prop · FX0395 · 1974-12-31 00:00:00 — varje framställning om bevisupptagning enligt 1946 årslag. Bestämmelser av detta slag synes emellertid inte böra tas upp i lagen utanutfärdas av Kungl. Paragrafens andra slycke bör kompletteras med enbeslämmelse av innehåll, att framställningar enligt bevisupptagningskonventionensänds direkt till centralorganet i berörd stal. Som anförts bör del dock varamöjligt alt också i fortsättningen sända framställningen till UD. Lagen om bevisupptagning ål utländsk domstol utgår frånatt framställning om bevisupptagning överlämnas till domstol av UD och attmeddelanden från den svenska till den utländska domstolen översänds till UD förvidare åtgärd. Vissa undantag görs, främst i fråga om framställning fråndomstol med vilken svensk domstol får skriflväxla (1 och 12 §§). Utses UD till centralorgan enligt konventionen, medför etttillträde till denna sålunda ingen ändring av lagen i nu berörda hänseende. UDfår då även i fråga om framställningar enligl bevisupplagningskonventionen ståsom mottagare och förmedla framställningarna till behörig domstol. Protokolloch andra meddelanden som rör bevisupptagningen kommer, som också förutsätts iart. 13, all återsändas samma väg. Den översättning som blir nödvändig avframställningar till svenska domstolar får ombesörjas av UD. Nyssnämnda lag innehåller enligl promemorian en regleringsom i allt väsentligt motsvarar konventionens krav. Ett exempel på detta är 7 §i lagen. Den som skall höras eller i övrigt fullgöra någol får enligl detlagrummet åberopa inte endast RBrs regler ulan också bestämmelserna i densökande staten i fråga om rätt att vägra efterkomma vad som begärs av honom.Enligt konventionen förpliktar sig att erkänna sådana rättigheter ochskyldigheter enligl RB och, under förutsättning att de angetts iframställningen eller senare bekräftats, enligt domstolslandets lag (art. 11första stycket). Enligl art 27 b) utgör konventionen inget hinder förfördragsslulande stat att på grund av intern lag eller praxis införa en för denhörde generösare reglering än den konventionen anger. Enligt 3 § andra stycket i lagen skall rätten, när denfinner all begärd åtgärd skall vidtas av annan domstol, vidarebefordraframställningen dit och underrätta den sökande domstolen. Skyldighet attunderrätta den utländska domstolen föreskrivs konvention (art. 13)men däremot inte i bevisupplagningskonventionen. Någol undanlag från dennuvarande ordningen bör emellertid inte göras beträffande framställningarenligl sistnämnda konvention. I två hänseenden föranleder enligt promemoriankonventionen ändring i lagen om bevisupptagning ål utiändsk domstol. Art. 8 ikonventionen innehåller beslämmelser om rätt för domare att närvara vidbevisupptagning enligt konventionen. Rätlen all närvara innebär inte någon rättatt ställa frågor eller agera på annat sätl vid förhöret. Detta kan endast skemed domstolens tillstånd. En lagbestämmelse synes böra införas som svarar mol konventionsbestämmelsen. Anledningsaknas att begränsa närvarorätten till bevisupptagning enligt denna konvention. 1 8 § andra stycket nämnda lag finns bestämmelser omskyldighet för domstol att efterkomma begäran om tillämpning av särskiltförfarande vid bevisupptagningen. Sådan begäran skall efterkommas, om dettainte strider mot svensk lag. Som framgått av det föregående sträcker sigbevisupptagningskonventionens krav längre. Del begärda förfarandet skall kommatill användning så snart det inle är oförenligt (incompatible) med svensk lageller dess tillämpning omöjliggörs på grund av intern praxis, dvs. den ordningsom tillämpas vid bevisupptagning inför svensk domstol, eller på grund avpraktiska svårigheter (impossible of performance by reason of its internalpractice and procedure or by reason of practical difficuhies). Kravet på oförenlighet med svensk lag innebär all delpraktiskt taget krävs ett direkt förbud i lag mot del begärda förfarandet föratt det skall kunna underlåtas. De övriga undantagen är likaså mycket snäva.Det räcker