prop · FX03158 · 1974-12-31 00:00:00 — attttaktatparter, sora önskade att tredje stats rättigheter skulle varaåterkaUeliga, kunde faststäUa detta i traktaten eller genom förhandlingar medttedje staten. Mot bakgnmden av dessa olika omständigheter hade koraraissionenföreslagit regeln att en tredje stats rättighet inte skulle vara återkaUelig,om det visades att rättigbeten varit avsedd att inte kunna återkallas ellerändras utan ttedje statens samtycke. En sådan av-sUct borde norraalt framgå aviiraehållet i eUer arten av de traktatbestäraraelser på vUka rättighetengrundades eUer av någon mellan traktat-partema och ttedje staten ttäffadöverenskommelse eller uppgörelse. Artikeln antogs av konferensen utan någondiskussion. I art. 38 fastslås att bestämmelsema i art. 3437inte på något sätt hindrar att en regel som intagits i en ttaktat kan blibindande för tredje stat som intemationell sedvanerättsregel, när den är erkändsora sådan, 1 sin kommentar konstaterade ILC att en meUan vissastater ingången ttaktat kunde innehåUa en regel, eller för något område ellervattendrag upprätta en regim, sora sedermera blir aUmänt accepterad av andrastater och övergår tUl att bli bindande för andra stater genora sedvanerätt.Exerapel härpå utgjorde Haagkonventionerna ora lagar och bruk i lant-krig,överenskomraelsema om neutraliseringen av och olika fördrag rörandeintemationella flodvägar och vattenvägar. Likaså kunde en konvention avsedd attkodifiera gällande sedvanerättsregler komraa att bb bettaktad sora den allmänterkända formuleringen av sedvane-rättsreglema i fråga även av stater som intevar anslutna tUl konventionen, I inget av dessa faU var det traktaten själv somhade rättsverkan för ttedje stat. Källan tiU reglernas bindande verkan förandra stater än partema var sedvanerätt, inte ttaktaten. Kommissionen hadedärför inte ansett att en direkt bestämmelse ora den utsttäcka tiUäraplighetsora regler i en ttaktat kunde få genom sedvanerätt borde intagas i konventionen.Den hade dock genom förevarande artUcel velat klargöra att sådana verkningar avsedvanerätt inte uteslöts genom vad som utsagts i artiklarna om traktater ochtredje stat, ILC förklarade vidare att det inom kommissionenhade övervägts, om ttaktater som skapade s, k, objektiva regiraer, dvs,förpliktelser och rättigheter som gäUde för alla ("erga omnes"),skuUe bU föremål för särskUd reglering i konventionen. En del raedlemmar avkommissionen hade ansett detta motiverat och hade därvid särskUt avsettttaktater ora neutralisering eUer demUitarisering av särskUda territorier elleroraråden och ttaktater ora navigationsfrihet på intemationella floder ochvattenvägar. Sora ett exempel hade också nämnts fördraget om , Andramedlemraar raedgav att traktatförpliktelser och traktaträttigheter i vissa fallkunde få verkan "erga omnes", men det berodde enligt deras raeninginte på att vissa traktater hade en särskUd ställning i traktaträtten. Falleni fråga hörde antingen tiU dem som avsågs i art, 36 eller till dera som täcktesav det allraänna förbehåUet i förevarande artikel. Konmiissionen hade ansettatt en särskUd regel ora de regiraer sora avsågs inte hade utsikt att bUallmänt accepterad. Bestäramelsen i art. 36 om ttaktater avsedda att skaparättigjieter tiU förraån för stater i aUraänhet, tiUsararaans raed de följderav sedvanerätt sora nämndes i förevarande artikel, utgjorde en viss rättsliggrundval för uppkomsten av traktatförpliktelser och traktaträttigheter medverkan "erga omnes". Längre kunde man f. n. inte gå. Vid konferensen föreslog att orden"erkänd som sådan" skulle tiUäggas tUl ILC:s text efter"internationeU sedvanerättsregel". Den syriska delegationen sade sigmed detta tiUägg vUja ange att en regel för att bli bindande för en tredje statraåste vara erkänd av denna stat sora internationeU sedvanerättsregel, AUtflera nya stater blev medleraraar av det intemationeUa statssainfundet medsamma suveräna rättigheter sora andra stater, och det kunde inte korama i frågaatt de skulle