prop · FX03151 · 1974-12-31 00:00:00 — Detta överensstämmer med vad som gäller beträffande ordförande ochvice ordförande i arbetsdomstolen, se 3 kap. 2 § andra stycket lagen om rättegångeni arbetstvister. Vidare ingår i domstolen en ledamot med teknisk utbildning ocherfarenhet av värderings- eller byggnadsteknik. Slutiigen ingår högst tolvledamöter med särskUd sakkunskap om förhållandena påbostadsmarknaden, s. k. intresseledamöter. Den särskilda sakkunskap som skaUfinnas representerad bland intresseledamöterna rör (1) förvaltning av enskildtillhörig hyresfastighet, (2) förvaltning av hyresfastighet som tillhör annanän enskild, (3) förvaltning av bostadsrättsfastighet, (4) bostadshyresgästersförhållanden, (5) näringsidkande hyresgästers förhållanden och (6)bostadsrättshavares förhållanden. Av 13 § andra stycket följer att det finns behov avtolv intresseledamöter. Det är emellertid möjligt, såsom framhållits i denallmänna motiveringen (avsnitt 8.2), att som intresseledamot förordna enperson sora representerar dubbel sakkunskap, exempelvis en som särskilt kännertill både bostadshyresgästers och bostadsrättshavares förhållanden. I sådantfall kan det bli aktuellt att förordna mindre än tolv intresseledamöler. I lagtexten används uttrycket intresseledamot. Jagvill ytterligare understryka att detta inte betyder att intresseledamot skallkänna sig bunden i sin dömande verksamhet till det intresse han kan sägasrepresentera. AUa ledamöter i bostadsdomstolen utövar en dömande verksamhetoch skall i denna egenskap inte uppfattas som företrädare för bestäradapartsintressen utan tvärtom som självständiga domare. Paragrafen, som närmast motsvarar 11 § i kommitténsförslag, innehåller bestämmelser om hur ledamot i bostadsdomstolen skallförordnas m.m. Enligt 4 § tredje stycket instruktionen för statenshyresråd utser Kungl. Maj:t ledamöter i hyresrådet. Motsvarande bör gälla ifråga om ledamötema i bostadsdomstolen. En bestämmelse av denna innebörd hartagits upp i förevarande paragraf. Paragrafen innehåller också en föreskriftatt ledamot skall förordnas för av . Enligt paragrafen skall av de lagfama ledamöternaen förordnas till ordförande. Om denne är hindrad att tjänstgöra, skall annanlagfaren ledamot i domstolen inträda i hans ställe. Varje lagfaren ledamot ärsåledes formellt behörig att fungera som ordförande såväl i den större sommindre sammansättningen. Som har framhålUts i avsnittet 8.6 i den allmännamotiveringen skall åtminstone i den större sammansättningen ordförandeskapetnormalt uppehållas av den som förordnats att vara ordförande i domstolen. Både för arbetsdomstolen och marknadsdomstolengäller ett system som innebär att regeringen utser ordinarie ledamöter idomstolen samt ersättare för dessa. Kommittéförslaget bygger därvidlag på enannan organisationsmodell. Enligt kommittéförslaget skall nämligen utsesintresseledamöter och tekniska ledamöter till det antal som svarar mot behovet.För egen del anser jag emeUertid att det inte finns någon bärande anledning att såvitt gäller intresseledamöterna avvika från det system som visat sigfungera väl både vid arbetsdomstolen och mark- 8 1974.1 saml Nr 151 nadsdomstolen.Mitt förslag innebär därför att regeringen förordnar visst antal ledamöter samtersättare för andra ledamöter än de lagfarna. I enlighet härmed föreskrivs iparagrafen att för annan ledamot än lagfaren ledamot skall förordnas en ellerflera ersättare. Bestäinmelserna om ledamot gäller även ersättare. Denna senareregel mnebär alt om exempelvis den tekniske ledaraoten får förhinder skall ihans ställe inträda den för den tekniske ledamoten särskUt förordnadeersättaren. Denne ersättare skall ha sådan teknisk utbildning och erfarenhet avvärdering eller byggnadsteknik som krävs beträffande den ordinarie ledamoten.Motsvarande gäller i fråga om ersättare för intresseledamot. Paragrafen, som motsvarar 5 § andra stycket, 6 §sista punkten och 12 § i kommitténs förslag, innehåller vissa regler omkvalifikationskrav för ledamöter