prop · FX03166 · 1974-12-31 00:00:00 — Det är dock,frarahåller , angeläget att detta institut utayttjas medurskiUning och efter så långtgående samförstånd med markägarna sora möjligt.Även om vårdåtgärderna inom naturvårdsområdena skall vara begränsade så bör deklarläggas innan beslut fattas. Möjligheter till interimistiska förordnandenbör ges, Länsslyrelsen i Göieborgs och län ansermeddelade förbud inora naturvårdsoraråde bör vara absoluta och inte raedföraratt tiU ersättning med hänsyn till att de inte är avsedda att innebära merabetydande inskränkningar i pågående markanvändning. För naturvårdsområde bördessutom finnas regler ora områdets förvaltning. EnUgt i kan detifrågasättas om inte svårigheten att raed hänsyn tUl de oklaraersättningsreglerna utforma i lagens raening riktiga beslut särat fördelen medatt ha tUlgång tiU ett snabbt instrument i brådskande lägen borde medföra attden nuvarande konstruktionen av 19 § med ersättningsrätt borde bibehållas.Förslaget om skyldighet för markägaren att tåla aktiva vårdåtgärder är dockpositivt då det öppnar möjligheter till en aktivare och mer ändamålsenliglandskapsvård. Lantbruksstyrelsen vill ej motsätta sig det nyainstitutet men framhåller att rationeUt jord- och skogsbmk inte får försvårasinom naturvårdsoraråde. LRF anför att NVK dragit alltför långt gåendeslutsatser om möjligheterna att utnyttja institutet naturvårdsområde.Förslaget att institutet skall tUlämpas endast när ingreppen är så ringa attmarkägaren skall kunna acceptera dem utan ersättningsanspråk överensstämmerdåligt med de föreslagna åtgärderna inom ramen för institutet. Enligt förbundetsuppfattning innebär åtgärderna i regel direkta ekonomiska förluster förmarkägarna. Förbundet kan inte ge avkaU på principen att skälig ersättningskaU utgå i sådana fall. Lämpligast synes förbundet vara att nuvarande raöjligheteratt lägga ut naturreservat utayttjas. Det förefaller förbundet troligt att detföreslagna institutet kan komma att få en mycket vidsträckt tUlämpning. Verket anser attersättningsreglema för reservat nuraera har så snäv utformning att man kanförutsätta att i praktiken ingen ersättaing kommer att utgå om man bildarnaturreservat i de situationer där NVK tänker sig naturvårdsområden.Planverket föreslår därför ökad användning av naturreservat. 19 § bör enligtverket bibehållas i avvaktan på resultaten av BLU:s betänkande. Även ersättningsbestämmelsernaI 28 § NVL föreslås kvarstå. Liknande synpunkter framförs avriksantikvarieämbetet och . Som redan nämnts har det starkaste motståndet motNVK:s förslag i denna del komrait främst från de remissinstanser som företräderskogsbraket. Förslaget avstyrks av , domänverket, 1973 årsskogsutredning. Skogsindustriernas samarbetsutskott, ,. är starkt kritisk mot utredningensdefinition av begreppet pågående markanvändning och anser att frågan omavsättande av skogsmark för andra ändamål än rationell skogsproduktion inte kanbehandlas fristående från de skogspolitiska aspekterna, skogsutredningsarbete bör därför avvaktas. Tanken att med stöd av statliga medel kunna genomviss skötsel och andra åtgärder på ett aktivt sätt fullfölja skyddet avlandskapsbilden enligt nuvarande 19 § NVL är enligt styrelsen i och för sigtilltalande. Detta kan anses vara en naturlig utvecklingav nuvarande bestämmelser, där möjlighet f. n. saknas att genora insättande avåtgärder raedelst statliga raedel nå det grundläggande syftet raedlandskapsskyddsförordnandet. Med hänsyn till vad styrelsen anfört och tillbehovet av dispensmöjligheter och rätten tiU ersättning vid restriktioner som skogsbruketinte skäligen kan bära, kan enligt styrelsen förslaget tUl bestämraelser oranaturvårdsoraråden så som det framlagts inte accepteras från skoglig synpunkt.