påtvingas sedvanerättsregler, i vUkas utformning de inte tagitdel. Det syriska förslaget sora i debatten stöddes av flera öststater,latinamerikanska stater och arabstater antogs av konferensen. och föreslog var för sig attartikeln skuUe strykas. Den finländske delegaten motiverade sitt förslag raedforraeUa skäl. Artikeln var inte påkallad i en konvention som uteslutandebehandlade traktaträtten. befarade att artikeln i den praktiskatUlämpningen kunde leda tUl att tredje part ålades förpliktelser till vilkaden inte saratyckt. Detta kunde avhålla stater från att ratificera konventionen.Förslagen om strykning av artikeln fick dock inte något mera allmänt stöd vidkonferensen. Konventionens del IV innehåller bestäramelser oraändring av traktater och inleds raed art, 39, vari fastslås att en traktat kanändras genora överenskoraraelse mellan parterna och att reglema i del II ärtUlämpliga på en sådan överenskommelse, ora inte traktaten föreskriver annat, I sin koraraentar tUl artikeln förklarade 7LC attintemationeU rätt enligt kommissionens mening inte uppställer något krav påatt en överenskommelse om ändrmg (eller upphävande) av en traktat måste ingåsi samma form som traktaten eller i en form som är likvärdig raed traktatens.Det har ibland hävdats att så skulle vara fallet. sågatt denna åsikt återspeglade konstitutionell praxis i vissa stater och inteintemationeU rätt. Normalt ändrades en traktat genom en annan traktat iskriftlig form. Reglerna i del IIblev då tUlämpliga på överenskoraraelsenom ändring av traktaten. Det stod emeUertid partema fritt att välja vUken formsom helst för överenskoraraelsen. En traktat kunde även ändras genora rauntiigeUer t, o, ra, tyst överenskommelse. Artikeln var inte avsedd att hindra detta.Artikeln antogs av konferensen utan ändring. Art. 40 innehåller särskUda bestämmelser rörandeändring av multilaterala traktater. Enligt mom. 1 gäUer dessa bestämraelser,såvitt traktaten i fråga inte själv anger annat. I mom. 2 föreskrivs att ett ändringsförslag skalldelges alla de fördragsslutande staterna och att varje sådan stat skall harätt att deltaga i beslut om vilka åtgärder förslaget skall föranleda, liksomockså i förhandlingarna och avslutandet av en överenskommelse ora ändringen.En stat sora har rätt att tUlträda traktaten skall enligt mom. 3 också ha rättatt tillträda ttaktaten i dess ändrade förra. Mom. 4 fastslår att en stat soraredan är part i traktaten och inte tUlträder ändringsöverenskom-raelsen inteblir bunden av denna. En stat som blir part i traktaten efter ikraftttädandetav denna överenskoraraelse anses emeUertid enligt mom. 5, ora staten inte självuttryckt annan avsikt, ha tUlträtt ttaktaten i dess ändrade förra. En sådanstat anses dessutom i förhåUande till traktatparter som rate är bundna avändringsöverenskoraraelsen ha tillträtt traktaten i dess tidigare form, ILC frarahöll i sin komraentar att multUateralattaktater nuraera inte sällan själva innehåller bestäramelser ora raöjlighetenatt ändra dera. Det starkt ökade antalet traktater mellan ett mycket stortantal stater hade vidare raedfört att det var uteslutet att endast raedgeändring genom överenskoraraelse meUan samtUga parter. Det hade blivit alltvanligare att ändringsöverenskoraraelser sattes i kraft raellan de stater somgodkände ändringama, raedan ttaktaten fortsatte att gälla oförändrad mellanövriga parter. Några detaljerade sedvanerättsregler kunde inte härledas ur demycket varierande ändringsklausuler sora förekora i mul-titaterala traktater,Koraraissionen hade inte heller ansett sig böra utforraa fuUständigastandardregler i äranet. Det var dock enligt dess mening önskvärt attkonventionen skulle innehålla vissa gmndläggande regler om ändruigsförfärandet. ILC understtök att förevarande artikel endast avsågändringsöverenskoraraelser i egentiig raening, dvs, sådana som utarbetas föratt ändra en traktat meUan alla parter. Även om de ofta tillträddes av endasten del avpartema, var det en väsentlig skillnad raeUan dessa