i bostadsdomstolen. Enligl första siycket får lagfaren ledamot och tekniskledamot inte förordnas bland personer som kan anses företrädafastighetsägares, hyresgästers eller bostadsrättshavares intressen. Dettaöverensstämmer i sak med kommittéförslaget. Med fastighetsägarintresse avseshär även bostadsrättsföreningars intressen. EnUgt andra stycket skall vissaintresseorganisationer beredas tillfälle att avge förslag, iimanintresseledamot utses. De intresseorganisationer det är fråga om ärriksorganisation av fastighetsägare, bostadsrättsföreningar, hyresgäster,bostadsrättshavare eller näringsidkare. Vidare fordras att organisationen ifråga med hänsyn till medlemsantal, verksarahet och övriga omständigheter kananses väl företräda den intressegrupp det är fråga om. Reglerna motsvararbestämmelserna i 6 § andra stycket nämndlagen. I förhållande till nämndlageninnebär stycket den nyheten att även riksorganisation av bostadsrättsföreningarformellt sett får förslagsrätt. Paragrafen, som motsvarar 10 § i kommitténsförslag, upptar vissa aUmänna kvalifikationskrav för ledamot ibostadsdomstolen. Ledamot skall vara svensk medborgare och får inte varaomyndig eller i konkurstillstånd. Detta motsvarar vad som gäller beträffandearbetsdomstolen, se 3 kap. 1 § andra stycket lagen om rättegången iarbetstvister. I paragrafen föreskrivs vidare, i överensstämmelsemed vad kommittén förordat, att ledamot skall ha avlagt domared innan hanbörjar tjänstgöra i domstolen. Att ed kan bytas ut mot försäkran på heder ochsamvete följer av 4 kap. 11 § andra stycket RB. I paragrafen har tagits upp bestämmelser omentledigande m. m. Bestämmelserna har inte någon motsvarighet i kommitténsförslag men överensstämmer raed reglerna i 3 kap. 5 § lagen om rättegången i arbetstvister.Enligt paragrafen har ledamot rätt att bli entledigad om särskUdaomständigheter föranleder det. Att ledamot inte har medgetts obegränsad rättatt avsäga sig uppdraget före förordnandetidens utgång beror på att det ärönskvärt att få kontinuitet i bostadsdomstolen. Avsägelse av uppdraget skalldärför prövas av regeringen. Om ledamot avgår , skall enligt förstastycket regeringen förordna annan för återstoden av den tid för vUkenledamoten varit utsedd. Att föreskriftema i 7 § därvid skall tillämpas tordevara klart utan någon särskild bestämmelse. Enligt andra stycket är ledamot som har avgåttskyldig att delta i fortsatt behandling av mål i vars handläggning han föruthar deltagit. Detta gäller oavsett om ledamoten har avgått underförordnandetiden med stöd av första stycket eller vid förordnandetidens slut.Däremot gäller föreskriften självfallet inte, om ledamoten inte längreuppfyller de kompetenskrav som anges i 8 § första stycket. Enligt paragrafen, som överensstämmer med 9 § ikommitténs förslag, skall bestämmelsema i 4 kap. RB om jäv mot domare ägamotsvarande tUlämpning på ledamot i bostadsdomstolen. Visserligen torde genomhänvisningen 2 § tUl RB de aUmänna bestämmelserna i balken om ledamot i vanligdomstol bli i princip tillärapliga på ledaraot i bostadsdomstolen. Itydlighetens inttesse har dock en uttrycklig hänvisning till RB:sjävsbestämmelser ansetts påkaUad. I likhet med den praxis som har utbildats inomstatens hyresråd och hyresnämndema, bör intresseledamot som medverkat på riks-eller lokalplanet i förhandlingsöverenskommelse om schabloner för ändring avbashyra inte anses vara av jäv hindrad att delta i beslut som gäller bostadslägenhetsom berörs av förhandlingsöverenskommelsen. Har däremot ledamoten somföreträdare för fastighetsägare eller hyresgästförening förhandlat orahyressättningen eller annat hyresvUlkor för just det hus eller den lägenhetmålet rör, torde i allraänhet en jävssituation föreligga. Det sagda ägersjälvfallet tUlämpning också i fråga om ledamot som deltar i andra liknandeförhandlingsöverenskommelser. I paragrafen, sora inte har någon motsvarighet ikommitténs förslag, har tagits upp bestämmelser om skyldighet för annanlagfaren ledamot än ordföranden