prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Ävennär en tvist väcks vid AD som första domstol måste givetvis avgöras, om tvistengrundas på ett anställningsförhållande. Detta aren grundläggande förutsättningför AD:s behörighet enligt 2 kap. 1 ii i lagförslaget. Brister dennaförutsättning skall tvisten alltså avvisas. En sådan prövning måste AD företaäven enligt nuvarande ordning (beträffande vissa gränsfall se dock AD 1933 nr69, 1934 nr 92-95, 1936 nr 37 och 1939 nr 49; jfr. även AD 1946 nr 17), Genomandra stycket utvidgas lagens tillämpningsområde i vissa fall även till tvistersom inte har sin grund i ett anställningsförhållande. Det rör sig i dessa fallom tvister som inte angår förhällandet mellan arbetsgivare och arbetstagare idenna deras egenskap, I14 kap, RB finns bestämmelserom förening (kumulation)av mål. Väcker någonsamtidigt flera käromål mot samme svarande, skall käromålen enligt 14 kap, I iiRB handläggas i en rättegång orn de stöder sig pä väsentligen samma grund. Villsvaranden till gemensam handläggning väcka talan mot käranden angående sammasak som har gemenskap med denna eller talan rörande fordran som kan gå iavräkning mot kärandens, skall enligl 14 kap, 3 ii RB båda målen handläggas ien rättegäng, om svaranden begär det före huvudförhandlingen, Enligl 14 kap. 6ii RB fär olika mål även i annat fall handläggas i en rättegång, om det är tillgagn för utredningen. Dessa bestämmelser är tillämpliga även i rättegängei i arbetstvister.En förutsättninghärför är dock att de mål som skall handläggas gemensamt är av sädanbeskaffenhet som anges i första stycket i förevarande paragraf, dvs. utgör arbetstvister.Däremot fär bestämmelserna i inte tillämpas, om parterna vill att en tvistav annan beskaffenhet skall handläggas gemensamt med en arbetstvist, eftersomolika rättegångsforrner då är tilllämpliga (se 14 kap. 7 ii RB). Som jag harframhållit i den allmänna motiveringen kan en sädan gemensam handläggningemellertid i vissa fall vara lämplig från processekonomisk synpunkt, Pä grundhärav har i andra stycket föreskrivits att detta kan ske, om rätten med hänsyntill utredningen och övriga omständigheter finner sådan handläggning lämplig.Vid avgörandet av denna fråga bör domstolen beakta bl, a. kärandens intresse avatt ett avgörande av arbetstvisten inte fördröjs av den gemensamma handläggningen. En tvist kan enligt andrastycket handläggas gemensamt med en arbetstvist såväl vid tingsrätt som vidAD. En förutsättning härför är emellertid att talan väckts genomstämningsansökan vid samma domstol som upptagit arbetstvisten. Målen behöverdock inte ha väckts . Sedan målen förenats vid tingsrätt med stöd avandra stycket, kan de handläggas gemensamt även vid fullföljd av talan tillAD. Sädan kumulation kan däremot inte ske först där, när målen inte harhandlagts gemensamt vid tingsrätten. Talan mot tingsrättens avgörande i målenskall ju dä fullföljas till olika domstolar, AD resp, hovrätt. Att kumulationinte heller kan ske i AD av en dit fullföljd arbetstvist med en tvist som överhuvud taget inte prövats av tingsrätten framgår av vad anförts om atttalan i målen måste ha väckts vid samma domstol. Har mäl förenats med stödav andra stycket hindrar detta inte att rätten sedan särskiljer målen, om dettaanses lämpligare. Sådant särskiljande kan ske, oavsett vilken inställningparterna har till denna fråga. Givetvis utgör dock parternas inställning enviktig omständighet vid bedömningen om särskiljande skall ske. Särskiljs måleni tingsrätt, får de inte överklagas gemensamt till AD, I så fall kan endast arbetstvistenöverklagas dit, medan talan beträffandeden andra tvisten fär fullföljas tillhovrätt. Sker särskiljandet först sedan de överklagats till AD, kan endast arbetstvistenprövas. Den andra tvisten bör med tillämpning av principerna för 2 kap, 7 ii ilagförslaget i stället överlämnas till den hovrätt, till vilken talan skulle hafullföljts om tvisterna hade särskiljts redan i tingsrätten. Detsamma gäller omarbetstvisten återkallas