överenskoraraelser ochsådana sora från början var avsedda att gälla meUan en begränsad krets avparter. Dessa senare överenskoraraelser raeUan en del av partema behandladesför sig i nästa artikel. Artikelns mom. 2 avsåg att säkerställa varje partsrätt att bli konsulterad vid ändring av en traktat. Kommissionen var raedvetenora att det inte säUan förekorarait att en gmpp av parter geoorafört enrevision av en traktat utan att samråda raed de övriga. Koramissionen ansågeraellertid att det låg i det genora en ttaktat upprättade rättsförhållandetsnatur, att varje part borde bli tUlfrågad i saraband med ändringar i traktaten.Detta krav var en direkt följd av parternas skyldighet att handla boim fide isitt förhåUande tUl varandra. Genom bestämraelsen i raora. 3 beaktades att ävenstater sora hade rätt att tUlträda traktaten och särskUt de stater soradeltagit i traktatens utarbetande raen ännu inte tUlträtt denna kunde varaintresserade av ändringar i ttaktaten, Bestämraelsen gav dem rätt att tiUträdatraktaten i dess ändrade förra. Däremot hade koraraissionen inte ansett att detfanns anledning att gå längre och även tiUerkänna dera rätt att deltaga iförhandlingarna ora ändringsöverenskoraraelsen. Bestämraelsen i raora. 4 var egentligen endast enföljd av den allraänna regeln i art, 34 att en ttaktat mte mnebärförpliktelser för en stat som inte är part i traktaten. Koramissionen hadeemellertid ansett det böra klargöras att denna allraänna regel gäller även förändringsöverenskoraraelser, såvitt inte ttaktaten föreskriver annat. De i raora. 5 faststäUda presumtionsreglema tjänadeett praktiskt syfte, eftersora det förekora att stater vid tUlträde av entraktat inte angav hur de ställde sig tUl ingångna ändringsöverenskoraraelser.Vid formuleringen av dessa presumtioner hade koramissionen följt principen atten stats tUlttäde av en ttaktat, ora staten inte angett annat, skall ha sådanverkan att största raöjliga antal stater koramer att bli örasesidigt bundna avtraktaten. Artikeln antogs av konferensen utan annan ändringän att uttrycket "varje part" i mora. 2 ersattes raed "alla defördragsslutande staterna". Ändringen föreslogs av Nederländema, soraangav syftet därraed vara att täcka det fall att stater önskade ändra entraktat sora ännu inte trätt i kraft. I sådant fall finns inga"parter" i konventionens raenmg. Art, 41 avser fall där två eller flera av parternai en raultilateral traktat avser att ingå en överenskommelse för att modifieratraktaten endast dem eraellan. Enligt huvudregeln i mom. 1 är enöverenskoraraelse av detta slag tUlåten, ora den inte påverkar övriga partersställnuig vid ut- övandeav sina rättigheter eller fullgörande av sina skyldigheter enligt traktaten ochinte raodtfierar bestäraraelser, från vilka en avvikelse skulle vara oförenligmed ett effektivt förverkligande av traktatens ändaraål och syfte sora heUiet,I mom. 2 föreskrivs att parter som avser att ingå en sådan överenskoraraelseskaU underrätta övriga parter därom, ILC framhöll i sin kommentar att en uppgörelseraeUan två eller en mmdre gmpp av parter, varigenora dessa sökte raodifierattaktaten sins-eraellan utan att bereda övriga parter tiUfälle att deltaga, lågpå ett annat plan än en ändringsöverenskommelse i vars utformning partema allmäntdeltagit, även ora den sedan inte ratificerats av aUa. ArtUceln avsåg frärastatt ange vUlkoren för att överenskoraraelser om modifikationer av detta slagskuUe kunna anses tUlåtUga, Som ett ytterUgare skydd mot otUlbörligamodifikationer av en traktat hade kommissionen föreslagit regeln att parter somhade för avsikt att ingå en sådan överenskommelse skulle i förväg underrättaövriga parter om raodifikationema i fråga. Sådan skyldighet borde enligtkoraraissionens mening föreUgga även i det fall att traktaten självuttryckligen tUlät vissa modifikationer, såvida inte traktaten angav annat. ArtUceln antogs av konferensen raed endast enraindre redaktionell ändring av den av ILC föreslagna texten. Viss diskussion förekora