inle all del begärda förfarandet vållar svårigheter för domstolen.För att en domstol skall undgå att efterkomma begäran om viss form, som inte äroförenlig med svensk lag, måste förfarandet vara i praktiken omöjligt attgenomföra på ett riktigt sätt. Som exempel anges i förarbetena tillkonventionen en framställning om bevisupptagning genom 'cross-examination' iett land där erfarenhet saknas av sådan bevisupptagning. Konventionsreglerna innebär sålunda snävare möjligheterall undgå att tillämpa särskilt förfarande än gällande lag. Det blir därför vidett tillträde till konventionen nödvändigt att foga en särskilt bestämmelse ifråga om framställningar enligt denna till 8 § andra stycket. I del föregående har föreslagils att Kungl. Majrt fårutfärda bestämmelser om innehållet i framställning enligl lagen ombevisupptagning vid utländsk domstol. Åtskilliga andra frågor i anledning avkonventionen bör regleras på motsvarande sätt. Som exempel nämns frågan omtillämpligt språk i framställning från svensk domstol och om regleringen avkostnadsfrågorna. 1 promemorian framhålls slutligen att det vid ett svenskttillträde till bevisupplagningskonventionen synes angelägel alt noggrannaanvisningar lämnas domstolarna om förfarandet vid framställning ombevisupptagning och att formulär till blanketter för sådan framställningutarbetas. Remissinstanserna godtar i huvudsak vad i promemoriananförs i denna del. Reservalionslöst tillstyrks förslagel eller lämnas utanerinran av och tingsrätter, , Föreningen och . Några remissinstanser tar uppfrågan om ytterligare ändringar i gällande lagstiftning. konstaterar all det vad angår innehållet iframställning om bevisupptagning i art. 3 finns en utförligare uppräkning än i3 § första stycket lagen om bevisupptagning vid utländsk domstol. Enliglpromemorian bör de utförligare konventionsbestämmelserna gälla vid varjeframställning om bevisupptagning enligl denna lag men bestämmelserna bör inletas upp i lagen utan utfärdas av Kungl. Hovrätten har ingen erinranhäremot. För vinnande av enhetlighet kan förtjäna övervägas all låta de nuvarandebestämmelserna om framställnings innehåll utgå ur lagen och i stället utfärdasi kungörelseform. Enligl hovrättens uppfattning bör nämnda paragraf ävenutformas så all del framgår att framställning om bevisupptagning kan sändasantingen direkt till vederbörande stats centrala organ eller liksom hittillslillslänas UD för vidare åtgärd. Liknande synpunkter framförs av Stockholmshandelskammare. anmärker i della sammanhang alt svårigheternaför domstolarna all göra framställning om bevisupptagning på elt främmandespråk, även om del främmande språket är engelska, torde bli avsevärda. Enligltingsrättens mening är därför en centraliserad översättning genom UDrs försorgatt föredra. Om domstolarna själva skall ombesörja översättningarna, synes detnödvändigt med anvisningar om förfarandet i denna del, särskilt i fråga ombestyrkande av översättnings riktighet. Med hänsyntill offentlighetsprincipen och stadgandet i 5 kap. 3 § RB behövs enligt Sveahovrätt inte någon särskild bestämmelse i svensk lag motsvarande art. 8. Malmötingsrätt anser att närvarorätten blir av betydelse endast i de fall, dåförhandling för bevisupptagning av någon anledning inle är offentlig. 1promemorian anges att rätten att närvara inle innebär någon räll all ställa frågoreller agera på annat sätt vid förhöret och att della kan ske endast meddomstolens tillstånd. Enligt tingsrättens mening kan domstolen inte ulanlagändring meddela sådant tillstånd och det finns inle heller skäl all göra endylik lagändring. Sveahovrätt delar den i promemorian framförda uppfattningen, alt art. 9 andraslyckel kräver en ändring i 8 § andra slyckel lagen om bevisupptagning ålutiändsk domstol så att del framgår att framställningar om sådant förfarandefrån stater anslutna till konventionen måsle efterkommas i vidare mån än somför närvarande gäller. Hovrätten anser all ullrycket 'oförenligt med'visserligen torde ha i huvudsak samma innebörd