkenhar därefter överlämnat betänkandet (Ds S 1973:5) Sjukförsäk- Prop,1974:104 8 ringens ersättningsregler vid privatläkarvård. Efter remiss har yttranden över det sistnämnda betänkandetavgetts av Statskontoret, , postverket, ,statens personalnämnd, . ,, , kommunstyrelsen i Gotlandskommun, förvaltningsutskotten i samtliga landsting utom ett. Sjukvårdens ochsocialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri), (), i (LO),(), akademikerscentralorganisation (), (), . , (),hantverks- och industriorganisation (SHIO), och . harbifogat yttranden från samtliga allmänna försäkringskassor. Även andra remissinstanserhar bifogat yttranden som de inhämtat. 2 Gällande ordning 2,1 Sjukförsäkringens regler Sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring (AFL) består av sjukvårdsersättning, sjukpenning ochföräldrapenning. Sjukvårdsersättning utgår enligt 2 kap. AFL i form aversättning för läkarvård, tandvård, sjukhusvård och för vissa särskildasjukvårdande åtgärder jämte resor i samband med vården. Sjukvårdsersättningutgår även för läkemedelskostnader. Försäkrade enligt AFL är svenska medborgare och dessutomalla som utan att vara svenska medborgare är bosatta i , Utlandssvenskarhar dock enligt 2 kap, 8 § AFL rätt till sjukvårdsersättning endast omvårdbehovet har uppkommit här i riket. Genom konventioner som ingått ärkretsen förmånsberättigade i vissa fall utvidgad till andra utländskamedborgare är sådana som är bosatta här. Ersättning för försäkrads utgifter för läkarvård utgårenligt 2 kap, 2 § första stycket AFL vid sjukdom som enligt läkares bedömningkräver sådan vård liksom vid förlossning. Ersättning utgår enligt grunder som, Kungl,Maj:t fastställt i läkarvårdstaxan (1969:657), 2.1.2 Läkarvård genom sjukvårdshuvudmans försorg Har läkarvård åt försäkrad ombesörjts av staten,landstingskommun eller kommun som inte tillhör landstingskommun, utgår enligt I§ läkarvårdstaxan ersättning från den allmänna försäkringen till den somombesörjt vården med , för varje läkarbesök. Ersättningen utgår underförutsättning att högst . tas ut i vårdavgift av den försäkrade. Görläkaren hembesök hos den sjuke får avgiften vara högst . telefonrådgivning utgår ersättning från försäkringen med 5kr, och den försäkrade betalar högst . Iersättningen från sjukförsäkringen och patientavgiften ingår bl, a, recept ochläkarintyg för sjukpenning, liksom röntgen- och laboratorieundersökningar samtröntgen- och radiumbehandlingar och andra behandlingar med joniserandestrålning som den försäkrade får efter remiss av den rådfrågade läkaren.Detsamma gäller det första läkarbesök som den försäkrade gör efter remiss tillannan läkare hos sjukvårdshuvudman, t, ex, en specialist. 2,1.3 övrig läkarvård Läkarvårdstaxans bestämmelser i fråga om privatläkarvård(29 §§) innebär att den försäkrade erlägger hela arvodet till läkaren ochdärefter får viss ersättning som återbäring från . Enligt 2 §utgår ersättning med tre fjärdedelar av utgifterna. Har utgifterna överstigitbelopp som anges i 39 §§, skall dock ersättning utgå med tre fjärdedelar avdär angivna belopp. Dearvodesbelopp som ligger till grund för återbäringen från försäkringenberäknas efter en grupptaxa (3 §), Detta innebär att samtliga åtgärder vid ettkonsultationstillfälle, inkl, läkemedelsutskrivning, räknas som en enhet i ersättningshänseende.Taxan upptar tre grupper. För grupp 1 som omfattar enkel rådfrågning ellerenkel undersökning och behandling utgör arvodet . För grupp 2 som avserkonsultation som påkallar mer omfattande eller tidsödande undersökning ellerbehandling utgör arvodet ,, i (, ,, Och ) . Grupp 3 slutligen avser konsultation sompåkallar en eller flera särskilt krävande eller tidsödande undersökningar ellerbehandlingar hänförliga tiU åtgärder som uppräknas i en särskild förteckning.Alltefter åtgärdens art utgör arvodet antingen , (i 45kr.) För rådfrågning per telefon beräknas ett arvode av . Förröntgenundersökning och röntgen- eller radiumbehandling som utförs av särskiltutbildad läkare utgår ersättning beräknad efter arvodesbelopp somdifferentieras alltefter åtgärden med ett grundarvode av . ochtilläggsarvoden av , (4 §), Förutgifter för läkarvård vid hembesök utgår, utöver ersättning enligt grupptaxa,även ersättning beräknad på ett inställelsearvode av , och för läkarensresekostnader (5 §), För läkarvård beräknas arvodet med 50 %förhöjning, dock högst med . Vid hembesök beräknas etttilläggsarvode av , och vid telefonrådgivning etttilläggsarvode av . (6 §), Ersättningför laboratorieundersökningar regleras i 7 § taxan. Kliniskalaboratorieundersökningar indelas i grupper enligt förteckning. De enklasteger inte särskild rätt till ersättning. För övriga utgår alltefter grupperingenersättning efter en kostnad av 5 till . Ersättning för utgift för läkarintyg som behövs för att fåut sjukpen- /* 1974. 1 saml Nr 104 Prop,1974:104 10 ning utgår efter ett arvode av , (8 §), Ersättning förmaterielkostna-der utgår enligt närmare regler för förbandsmateriel,bedövningsmedel, röntgenfilm och kontrastmedel (9 §), Slutligen bör nämnas att vid remiss frän enprivatpraktiserande läkare till en läkare inom den offentliga öppna vårdenpatienten skall erlägga avgift (,) och ersättning utgår från försäkringentill sjukvårdshuvudmannen som vid vanligt besök. 2,2 Den öppna sjukvården 2,2,1 Organisation Varje landstingskommun och kommun som inte tillhörlandstingskommun utgör enligt 1 § sjukvårdslagen (1962:242) (SjvL) ettsjukvårdsområde. Beteckningen landstingskommun används i det följande även ifråga om de kommuner som inta tillhör landstingskommun (dvs, , Malmöoch kommuner), om inte annat framgår av sammanhanget. Med sjukhus förstås en av landstingskommun driven anstaltför ombesörjande av sådan vård för sjukdom, skada, kroppsfel eller barnsbörd,som fordrar intagning på anstalt (sluten vård). Vård som ges åt annan än densom är intagen på sjukhus benämns öppen vård (2 §), Det åligger landstingskommun att för dem som är bosattainom sjukvårdsområdet ombesörja såväl öppen som sluten vård för sjukdom, skada,kroppsfel och barnsbörd i den mån annan inte drar försorg därom, Sammaskyldighet att ombesörja vård har landstingskommun gentemot dem, som vistasinom sjukvårdsområdet utan att vara bosatta där, om behov av omedelbar värdföreligger (3 §), För öppen läkarvård utanför sjukhus skalllandstingskommunen vara indelad i läkardistrikt (4 §). I varje läkardistrikt i landstingskommun skall finnaserforderligt antal distriktsläkare. Vidare kan anställas biträdandedistriktsläkare och extra distriktsläkare (15 §), Den som är anställd i sjukvårdande verksamhet som avses i SjvLfår inte för egen räkning ta emot ersättning av patient som undersöks ellerbehandlas inom verksamheten (29 §). Landstingskommunerna svarar för den övervägande delen avden öppna sjukvården. Andra huvudmän är staten, kommuner och enskilda. Statenär huvudman för öppen vård vid huvudsakligen de statligaundervisningssjukhusen, dvs. sjukhuset i och akademiskasjukhuset i . Primärkommunernas öppna sjukvård regleras av kommunalabeslut. Kommunerna utnyttjar läkarresurser för bl. a. skolhälsovården och inomsocialvården i varierande utsträckning. Vanligt är att distriktsläkare åtar sigsådana uppdrag som bisyssla men heltidsanställda socialläkare och skolläkareförekommer också. Tjänst för läkare i hälso- och sjukvårdande verksamhet hoslandstingskommun eller kommun får inte inrättas utan Prop, 1974:104 11 medgivande med undantag för vissadeltidstjänster. Inrättandet av tjänst för läkare skall prövas enligt ett förriket upprättat läkarfördelningsprogram som fastställs av socialdepartementetssjukvårdsdelegation. Privatpraktiserande läkare har egna eller hyrdamottagningslokaler och personal som de själva avlönar. Vissa läkare förenar denprivata mottagningen med bisysslor, t, ex, inom skolhälsovården ellerlandstingens förebyggande vård för mödrar och barn. Privata läkarmottagningarfår inte förekomma vid landstingens sjukhus, men vissa av de anställdasjukhusläkarna har etablerat privat mottagning utanför sjukhusen, 1 några tätorter förekommer gruppläkarmottagningar.Vanligen ägs och förvaltas dessa av , vilket har anknytning tillläkarförbundet. Läkarna är då anställda av bolaget, I , ochKarlstad förekommer samarbete i gemensamma lokaler mellan , Ett antal