Även domänverket anser att skogsutredningens förslag bör avvaktas. Enligt skogsulredning bör frågan omskogsodling på och frågan om omföring av lövskog till barrskog anståtills vidare med hänsyn till att regeringen i fråga ora skogsbruket ochnaturvården uppdragit åt , lantbmksstyrelsen och statensnaturvårdsverk att i samråd utarbeta förslag tiU åtgärder på mark som tagitsur jordbruksproduktionen och inte nyttjas för annat särskUt ändaraål. Vidareär genora en särskUd lag ora bevarande av bokskog frågan om omföring avbokskog tUl granskog löst. NVK:s uppfattning att avverkning inte ingår som ettled i användningen av skogsraark för skogsbmk är svårförståelig och stridersåvitt skogsutredningen kan bedöma mot vad som uttalades i propositionen oraden fysiska riksplaneringen. Att sora NVK gör jämstäUa skogsavverkning raedtäktverksarahet är enligt skogsutredningens raening felaktigt och ägnat attskapa överdrivna farhågor ora skogsbruket sora ett hot mot miljön. Tvärtora ärdet enligt utredningen ju så att de awerkningsraetoder sora tUlärapas i vårtland av sakkunskapen allmänt anses ha övervägande positiva ekologiskaeffekter. När det sedan gäller hyggesplöjning anser skogsutredningen attraetoden bör begränsas till de oraråden där den är oundgängligen nödvändig. UtredningenvUl saratidigt betona behovet av en satsning på utveckling av nya eUerraodifierade metoder för sådana oraråden som annars inte kan användas förskogsproduktion. NVK:s förslag till ändrad lydelse av 19 § NVL är enligtskogsutredningen vagt formulerat och allmänt hållet. En vidsträckt tUlämpningav bestämraelsen i överensstämmelse med NVK:s uttalanden i raotiven tillparagrafen kan få aUvarliga konsekvenser för skogsnäringen. Ändrmgsförslagetavstyrks därför såvitt avser restriktioner i skogsbndcet. Ändras paragrafen ienlighet raed koramitténs förslag, bör i lagtexten klart anges attbestämraelsen endast är tUlämplig i fråga om sådana åtgärder som inteinnefattar hinder i pågående markanvändning. Enligt skogsutredningens meningmåste det eraellertid vara förenat med stora svårigheter för attpå förhand avgöra vad som innefattar eller inte mnefattar hinder i pågåendemarkanvändning. Liksom f. n. gäller enligt 19 § i fråga ora skyddet förlandskapsbilden och för övrigt även när det gäller områden som är kvalificeradesom naturreservat borde därför endast ha att bestämma vilkaåtgärder som behövs från mUjöpåverkanssynpunkt, varefter domstol avgör omdessa restriktioner utgör ett sådant avsevärt hinder i pågående mark- användningatt ersättning bör utgå. anser avslutningsvis att NVK:sförslag såvitt avser restriktioner för skogsbruket inte bör bli föreraål förlagstiftning innan utredningen har hunnit behandla awerkningspolitiken,LUcnande synpunkter anför Skogsindustriernas samarbetsulskolt, , och . 4.4.3Samråd (20 §) Även NVK:s förslag om obligatoriskt samråd raed länsstyrelseni fråga ora vissa arbetsföretag splittrar reraissinstansema. Även i denna frågaär det i första hand de remissinstanser som företräder skogsbrukets inttessensom är negativa. Förslaget tiUstyrks av ,, lantmäteristyrelsen, länsstyrelserna i , ,, , , , och länsamt . finner NVK:s ändringsförslagangelägna och förutsätter att föreskrifter skall kunna utformas så attsararådsplikt för vissa arbetsföretag kan gäUa inom vissa av länsstyrelsenavgränsade oraråden. Motsvarande anför lantmäteristyrelsen och fleralänsstyrelser. utgår från att samrådsplikt kan begränsas till vissaområden, som är känsliga för inverkan på naturmiljön. Länsslyrelsen iÖstergötlands län förordar eraellertid att ordet "bör" i paragrafensförsta stycke får kvarstå. Med hänsyn tUl de svårigheter sora föreligger föraUraänheten att hålla reda på olika särbestämmelser för olika områdenifrågasätter dock lämpligheten av dylika lokala föreskrifter.Länsstyrelsen i anser dessutom det vara väsentligt atttillämpningen av sararådsskyldigheten inte leder till besvärande belastning förmyndigheter och näringsliv. Länsslyrelserna i och läitär tveksamma till den utvidgade samrådsskyldigheten. a, anför den senareatt densamma blir betungande för . i länanser det vara utomordentligt tveksarat ora en generell sararådsskyldighetskaU gälla för de av NVK angivna arbetsföretagen särskilt vad