vid konferensen rörandeett ändringsförslag av , enligt vilket artikeln inte skulle varatUlämplig på de traktater mellan ett begränsat antal stater sora avses i art.20: 2. Liksora fallet är med reservationer tUl en sådan traktat, borde enligtförslagsställarens mening även en modifikation av traktaten raeUan vissa avpartema kräva alla övriga parters samtycke. Mot förslaget anfördes invändningarav bl. a. , som ansåg det angeläget att undvika en inskränkning avmöjligheten att genom överenskommelser "inter se" raodifiera traktaterav det slag sora avses i art. 20: 2, Enligt den danska delegationens mening varanalogin med reservationer mera skenbar än verkUg, Att det vid tiden för enmultUateral traktats ingående fanns skäl att utesluta reservationer tiUtraktaten hindrade inte att det senare i samband med traktatens tUlämpningkunde uppstå behov av modifikationer mellan vissa av parterna. Det fanns ingenanledning att utesluta sådana modifikationer, förutsatt att de övrigaparternas rättigheter inte träddes för när. Bestämmelserna i artikelns mom. 1b) gav dessa parter tUlräckligt skydd. Del IV i ILC:s utkast innehöll enytterligare artikel, enligt vilken en traktat kunde raodifieras genora enpraxis vid dess tiUärapning som visade att partema överenskomrait om attmodifiera traktatens bestämmelser. ILC förklarade i en relativt kortfattadkoraraentar, att artikeln avsågfaU där det utbUdat sig en fast praxis, av vilken fraragick att parternaaUraänt samtyckt tiU att ttaktaten tUlärapades på ett sätt sora avvek frånnågra av dess bestämraelser. Vid konferensen föreslog flera delegationer attdenna artikel skulle strykas. Efter en ingående debatt, under vilken flertalettalare var starkt kritiska mot den av ILC föreslagna artikeln, beslötkonferensen att artikeln skuUe utgå. Allmäntom traktaters ogiltighet och upphörande Konventionens del V handlar om traktaters ogiltighet,upphörande och suspension. Dess avsnitt 1 innehåller aUmänna bestämmelser ochinleds med art, 42, sora fastslår att gUtigheten av en traktat eUer av en statssaratycke tUl att vara bunden av en traktat kan bestridas endast när det följerav konventionen. Likaså skaU en ttaktats upphörande, suspension elleruppsägning, utora genora tUlärapning av traktatens egna bestäraraelser, kunnaäga rura endast i enlighet raed konventionen. ILC frarahöU i sin komraentar tUl artikeln attkonventionen innehöll en uttömmande uppräkning av de grunder som kunde åberopasför åsidosättande av traktatförpliktelser. Föreskriften att det raåste ske ienlighet med konventionen syftade på konventionen i dess helhet och inte endastpå de artiklar som kunde vara särskilt relevanta i det enskUda fallet. Kommissionen hade inte ansett"obsolescence" eller "desuetude" böra upptagas sora ensärskUd grund för traktaters upphörande. Även ora den faktiska orsaken tUl atten traktat upphörde att gälla kunde vara att den blivit obsolet, var dock denrättsliga grunden för upphörandet i ett sådant fall att partema saratyckt tillatt låta traktaten förfalla, vUket fraragått av deras förhållande tiU denna,EnUgt koraraissionens mening täcktes därför dessa fall av regeln om en traktatsupphörande genora partemas samtycke (art, 54: b). Kommissionen hade inte heller funnit det böranämnas som en särskUd rättslig grund för ttaktatförplUctelsers upphörande, atten part upphört att existera som folkrättssubjekt. Kommissionen påpekade vidare att frågor oraverkningarna av statssuccession, liksom också frågor om den statsansvarighetsom kunde uppkomma i samband med traktaters upphörande, hade lämnats åt sidan,såsom framgick av det genereUa förbehåUet i konventionen (art, 73), Vid konferensen vidtogs några ändringar avredaktionell natur i artikeln. På förslag av redaktionskommittén infördesefter "GUtigheten av en traktat" orden "eller av en statssaratycke tUl att vara bunden av en traktat", TiUägget avsåg att täckafrågor som gällde en parts bundenhet av en raultilateral ttaktat raen intetraktatens gUtighet sora sådan. Enligt