prop · FX034 · 1974-12-31 00:00:00 — Utredningensförslag till system av sanktioner mot överträdelser av reglerna i firmalagenhar mönster i varumärkeslagen. Enligt förslaget skall domstol kunna meddelaförbud mot användning av vilseledande firma. Vidare skall domstol kunna hävaeller ändra registrermg av firma, om denna har skett i strid med de föreslagnaregistreringsbestämmelserna eller om förhållandena har ändrats så attregistrering inte längre skulle kunna ske, exempelvis om firman har blivitvilseledande eller förlorat sin särskiljningsfömiåga. Registrermg skall ocksåkunna hävas om firman inte har varit i bmk , vilketinnebär att innehavaren är underkastad ett visst användningstvång. Den somuppsåtligen gör sig skyldig till intrång i annans rätt till kännetecken enligtfirmalagen (firmaintrång) kan enligt förslaget straffas med böter ellerfängelse och dömas att betala skadestånd för den skada somföranletts av intrånget. Även firmaintrång som sker av oaktsamhet kanföranleda skadeståndsskyldighet. Förbud mot fortsatt användning av firman kandäremot inte meddelas vid firmaintrång, i motsats tUl vad som gäller enligt deandra nordiska förslagen. Förslagetatt domstol skall kunna meddela förbud mot användning av vilseledande firmahar inte föranlett några erinringar under remissbehandlingen. För egen delanser jag en sådan regel välmotiverad. Den kompletterar den tidigareföreslagna regeln om förbud mot registrering av vUseledande firma och skaparmöjligheter att upprätthålla kravet på sanning i firma även när det gälleroregistrerade firmor. Samma skäl som talar för en förbudsregel beträffandevUseledande firma kan åberopas i fråga om firma som strider mot goda sedereller allmän ordning. Jag föreslår därför att förbudsmöjligheten utsträcks attomfatta även dessa fall. Reglerna bör vara tiUämpliga inte bara på firma iegentiig mening utan också på andra slag av näringskännetecken. Ett parremissinstanser har ifrågasatt om förbud mot fortsatt användning av firma skallkunna meddelas vid firmaintrång. Jag återkommer tUl denna fråga i samband medbehandlingen av påföljderna för firmaintrång. Förbudstalan skall enligt förslaget få väckas av myndighet som Kungl.Maj:t bestämmer och dessutom av var och en som lider förfång av firmansanvändning samt av sammanslutning av berörda näringsidkare. Denna ordningöverensstämmer med vad som gäller enligt varumärkeslagen. Förslaget synes miglämpligt. Den myndighet som har talerätt enligt varumärkeslagen är enligtkungörelsen (1960: 648) med tillämpningsbestämmelser till varumärkeslagen ochkoUektivmärkeslagen allmän åklagare. Med hänsyn till det nära sakliga sambandsom råder mellan å ena sidan frågor om förbud mot användning av vilseledandevarumärke och vilseledande firma samt å andra sidan frågor om ingripande mototillbörlig marknadsföring kan det finnas skäl att ge konsumentombudsmannentalerätt i frågor av förstnämnda slag. Denna fråga får prövas i annatsammanhang. Jagansluter mig vidare till utredningens förslag att domstol skall kunna hävaregistrering av firma som har registrerats i strid mot lagen eller beträffandevilken det inte längre föreligger sådana förhållanden som krävs för registrering.Hävningsmöjligheten framstår här som ett naturligt komplement till deföreslagna registreringsbestämmelserna. Utredningensförslag innebär att domstolen i stället för att häva registreringen skallkunna föreskriva ändring i den. Förslaget har i denna del kritiserats av Sveahovrätt, som ifrågasatt om domstol bör befatta sig med frågor om ändring avregistrering. Jag delar hovrättens betänkhgheter på denna punkt. Det kanknappast ses som en naturlig uppgift för domstol att besluta i frågan hur en firmaskall utformas. Härtill kommer att det aUtid, även om domstolen inhämtaryttrande av registreringsmyndigheten, kommer att finnas en risk för att denfirma som domstolen fastställer sedermera visar sig vara förväxlingsbar medkännetecken som har företräde på grund av registrering i annat register ellerpå grund av