eller avvisas i AD, Nägon uttrycklig lagregel häromhar jag inte ansett erforderlig. För äD:s del innefattar andra stycket ocksäen forurnregel. Bestämmelsen skulle ju annars vara meningslös. Däremot innebärbestämmelsen inte att tingsrätt blir automatiskt behörig att ta upp ett sådantmål som avses i andra stycket. Någon särskild forumbestämmelse har inte helleri övrigt meddelats för att underlätta gemensam handläggning enligt dennabestäm- melse.För att sädan handläggning skall kunna ske, krävs alltså att tingsrätten enligtbestämmelserna i 10 kap, RB är behörig att ta upp detta mål. I kap. 2 ii Dennaparagraf innehåller vissa undantag frän den i I kap, 1 i; givna huvudregeln omlagens tillämpningsområde, Iförsta stycket anges i fyra punkter vissa generella undantag. Ipunkt I undantas mål som enligt lag får tas upp endast av viss tingsrätt ellersom skall handläggas av tingsrätt i annan sammansättning än som anges i RBeller i lagen om rättegängen i tvistemål om mindre värden. Detta undantag tarsikte pä bl, a, hyrestvister, arrendetvister, patenttvister, vissa tvister omupphovsrätt eller om rätt till fotografisk bild, militära tvistemål, sjörättsmål.Sädana tvister som nämnts torde i vissa fall kunna uppkomma även ianställningsförhållanden och därigenom vara att anse som arbetstvister. Pägrund av punkt I faller de dock utanför den nu föreslagna lagen. Beträffande hyrestvisterär dock att märka, att dessa enligt särskild föreskrift i vissa fall skallprövas av AD och inte av fastighetsdomstol. Enligt 12 kap, 71 ii jordabalkenskall nämligen klandertalan mot beslut av hyresnämnd, liksom hyrestvister sominte ankommer pä hyresnämnds prövning, tas upp av AD, om tvisten rörkollektivavtal. Denna bestämmelse lämnas orubbad av den nu föreslagna lagen. Enligtpunkt 2 gäller ett undantag för mål som skall handläggas av tingsrätt medtillämpning av konkurslagen eller ackordslagen. Detta undantag, som bl.a, tarsikte på tvistiga konkursfordringar vilka handläggs i jävsprocess, harbehandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2). I punkt 3 föreskrivs ett undantagför mäl om skadestånd i anledning av brott, om talan med stöd av 22 kap. I, 3eller 4 ii RB förs i samband med åtal för brottet. Den domstol som upptagitåtalet för brottet är i ett sådant fall behörig att ta upp ocksä anspråket omskadestånd, även om domstolen saknar behörighet enligt de forumregler somannars gäller för domstolen enligt 10 kap, RB, Upptas skadeståndsanspråket,handläggs målet i sin helhet enligt reglerna för brottmål. Genom undantaget ipunkt 3 blir det möjligt att i samband med ätal för brott vid allmän domstoläven föra talan om sådant anspråk pä skadestånd i anledning av brott vilketgrundas på ett anställningsförhållande. Möjlighet finns alltså i ett sådantfall att välja mellan att yrka skadestånd i en arbetstvist, som handläggsenligt den nu föreslagna lagen, eller att framställa yrkandet i samband med ätalför brottet, varvid denna lag inte blir tillämplig. Denna möjlighet finns varesig skadeståndsanspråket, om det framställs i en arbetstvist, skall i förstainstans prövas av tingsrätt eller av AD. Enligt22 kap, 5 ii RB kan domstol, som upptagit ett skadeståndsanspråk i samband med ätalför brott, därefter förordna att detta anspråk skall som särskilt mälhandläggas i den ordning som gäller för tvistemål, om detta medhänsyn till utredningen eller av andra skäl är lämpligt. Sker detta blir lagenom rättegängen i arbetstvister åter tillämplig, om skadeståndsanspråket grundaspå ett anställningsförhållande. Är arbetstagaren organiserad, bör det avskildamålet rörande skadeståndsanspråket med tillämpning av principerna för 2 kap. 5ii första stycket i lagförslaget överiämnas till AD, om part yrkar det.Framställs inte sådant yrkande, skall målet i stället avvisas. När domstol isamband med ätal för broll tagit upp eu skadeståndsanspråk, som röroorganiserad arbetstagare, och därefter förordnar att anspråket skallhandläggas som ett särskilt mål, upphör inte domstolens behörighet