gäller skogligaåtgärder. Samrådsplikten bör därför begränsas så långt möjligt och anpassasregionalt så att länsstyrelsema kan föreskriva sararåd för vissa arbetsföretaginora avgränsade områden, LRF anför att det medför osäkerhet för markägarnabåde beträffande vilka typer av företag som skall omfattas av samrådet ochstorieken på de företag som skall ingå. Denna rättsosäkerhet måste enligtförbundet undanröjas. Det är värdefullt att strängare resttiktioner nu föreslåsbeträffande arbetsföretag sora tidigare med rayndighetemas aktiva medverkanhar komrait tUl stånd och sora inneburit betydande miljöförstöring, t, ex,framdragning av kraftledningsgator och nedläggning av åker- raark,AUraänt raåste enligt förbundet dock imderstrykas att NVL inte bör få utnyttjasför att förhindra varje förändring av landskapsbilden eller iproduktionstekniken. Lantbruksstyrelsen raotsätter sig att naturvården ges såingripande regleringsmöjligheter rörande areella näringar såsora föreslås,TUlärapningen av 20 § i den föreslagna forraen bör begränsas tUl vissaoraråden och arbetsföretag där starka skäl ger vid handen att naturvården börprioriteras. torde tätortsnära områden och större arbetsföretag börakorama i fråga, skogsutredning förordar i fråga ora arbetsföretag inomskogsbruket att obligatoriskt samråd skall kunna föreskrivas för vissa slagsföretag inora geografiskt avgränsade oraråden. avvisar bestämt attlänsstyrelsen skall bemyndigas att ensidigt föreskriva att samråd alltid skaUske för vissa slag av arbetsföretag. Däremot anser verket att överläggningar beträffandeskogsbruket skall kimna ske bettäffande vissa oraråden meUan förettädare för deolika skogsägarkategoriema särat länsstyrelser och komrauner raedskogsvårdsstyrelsema sora saraordnare. TiU gmnd härför bör bl. a. liggaskogsbrukets flerårsplaner. Liknande synpunkter fraraförs av skogsstyrelsen.Skogsindustriernas samarbetsutskott, , och . 4.4.4Förfallna byggnader (21 §) NVK:s förslag beträffande skärpta möjligheter attge rivningsföreläggande beträffande förfaUen byggnad tiUstyrks avnaturvårdsverket, planverket, länsstyrelserna i Stockholnis, , Örebrooch samt . Riksantikvarieämbetetanser att alla frågor sora rör byggnader bör regleras av byggnadslagstiftningen.Hovrätten över och ifrågasätter om inte även annan anläggning änbyggnad bör omfattas av bestämmelsen. Det torde enligt hovrätten inte varaalldeles ovanligt att t, ex, anläggningar som använts för industriellt ändamålfår stå kvar även sedan verksamheten upphört. LRF anför att hänsyn måste tastUl orsaken till förfallet. Enligt förbundet är det en brist att NVK inte gjortklart det samband som i raånga faU finns mellan byggnadsförfall och gällandenäringspolitik. Inom exempelvis lantbmksområdet har en stor del avbyggnadsbeståndet fått förfaUa, antingen därför att ursprungsfastighetentagits i anspråk för rationalisermgsändaraål eller genora att driften i övrigtändrats eller lagts ner. Enligt förbundets uppfattning borde det vara naturligtatt utökade raöjUgheter för myndighetema att förelägga markägama att uppmstaeUer ta bort byggnader kompletteras med regler ora stöd till sådan verksaraheti den mån det är fråga ora åtgärder utöver ordinarie eUer eftersatt underhåll,som bör avgöras uti&ån byggnadens funktion och innehåll. 4.4.5Skyltar (22 §) Förslaget till ändring i 22 § tillstyrks i störreeller mindre utsträckning av de remissinstanser som uttalar sig i frågan,nämligen hovrätten över och , , planverket,länsstyrelserna i , , , och länsamt . anser att uppgift om vera sora äransvarig för anbringande av viss anordning skall anges på densararaa.Planverket anför att ett tillägg bör göras av innebörd att raöjlighet ges attingripa mot tillfälliga anordningar som förfular naturmiljön i väsenllig mån.Dessutom bör enligt verket gränsdragningen mot 23 § klargöras. Kravet på utsättandeav datum anser verket vara opraktiskt. När det gäller tUlfällig reklam börskyldighet att avlägsna anordning föreligga då den förlorat sin