art, 43 skaU en traktats ogUtighet ellerupphörande inte på något sätt befria en stat från sådana i traktatenfastställda förpliktelser sora åvUar staten enUgt intemationell rätt oberoendeav ttaktaten, I art, 44 behandlas frågan ora en traktats delbarhetvid tUlärapningen av reglerna i del V, Mom. 1 avser uppsägning, frånträde ellersuspension av en traktat enligt traktatens egna bestäraraelser eUer enligtart, 56. En sådan åtgärd måste avse hela traktaten, om inte annat överenskommits.Mom. 25 innehåller dels särskUda bestämmelser rörande de fall som avses i art.4953 ocb art, 60, dels aUmänna bestämraelser ora en traktats delbarhet i deövriga fall där fråga kan uppkomma ora ogUtighet eller ora upphävande,frånträde eller suspension på grundval av konventionen. Enligt sistnärandabestäraraelser kan konventionens regler om OgUtighet och upphävande ra, ra,under vissa förhållanden inte göras gällande med avseende på hela ttaktatenutan endast i fråga ora särskilda klausuler. Så är fallet, ora den grund soraåberopas hänför sig enbart tUl vissa bestärada klausuler i traktaten, vUkalåter sig särskUjas från återstoden av traktaten i tillärapningshänseende ochinte vid traktatens ingående utgjorde en väsentlig förutsättning för den andrapartens eller de andra partemas saratyeke tUl ttaktaten. En ytterUgarefömtsättning är att ett fortsatt fullgörande av återstoden av traktaten inteskulle vara obUligt, I sin koraraentar framhöll ILC att den funnitdelbarhetsprincipen raed vissa undantag kunna äga tUlämpning vid ogUtighet,upphävande och suspension. Allmänt sett föreföll det koraraissionen oriktigtatt traktater raeUan suveräna stater skulle i sin helhet kunnaogUtigförklaras, upphävas eller suspenderas i faU där skälen för en sådanåtgärd hänförde sig till helt sekundära bestämraelser i traktaten. Sådanabestäraraelser kunde ibland eliraineras utan att balansen mellan parternasintressen näranvärt rubbades. Med hänsyn tiU att ttaktater grundade sig påörasesidigt samtycke, fick delbarhetsprincipen å andra sidan inte tUlärapas påett sådant sätt att grundvalen för partemas samtycke väsentligt förändrades.Koramissionen hade således sökt finna en lösning som respekte- radetraktatens ursprungUga grundval raen också hindrade att traktaten heltåsidosattes, när anledningen sararaanhängde med bestämraelser sora inte utgjortnågon väsentiig fömtsättning för det ömsesidiga samtycket. I debattema vid konferensen uttalade sig fleraväststater för en utvidgning av raöjligheten till separabUitet, i avsikt attdärigenora i största möjliga utsträckning undvika att hela traktater blevogUtiga, och vissa latinamerikanska stater intog en mera resttiktivhållning tiU delbarhetsprincipen och tryckte på gmndsatsen ora ttaktatersintegritet, Meningama bröt sig särskilt i fråga ora traktaters delbarhet vidtUlärapning av den nya regeln ora jus cogens i art, 53, Diskussionen härorakoraraer att beröras i saraband raed anraärkningarna till denna artikel, TUl den av ILC föreslagna texten gjordes vidkonferensen på förslag av ett tUlägg i raora, 3, varigenorasora ytterligare vUlkor för en ttaktats delbarhet uppställdes, att ettfortsatt fuUgörande av återstoden av traktaten inte skulle vara obilUgt,Bestämmelsens syfte var enUgt förslagsstäUaren att förhindra att en stat skullekunna bestrida gUtigheten av en del av en traktat raen kräva att resten avtraktaten skaU fullgöras, även ora detta slculle vara ytterst orättvist raot deövriga partema. I art, 45 fastslås regeln att en stat går föriustigrätten att åberopa oraständigheter som kan göra en ttaktat ogUtig eUer som kanutgöra skäl tUl att sätta en traktat ur kraft, om staten efter att ha fåttkännedom om oraständigheterna i fråga antingen uttryckligen raedger eUer genorasin hållning raåste anses ha accepterat, att traktaten är gUtig eller förblu: ikraft. Regeln skall vara tUlämplig i de fall som avses i art. 4650 samt art.6062. I sin koraraentar framhöll ILC att artikeln gavuttryck åt den i folkrätten erkända principen att