att i den mån göromålen vid bostadsdomstolentillåter det,tjänstgöra vid annan domstol. Beslut om sådan tjänstgöring meddelas avregeringen eller myndighet som regeringen betämraer. Norraalt torde sådan tjänstgöringkomma att förläggas till hovrätt. Paragrafen upptar bestämmelser om domstolensdomförhet. Domstolen är domför antingen med sju ledamöter (den störresammansättningen) eller med bara fyra ledamöter (den mindre sammansättaingen).I överensstämmelse med vad som har anförts i den allmänna motiveringen harföreskrivits att domstolen inte är domför i den mindre sammansättningen, omnågon av ledamöterna påkallar att målet skall prövas i den störresammansättningen. I de närmast följande paragraferna ges bestämmelserom vilka ledamöter som skall ingå i domstolen i olika fall. En av de lagfarnaledamöterna kan både i den större och den mindre sammansättningen ersättas avteknisk ledamot i vissa fall enligt 15 §. Av förevarande paragraf framgår att det endastfinns två tänkbara sammansättningar av bostadsdomstolen, den störresammansättningen med sju ledamöter och den mindre sammansättningen med fyraledamöter. Det är alltså inte möjligt för bostadsdomstolen att sammanträda ien sammansättning med fem eller sex ledamöter. I detta sararaanhang bör dockpåpekas att det av 16 § följer att lagfaren ledaraot i vissa fall är behörigatt ensam vidtaga vissa åtgärder på bostadsdomstolens vägnar. Paragrafen innehåller bestämmelser om bostadsdomstolenssammanträde i den större sammansättningen. Enligt första stycket sammanträder domstolen isådant fall med tre lagfarna ledamöter och fyra intresseledamöter. En av delagfarna ledamöterna skall tjänstgöra som ordförande vid handläggningen avmålet. Bestämmelse om vem som skall vara ordförande torde kunna undvaras. Andra stycket innehåller särskUda regler om vUkaintresseledamöler som skall deltaga i olika slag av mål. Rör målet enskild hyresfastighet skall på fastighetsägarsidan inträdade två intresseledamöter som är väl förtrogna företrädesvis med förvaltning avenskild hyresfastighet. Rör mål hyresfastighet som tillhör annan än enskildskall de båda intresseledamöterna på fastighetsägarsidan utgöras avintresseledamöter som i stället är förtrogna med förvaltning av hyresfastighetsom tillhör annan än enskUd. Om målet rör bostadsrättsfastighet inträder påfastighetsägaresidan två ledamöter som är väl förtrogna med förvaltning avbostadsrältsfastighet. På hyresgästsidan inträder normalt två intresseledamötersom är väl förtrogna med bostadshyresgästers förhållanden. Rör målet frågaenligt 12 kap. 36 § jordabalken. dvs.överlåtelse av hyresrätt till lokal, skall dock på hyresgästsidan inträda tvåledamöter med särskUd sakkunskap beträffande näringsidkande hyresgästersförhållanden. Angår tvisten fråga enligt 52 § eller 60 § första stycket 1bostadsrättslagen skaU de båda intresseledamöterna i stället vara väl förtrognamed bostadsrättshavares förhållanden. Avgörandeför frågan om vUka fastighetsägareledamöter som skall tjänstgöra i visst mål äralltså om fastigheten tillhör enskUd fastighetsägare eller inte. Med enskildavses här självfallet inte bara fysisk person utan också juridiska personer avskUda slag, under förutsättning dock att den juridiska personen inte ärallmännyttigt eller därmed likställt bostadsföretag. Som framgår av paragrafen är det avgörande omfastigheten tillhör enskUd. Skulle en fastighet som tiUhör enskild ha ställtsunder allmännyttigt bostadsföretags förvaltning efter förordnande omtvångsförvaltning skall alltså vid tUlämpningen av paragrafen i domstolen ingåledamöter som har erfarenhet företrädesvis av förvaltning av hyresfastighetsom tiUhör enskUd. Paragrafen reglerar det fallet då bostadsdomstolensammanträder i mindre sammansättning. I sådant fall är bostadsdomstolen domförmed två lagfarna ledamöter och två intresseledamöter. En av de lagfarna ledamöternatjänstgör som ordförande. När domstolen sammanträder i den mindresammansättningen skall en av intresseledamöterna