prop · FX0332 · 1974-12-31 00:00:00 — Det kan ej sägas attde bestämmelser i kapitlet, 410 §§, som skall tillämpas endast i den mån ejdelägarna avtalat annat, är i alla avseenden ändamålsenliga. De företer, såsomockså belyses i gruvrällsutredningens betänkande, åtskilliga brister. En meragenomgripande omarbetning än som skett i förslaget hade enligt lagrådets meningvarit önskvärd. I brist på utredning som kan tjäna som grund för revidering av best'ämmelsernaanser lagrådet dock att förslaget får godtagas huvudsakligen i del skick somdet föreligger. I gällande rätt, 58 § gruvlagen, omfattar samäganderättsreglernadel fallet att "två eller flera dellaga i samma gruvrörelse".Formuleringen ger anledning tiU tvekan huravida reglema är tUlämpliga då tvåeller flera delägare finns men en delägare arrenderar övriga andelar. I förslagetanvänds i stället uttrycket "två eller flera äger andel i samma utmål".Detta torde få anses innebära, att bestämmelserna i kapitiet skall varatillämpliga i alla fall då flera delägare finns, oavsett om det är en ellerflera som deltar i gruvrörelsen. Eftersom det i förslaget användauttryckssättet språkligt sett är något oegentligt, vill lagrådet förorda attdet ersätts med "utmål tUlhör två eller flera gemensamt". Det vanligaste fallet då reglerna i kapitlet blirtillämpliga torde vara det då staten har kronoandel i utmålet. Därför kan detvara lämpligt att omnämna delta fall i lagtexten. Såsom bestämmelser som gruvföreslåndaren har att iakttagabör lämpligen anges de bestämmelser som enligl vad lagrådet förordat skall ingåi avsnittet "Brytning m. Paragrafen torde böra kompletteras med bestämmelse omutseende av ordförande på stämman. Den kan få innehåUa, att på stämman försordet av den som delägama utser. Med en så formulerad regel föreligger ejhinder att utse utomstående person till ordförande, om så skulle anseslämpligt. Förverkandepåföljd enligl paragrafen bör inträda endastsåvitt delägare underlåter alt betala vad på honom belöper av del tUlskottvarom är fråga. Detta bör anges i lagtexten. Attdelägaren vid förverkande blir fri från betalningsskyldighet för tillskottettorde få anses självklart och ej behöva utsägas. Andra punkten i paragrafenkan följaktligen utgå. Bestämmelsernai detta kapitel om överlåtelse och upplåtelse av rätt till grava och omanmälan om förvärv av sådan rätt överensstämmer i huvudsak med gäUanderegler. Liksom enligt gällande räll skall sålunda enligt det remitterade förslagetviss form krävas för giltighet av överlåtelse och upplåtelse av rätt tillgrava. Förslagel syftar till ett närmande av föreskrifterna härom till de nyareglerna i jordabalken om överlåtelse av fast egendom. Iförsta stycket av denna paragraf anges formkravet genom föreskriften, attavtal varigenom räll till gruva överlåts skall upprättas skriftligen. Denföreslagna regeln, som i sak överensstämmer med utredningens förslag, avvikerfrån gällande rätt såtillvida att den nuvarande bestämmelsen i gruvlagen tiUikainnehåller, att i avhandlingen skaU upplagas samtliga vUlkor som betingas ochatt ändring eller till-lägg som ej avfallas skriftligen är ulan verkan. Förslagelinnebär enhgt motiven att formkravet begränsas till att avse "själva avtalet".Därmed menas, av motiven att döma, att överlåtelsehandhngen bör innehållauppgift om parterna, föremålet för överlåtelsen, köpeskUlingen, om sådanavtalats, och en överlåtelseförklaring. Däremot skulle inte på samma sätt somvid överlåtelse av fastighet vara av betydelse för parterna att lagen angervissa vUlkor som oundgängligen måste tas in i överlålelsehandlingen. Kravpå viss form för överlåtelse av rätt till gruva infördes i den allmännagruvlagstiftningen genom gruvlag. Skälen för att upprätthålla ett särskUtformkrav vid överlåtelse och upplåtelse av rätt lUl gruva har ej omprövats iförevarande lagstiftningsärende, endast viss jämkning i den gällandeformföreskriftens utformning har företagits. Om elt formkrav skall bestå, börenligt lagrådels mening innebörden därav komma till tydligare