att prövadetta anspråk även om sädan behörighet skulle saknas enligt 10 kap, RB, Detavskilda målet rörande skadeståndsanspråket fullföljs dock till AD och intetill hovrätt. Punkt 4 innehåller ettundantag för mäl om ersättning för yrkesskada. Denna term har inte definieratsi den föreslagna lagtexten men bör ges samma innebörd som den har enligt lagen(1954:243) om yrkesskadeförsäkring, Enligl den lagen skall med yrkesskadaförstås skada till följd av olycksfall i arbetet - vartill hänförs ävenolycksfall vid färd till eller från arbetsstället, om färden föranletts av ochstått i nära samband med anställningen - vidare skada som i annat fall harorsakats av arbetet och framkallats genom inverkan av ämne eller strålandeenergi samt slutligen, om Kungl. Maj:t sä föreskriver, skada som pä annat sättän genom olycksfall orsakats av arbetet och framkallats genom inverkan avensidiga, ovanliga eller ovanligt ansträngande rörelser, av fortgående,upprepat eller ovanligt tryck, av skakningar eller vibrationer från maskinereller verktyg eller av buller eller smitta (se vidare en med stöd häravutfärdad kungörelse 1954:644), Med skada avses enligt nämnda lag kroppsskada samlskada pä konstgjord lem eller därmed jämförlig anordning. Mäl om ersättning föryrkesskada skall alltså enligt punkt 4 liksom avgöras av allmändomstol i vanlig processuell ordning. Ett undantag föresläs dock för det fallatt tvisten rör kollektivavtals rätta innebörd, I sä fall skall tvistenhandläggas enligl den föreslagna lagen och alliså med stöd av 2 kap, 1 ii lasupp av AD som första domstol. Det kan tilläggas att undantaget i punkt 4 inteheller hindrar att talan förs vid AD om kollektivavtalets giltighet ellerbestånd, I detta fall gäller ju målet inte ersättning för yrkesskada, även omutgången i denna kollektivavtalstvist är avgörande för om rätt till sädanersättning föreligger. Också påföljd för brott mot kollektivavtalet kangivetvis föras vid AD, även om brottet består i att bestämmelserna i avtaletom ersättning för yrkesskada inte har iakUagils, Andra stycket innehållervissa undantag frän lagen för tvister på den offentliga sektorn, Sornutvecklats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5,7) dras gränsen för lagenstillämpningsområde i huvudsak i enlighet med gränsen för det avtalsbara ochdet inte avtalsbara området. Tvister om avtalsförbjudna frågor skall intehandläggas enligt denna lag, orn inte annat särskilt föreskrivits. Sådanasärskilda föreskrifter föresläs i lagen om anställnings- skydd,de övriga lagar som reglerar uppsägning eller avskedande i vissa fall samt i statstjänstemannalagenoch kommunaltjänstemannalagen (se avsnitt 7,3). Tvister om tillämpning avdessa lagar faller alltså in under den nu föreslagna lagen även såvitt gäller avtalsförbjudnafrågor. Enligt ämbetsansvarskommitténs förslag till nya regler omdisciplinansvar för offentliga tjänstemän skall detta gälla även beträffandetvisterom sådant ansvar. Beträffande tvister om avtalsbara frågor skall lagen iprincip tillämpas. Ett särskilt undantag uppställs dock för tvister om sådanafrågor som trots alt de är avtalsbara ändå regleras i annan författning än lag.Detta undantag tar främst sikte pä frågor om pensionsförmåner samt förmån isamband med tjänsteresa eller förrättning. 1den män den föreslagna lagen blir tillämplig på tvistersom härrör från denoffentliga sektorn, avskärs den administrativa besvärsrätl som f n. kan finnaspä denna sektor. Delta gäller dock inte beträffande tvister om s. k. skälighetsfrågor,dvs. frågor som enligt avtal skall avgöras av arbetstagaren (se förslaget tilländring av lagen om inskränkning i rätten alt föra lalan mol offentligarbetsgivares beslut). Dennaparagraf, som i huvudsak motsvarar 11 ii andra stycket LAD, innehållerbestämmelser om verkan av skiljeklausul i arbetstvister. Enligt1 ii lagen om skiljemän kan tvister angående sak, varom föriikning är tillåten,genom avtal mellan parterna hänskjulas till avgörande av en eller fleraskiljemän. En erinran om all