inarbetning. Registreringen skulle då få hävas eller ändras pånytt. Även om domens rättskraft inte utgör hinder häremot det är ju denfelaktiga registrermgen, inte den tidigare domen som hävs eher ändras är detenhgt min mening inte tillfredsställande att sådana situationer kan uppkomma.Jag anser därför att domstol endast skall kunna häva en registrering men inteändra den. Om registrering hävs bör domstolen ha möjlighet att medge att firmanfår stå kvar i registret under en viss övergångstid. Frånändring av registrering bör skiljas föreskrift att firma får användas bara påvisst sätt. Enligt utredningsförslaget skall sådana föreskrifter kunnameddelas när förväxlingsbara firmor får bestå vid sidan av varandra på grund avden tidigare i samband med reglerna om firmaskyddets innehåU behandladepassivhetsregeln. Mot detta förslag har jag för min del inte något att invända. Förslagetom användningstvång, dvs. att firmaregistreruig skall kunna hävas om firmaninte har varit i bruk under de senaste två åren,har mött åtskUlig kritik under remissbehandlingen. Från företrädare förnäringslivet har gjorts gällande att det ofta kan finnas behov av att skyddafirmor som inte används än förslaget medger. Härvid har bl. a.anförts att det för ett nystartat företag ofta krävs mer än två årsförberedelsearbete innan verksamheten kan komma i gång samt att ett företagsom lägger ner sin verksamhet kan ha intresse av att tills vidare behållafirman för eventuella framtida behov. Mot bakgmnd härav har föreslagits attregeln om användningstvång helt slopas eller att den på olika sätt uppmjukas. Föregen del anser jag att den talrika förekomsten av s. k. döda firmor särskilt ihandelsregistren innebär klara olägenheter. Visserligen är det teoretisktriktigt att möjligheterna att variera firma är mycket stora. För den somstartar ett företag ligger det emellertid i allmänhet nära till hands att väljaen firma av deskriptiv karaktär. Detta kan lätt förhindras av att en annanliknande firma redan har registrerats. En firma med begränsat geografisktskyddsområde kan vidare göra det omöjligt för ett expanderande företag attanvända sin firma inom samma område. Det hinder som den äldre firman innebärkan visserligen undanröjas genom medgivande från innehavaren av denna firma.Det synes mig dock knappast befogat att den som avser att driva rörelse underviss firma skall vara beroende av medgivande från innehavaren av en firma somsedan avsevärd tid tillbaka inte används och kanske över huvud taget aldrig hartagits i bruk. Jag anser därför i hkhet med utredningen att en regel omanvändningstvång bör finnas. Att som har föreslagits under remissbehandlingenersätta denna regel med en skyldighet att betala årsavgift för beståenderegistreringar synes mig inte lämpligt. En sådan reglering skulle medföra enadministrativ belastning för registreringsmyndigheterna och inte vara välförenlig med det allmänna intresset av att bestående firmor är registrerade. Däremotger remisskritiken anledning att ifrågasätta, om inte den av uttedningenföreslagna regeln om användningstvång har fått alltför sträng utformning. Imotsvarande bestämmelse i varumärkeslagen förutsätts för hävande av registreringatt märket inte har varit i bruk . Vidare fårvarumärkesregistrering inte hävas om innehavaren visar skäl för sinunderlåtenhet att använda märket. Dessa regler synes mig innebära en lämpligavvägning även för firmarättens del, och jag förordar därför att firmalagensbestämmelser på denna punkt utformas i överensstämmelse med varumärkeslagensmotsvarande regler. De övriga nordiska länderna har i sina lagförslagmotsvarighet till regeln om användningstvång, även om tidsfristerna varierar. Talanom hävande av registrering får enligt utredningsförslaget föras av den somlider förfång av registreringen. I fall då talan grundas på annat än intrång iprivattättsliga intressen tillkommer talerätt också Maj:t bestämmer samt sammanslutning av berörda näringsidkare. Jagansluter mig tUl förslaget i denna del. Vadgäller påföljdema