uttryck än somskett genom den föreslagna regeln. Särskilt med hänsyn lUl den utformningformkravet vid överlåtelse av fast egendom slutiigen erhållit i den nyajordabalken synes ett sådant förtydligande erforderligt. Lagrådetkan ansluta sig till uppfattningen, att endast de för avtalet grundläggandeuppgifterna behöver omfattas av formkravet. Det gäller sådana uppgifter sompartemas namn, föremålet för överlåtelsen och överlåtelseförklaring. Uppgift omförekommande vederlag synes däremot ej vara av den betydelse i förevarandesammanhang att den nödvändigt måste inflyta i överlåtelsehandlingen. ejpå samma sätt som vid fastighetsköp risk för avsikt att vilseleda tredje maneller myndighet (jfr NJA II1972 s. 59). Enligt jordabalken gälleri fråga om fastighetsköp därjämte, all vissa villkor, nämligen villkor som ärav betydelse för förvärvets fullbordan eller bestånd eller för överlålarens hemulsansvareller som innebär inskränkning i förvärvarens rätt all förfoga överfastigheten, måste intagas i överlåtelsehandlingen för alt bli giltiga. Av remissprotokoUetkan utläsas att villkor av dessa slag ej anses vara av sådan betydelse n'ärdet g'äller överlåtelse av rätt till grava att de bör omfattas av formkravet.Det torde också kunna antagas att del praktiska behovet härav ej är så stortall frågan kräver en lagreglering. Pågrund av det anförda har lagrådet stannat för att förorda en regel av innehåll,att avtal om överlåtelse av inmutningsrätt eller rätt till utmål skallupprättas skriftligen saml att handlingen skall upptaga parterna, vad somöverlåts samt förklaring att överlåtelse sker, vartill fogas att avtalet ärogiltigt om dessa föreskrifter ej uppfyllts. Vad sålunda föreskrivs omöverlåtelse skall gälla även avtal varigenom nyttjanderätt tUl utmål upplåtseller överlåts. Den förordade regeln innehåller vidare den redaktionellajämkningen att uttrycket "rätt tUl gruva" i överensstämmelse medvad lagrådet anfört inledningsvis ersatts med uttrycket "inmutningsrätteller rätt till utmål". Regeln får anses gälla även andel i inmutningsrätteller rätt till utmål. Iandra stycket av 1 § upptager det remitterade förslaget i överensstämmelse medgällande rätt regeln, alt avtal om överlåtelse icke gäller mot överlålarensborgenärer, förrän anmälan om överlåtelsen gjorts enligt kapitletsbestämmelser. Enligl sin ordalydelse tar regeln sikte enbart på förhållandettill överlålarens borgenärer. Förarbetena tUl gruvlag lyder också påalt anmälan hos bergmästaren saknar betydelse för verkan i övrigt mot Iredjeman (NJA II 1939 s. 441). Innebörden av regeln synes sålundavara, att anmälan saknar betydelse exempelvis i fall av Ivesala. En ordning, enliglvilken en överlåtelse sålunda kan få giltighet mot senare förvärvare i god tromen icke mot överlåtarens borgenärer, synes mindre tillfredsställande. Del kandärför ifrågasättas, om icke regeln borde ändras, så ätt anmälan blir krav föröverlåtelsens giltighet mot tredje man över huvud. Enligt vad lagrådet har sigbekant övervägs emellertid inom lagberedningen en mera allmän reglering av bl.a. fall av dubbelöverlåtelse vid olika förmögenhetsrältighe-ter, bland demrätten till grava. Med hänsyn härtill synes frågan om en regel i ämnetbeträffande hithörande rättigheter ej böra upptagas till behandling . Enannan fråga, som lämnats oreglerad, är möjligheten att pantsätta inmutningsrätleneller rätlen lUl utmål och sålunda utnyttja sådan rätt som säkerhet för kreditpå annat sätt än genom företagsinteckning. Frågan har emellertid icke berörts ilagstiftningsärendet, i följd varav underlagsaknas för en närmare prövning av behovet av en sådan möjlighet. Deföljande paragraferna i kapitlet innehåller föreskrifter om att förvärv avrätt till gruva skall anmälas till bergmästaren och om hur en sådan anm'älanskall göras i olika situationer. Det huvudsakliga syftet med kravet på anmälanär all möjliggöra för bergmästaren att utöva den tillsyn över gruvdriften somåligger honom. Den vid gruvlagens tillkomst föreliggande tanken all anordnaett