företrädafastighetsägarintressen och en bostadsrättshavares eller hyresgästersintressen. Bestämmelserna i 13 § andra stycket skall enligt paragrafen ägamotsvarande tUlämpning. Genom denna hänvisning markeras att till tjänstgöringi domstolen i den mindre sammansättningen skall kallas intresseledamöter somuppfyller de kompetenskrav som för varje särskUt fall uppställs i 13 § andra stycket.Om sålunda målet exempelvis rör frågan om överlåtelse av hyresrätt tUl lokal ien fastighet som ägs av allmännyttigt bostadsförelag, skall den ene avintresseledamöterna vara väl förtrogen med förvaltning av hyresfastighet somtillhör annan än enskild och den andre med näringsidkande hyresgästersförhåUanden. Paragrafen innehåller bestämmelser om att tekniskledamot skall ingå i stället för lagfaren ledamot, om målets beskaffenhet ellerannat särskilt skäl föranleder det. Frågan om teknisk ledamot skall ingå ibostads-domstolen avgörs av ordföranden i målet. Teknisk ledamot kan ingå i stället för lagfarenledamot både när bostadsdomstolen sammanträder i den större samraansättningenenligt 13 § eUer då den sammanträder i den mindre sammansättningen enligt 14 §. Enligt paragrafen får lagfaren ledamot ensam påbostadsdomstolens vägnar företa förberedande åtgärd samt pröva fråga omavskrivning av mål. Med förberedande åtgärd avses alla sådana åtgärder som kananses tillhöra inledningen av förfarandet, t. ex. att ombesörja skriftväxling,förelägga klaganden att komplettera ofullständig besvärsinlaga och kallaparter och andra till förhandling. Efter mönster av 3 kap. 8 § lagen om rättegången iarbetstvister anges vidare i paragrafen att sådan handläggning också kananförtros annan lagfaren tjänsteman vid domstolen. Departeraentsförslaget innehåller inte någonmotsvarighet till bestämmelsen i 6 § tredje stycket nämndlagen att ordförandenskall till tjänstgöring i nämnden kaUa de ledamöter sora han med hänsyn tillbl. a. målets beskaffenhet finner lämpligast och därvid beakta vad som är föreskrivetom sammansättningen i nämnden. Jag delar kommitténs uppfattning att en sådanregel inte behövs för bostadsdomstolens del. Departementsförslaget innehåller inte heller någrabestämmelser om bostadsdomstolens sammansättning när mål är av brådskandenatur. Sådana raål kan förekorama i förlängningstvister. Så länge enförlängningsfråga inte har avgjorts slutligt har visserligen bostadshyresgästenligt 50 § första punkten hyreslagen rätt att sitta kvar i lägenheten ochlöper därmed inte någon risk att behöva flytta innan domstolen har meddelatsitt beslut. Men läget kan vara det att hyresgästen godtar att hyresnämndeninte förlänger avtalet men vill ha anstånd med avflyttningen eller längreanstånd än nämnden medger och därför överklagar nämndens beslut ianståndsfrågan. I sådana fall kan det någon gäng inträffa att anståndsfråganmåste prövas skyndsamt. Kommittén har dock inte funnit det nödvändigt att försådana enstaka fall föreslå särskUda regler om domstolens sammansättning,exempelvis att brådskande fråga får avgöras interimistiskt av ordförandenensam. Kommittén har inte heller funnit skäl att föreslå bestämmelser som gerhyresgästen rätt att sitta kvar i lägenheten till dess att anståndsfråganblivit slutligt avgjord. Med hänsyn tUl att ärenden av nu angiven art torde bliganska sällsynt förekommande och att i sådana fall bostadsdomstolen torde hamöjlighet att sammanträda med kort varsel anser jag att kommitténs förslag kangodtas på denna punkt. Som har anförts i avsnittet 8.3 bör det nuvarandesystemet med mot hyresnämnds beslut överges där det nu används. Enligtförslaget blir därmed över hela linjen rättsmedlet besvär. Enligt RB skall inlaga varigenom talan fullföljsges in tUl den domstol vars avgörande överklagas men ställas till överrätten.Inom förvaltnings- rättengäller i stället att besvärsinlaga skall ges in till överinstansen direkt (jfr12 § första stycket förvaltningslagen, 1971:290, och 7 §förvaltningsprocesslagen 1971: 291). Förvaltningslagen är, såvitt nu är