vid firmaintrång innebär utredningens förslag att uppsåtiigtintrång kan föranleda straffansvar och att skadestånd kan utdömas vid intrångsom sker av uppsåt eller oaktsamhet. Detta överensstämmer med vad som gällerenligt vammärkeslagen. Under remissbehandlingen har ifrågasatts om det ärpåkallat med straffsanktion vid firmaintrång, och vidare har från vissa hållhöjts röster för att det införs en möjlighet tUl förbud vid vite mot fortsattanvändning av firman. Regler av sådan innebörd finns i de andra nordiskaförslagen. Enf ö r b u d s r e g e 1 ter sig onekligen i många fall lämpligare än enstraffsanktion. Från effektivitetssynpunkt har förbudsregeln den uppenbarafördelen att förbudet kan förenas med ett vite som är tUlräckligt högt för attavhålla från överträdelser även i sammanhang där starka ekonomiska intressengör sig gällande och därför risken för att dömas till ett måttligt bötesstraffskulle kunna kalkyleras in som en godtagbar driftskostnad. En annan fördel meden förbudsregel är att den kan tillämpas oberoende av om inttånget beror påuppsåt eller oaktsamhet. Vidare kan framhållas att den som begår ettfirmaintrång mycket ofta torde vara en juridisk person. Ett förbud kan dåriktas direkt mot den juridiska personen medan straffansvar kan utkrävas endastfrån fysiska personer. Mot bakgmnd av det nu anförda anser jag starka skäl talaför införande av en förbudssanktion vid firmaintrång. Mot en sådan regel kangivetvis anföras att den saknar motsvarighet vid intrång iimmaterialrättigheter av andra slag. Förhållandena vid firmaintrång skiljersig emellertid i viss mån från dem som föreligger vid intrång i exempelvispatent eller varumärke. Med hänsyn till det splittrade registreringssystemetoch svårigheten över huvud taget att konstatera om risk för firmakollisionföreligger måste faran för ouppsåt-ligt intrång vara stöne när det gäller firmaän vid sådana rättigheter som registreras centralt. Enligt min mening kanhänsynen tUl den reglering som gäller på andra närliggande rättsområden intebetraktas som något avgörande hinder mot att regler om vitesförbud införs vidfirmaintrång, och jag förordar att sådana regler tas upp i firmalagen. Omerfarenheterna av dessa regler blir goda kan det finnas skäl attöverväga en motsvarande ordning inom andra områden av immaterialrätten. Vadjag har anfört om valet mellan vitesförbud och straff innebär inte attjag anser den förstnämnda påföljden lämpligast i alla situationer. Det kantänkas fall av uppsåtligt firmaintrång som innebär ett så allvarligtinkräktande i vmningssyfte på annans intressen att ett förbud mot upprepandeter sig som en otillräcklig påföljd. Även om en förbudssanktion införs fmns detdärför ett visst behov av en möjlig- 1974: 4 189 hetatt uigripa mot ett skett intrång genom åtal och straff. Ett särskUtmotiv för en sådan regel är att det i det enskilda faUet kan vara svårt att dragränsen meUan firmaintrång och varamärkesintrång, och att därför enhetligastraffregler kan vara lämpliga. HärtiU kommer att straffsanktion finns enligtde andra nordiska förslagen. Svensk rätt har emeUertid länge intagit denståndpunkten att det inte bör vara möjligt att ingripa med straff ochvitesförbud mot samma förfarande. Vid tillkomsten av varumärkeslagen ansågsålunda föredragande departementschefen att det inte fanns anlednmg att iSverige hiföra den flerstädes i utländsk lagstiftning förekommande möjlighetenatt meddela vitesförbud mot ett förfarande som var straffbelagt. Ett avstegfrån den nu antydda principen har emellertid gjorts i lagen om otUlbörligmarknadsföring. Enligt denna lag får vitesförbud meddelas även för straffbelagdgärning. Den som har överttätt vitesförbud får dock inte dömas tUl ansvar förgärning som omfattas av förbudet. För min del kan jag inte se något avgörandehinder mot att man öppnar möjlighet till val mellan vitesförbud och straff vidfirmaintrång, under förutsättning att reglema utformas så att dubbla påföljderundviks. Detta kan uppnås genom föreskrifter av innebörd dels att