en stat inte skaU tUlåtasuppnå fördelar genom att inta en position sora strider raot en tidigare intagenhållning. Det var en princip sora hade särskUd betydelse på traktaträttens oraråde.Det kunde tänkas att en stat, efter att ha fått kännedom om exempelvis att detförelåg ett väsentUgt fel i en traktat, att dess ombud överskridit sinabefogenheter vid traktatens ingående eller att den andra parten brutit raottraktaten, likväl fortsatte att tUlärapa traktaten i fråga som om inget häntoch först åberopade en sådan omständighet, när den av helt andraskäl önskade frigöra sig från sina förpliktelser enligt traktaten. Den nänradaprincipen, sora fick anses hänga sararaan raed kravet att parterna skulleuppträda bona fide, satte en gränsför raöjligheten att resa sådana anspråk. Trots principens allraänna naturhade ILC med hänsyn till dess särskUda betydelse i saraband med traktatersogiltighet eller upphävande ansett det motiverat att den intogs i konventionen. Enligt kommissionens mening borde den i art, 45fastställda regeln inte tUlämpas i fall där staten i fråga inte varit i ståndatt fritt utöva sin rätt att bestrida traktatens gUtighet. Regeln var därförinte avsedd att gäUa i fall av tvång mot ett orabud enUgt art, 51 eUer tvångmot staten själv enligt art, 52. Att göra regeln tUlämplig även i sådana fallskulle försvaga det skydd som dessa artiklar gav den för tvånget utsatta representanteneller staten. Koramissionen hade också ansett det oriktigt att låta regeln gäUai faU där en traktat stted mot en norm sora hade karaktär av jus cogens (art.53 och 64). Vid konferensen diskuterades vissa ändringsförslag,sora avsåg att ytterligare begränsa de fall där regeln skuUe vara tiUäraplig,A andra sidan väckte ett förslag om att regeln skuUe utsträckas attgäUa också i fråga om traktater tUlkomna genom tvång (art, 51 och 52), Vissaöststater ra, fl, önskade en strykning av artikelns punkt b), enligt vUken enparts medgivande inte behövde vara uttryckligt utan kunde framgå av partenshållning. Några stater föreslog ett tillägg till artikeln, varigenom rättenatt åberopa ogUtighetsgrundema i art, 4650 skulle tidsbegränsas. Inget avdessa ändringsförslag vann någon större anslutning. Avsnitt 2 i del V handlar om traktaters ogUtighetoch anger bl. a. de grunder på vilka en stat kan bestrida gUtigheten av sittsaratycke tUl att vara bunden av en traktat, I art, 46 fastslås att en statinte sora ogUtig-hetsgrund kan åberopa, att en internrättslig bestämmelse ombehörighet att ingå ttaktater överträtts vid ttaktatens ingående, såvida inteöverträdelsen var uppenbar ("manifest") och berörde en regel istatens interna rätt av grundläggande betydelse, Överttädelsen anses uppenbar,ora den objektivt måste vara tydlig för varje stat som i ett sådant fall förfari överensstämmelse med normal praxis och bona fide. Isin kommentar framhöU ILC bl, a. följande. Konstitutionella begränsningar i utövandet avttaktatraakten förekoraraer i olika former. Det finns bestämmelser som uppdrarkonstitutio-neUa gränser för en regerings befogenhet att ingå traktater, ochdet finns sådana som endast begränsar regeringens möjUgheter att tiUämpa traktaterinora statens intema rättssystera utan att de i någon form godtagits avdet lagstiftande organet. Den fråga som artikeln är avsedd att besvara är, ivUken utsträckning konstitutionella begränsningar av någotdera slaget kanpåverka den folkrättsligä gUtigheten av ett samtycke till en traktat, när dettauttryckts genom ett statsorgan som utåt framstått sora bemyndigat därtUl, Några jurister hävdar, att folkrätten heltöverlämnar åt varje stats interna rätt att avgöra genom vilka organ ochtillvägagångssätt statens vilja att bli bunden av en traktat skaU uttryckas.Enligt denna mening måste intema rättsregler som begränsar ett statsorgansbefogenhet att ingå ttaktater anses utgöra en del av foUcrätten, så att ettsamtycke till en ttaktat som uttryckts utan iakttagande av dessa regler ärfolkrättsligt OgUtigt eUer åtminstone anfäktbart.