aktualitet.Idéaffischering kan genom tUlägget i första stycket behandlas som perraanentreklara. Därigenora kan enligt verket motverkas ett kringgående avbestäramelsen genom att en affisch byts ut raot en ny avsamraa utseende. i anser att ansvaret förborttagande av utorahusreklara bör åvUa den för vars räkning anbringandetskett. tUlstyrker att konomun får laglig rätt att påbekostnad av den som anbringat re-klaraanordnlng avlägsna olagligt tillkonuneneller kvarlämnad anordning för tillfällighetsreklara. Endast länsslyrelsen iÄlvsborgs län avstyrker det föreslagna tUlägget om tUlfällighetsreklam. Enligtlänsstyrelsen innebär förslaget oriraliga bevakningsuppgifter och stor riskför att det totala antalet reklaraanordningar kommer att väsentligt ökas. OmNVK:s förslag antas bör dock även anges naran och adress på den sora satt uppanordningen. Med hänsyn tUl valaffischer o. d. bör tUlfällighetsreklam fåfinnas anbringad tmder . finner syftet raeddet föreslagna tUlägget ora skyldighet att avlägsna tUlfälUghetsreklara varavällovligt men ifrågasätter ora stadgandet konuner att kunna tillämpas ipraktiken. 4.5Delegation till kommun (43 §) NVK:s förslag att vissa beslutsbefogenheter skaUkunna delegeras tUl kommunen tillstyrks av statskontoret, RRV,, planverket, lantmäteristyrelsen, länsstyrelserna iStockholms, , , , , , (dock ej beträffande 16 § fjärde stycket), , , ,, , och , LO, Svenska kommunförbundetoch TCO. Flera av de tillstyrkande reraissinstansema, blanddem statskontoret, , och fleralänsstyrelser, frarahåller dock att en förutsättning för delegation bör varaatt koramunen har till- gångtUl ett representativt sammansatt naturvårdsorgan med personal som genorautbildning och erfarenhet är skickad att fullfölja den av statsraakternafastställda naturvårdspolitiken. i anser attförutsättningen för delegation bör vara 1) att kommunen upprättat"konununöversikt", 2) att det fmns "naturvårdsplan" soraåtrainstone täcker den egna komraunen och i tillärapliga fall närmastangränsande komrauner särat 3) att det finns elt kommunalt naturvårdsorganraed sakkunnig personal. i län menar alt delegationsprincipeninte torde kunna genomföras förrän dels den kommunala översiktsplaneringenfortskridit så långt att den kan utgöra grund för naturvårdsarbetet, delserforderlig expertis knutits till kommunema. anser att delegationen även bör kunnaavse 19 § och befogenhet att raeddela vitesföreläggande. Delegationen börenligt verket avse . I 39 § bör "den kommunala myndighetsom handhar naturvårdsfrågor" ersättas med "".Ärenden enligt 22 § ttedje stycket bör ankonuna på hälsovårdsnänmden. En bestämmelsebör enligt verket införas i NVL om sanu-åd meUan och kommunen,innan beslut fattas om bUdande av naturreservat eller om förordnande enligt 15eller 19 § NVL. Lanlmälerislyrehen anser att delegation också bör kunna avsetillstånd resp. raedgivande till avvikelse från förbud enligt 18 och 19 §§ ideras nuvarande lydelse samt befogenhet att vara samråds- och beslutsmyndighetenligt 20 §. Koraraunal beslutsmyndighet bör enligt styrelsen vara byggnadsnämnden.Sistnämnda åsikt delas av hovrätten över och . anser att delegation bör ske till och kunnakomma i fråga även beträffande tillståndsprövning enligt 19 §. Även många länsstyrelser fraraför åsikter ora ivilken utsttäckning eller tUl vilken myndighet delegation enligtderas raening bör förekomma. Länsslyrelsen i instämmer medlantmäteristyrelsen bettäffande i vUken utsträcknuig delegation bör förekomma.Länsstyrelserna i och anser att befogenhetenligt 19 § i dess nuvarande lydelse och 20 § skall kunna delegeras tillkommun. Även länsstyrelserna i , , ochVäsiernorrlands län anser att tUlståndsprövning enligt 19 § skall kunnadelegeras tUl koraraunen. Länsstyrelserna i och länanser att beslut enligt 17 och 21 §§ bör kunna överföras direkt till kommunalarayndigheter. Samraa uppfattning har i beträffandebeslut enligt 17 §. i anser däremot attdelegation bettäffande beslut enligt 17 § inte bör förekomma, eftersoraparagrafen