inskrivningsförfarande, som skulle möjliggöra särskUd inteckning iinskriven gruvrätt och i vUkcl anmälan om förvärv skulle ingå som ett led,synes däremot numera ha fallit. Enligt lagrådels mening uppnås en bättreordningsföljd mellan bestämmelsema, om en regel som den i 1 § andra stycket,angående viss civilrättslig verkan av anmälan, förs in efter bestämmelserna omalt anmälan skall göras och hur den skaU ske. Lagrådet förordar därför, attandra stycket i 1 § bryts ut till en särskild paragraf närmast efter bestämmelsernai 25 §§ i del remitterade förslaget. I samband därmed förordas denredaktionella jämknmgen all avtalet sägs ej gälla förrän anmälan gjorts"på sätt som förut sagts i detta kapitel". Därmed avses att antyda,alt även anmälan som görs för sent får verkan mol borgenärerna. Allmänt torderegelns innebörd vara, att gjord anmälan får verkan från del den inkom, om densedermera blir godtagen av bergmästaren. Ifråga om de föreslagna bestämmelserna i 25 §§ vill lagrådet förorda enomdisponering, så all själva huvudregeln i 2 § första stycket om anmälnmgsskyldighelfår bilda en särskild paragraf (2 §) och de mera detaljerade bestämmelsema i 2§ andra stycket samt 3 och 4 §§ om hur och när anmälan skall göras får följadärefter, sammantagna i en paragraf för sig (3 §). Dessa senare bestämmelser ärutformade efter mönster av vad som enligt jordabalken gäller om lagfarlsansökani motsvarande fall. En betydande förenkling kan vinnas genom att i stället föratt upprepa dessa detaljerade bestämmelser hänvisa till jordabalksreglerna.Lagrådet förordar alt så sker. Om del sagda iakttas, kommer därefter att som 4§ följa den bestämmelse angående anteckning i gravregislrel om gjordanmälan som utgör 5 § i det remitterade förslaget. Med hänsyn lUlanteckningens betydelse som upplysningsk'älla angående ny ägare eller nylljanderätlshavarebör anteckningen göras så snart anmälningen jämte föreskrivna handlingar kommitin. I bestämmelsen torde därför böra inlagas föreskrift om att anteckningenskall ske . Däremot synes föreskriften, att fångeshandlingen skaU försesmed bevis om anteckningen, kunna överföras till tillämpningsföreskrifter ianslutning till den föreslagna lagen. Såsom framhålls i remissprotokoUet skiljer sigexpropriation av rätt till utmål från inlösen enligl förevarande kapitel däriall rättigheten vid expropriation utsläcks till förmån för annat intresse menvid inlösen förs över från en innehavare till en annan. I övrigt anses del inteföreligga någon principiell skUlnad mellan expropriation och del föreslagna inlöseninstitutel.I överensstämmelse härmed skall enligt det remitterade förslagelexpropriationslagen i tillämpliga delar gälla vid inlösen. Härvid bör dockuppmärksammas att inlösen, enligt uttalanden i remissprotokoUet, förutsattskunna ske inle bara av utmål eller andel däri, som innehas av enskild, ulanäven av utmål vari finns kronoandel eller av enbart kronoandel. Med denföreslagna utformningen av inlöseninstitutel skulle en inlösen i sådana falltydligen få karaktären av tvångsinlösen av statens gruvegendom. Del är envederlagen princip på del expropria-lionsrätlsliga området all statens egendom inlekan tas i anspråk genom expropriation. Enligt lagrådels uppfattning finns inleskäl all här frångå denna princip. Man bör kunna utgå från all staten inom mineralhanle-ringen,liksom på andra områden, söker tUlgodose allmänna och enskilda intressen.Möjligheten för staten all till enskUd överlåta eller upplåta utmål ellerandel däri torde därvid vara tillfyllest. Härigenom bör staten alltså kunnamedverka såväl lUl all lämplig arrondering erhålls som till alt de syften somavses med inlösen enligt 2 § i förslaget realiseras, inte minst om ensamordning sker med de möjligheter till egna förvärv som inlöseninstitutel gerstaten såsom innehavare av kronoandel. Lagrådet förordar därför, attinlöseninstitutet ej görs tillämpligt på kronoandel eller eljest på statensgruvegendom. I lagtekniskt hänseende synes reglerna om inlösen medfördel kunna knytas än fastare till