som 'strider mot' men att'intern praxis eller praktiska svårigheter' måste motsvaras av en hänvisningtill 'sedvänja eller praktiska svårigheter' eller liknande ullryck. Malmötingsrätt anser all del är svårt all bedöma verkningarna i särskilda fall aven ändring till uttrycket 'oförenligt med'. Särskilt mol bakgrund av alt RBrsbeslämmelser i allmänhet inle är utformade som direkta förbud tordetillämpningssvårigheterna bli stora. Hur skall exempelvis förfaras, om engelskdomstol begär, all någon skall avlägga ed Prop, 1974r95 90 påatt en av honom undertecknad skriftlig vittnesutsaga är riklig? Kan åtgärdenvägras under hänvisning till alt den är oförenlig med svensk lag? Överhuvudfinner tingsrätten den fråga som regleras i artikeln alltför litet utredd ipromemorian. Vad som i denna del anförs är svårbegripligt på grund avkortfattad behandling. SärskUt gäller detta vad som sägs om 'crossexamination'.Hovrätten för påpekar å andra sidan i fråga om tillålligheten iSverige av "crossexamination' att korsförhör i princip inte är oförenligtmed RBrs bestämmelser. Sveahovrätt anser att i tillämpningskungörelse bör upptas mot art. 5 svarandeskyldighet för det centrala organet att underrätta ansökande myndighet omeventuella invändningar mol gjord framställning. På det centrala organet lordeenligl art. 12 också ligga all pröva frågan om vägran all vidta begärd åtgärd(jfr 1 § andra stycket kungörelsen (1947r848) med särskilda beslämmelser ombevisupptagning åt domstolarna i vissa främmande stater). Beträffandesistnämnda fråga anförs liknande synpunkter av hovrätten för . Malmötingsrätt framhåller att I § lagen om bevisupptagning vid utiändsk domstol f.n.begränsar de åtgärder, som kan begäras av utländsk domstol, mer än vad somföljer av art. I. Lagens ståndpunkt förefaller onödigt restriktiv ochdet synes vara skäl att i denna del anpassa lagen till konventionen.Tingsrätten ifrågasätter även, huruvida inte sista meningen i art. 7 börföranleda ändring av 3 § första stycket samma lag eller i vart fall av 4 §lagen om bevisupptagning ål utländsk domstol. Promemorian synes utgå frän attvad avser innehållet i art. 11 en konventionsanslutning inte skulle föranledaändring i 7 § sistnämnda lag. Redan vid nuvarande tillämpning av lagrummetframstår som tveksamt humvida domstolen har skyldighet att ex officioefterforska i främmande lag upptagen räll för den hörde att vägra någol. 1artikeln förutsätts bl.a. begäran av anmodad myndighet och därefter följandebekräftelse av den anmodande. Tingsrätten finner del angeläget att i lagenklargörs, huruvida begäran enligl artikeln av den anmodade myndigheten skallframställas ex officio eller endast på hemställan av den hörde. DOJVunderstryker angelägenheten av att noggranna anvisningar lämnas domstolarna omförfarandet vid framställning om bevisupptagning och all formulär tillblanketter för sådan framställning utarbetas. Det synes lämpligt att för dessauppgifter bildas en arbetsgrupp med företrädare för förslagsvisjustitiedepartementet, statskontoret och . Själva framställningen avblanketter blir sedan i första hand en sak för . Liknande synpunkterframförs av Föreningen . 1rättegång uppkommer inle sällan behov av att anlita annan stats Prop, 1974r95 91 myndigheter för alt få hjälp med att vidta nägon tillrättegången hörande åtgärd, t.ex. delgivning av handling eller upplagande avbevis. Mellan de flesta europeiska stater har därför funnitsöverenskommelser om hur sådan internationell samverkan skall gå till. Bland demultilaterala överenskommelser pä området som har anslutit sig tillmärks främst angående vissa till civilprocessen hörandeämnen. I fräga om delgivning är denna överenskommelse numera ersatt av 1965 årsHaagkonvenlion om delgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden avcivil eller kommersiell natur. På den straffprocessuella sidan kan nämnas deneuropeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål . Vadsärskilt gäller de nordiska länderna kan erinras om det praktiskt