förelagt viteinte får utdömas om straff har ådömts för gärningen, dels att straff inte fåråläggas för gärning som redan har föranlett utdömande av vite. Jagföreslår alltså i likhet med utredningen att uppsåtligt firmaintrång skall varastraffbelagt. Straffsatsen bör vara böter eller fängelse i högst sex månader.Riksåklagaren har i sitt remissyttrande berört sambandet mellan den föreslagnastraffbestämmelsen och regeln att firmaskydd skall gälla inom firmasregistreringsområde, om det inte visas att firma-havaren inte kan lida skadaeller åsamkas olägenhet genom att annan inom samma område använderförväxlingsbart kännetecken. Enligt hans mening inger det starka betänkligheteratt göra denna bevisregel tillämplig i mål om ansvar. För min del kan jag intedela detta synsätt. Bevisregeln hänför sig till bestämningen av firmasgeografiska skyddsområde och ger uttryck åt att detta i princip sammanfallermed registreringsområdet. För att ansvar skall kunna ådömas krävs bevisning omatt den som har gjort sig skyldig tUl intrånget har haft uppsåt med avseende pådet förhållandet att firman var registrerad för annan inom det område därintrånget ägde rum. Att lägga på den tiUtalade att själv åberopa och styrkaomständighet som visar att firmahavaren ändå inte hade kunnat lida skada,behöver enligt min mening inte ge anledning till betänkligheter. förslag är firmaintrång underkastat allmänt åtal. Åtal förutsätterdock dels att brottet anges av målsäganden, dels att åtal av särskilda skäl ärpåkallat från allmän synpunkt. Under remissbehandlingen har kritik riktats motde föreslagna åtalsreglema, varvid det gjorts Prop.1974: 4 190 gällandeatt målsäganden bör få rätt att själv väcka åtal utan att först ha vänt sig tiUåklagaren. Liknande kritik har anförts under förarbetena tUl den nyligenantagna mönsterskyddslagstiftningen men inte hindrat att åtalsregeln imönsterskyddslagen fått en utformnmg som överensstämmer med det nu aktuellaförslaget. Detta har motsvarighet också i patentiagen, vammärkeslagen ochväxtförädlarrättslagen. Jag anser inte att det finns skäl att nu göra någonallmän omprövning av åtalsreglema inom immaterialrätten utan förordar attfirmalagen på denna punkt utfonnas efter mönster av de nyssnämnda lagarna. Denkritik mot åtalsregeln som tar sikte på att denna har fått en utformning sominte tUlräckligt smidigt tUlgodoser den skadelidandes inttessen mister förövrigt mycket av sin tyngd genom den av mig föreslagna förbudsregeln. Talan omsåväl föreläggande av förbud som utdömande av vite bör nämligen enligt mmmening få föras av målsäganden. Utredningenföreslår att domstol i samband med utdömande av vite för överträdelse av förbudmot användning av vUseledande firma samt vid firmaintrång skall kunna förordnaom vissa säkerhetsåtgärder, innebärande att firma som har anbragts på skyltar,varor, handlingar etc. skall utplånas eller ändras. Förordnandet kan ocksåinnebära att sådan egendom skall förstöras eller mot lösen utlämnas till densom har lidit intrånget. Jag ansluter mig i princip tUl utredningens förslag idenna del. Ilikhet med utredningen förordar jag att i lagen tas upp regler om skyldighetatt utge skadestånd vid firmaintrång. Reglerna bör utformas efter mönster avannan immaterialrättslig lagstiftning. Detta innebär att skadeståndsskyldighetbör inträda bara om intrång skett uppsåtiigen eller av oaktsamhet. Sveahovrätt har kritiserat ett uttalande av utredningen, att det normalt bör ansesföreligga oaktsamhet om näringsidkare tar firma i bruk utan att dessförinnanha undersökt om firman är registrerad för annan. För egen del anser jag detnaturligt att förutsätta en viss undersökningsplikt för den som ämnar ta enfirma i bruk. Vid bedömningen av hur omfattande undersökning som skall krävasmåste man emellertid ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Enenskild näringsidkare torde t. ex. knappast kunna anses oaktsam, om hanbegränsar undersökningen tUl handelsregistret i det län där han avser att drivaverksamhet. Bara om han har