detta gäller även i fråga om arbetstvister harintagits i förevarande paragraf Från denna regel har dock uppställts tvåundanlag. Det ena undantaget, som f n. återfinns i 11 ii andra stycket LAD,avser tvister som gäller förklaring enligt 7 ii kollektivavtals-lagen attkollektivavtal inle skall gälla eller att part skall vara befriad frånförpliktelse enligt sådant avtal (angående della undanlag se prop. 1928:39 s.183), Det andra undantaget, som står i överensstämmelse med ÄD:s praxis (se AD1954 nr 12), gäller framtida tvister rörande föreningsrätt. Detta undanlag ärtillämpligt vare sig tvisten grundas på lagen om förenings-och förhandlingsrätteller avser tillämpningen av ett kollektivavtal som till äventyrs innehåller ensjälvständig reglering av föreningsrätten. Frånsett dessa undantag kanemellertid varje arbelslvist avgöras av skiljemän. Detta gäller ävenbeträffande ivisler om olovliga slridsåtgärder (jfr. AD 1966 nr 20). Enskiljeklausul utgör hinder föratt 11 tvisten prövad vid domstol. Detta rältegångshinderär dock inte av sädan beskaffenhet som skall beaktas av domstolen självmant.Enligt 34 kap. 2 ii RB skall invändning om sådant rältegångshinder framställasav svaranden då han första gången skall föra lalan i målet vid domstolen. Underiälerhan det, förfaller hans rätt alt framställa denna invändning. Var han av lagaförfall hindrad alt dä göra in- vändningen,skall han i stället framställa denna sä snart det kan ske efter det attförfallet upphörde. Närskiljeklausul intagits i kollektivavtal, uppstår ell särskilt problem beträffandeen enskild föreningsmedlems bundenhet härav, I och för sig är det tydligt alten sädan klausul - liksom andra bestämmelser i kollektivavtal - binder inlebara avtalsslulande organisation utan även dess medlemmar (se prop, 1928:39 s,183 samt AD 1929 nr 20, 1933 nr 98, 1962 nr 8 och 1972 nr 30; jfr, AD 1962 nr21). Som AD i ett fall framhållit skulle en i kollektivavtal inlagenskiljeklausul vara föga effektiv, om den enskilde medlemmen inte tillsammansmed sin organisation skulle vara bunden av denna. 1 så fall skulle nämligenklausulen ulan större svårighet kunna kringgås av organisation som av nägotskäl önskar undvika skiljeförfarande. Vid skiljeförfarande enligt en sädanklausul torde organisationen med tillämpning av den i 4 kap. 5 ii förstastycket i lagförslaget intagna bestämmelsen kunna föra talan för medlemmensräkning, om kollektivavtalet inte uttryckligen föreskriver annat elleravtalsparterna eljest kommit överens om att organisationen inte skall ha sådan lalerätt.Fråga uppstår dock vad som skall gälla för det fall alt organisationenundandrar sig att föra medlemmens lalan. Denna fräga måste till en början bliberoende av om kollektivavtalet kan anses ge medlemmen rätt att i elt sådantfall själv föra talan vid den med skiljeklausulen avsedda skiljenämnden.Innebär kollektivavtalet att endast organisationer fär uppträda inför nämndenoch att en enskild medlem utan sin organisations stöd alltså saknar rätt attsjälv föra lalan inför denna nämnd, torde denne i stället kunna föra sin talanvid domstol. Medlemmen kan ju inte vara utesluten från rätten att fl sin talanprövad av vare sig skiljenämnd eller domstol. 1 detta fall utgör skiljeklausulenalltså inte nägot hinder för prövning av dennes talan i rättegäng vid domstol. Annoriundaförhäller det sig emellertid, om kollektivavtalet medger medlemmen att självföra talan inför händelse hans organisation undandrar sigalt föra hans talan. I ett sådant fall blir medlemmen bunden avskiljeklausulen, om han kan inverka på valet av skiljemän. Praxis hos ADuppvisar exempel pä att ett skiljeavtal, enligt vilket skiljemännen skall utsesav de avtalsslulande parterna, i en sådan situation som nämnts modifieratsav parterna på så sätt att medlemmen lått överta sin organisations rätt attutse skiljemän (se AD 1933 nr 98 och 1962 nr 21; jfr. AD 1929 nr 20). Ommedlemmen emellertid inte ges nägot inflytande på valet av skiljemän, blirfrågan om hans bundenhet av skiljeklausulen