mycketbetydelsefulla s.k. skandinaviska rättshjälpsprotokollel av . Dennaöverenskommelse, vilken gäller mellan , och , gör detmöjligt för domstol och åklagarmyndighet i ell land alt begära delgivningeller bevisupptagning direkt hos behörig myndighet i annat skandinaviskt land. Den ökande samfärdseln mellan länderna har naturligenefter hand aktualiserat olika frågor om ytterligare förbättringar ochförenklingar av del internationella samarbetet i rättsliga angelägenheter. Eltsådant spörsmål utgör tanken på införandet av nordisk vittnesplikl. Ett annatavser möjhgheterna att ersätta det skandinaviska rättshjälpsprotokollel med enför alla nordiska länder gemensam reglering av de frågor som behandlas där. EttIredje spörsmål med nära anknytning till de övriga gäller tillträde till1970års om bevisupptagning! utlandet i mål och ärenden av civileller kommersiell natur. Frågorna om nordisk vittnesplikt och vidgatgiltighetsområde för del skandinaviska rättshjälpsprotokollel har varit föremålför nordiska departementsöverläggningar. Dessa överläggningar är nu avslutade.En långt gående enighet har uppnåtts beträffande såväl införandet av gemensammaregler om nordisk vittnesplikl som utvidgning av systemet med direkta kontakterför delgivning och bevisupptagning myndigheterna emellan inom . Tiden ärdärför inne att nu la upp dessa frågor till slutlig behandling. Jag finner detlämpligt att i della sammanhang även behandla frågan om svenskt tillträde till1970 års bevisupptagningskonvention. 9.2.1 Behovet av gemensamma regler Enligl svensk räll anses vittnesplikl åligga var och ensom är underkastad den svenska statsmakten. Det gäller i första hand svenskamedborgare. Dessa anses underkastade vittnesplikl, även om de är bosatta eller uppehåller sig utanför landet. Vittnespliklen gälleri princip också utländska medborgare som vistas här. Däremot har annan utländskmedborgare inle någon skyldighet att infinna sig här i landet för att vittna.1 detta fall är svensk domstol hänvisad till att antingen söka förmå den somönskas hörd all inställa sig frivilligt eller alt begära all han hörs infördomstol i den främmande staten. Motsvarande ordning gäller i övriga nordiskaländer. Vad gällerde närmare fömtsättningarna och formerna för att höra vittnen finns vissaskillnader mellan de nordiska länderna. Skyldigheten att inställa sig somvittne är i och underkastad vissa begränsningar med hänsyn tillresvägens längd. Några sådana inskränkningar gäller inle i , Finlandeller . I hörs vittne numera inle under ed eller försäkran,vilket som huvudregel är fallet i de andra nordiska ländema. 1 ochSverige skUjs mellan vittne och målsägande, en skillnad som i princip inteupprätthålls i övriga länder. Olikheter finns också beträffande sanktioneringenav vitlnesplikten o.d. Trots deolikheter som således finns mellan de nordiska ländernas lagstiftning påområdet råder det dock stor överensstämmelse i fräga om de grundläggandereglerna om inkallelse och hörande av vittnen. Denna omständighet i föreningmed den intensiva samfärdseln mellan de nordiska länderna utgör en viktig delav bakgmnden till det medlemsförslag som väcktes i ominförande av en vittnesplikl som sträcker sig över ländernas gränser. Som ellannat motiv härför framhölls önskvärdheten av att principen ombevisomedelbarhet så långt möjligt upprätthålls hos domstolarna. Ytterligareframhävdes all målens handläggning kan påskyndas, om domstolarna inte behöverföranstalta om bevisupptagning genom annat lands myndigheter. 