anledning anta att den firma han avser att användakan kollidera med ett aktiebolags firma bör det krävas att han utsträcker sinaundersökningar tiU aktiebolagsregistret. Om emellertid registeringssystemetframdeles ändras så att näringsidkare lättare får möjlighet att skaffa sigkännedom om vUka firmor som är skyddade, kan undersökningsplikten behövaskärpas. Sammanfattningsvisinnebär det av mig förordade systemet av påföljder vid firmaintrång följande.Om intrånget sker uppsåtiigen kan målsäganden antingen själv väcka talan viddomstol med begäran om vitesförbudmot fortsatt användning och eventuellt skadestånd eller också anmäla intrångettUl åtal. Har förbud redan meddelats, står valet mellan talan om utdömande avvitet eller åtal för firmaintrång. Sedan antingen vite eller straff utdömtskan den andra av dessa båda påföljder inte längre komma i fråga för gärningen.Däremot kan det givetvis bli aktuellt att förelägga nytt vite för att hindrafortsatt intrång. Yrkande härom kan framställas i mål om utdömande av viteeller i mål om ådömande av straff. I detta sammanhang kan också föras talan omskadestånd. Vid firmaintrång som begås av oaktsamhet eller utan vare siguppsåt eller oaktsamhet får den skadelidande nöja sig med att hos domstolansöka om vitesförbud mot fortsatt intrång samt, vid oaktsamt intrång, även omskadestånd. De sålunda förordade reglerna synes mig innefatta ett smidigt ocheffektivt system och erbjuda goda möjligheter tUl anpassning efter devarierande behoven av ingripande vid firmaintrång. förslag om fastställelsetalan vid firmaintrång har jag inte någotatt erinra utan biträder förslaget, vars innebörd jag återkommer tiU ispecialmotiveringen. Vidöversynen av förvaltningsprocessen framhöll föredragande departementschefen(prop. 1971:30 s. 81) angående frågan om särskUda fullfölj dsregler i vissamål, att det för några enstaka målgrupper fanns skäl att avvika från principenatt alla mål som fullföljs skaU prövas av en allmän förvaltningsdomstol. Ensådan grupp utgjorde de mål om patent och vammärken m. m., i vilka besvär överpatentverkets beslut anförs hos verkets besvärsavdelning och därifrån tillregeringsrätten. Denna ordning skulle behållas tills vidare, eftersom målenvar av speciell natur och prövningen hos patentverkets besvärsavdelning företeddedomstolsmässiga drag. Den av patentverket väckta frågan om särskildafullföljdsregler i aktiebolagsärenden och ärenden om anteckning ifilialregister borde enligt departementschefen övervägas i samband medställningstagandet till firmautredningens betänkande. Besväröver patentverkets beslut i ärenden angående registrering i aktiebolagsregistretoch i filialregistret förs f. n. hos kammarrätt. Till den del sådana beslutavser immaterialrättsliga frågor skulle en viss paral-lellitet nås medhandläggning enligt bl. a. lagarna om patent och varumärken, ombesvärsavdelningen fick pröva även frågor om bolags firma. Någon enhetiighet påfirmaområdet skulle emellertid inte uppnås, eftersom firmaregistrering vid t.ex. länsstyrelse överprövas hos kammanätt. Härtill kommer att patentverketsprövning i andra registreringsärenden enligt aktiebolagslagen och lagen (1968:555) om rätt för utiänning och utiändskt företag att idka näring här i riketinte gärna kan anses vara av så speciell natur att överprövningen av det skäletbör förbehåUas besvärsavdelningen. På grand härav har jag inte funnitanledning att nu föreslå någon ändring i gällande fullföljdsregler. Somjag har nämnt anser jag i likhet med utredningen att den nu gällandelagen om handelsregister, furma och prokura bör ersättas av tre nya lagar,nämligen firmalag, handelsregisterlag och prokuralag. Utredningens förslagtill lag om handelsregister upptar föreskrifter av huvudsakligen administrativoch teknisk natur, motsvarande de registreringsbestämmelser som finns i dengällande firmalagen. Jag har tidigare behandlat frågan var handelsregisterskall föras. Jag vill nu ta upp frågorna vilka som bör kunna registreras ihandelsregister och i vad mån