enligt AD:s praxis beroende avvilka garantier som ändå finns för en opartisk prövning av medlemmens talaninför skiljenämnden (se AD 1972 nr 30), 7,1,2Domstolarna i arbetstvister (2 kap.) 1kap, 1 ii 1denna och följande paragraf dras gränsen mellan AD:s och tingsrätternasbehörighet att som första domstol uppta och avgöra en arbetstvist, I förevarandeparagraf regleras området för AD:s behörighet. Att AD härvid är enda domstolframgår av 2 kap, 4 ii i lagförslaget. De motsvarande regler om äD:s behörighet som gäller f n. och somersätts av de nu föreslagna reglema återfinns i I och 11 ii LAD. AD:sbehörighet alt ta upp en tvist enligt förevarande paragraf skall prövas avdomstolen självmant, alltså oberoende av om svaranden gör invändning omrättegångshinder eller ej. Framställs sädan invändning först på ett sentstadium i rättegängen hindrar detta inte - om den är riktig - att målet dåavvisas (se 34 kap, RB), Somjag har nämnt i specialmotiveringen till I kap, I ii skall enligt lagförslagetmed begreppet "tvist" förstås den sak som är föremål för process.Till skillnad från vad som ansetts gälla vid tillämpningen av LAD är AD såledesenligt lagförslaget behörig all ta upp även mål där någon meningsskiljaktighetinle råder mellan parterna, alltså ostridiga krav. Alt sådana krav emellertidkan framställas vid tingsrätt genom ansökan om lagsökning ellerbetalningsföreläggande, även om tvist rörande anspråket enligt huvudregeln i 2kap. I ii skall tas upp och avgöras av AD som första domstol, framgår av denföreslagna lagen om lagsökning och betalningsföreläggande för fordringsanspråki anställningsförhållanden (se avsnitt 7.2). Enligt./ors/o stycket är AD för det första behörig alt ta upp tvister omkollektivavtal. Härmed förstås tvister om kollektivavtals giltighet, beståndeller rätta innebörd, tvister huruvida visst förfarande strider motkollek-livavtal samt tvister om påföljd av sådant förfarande (jfr, 4 ii förstastycket 1 kollektivavtalslagen och 11 ii första stycket LAD). 1I ii första stycket kollektivavtalslagen definieras kollektivavtal som ettavtal mellan ä ena sidan arbetsgivare eller förening av arbetsgivare och åandra sidan fackförening eller annan liknande förening av arbetstagare omvillkor, som skall lända till efterrättelse för anställning av arbetstagare,eller om förhällandet i övrigt mellan arbetsgivare och arbetstagare. Vidtillkomsten av kollektivavtalslagen och LAD förutsattes att ocksä kollektivauppgörelser mellan arbetsgivare och sädana grupper av arbetstagare som inteframträdde som organisationer skulle kunna betraktas som kollektivavtal, trotsall kollektivavtalslagen inte var tillämplig pä ett sådant avtal. Föredragandedepartementschefen uttalade i anslutning härtill att även tvister om avtal avdetta slag borde kunna prövas av AD (prop. 1928:39 s. 248 och 250; jfr. s.234-235, där lagrådet uttalade sig i motsatt riktning). AD har ocksä i börjanav sin tillvaro ansett sig behörig att pröva även tvister om andra kollektivaavtal än sädana som avses i kollektivavtalslagen (AD 1932 nr 104; jfr. AD 1935nr 149 och 1939 nr 107). begreppetkollektivavtal i varje fall i allmänt språkbruk vara förbehållet sådant avtalsom regleras i kollektivavtalslagen. 1 det nu föreliggande lagförslaget hardet däri använda begreppet kollektivavtal samma innebörd som det har enligtkollektivavtalslagen. AD:s behörighet att pröva kollek-tivavialstvister enligtförsta stycket av förevarande paragraf omfattar således endast tvister omkollektivavtal som ingåtts mellan arbetsgivare eller förening av arbetsgivare,å ena sidan, och förening av arbetstagare, å andra sidan. Rättsverkningarna avett i kollektiva former slutet avtal, som dock ej är att anse somkollektivavtal i den nu angivna bemärkelsen, fir i stället prövas i sammaordning som tvister om andra arbetsavtal vilka inte är av kollektivavtalsnatur. I sista hand kan denna prövning med stöd av 2 kap. 3 ii i lagförslagetändå utföras av AD, Enkollektivavialstvist kan i visst fall röra även en oorganiserad