ifråga, direkt tillämplig när talan mot hyresnämnds beslut i hyresregleringsärendeeller ärende enligt bristortiagen fullföljs tiU . På grund avuttryckliga bestäramelser gäller motsvarande ordning för anförande av besvärnär talan mot beslut av hyresnärrmd enligt TvL, BSL eller nämndlagen förs hosaUraän domstol. Enligt min mening bör man i överensstämmelse med kommiiténsförslag behålla den ordning för anförande av besvär som sålunda har vunnitinsteg på hyresrättens område. Det saknas också anledning att göra ändring ireglerna om beräkning av fullföljdstiden. I enlighet med vad som har anförtsbör besvärsinlaga ges in till bostadsdomstolen från den dag dånämnden meddelade sitt beslut. Jag har således inte funnit skäl biträdaStockholms tingsrätts och domareförbundets förslag om införande ihyresprocessen av RB:s ordning för fullföljd. Inte heller har jag ansett migkunna biträda ett av hyresnämnden för frara-fört förslag ominförande av en motsvarighet tUl rättsinstitutet anslutningsvad. Övervägande skäl får anses tala för attbestämmelserna ora beräkning av besvärstiden och om var bevärshandlingen skallges in tas upp i anslutning till de i de särskilda författningarna meddeladeföreskrifterna om hur och var talan mot nämndens beslut får föras. Närmare bestämmelser om skyldighet förbostadsdomstolen att underrätta hyresnämnden om besvär sora har anförts kanlämpligen meddelas i instruktionen för domstolen. Paragrafen innehåller en allmän hänvisning delstill beslämmelserna i 52 kap. 3, 59, 11 och 12 §§ RB om besvär i hovrätt, delslill vad som i balken är föreskrivet om tvistemål, allt i den mån annat inteföljer av lagen om bostadsdomstol eller annan författning. Bestämmelseninotsva-rar 13 § i kommitténs förslag, jfr även 24 § BSL. Den närmare innebördenav hänvisningen torde framgå av vad som har anförts i avsnittet 8.3 i denallmänna motiveringen samt vid 2 § i förevarande lagförslag. Hänvisningen till bestämmelserna i 52 kap. RB tordeinte påkalla någon närmare kommentar. Bestämmelserna i 52 kap. 1 § RB ora näroch var besvär skall anföras motsvaras sora nämnts i departeraentsförslaget avbestämmelser i de särskUda författningarna, jfr 70 och 71 §§ hyreslagen.Motsvarighet till bestämmelserna i 52 kap. 2 § RB om avvisning av besvär hartagits upp i 18 §. Genom hänvisningen tUl omtvistemål kommer, som har anförts i den allmänna motiveringen, vissa allmännabestämmelser om förfarandet vid allmän domstol i tvistemål att gälla itUlärap- ligadelar också vid bostadsdomstolen. Som exempel på sådana bestämmelser i kananföras 11 kap. om part och ställföreträdare, 12 kap. om rättegångsombud, 18kap. om rättegångskostnad, 32 kap. om frister och laga förfaU, 33 kap. ominlaga i rättegång och om delgivning särat 3540 kap. om bevisning. Ävenbestämmelserna i 13 kap. RB om föremål för talan och talans väckande samt i 14kap. RB om förening av mål och tredje mans deltagande i rättegång är i principtillämpliga vid bostadsdomstolen med den begränsning som följer bl. a. av attbostadsdomstolen är prövningsmyndighet i andra instans. I den allmätma motiveringenhar behandlats frågan i vad mån bestämmelserna i 50 kap. 23 och 25 §§ RB börefterbUdas beträffande rättegången i bostadsdorastolen. Uttryckliga regler ide spörsmål som behandlas i nämnda lagrum har tagits in i 18 § tredje stycketoch 23 § andra stycket förevarande lag. Den allmänna hänvisningen till RBomfattar alltså inte 50 kap. 23 och 25 §§ RB. Departementsförslaget innebär att part kan åberopanya omständigheter eller nya bevis i bostadsdomstolen. Skulle det undantagsvisinträffa att en part i illojalt syfte eller av försumlighet eller av liknandeanledning åberopar bevis eller omständighet som han likaväl kunnat anföra ihyresnämnden bör den särskilda kostnadsregeln i 18 kap. 6 § RB tillärapas.Domstolen bör också i en sådan situalion kunna återförvisa raålet tUl förnyad handläggningav hyresnämnden. Departementsförslaget upptar visserligen inte någrauttryckliga bestämmelser om rätt för domstolen att