skyldighet bör föreligga att göra anmälan till sådantregister för registrering. Till övriga frågor som rör den föreslagna lagen omhandelsregister återkommer jag i specialmotiveringen. Enligtden gäUande firmalagen sammanfaller rätten att införas i handelsregister medskyldigheten att göra anmälan för registrering. Detta innebär såvitt gällerenskilda näringsidkare att i princip endast de som driver näring med varsutövande är förenad skyldighet att föra handelsböcker har rätt att bli infördai handelsregistret. Om, såsom jag förordar, skydd för firma skall vinneis iförsta hand genom registrering, är det uppenbart att en så snäv begränsning ifråga om rätten att införas i handelsregister inte är godtagbar.Firmautredningen föreslår att varje enskild näringsidkare skall kunna bliinförd i handels-register och sålunda ha möjlighet att få sin firma skyddadgenom registrering. Med näringsidkare avses den som yrkesmässigt driver verksamhetav ekonomisk natur. Förslaget har under remissbehandlingen fått enbart positivtmottagande. Även jag anser att enskild näringsidkare alltid bör ha rätt attbli införd i handelsregister. Förutomenskilda näringsidkare skall enligt utredningens förslag i handelsregisterkunna införas dels handelsbolag och enkla bolag vUka genom registreringenblir att anse som handelsbolag dels ideella föreningar och stiftelser somidkar näring. Även detta förslag har godtagits under remissbehandlingen. Föregen del finner jag utredningens förslag lämpligt. Jag vill i detta sammanhangpåpeka att det inte skall vara något som hindrar att ideell förening ellerstiftelse driver näringsverksamhet under särskild firma, som avviker frånföreningens eller stiftelsens namn. Ideell förenings eller stiftelses namn ochfirma under vUken föreningen eller stiftelsen driver näring kan alltså utgöraolika skyddsobjekt och bör därför i princip hållas i sär. Utredningensförslag innebär uppmjukning av den nu gällande skyldigheten att göra anmälantill handelsregistret. Enligt förslaget skall bara handelsbolag vararegistreringsskyldiga, medan registreringsplikten för ensldld näringsidkaresom är skyldig att föra 1974: 4 193 Som motiv för förslaget i denna del anför utredningen bl. a.,att näringsidkamas intresse för registrering torde komma att öka på grund av defördelar som registreringen ger i fråga om firmaskyddet samt att det dessutomknappast går att kontrollera att registreringsskyldigheten fullgörs. Utredningensförslag har på denna punkt väckt delade meningar bland remissinstanserna. Medannågra tillstyrker förslaget, utsätts det från andra håll för kritik. Härvidhänvisas till att det föreligger ett betydande allmänt intresse av attregistrering också i fortsättningen sker av de näringsidkare det här är frågaom och att det är tveksamt om registrering i önskad omfattning kommer tillstånd utan regler om registreringsplikt. Föregen del vill jag understryka, att inte bara näringslivet och allmänheten harintresse från informationssynpunkt av att näringsidkare i största möjligautsträckning låter registrera sina företag, utan att en något så närfullständig företagsregistrering är av stor betydelse också frånoffentligrättsliga synpunkter. Det är tillräckligt att här peka på områden sombeskattning, socialförsäkring och priskontroll. Visserligen finns redan olikastatliga register för särskilda ändamål, men det är av värde om sådanregistrering kan bygga på en grundläggande identitetsregistrering av desubjekt som driver företag av olika slag. Det synes mig hite möjligt att göranågra bestämda förutsägelser om i vilken utsttäckning registrerhig kommer attske för den händelse enskilda näringsidkare inte längre blir skyldiga attanmäla sig för registrering. Jag anser därför övervägande skäl tala för att enviss registreringsskyldighet bör kvarstå. Även om det kan vara svårt attkontrollera att den efterlevs, torde man kunna räkna med att det storaflertalet näringsidkare kommer att ställa sig till efterrättelse vad som i lagföreskrivs om re-gistrermgsskyldighet.