arbetstagare.Av 2 ii kollektivavtalslagen framgår all kollektivavtal som slutils av föreningär bindande för föreningens medlemmar även efler det att dessa trätt ul urföreningen, under förutsättning all de inte är bundna av annat kollektivavtal.Det kan därför inträffa att en arbetstagare, som trätt ut ur sin förening ochdärefter inte gått in i en annan förening, alltjämt är bunden av kollektivavtalsom slutits av den förening han tidigare tillhört. En tvist mellan dennearbetstagare och hans arbetsgivare om della kollektivavtal skall prövas av ADsom första domstol. För all AD skall vara behörig att la upp denna tvisl krävs inleall arbetstagaren är bunden av kollektivavtalet för talansväckande. Däremot måste tvisten hänföra sig till en tidpunkt då han var bundenav avtalet. Enligt 4 kap. 5 ii i lagförslaget har arbetslagarens förraförening räll att väcka och ulföra talan vid AD på den förutvarande medlemmensvägnar. Denne fir inle själv väcka talan vid AD, om inte föreningen undandrarsig att föra hans kärandetalan. Enligtförsta stycket är AD vidare behörig all pröva andra tvister mellan arbetsgivareeller förening av arbetsgivare, å ena sidan, och förening av arbetstagare ellermedlem i sådan förening, å andra sidan. Frånsett del fallet att en oorganiseradarbetsgivare uppträder som part är alltså för AD:s behörighet avgörande alt enförening av arbetsgivare eller arbetstagare eller medlemmar i sädan föreningstår som parter i målet. I detta fall avgörs AD;s behörighet med hänsyn tillorganisationsförhållandena för talans väckande (jfr 10 kap. 15ii RB). Andrastycket innehåller en erinran om au AD pä grund av annan lagstiftning kan varabehörig att som första domstol la upp även andra tvister än som avses i förstastycket. Enligt mitt förslag till följdändringar med anledning av den nuföreslagna lagen (se avsnitt 7.3) kommer sådana avvikande forumregler allfinnas i kolleklivavtalslagen, lagen om förenings-och förhandlingsrätt, statstjänstemannalagen,kommunaltjänstemannalagen och arbetarskyddslagen. Enligt dessa lagar - liksomenligt den anmälda lagen om facklig förtroendemans ställning påarbetsplatsen - skall ADnämligen alltid vara behörig att som första domstol pröva tvist omtillämpningen av lagarna eller vissa bestämmelser däri, även om tvisten röroorganiserade arbetstagare. Detkan anmärkas att AD enligt särskild lagstiftning även kan komma alt handläggavissa slags ärenden. Sålunda tillkommer det AD enligl 26 och 27 §ii lagen omförenings- och förhandlingsrätt saml 6 § lagen om medling i arbetstvister alli vissa fall förelägga part vid vite all fullgöra förhandlingsskyldighet ochandra i samband därmed hörande skyldigheter. 1tredje stycket äterCmns en kumulationsregel av liknande slag som intagils i 1kap. I ii andra stycket i lagförslaget. Enligt 14 kap. RB kan under vissaförutsättningar olika mål förenas vid AD, om domstolen är behörig beträffandedessa mål. av mäl kan ske även mellan olika parter, om det ärtill gagn för utredningen (14 kap. 6 ii RB). Enligt den nu föreslagna kumulationsregelnkan emellertid även arbetstvister, som AD enligl första eller andra stycket iförevarande paragraf inle är behörig all la upp, i vissa fall handläggasgemensamt med en tvist mellan samma eller olika parter vilken omfattas av ADrsbehörighet. En förutsättning härför är dock att AD anser sädan gemensamhandläggning lämplig med hänsyn till utredningen och övriga omständigheter. Omskäl föreligger, kan domstolen därefter särskilda målen. Regelni tredje stycket tar endast sikte på arbetstvister, alltså sådana tvister som angettsi I kap. 1 ii första stycket i lagförslaget. Den i andra stycket i sammaparagraf intagna kumulationsregeln medger dock att även tvistefrågor, som intehänför sig till förhällandet mellan arbetsgivaren och arbetstagaren i dennaderas egenskap, kan handläggas gemensamt med tvister som avses i förevarandeparagraf Dennaparagraf innehåller bestämmelser om behörig domstol för de arbetstvister sominte skall tas upp av AD som första domstol.