expropriationslagen än som skett iförslaget. De bestämmelser som ingår i 1 och 2 §§ i förslaget och somsvarar mot expropriationslagens stadganden om expropriationsändamålen syneslämpligen kunna sammanföras i en inledande paragraf. De torde också kunna avfattasefter förebild av dessa stadganden ulan angivande av vem som beslutar ominlösen eller lUl vUkens förmån inlösen får medges. Vidare bör komma tilluttryck i texten att inlösen kan ske även av andel i utmål. I anslutning tilldessa bestämmelser bör, lämpligen i ett andra slycke i samma paragraf, angesall expropriationslagen gäller i tUlämpliga delar i fråga om inlösen, i den månej annat följer av övriga paragrafer i kapitlet. 1 en andra paragraf bör därefter föreskrivas, atttillstånd till s. k. arronderingsinlösen får ges endast den som innehar annatav de aktuella ulmålen till minst hälften. HärtUl är del motiverat att knytaden regel om företräde som finns i 1 § andra stycket i förslagel. böra jämkas så all den omfattar även andra fall än dåfråga är om arronderingsinlösen. Av den allmänna hänvisningen till expropriationslagen iden av lagrådet förordade inledande paragrafen följer, att inlösen inte kanske av utmål eller andel däri som tiUhör staten (1 kap. 1 §expropriationslagen). Vidare följer av hänvisningen all fråga om tillstånd tillinlösen prövas av Kungl. Maj:t (3 kap. 1 § expropriationslagen). Maj:tdärvid formellt får viss möjlighet att delegera beslutanderätten torde saknabetydelse i detta sammanhang. Eftersom 2 kap. 12 § expropriationslagen vinnertillämpning, torde vidare bestämmelsen i 1 § första stycket sista punkten i förslagelej behövas. Detsamma gäller bestämmelsen i 3 § i förslaget. Vad som där sägssynes i sak väsentligen också följa av sistnämnda stadgande iexpropriationslagen. Hänvisningen lUl expropriationslagen avses vidareinnebära, att nämnda lag i tillämpliga delar skall gälla vid prövningen av deföljdfrågor som enligt det remitterade förslaget kan uppkomma sedan en inlösenär att anse som fullbordad. hör omprövning av grunderna för avgäld (6 §)och ställningstagandet till om avgälden skall upphöra (7 §). En tUlämpning avexpropriationslagen låter sig väl därvid i regel ske i förekommande sakfrågor,såsom vid bestämmandet av fyndighetens värde och därav beroendeersättningsskyldighet. Processuellt avviker situationen emellertid i skUdahänseenden från den som förehgger vid expropriation, varförexpropriationslagens processuella särregler får en mer begränsad tUlämpning.Den som avstått från rättigheten torde sålunda, lUl skUlnad från vad som gälleri expropriationsmål, utan vidare vara berättigad att väcka lalan. Erinras böralt, i den mån expropriationslagen ej anses tUlämplig, de allmänna reglerna omrättegång i tvistemål gäller här, jfr 2 § lagen (1969: 246) omfastighetsdomstol. Denna paragraf innehåller en från expropriationslagenavvikande regel om att ersättning för utmål kan bestämmas att helt eller delvisutgå som en årlig avgäld. Så avses ske, om fyndighetens storlek och beskaffenhetej kan bedömas med tillräcklig säkerhet. Enligt uttalande i specialmotiveringenskall frågan huruvida denna föratsättning är uppfylld i första hand prövas avdomstolen ex officio. Uttalandet ger lagrådet anledning framhålla attdomstolens prövning i mål av förevarande slag torde, liksom i expropriationsmåli allmänhet, få ske enbart inom ramen för parternas yrkanden och invändningarsamt på grundval av förebringad utredning. Lagtexten bör, tydligare än den föreslagna texten, angeatt årlig avgäld skall utgå på yrkande av den ersättningsberättigade, om del ejär uppenbart att utredningen ger tillräckligt underlag för all bestämmaengångsersättning. 