återförvisa mål. I de fallprocessuellt fel har förelupit i hyresnämndsförfarandet blir bestämmelserna i50 kap. 2629 §§ samma balk ora återförvisning m. m. tillämpliga. Attåterförvisning kan ske också i andra fall, t. ex. när nya omständigheter ellerbevis åberopas, är enligt aUmänna processrättsliga grundsatser en följd avinstansordningen (jfr prop. 1968: 91 Bih. A s. 244 och rättsfallet NJA 1969 s.45, II). I paragrafen, som väsentligen raotsvarar 14 § ikommitténs förslag, meddelas bestämmelser om rätt för bostadsdomstolen att ivissa fall avvisa besvärstalan m. m. Eftersora besvärsinlaga enligt vad somanförts förut skall ges in direkt till bostadsdomstolen får det ankomma pådenna att pröva om besvärstalan har fullföljts på rätt sätt och inom rätt tid.Bestämmelserna har utformats efter förebild av 52 kap. 2 § RB. Vad soraföreskrivs i 33 kap. 3 § RB om när handling skall anses ha komrait in tilldomstol är avsett att äga tillämpning också i fråga om handling som ges in tillbostadsdomstolen. I fråga om innehållet i parts besvärsinlaga ellerskriftlig förklaring kommer att gälla, förutom de allmänna föreskrifterna i 33kap. 1 § RB, 52 kap. 3 resp. 8 § samma balk. Detta innebär att part inte ärskyldig att i besvärsinlaga uppge t. ex. att muntlig bevisning skall tas upp pånytt. denmån part vUl att muntlig bevisning skall tas upp på nytt i bostadsdomstoleneUer att syn skall hållas eller att motparten skall inställa sig personligenvid förhandling i ärendet, kan det antas att han framställer begäran härom utanatt utttryckUga lagbestämmelser getts. Skulle part inte ange sin ståndpunkt, ärdet naturligtvis ingenting som hindrar domstolen från att i tveksamma fall höraefter med parten om han önskar förnyad bevisupptagning e. d. Andra stycket upptar en bestämmmelse av innehållatt, om besvärsinlaga har kommit in till hyresnämnden i rätt tid,skall denomständigheten att den komrait in tUl bostadsdomstolen först därefter inteföranleda att den avvisas. FörebUden är 52 kap. 2 § andra punkten RB. Bestämmelsermotsvarande dera som återfinns i kungörelsen (1973: 266) om skyldighet förallraän domstol att underrätta om fullföljd talan får utfärdas i administrativordning. I tredje stycket har intagits en motsvarighet tUl50 kap. 25 § andra stycket RB samt en regel som innebär att part får åberopanya omständigheter i bostadsdomstolen. Paragrafen, som motsvarar 15 § i kommitténsförslag, innehåller allmänna riktiinjer för bostadsdomstolens materiellaprocessledning. Beslämmelsen har behandlats i avsnittet 8.3 i den allmännamotiveringen. Bestämmelsen, som av naturliga skäl torde få störstbetydelse i mera omfattande bruksvärdemål, är avsedd att ge domstolen stöd fören mera aktiv materiell processledning. Det bör emellertid betonas attdomstolen inte med stöd av bestämmelsen skall kunna avvisa erbjuden bevisning.Det får ske i första hand med stöd av bestämmelserna därom i 23 § i förslaget. I paragraferna ges bestämmelser om formerna förhandläggningen och om kallande av part till muntlig förhandling. Paragraferna,som överensstämmer med 16 och 17 §§ i kommitténs förslag, har behandlats iavsnittet 8.3 i den allraänna motiveringen. Här skall endast erinras om attfrågan huruvida part bör åläggas personlig inställelse får prövas enligt deallmänna bestämmelserna i 11 kap. 5 § första stycket sista punkten RB. Av 24 §i förslaget följer att muntlig, formeU bevisning skall upptas vid muntligförhandling och att 21 § äger motsvarande tUlämpning vid syn på stället. Av föreskriften i 21 § om att part får föreläggasatt inställa sig personligen vid vite eller vid påföljd att hans utevaro inteutgör hinder för målets vidare behandling och avgörande får anses tillräckligttydligt framgå att muntiig förhandling kan hållas och ärendet avgöras utan hinderav parts utevaro, ora det är försvarligt med hänsyn till utredningen. Nägonsärskild regel om hur domstolen skall förfara, när part uteblir frånförhandUng, kan således inte anses påkallad (jfr prop. 1971: 30 s. 551).