1yttranden över medlemsförslagel som inhämtades från myndigheler ochorganisationer i de olika nordiska länderna fick detta ell klart positivtmottagande. På hemställan av juridiska utskott rekommenderadedärför rådet medlemsländernas regeringar alt utreda förutsättningarna för atti vart och ell av länderna införa skyldighet alt vittna vid domstol i annatnordiskt land. Det kan tilläggas all utskottet i sitt betänkande bl.a.påpekade att man under utredningsarbetet borde uppmärksamma behovet avliknande regler för part i faderskaps- och äklenskapsmål. Medanledning av rekommendationen ägde överläggningar rummellan företrädare för justitiedepartementen i , , ochSverige. Del visade sig föreligga elt gemensamt intresse av alt utvidga denföreslagna inställelseskyldigheten för vittnen till att gälla inle baramålsägande, som hörs i anledning av åklagarens talan, ulan också part i vissaindispositiva tvistemål. Även i fråga om de närmare vUlkoren förinställelsepliki nåddes enighet i alla väsentliga hänseenden. Man var ävenöverens om att regler i ämnet borde Prop, 1974r95 93 tas upp i ensartad lagstiftning i de olika länderna. Pågrundval av dessa diskussioner upprättades inom justitiedepartemenlel i juni1972 en promemoria (Ds Ju 1972rl5) om nordisk samverkan i rättegång m.m. 1promemorian lades fram förslag till svensk lag om nordisk vittnesplikl. Vidremissbehandlingen av promemorian fick förslaget om införande av möjlighet fördomstol att kalla person i annat nordiskt land till inställelse inför domstolenöverlag ett positivt gensvar. De erinringar som framfördes gällde väsentligenenskildheter rörande lagstiftningens närmare utformning. Sedan remissbehandlingen avslutats har ytterligarenordiska överläggningar ägt rum. Härvid har enighet nåtts om utformningen avensartade lagar om nordisk vittnesplikl. Även från , som inle deltagit idet tidigare samarbetet, har förklarats att man där är beredd att genomföramotsvarande reglering. För egendel vill jag uttala min tillfredsställelse över alt frågan om nordiskvittnesplikl nu synes stå inför sin lösning. Lagstiftningen saknar direktmotsvarighet på andra håll i världen. För de nordiska ländernas del harlikheten i rättslig tradition, del livliga umgänget över gränserna och despråkliga förhållandena skapat särskilda förutsättningar för mer långtgåendeförenklingar och förbättringar av det processuella samarbetet än vad som varitmöjligt att uppnå genom internationell samverkan i övrigt på området. Det nuaktuella förslagel är ett värdefullt led i den fortgående utvecklingen av dellanordiska samarbete. Frånrättssäkerhetssynpunkt är det uppenbarligen av stor betydelse att vittnen ochandra förhörspersoner avger sina utsagor direkt inför den domstol som dömer imålet. Endast med en sådan ordning kan den för rältegångsförfarandet vikligagrundsatsen om bevisomedelbarhet förverkligas fullt ul. Ett system med nordiskvittnesplikl är dessutom ägnat alt nedbringa tiden för handläggningen av målen.Jämfört med nuvarande regler om bevisupptagning vid utländsk domstol innebärdet också att ökade möjligheter skapas för att i brottmål höra vittnen och målsägandesom finns i annat nordiskt land. Någrahinder av principiell eller praktisk natur mot införande av ett syslem mednordisk vittnesplikl föreligger inte. Vid de nordiska överläggningarna i ämnethar enighet nåtts om sådana för samtliga länder godtagbara begränsningar ivittnespliklen som krävs för att denna inle oskäligt skall betunga de enskildamedborgarna. Vad gällerformen för genomförandet av den nordiska vittnespliklen har enighet rått om altbehövliga regler bör meddelas genom ensartad lagstiftning i de olika länderna.Denna metod står i överensstämmelse med art. 37 i och harprövats vid tidigare tillfällen ulan att visa sig vara förenad med olägenheter.Jag ansluter mig därför till bedömningen i promemorian i denna del. Någonanledning att i den nordiska överenskommelsen om samverkan vid delgivning ochbevisupptagning (se 9.3) Prop,1974r95 94 uttryckligen ange att de fördragsslutande ländernameddelar ensartade regler om nordisk vittnesplikl synes inte finnas. Som påpekas av en del remissinstanser kommer värdet av enreform rörande nordisk vittnesplikl givetvis att variera i skilda delar avlandet. Störst betydelse lär en sådan ordning få för domstolarna i vissa gränsområden.Men även för domstolar i tätorter med betydande inslag av utiändsk arbetskraftkan del praktiska värdet av ell syslem med nordisk vittnesplikt bli påtagligt. Jag förordar mot denna bakgrund alt en lagstiftning omnordisk vittnesplikl nu kommer till stånd. Reformen bör genomföras ihuvudsaklig överensstämmelse med det remitterade förslaget.