21 1974.1 saml. Delsynes lämpligt all grunderna för avgälden fastställs i sänder medmöjlighet för part all före utgången av varje ljugoårsperiod begära omprövning.En föreskrift i lagen all varje tjugoårsperiod därvid räknas från beslutet om avgäldensfastställande kan emellertid ge anledning till tvekan i tillämpningen. Deltorde i stället få ankomma på domstolen att i varje särskilt fall fixera dentidpunkt från vilken tjugoårsperioderna skall räknas. Den föreslagnalagbestämmelsen härom i 6 § andra stycket kan därför undvaras. Det får antagasalt tidpunkten vanligen kan bestämmas till den dag då den lösningsberältigadefår la i anspråk utmålet eller andelen. En tUlämpning av expropriationslagensregler om förhandsliUlräde kan dock leda till andra lösningar. När det itexten sägs att part under näst av varje ljugoårsperiod kan begäraomprövning, torde avses tidrymden av till dess återstår avperioden, ej näst sista kalenderåret . Dispositionenav bestämmelserna i dessa paragrafer skulle bli mera följdriktig, om föreskriftemai 7 och 8 §§ samt 9 § andra stycket förs samman i en paragraf. Därigenom samlaspå ett ställe de särregler som behövs för de fall då avgälden upphör. Av textenbör klart framgå att huvudregeln är att det belopp, vartill det inlösta utmåletsvärde bestäms när avgälden upphör, skall betalas på en gång. Om särskilda skälföreligger, bör kunna förordnas att beloppet skall erläggas genom avbetalningar.Det får föratsättas all domstolen därvid bestämmer storleken av räntan, somskall utgå på utestående kapitalbelopp, efter rådande ränteläge. Skyldighetenatt utge ersättnmg då rätten till utmålet upphör bör ej vara begränsad lUl falldå försummelse föreligger. I stället bör gälla generellt att, om rätlen till utmåletupphör, avgälden skall upphöra och utmålets återstående värdebestämmas. Härtill bör fogas föreskrift, att det belopp vartill värdet bestämsskall erläggas på en gång. Bestämmelsernai 9 § första stycket torde med något jämkat innehåll få bilda en särskUdparagraf. Denna bör inledas med den föreskriften, att den ersältningsskyldigeskall hos ställa säkerhet för avgälden. Medanledning av ett uttalande av departementschefen i specialmotiveringen lUl 9 §är här skäl erinra om att 3 kap. 7 § expropriationslagen anger begränsningar irätten all överlåta beviljad expropriationsrätt. Lag-rammel innehåller ejregler, som begränsar rätten alt överlåta exproprierad egendom och vUka kundefå motsvarande tillämpning på överlåtelse av inlöst rätt tUl utmål. Ifråga om verkan av anmälan enligl paragrafens andra stycke hänvisas i förslageltill 6 kap. 8 § expropriationslagen. framgårdock av 6 kap. 9 § första stycket andra punkten expropriationslagen.Hänvisning bör därför i stället ske till sistnämnda lagrum. Avde i delta kapitel upptagna paragraferna är del sttängl taget endast 1 § sombehandlar tUlsynen över gruvarbetet. I 26 §§ ges regler om vad som i olikahänseenden åligger gruvinnehavaren vid gruvarbetets bedrivande och om rätt förbergmästaren alt ge förelägganden och meddela föreskrifter lUl fullgörandet avåliggandena. Såsom lagrådet anfört under 6 kap. hör dessa regler nära sammanmed bestämmelserna i nämnda kapitel och bör, med undanlag av vissa i 3 §intagna föreskrifter, flyttas lUl det kapitlet. Den återstående paragrafen, 7 §,ålägger bergmästaren all föra gravregisler. Med hänsyn till gruvregistrelscentrala betydelse som upplysningskälla rörande inmutningar och utmål bördenna paragraf, som lagrådet redan anfört i inledningen, ha sin plats i 1 kap. Åandra sidan kan i förevarande kapitel lämpligen sammanföras lagensbestämmelser om handräckning, om vitesföreläggande enligt 13 kap. 3 § och omansvar. I enlighet med del anförda hemställer lagrådet all kapilelrabriken fårlydelsen "TUlsyn, handräckning, ansvar m. m", all 2 §, huvuddelen av3 § saml 47 §§ får utgå ur kapitlet samt all däri intages bestämmelser motsvarandevad som föreskrivs i 3 § och 3 kap. 6 § om handräckning, bestämmelsen i 13 kap.3 § om vitesföreläggande och ansvarsbestämmelsen i 12 kap. 1 §. Enligtdenna paragraf, som motsvarar 68 § första stycket gällande gruvlag, skallstatens industriverk och bergsslalsljänslemännen utöva tillsyn övergruvarbetet. Det torde vara avsett, all den lokala tUlsynen skall utövas avbergmästaren såsom myndighet. Lagtexten bör jämkas i enlighet härmed. Den tillsyn varomparagrafen handlar avser