rör rättsliga frågor. i raenar attkommunen även bör ges möjlighet utsätta vite enligt 39 §. seri fråga om 16 § att delegationsrätten bör sammankopplas med delegationen avbeslut rörande tätbebyggelse. Beträffande 22 § sker enligt länsstyrelsenprövning ofta enligt väglagen, varför beslutsfunktionen bör ligga kvar hoslänsstyrelsen. Länsstyrehen i län anser att delegation bör ske tillkomraunen och inte tUl medan i länanser att bör utöva delegerad befogenhet. i och anser att paragrafen bör inledas med en bestämraelse omskyldighet för att samråda med berörda kommuner vid viktigarebeslut. Länsslyrelsen i län anser attdelegationsfrågan bör anstå tills översynen av BL är klar. ställer sig kritisk tUl så omfattandedelegationsmöjligheter som NVK föreslår. Detta gäller särskUt beträffandedispensmöjligheterna enligt 16 § fjärde stycket. Strandskyddsinttesset harenligt föreningen sin väsentliga betydelse just i de fall ett statligtinttesse, t. ex. ett naturvårdsintresse, står mot ett koramunalt iniresse.Svenska turhtföreningen anser att delegation tUl kommun kan medföra brist påenhetlighet och ensartad bedömning av vissa dispensfrågor m. ra. Hithörandefrågor bör enligt föreningen övervägas ytterligare, 4.6.1Ansvar för skada på naturen (1 § iredje stycket) Förslaget tiUstyrks av lanlbruksstyrelsen,länsstyrelserna i , , och , Älvsborgsoch samt och . Förslaget avstyrks däreraot av hovrätten över Skåneoch , , domänverket, vattenlagsutredningen,skogsindustriernas samarbetsulskolt, och . Hovrätten över och anser detolämpligt att utesluta uttrycket "vid arbetsföretag eller eljest".Den föreslagna lydelsen leder enligt hovrätten knappast tanken tUlarbetsföretag eller liknande utan synes snarare innebära en inte avseddbegränsning av bestämmelsens räckvidd. anser att det om näringsverksamhetöver huvud skall kunna bedrivas är nödvändigt att ha kvar skä-lighetsbegreppet.Den föreslagna lydelsen strider enligt verket mot bestämraelsen i 3 § NVL,enUgt vUken vid prövning av fråga rörande na-tarvård tillbörlig hänsyn skalltas tUl övriga allmänna och enskilda inttessen som berörs av frågan.Vattenlagsutredningen anser det logiskt omöjligt att undanröja alla verkningarav en skada som inte kan undvikas. Även om stadgandet inte ärsttaffsanktlonerat, bör enligt vatten-lagsutredrungen nuvarandeskälighetsbedömning finnas kvar. 4.6.2 Nationalparksbestämmelser m. m. NVK:s förslag om starkare skydd förvarg och järv i nationalpark (6 § andra stycket) tiUstyrks av allaremissinstanser som uttalat sig i frågan, näraligen ,länsstyrelserna i , och , och lämnas utanerinran av . , länsstyrelserna iJämtlands och . och raenar att i saramanhanget bör frågan om samernassärrättigheter inom nationalpark tas upp. föreslår att denuvarande undantagen utgår och att i stäUet ersättning får utgå I de fallpågående markanvändning avsevärt försvåras. Enligt länsstyrelserna i Jämtlandsoch utgör samernas speciella rättigheter som sammanhänger medrenskötseln ett hinder mot en god naturhushållning och en önskvärd bevakning avnaturvårdsintresset. anser det väsentligt attförbjuda all jakt inom nationalpark. Föreningen anser att samernas intressen inationalparkerna nödvändigtvis måste samordnas med de oavvisliga kraven frånnaturvårdssynpunkt på bevarande och överlevnad av djurju-ter. En ändring i 4 § NVL som gervidgade möjligheter att använda Institutet nationalpark föreslås avnaturvårdsverket. Detta syfte kan enligt verket nås om orden "visslandskapstyp i dess naturliga tUlstånd" ersätts av t. ex. "en vissnaturtyp orörd". Även beträffande naturreservatsbestämmelserna föreslårverket vissa motsvarande ändringar för att bestämmelsen enligt verkets meningbättre skall svara mot de syften för vilka naturreservat bUdas. 