-Som framhålls ipromemorian bör de svenska bestämmelserna ges karaktär av undantag från ochtillägg till RBrs reglerom hörande av vittne, målsägande eller part. 9.2.2 Personer som bör omfattas av nordisk vittnesplikt' Under de nordiska överläggningarna har enighet uppnåtts omalt kretsen av dem som skall omfattas av nordisk vittnesplikl inle börbestämmas efter medborgarskap utan i första hand med hänsyn till bosättninginom . Inställelseskyldighet inför svensk domstol skall således åliggaden som är bosatt i annat nordiskt land. Någol krav på att han också uppehållersig i bosäliningslandet har däremot inte ansetts böra ställas upp. Det ärtillräckligt all han vistas i något av de fördragsslulande länderna. Också jagfinner denna avgränsning av personkretsen lämplig. Som framgår av promemorian har frågan om bosättningenvarit föremål för ingående diskussioner vid de nordiska överläggningarna. Någolenhetligt bosättningsbegrepp finns f.n. inle i något av de nordiska länderna.Det har därför varit nödvändigt att något närmare precisera det föreslagnakravet på bosättning. Enighet har härvid rått om all del inte bör ställassärskilt höga krav vare sig i fråga om vistelsens längd eller i annathänseende. För egen del vill jag påpeka att värdet av vittnespliktenskulle minska avsevärt, om bosältningsbegreppel gavs ett för snävt innehåll. Enviktig grupp i sammanhanget utgörs av personer som har tagit anställning iannat nordiskt land men som under exempelvis större och semestraråtervänder till sill hemland och genom mantalsskrivning, faslighets-innehave.d. är fast knutna dit. I promemorian förespråkas bl.a. med tanke härpå attdet enda kriteriet för bosättning bör vara var den som skall höras regelmässigthar sin dygnsvila förlagd. Några remissinstanser har dock anmärkt all ett såutformat bosättningsbegrepp blir svårt att tillämpa och altgränsdragningsproblem inte kan undvikas. Enligt min mening är de vid remissbehandlingen uttaladefarhågorna överdrivna. I del övervägande antalet fall torde det inte föreligganågra 'Inställelseplikt för målsägande och part behandlas under9.2.12 resp. 9.2.13. svårigheter att avgöra i vilket land den som skall hörasregelmässigt har sin dygnsvila förlagd. Samtliga omständigheter bör härbeaktas, såsom vistelsens längd, avsikten med vistelsen och den anknytningtill uppehållslandet som vistelsen medför. Har någon sökt och erhållitstadigvarande arbete i ett annat nordiskt land, lorde han i regel få anses bosattdär i och med att han påbörjat anställningen. Feriearbele under någonsommarmånad bör däremot inte vara tillräcklig kvalifikation. Motsvarande börgälla den som bedriver studier i annat land. Tillfällig vistelse i ett land börsåledes falla utanför bosättningsbegreppet. Vistelse än ett parmånader bör emellertid vara tillräcklig för den föreslagna lagens tillämpning.Mot bakgrund av vad nu anförts bör några nämnvärda svårigheter inte uppstå fördomstolarna att avgöra när bosällningskravel skall anses uppfyllt. En remissinstans tar upp frågan om vem som har attförebringa utredning om ell vittnes bosättningsförhållanden. Det ankommer självfalletpå domstolen att pröva att förutsättningama för alt inkalla någon med stöd avvitlnespliklslagen är uppfyllda. Den främsta upplysningskällan är härvidlagden part som har åberopat vittnet. Kravet på utredning får dock inle ställasför högt. Anledning saknas att t.ex. fordra manials-skrivningsbevis ellerliknande handling för all styrka en uppgifi om var den som skall höras ärbosall. En uppgift om all ett vittne är bosatt i annat nordiskt land börregelmässigt kunna godlas, om inte särskilda skäl finns att ifrågasättauppgiftens riktighet. Enhgl promemorian skall person som är bosatt i menuppehåller sig i annat nordiskt land inte kunna inkallas till svensk domstolmed stöd av den föreslagna lagen. Detta synes mig vara en rimlig lösning.