enligt motiven inte endast gruvdriften utan ävenarbetet före utmålsläggningen. För all markera detta har, för övrigt iöverensstämmelse med en vidtagen ändring av 68 § första stycketgruvlagen, uttrycket "gruvarbetet" använts i lagtexten. mening är detta uttryck inle tillräckligt tydligt för alt ange denåsyftade innebörden. Denna kommer till klarare ullryck, om lagtexten angerundersökningsarbete och gruvdrift som föremål för tillsynen. Ilagtexten bör anges all tillsynen avser efterlevnaden av gravlagensföreskrifter. Ienlighet med vad förut anförts bör huvuddelen av denna paragraf flyttas till 6kap. Till 13 kap. bör överföras bestämmelserna i första stycket tredje punktenom erinran rörande påföljd. Enligtandra stycket skall av bergmästaren meddelat förbud att fort-sälta arbete, sommedför fara för gruvans bestånd eller annan egendom, lända tillefterrättelse. Motsvarande bör gälla i fråga om föreskrifter som bergmästarenmeddelar enligl första stycket. Lagrådet förordar att lUl paragrafen fogas elt Iredjeslycke av innehåll, alt föreskrifter och förbud som avses i paragrafenomedelbart Vänder till efterrättelse. Sammanställdamed motiven är bestämmelserna i denna paragraf något oklara i vad de avserskyldighet all redovisa borrhål på karta. Del torde ej vara avsett alt sådanaborrhål från undersökningsarbetet som ligger utanför utmålet skall redovisas. Åandra sidan bör alla inom utmålet befintliga borrhål av bestående värderedovisas, oavsett när de tillkommit. Redovisningen sker på gruvkarta, omgruvdrift pågår, och i annat fall på borrhålskarta. Lagtexten bör förtydligas ienlighet härmed. Såsomförut anförts bör 1 §, som innehåller ansvarsbestämmelser, upplagas i 11 kap.Rubriken till kapitiet bör ändras lUl "Fullföljd av talan m. I 2§ anges ej någon besvärstid för sökanden. För honom kommer därför den allmännaregeln i 12 § förvaltningslagen att gälla, vilket innebär att besvärshandlingenskall ha kommit in från del han fick del av beslutet. Annanrättsägare än sökanden skall däremot enligt förslagel liksom enligt gällanderäll, se 11 § 2 mom. gruvlagen få föra lalan före utmålsförrättningen. Iflertalet fall innebär delta en förlängning av besvärsfrislen. Den som får delav beslutet först efter utmålsförrättningen blir emellertid avslängd frånmöjligheten alt klaga. Enligl vad lagrådet kan finna föreligger ej skäl tillannat än alt förvaltningslagens regel bör få gälla alla som berörs av beslutet.Lagrådet hemställer därför alt andra stycket i paragrafen får utgå. Bestämmelsernai 4 § har förebild i 41 § i den gällande gruvlagen. Någon särreglering avfullföljdsrätten i fråga om de beslut som del h'är gäller synes emellertid ejpåkallad, ulan 12 § förvaltningslagen kan med fördel få gälla. Orden "från det förrättningen avslutades" i paragrafens första punktliksom hela andra punkten bör därför få utgå. Enligträttegångsbalken (49 kap. 7 § och 54 kap. 3 §) får talan ej föras mot beslutvarigenom domare förklarats jävig. Någon motsvarande bestämmelse finns ej iföreliggande förslag såvitt gäller förrällningsman vid utmålsförrättning.Däremot finns en sådan bestämmelse i fastighetsbildningslagen (15 kap. 5 §) ifråga om förrättningsman vid fastig-hetsbildningsförrättning. Del är emellertidall märka, att förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen, vilka bådalagar tillkommit efter fastighelsbUdningslagen, saknar regel i ämnet. Skälethärtill kan vara, alt del ansetts självklart att beslut varigenomjävsinvändning gillats ej är överklagbart. Det förhållandet, att i förevarandelag ej upptagits någon bestämmelse i ämnet, bör i vart fall ej föranledamotsatsslut i förhållande tiU den nämnda bestämmelsen i faslighetsbildningslagen,oavsett alt faslighetsbildningslagen i andra delar tjänat som mönster förreglerna angående jäv i 4 kap. i förslaget. Iredaktionellt avseende föreslås, all bestämmelserna om lalan mot beslut vid utmålsförrättningsammanförs i en paragraf och all i en paragraf tas upp vad som gäller om lalanmot bergmästarens beslut i annan fråga.