4.6.3 Gottgörelse för intrång i naturvårdsintresse (12 §andra stycket och 42 § andra siycket) NVK:s förslag om möjlighet förlänsstyrelsen att i samband med beslut om undantag från naturreservatsföreskrifter föreskriva gottgörelse för intrånget i naturvårdsintresset (12 §andra stycket) tillstyrks i princip eller lämnas utan erinran av deremissinstanser som uttalat sig, nämligen , länsstyrelserna iStockholms, , , och . ansertUlägget alltför diffust i sin utformning. Det bör enligt förbundet i vartfall framgå att gottgörelsen skall vara "skälig". Förslaget ora motsvarandebefogenhet för i saraband raed tUlstånd tUl bebyggelse, takteller annat arbetsföretag (42 § andra stycket) tillstyrks av ,planverket, länsstyrelserna i , , ochVästernorrlands län, och . anför att denföreslagna korapletteringen till lagen 5 1974.1 saml. Verket anser att NVL dessutom borde kompletteras med en bestämmelsesom ger staten rätt att under vissa omständigheter lösa in mark. En sådanlösenrätt för staten borde enligt verket finnas t. ex. i de faU där statenåläggs att betala så stor intrångsersättamg för inskränkning i pågåendemarkanvändning att fastighetens totalvärde i stort sett får anses ersatt.Svenska fömtsätter att bestäramelsen blir tillämpligockså inom naturvårdsområden enligt den föreslagna 19 §. anser förslaget, för vUket sannoliktlagen (1972: 350) om fornminnen stått modeU, vara raotiverat i och för sig. Detkan emellertid innebära att en väghåUare drabbas hårt ekonomiskt.Bestäraraelsen bör därför korapletteras raed "ora det är av väsentligbetydelse för naturvården", 4.6.4Förverkandepåföljd (37 § sista stycket) Förslaget tillstyrks av ,planverket, länsstyrelserna i , , ochVärmlands län. anser att också hus sora byggts istrid raot förordnande enligt NVL bör kunna anses sora "utbyte" avbrott och kunna förklaras förverkat. Accepteras inte en sådan tolkning, börenligt verket bestämmelsen kompletteras med orden "eller egendom somframbragts genom sådant brott". Länsstyrehen i anser detnödvändigt att innebörden av bestämmelsen klarläggs närmare.Vattenlags-utredningen framhåller att det måste vara svårt att bestämmastorleken av utbytet, eftersom exploatören genom bokföringsåtgärder kanförhindra att verksamheten frarastår sora vinstgivande. Det bör därför enligtutrednmgen övervägas, om det inte är lämpligare att vid sidan av det normalastraffet för fysiska personer införa en möjlighet tiU ekonomiska sanktionermot juridiska personer. Därjämte kan man enligt utredningen tänka sig etteventueUt vitesföreläggande för att stoppa fortsatt exploatering. Utredningenerinrar om att frågan om ekonomiska sanktioner f. n. utreds av utredningen (Ju1973:11) om eventueU reformering av det ekonomiska sanktionssystemet inomstraffrätten. i avstyrker förslaget undermotivering att en förverkandepåföljd synes alltför sttäng. Hovrätten över och framhåller isammanhanget att NVK inte tillräckligt belyst frågan ora hur efterlevnaden avde olika bestäramelserna i lagen skaU konttolleras ocb vera som i första handskall ha ansvaret för att överträdelser beivras, 4.6.5Talan mot förordnande om naturvårdsområde och i läntUlstyrker NVK:s förslag att talan skall föras hos Kungl, Maj:t, Lanlbruksstyrelsen, , länsstyrelsernai och , LRF och ansluter sigtiU reservantema i NVK och anser att besvären bör prövas av kammarrätt, anseratt det i fråga om förordnanden enligt den föreslagna 19 § bör ankorama påallmän dorastol att avgöra om inskränkningama är av sådan storlek att de skallvara ersättningsgrundande, 4.6.6 Utvidgad talerält för Av de remissinstanser som har uttalat sig i dennafråga tUlstyrker förslaget, medan i Jämtlandslän anser det onödigt att får rätt besvära sig också vidvägrade tillstånd, anför att en fråga som NVK intetagit upp men som verket finner angelägen är den om rätt för staten att imdervissa fömtsättaingar lösa mark. Enligt verket bör staten ges lösenrätt i falldär avsevärd del av fastighets värde ersatts genom inttångsersättning, Enligt hovrätten över och är detolämpligt att sådana förordnanden och tUlstånd sora avser skydd förlandskapsbUden utan särskild prövning av skall ersättas avmotsvarande lagregler. anser att fastställd arbetsplan för aUmän väginte bör omfattas av strandskydd enligt den nya lagen.