privatpraktiserande läkare med ensammottagning ärockså anställda av bolaget. Arbetsgivare med många anställda har oftaföretagshälsovård med egna anställda läkare (sådan arbetsgivare kan givetvisockså vara stat eller kommun). utnyttjar oftast läkare som harannan huvudsaklig sysselsättning, Det sammanlagda antalet läkarbesök i öppen vård år 1971beräknas i den av och nu redovisade utredningentill ca 23 milj,, varav ca 18 milj, besök i den av samhället bedrivna öppnasjukvården. Privatläkarvården beräknas ha svarat för av besökeneller mellan 4,5 och 5 milj. besök. Närmare 1 000 privatpraktiker med minst 2 000 patientbesökom året svarade 1971 för av besöken hos privatpraktiserande läkare eller3,6 milj, besök. Ca 500 privatläkare med mindre än 2 000 besök svaradeför 0,6 milj, besök. Återstående 0,6 milj, besök gjordes hos drygt 2 000sjukhusläkare eller andra offentligt anställda läkare med privatpraktik vidsidan av sin tjänst. Förslag till förenklat ersättningssystem för denoffentliga öppna läkarvården fr. o. m, 1970, det s, k, sjukronorssystemet,lämnades i en inom upprättad promemoria.Vid remissbehandlingen anförde åtskilliga remissinstanser att de privatpraktiserandeläkarna borde inlemmas i ett ersättningssystem liknande det som föreslogs försjukvårdshuvudmännens öppna vård. Efter överläggningar mellansocialdepartementet och uppdrog Kungl, Maj:t den 9 maj1969 åt att mot bakgrunden av de Prop,1974:104 12 förslag som lagts fram i departementspromemorian utredafrågan om ändrade regler för ersättningen från den allmänna försäkringen vidöppen vård som meddelas av läkare i enskild praktik. Målet för utredning angavs vara attde privatpraktiserande läkarna borde inlemmas i ett taxesystem av samma modellsom gäller för den offentliga öppna vården, där den försäkrade på förhand vetvad han har att betala för ett läkarbesök. 3.2 Tre alternativa lösningar Verket redovisade i sin utredning olika tänkbaralösningar. En lösning innebar att Kungl. Maj:t skuUe utfärda en bindandearvodestaxa. Konstruktionen överensstämde i princip med grupptaxan enligtgällande läkarvårdstaxa i vad gäller grupperingen av åtgärder. Därutöverinnehöll systemet särskilda taxebelopp för samt en högretariff avsedd att tillämpas vid läkarhus och mottagningar med sådana resurseratt de i fråga om vårdens kvalitet och omfattning kunde jämföras med läkarhusen.Den allmänna försäkringens insats skulle avvägas så att den i vart fall inteblev större i genomsnitt än för den offentliga öppna vården. Patientandelen avläkarens arvode borde fastställas till ett högsta belopp, lika för alla, men påen högre nivå i och för läkarhus och jämförbara mottagningar. Vid de underhandskontakter som togmed olika intressenter framfördes invändningar mot det skisserade taxesystemetoch diskuterades andra möjligheter till lösning av frågan. Verket redovisadedärför ytterligare två tänkbara lösningar. En av dem innebar attprivatpraktiker skulle bilda en ekonomisk förening, vilken till medlemmarnahade att utbetala arvoden av medel som föreningen skulle uppbära av denallmänna försäkringen. De anslutna läkarna skulle få stort inflytande överfördelningen av dessa medel, medan det avgörande inflytandet överprivatpraktikernas genomsnittsintäkter alltså över ersättningen från denallmänna försäkringen och patientavgifterna skulle komma att ligga hos Kungl,Maj:t, Den tredje lösningen som verket redovisade byggde på attsjukvärds-huvudmannen skulle träffa avtal med privatpraktiker inom sitt verksamhetsområde(s, k, läkarvårdsavtal). Sjukvårdshuvudmannen skulle därvid åta sig att delsefter omständigheterna ersätta privatpraktikern för hans mottagningskostnader,dels garantera honom en viss nettoinkomst för den arbetsinsats man avtalade om,I gengäld skulle privatpraktikern åta sig att tillämpa en maximeradpatientavgift. Sjukvårdshuvudmannen skulle i sin tur erhålla ett enhetsbeloppfrån den allmänna försäkringen för varje besök hos privatpraktikern. En samlad bedömning av de olika alternativen till lösningresulterade i att verket fann övervägande skäl tala för att ersättningen vidprivatläkarvård borde ske genom ett system med läkarvårdsavtal.