prop · FX03150 · 1974-12-31 00:00:00 — Det saknas säkert underlag för att beräkna behovelav medel för de nya bidragen. Jag räknar med ett anslagsbehov för budgetåret1975/76 om 30 milj, kr, Ulöver nämnda belopp bör arbelsmarknadspolitiskaålgärder komma i fråga för detta ändamål. 10,4Markpolitik och planfrågor 10,4.1Reformbehov och reförmmöjligheier Det alll intensivare markulnytljandet har lett tillall marken har blivit en nyckelfaktor i samhällsplaneringen. Markens läge ochkostnaderna för dess ulnytljande har fött växande betydelse inom skildaverksamhetsområden, Särskill påtagligt är kanske detta inom bostadssektorn.Var mark finns tillgänglig och under vilka betingelser den kan utnyttjas spelaren avgörande roll både för bostadsproduktionens omfattning och inriktning ochför del slutliga resultatet av bostadsbyggandet, dvs. för bostadsmiljön lagen ivid bemärkelse. När del gäller mark med särskill goda egenskaper eller markbelägen i särskill eftertraktade lägen har samtidiga anspråk på att få utnyttjamarken allt oftare och med allt större styrka kommit att ställas av företrädareför skilda intressen. Detla har slarki ökal behovel av en hushållning medmarklillgångarna. En tillgång av så begränsad natur och med såstrategisk betydelse i samhällsplaneringen för inte behandlas som ettspekulationsobjekl. Det är ett krav som är motiverat av hänsyn tilleffektivitet i samhällsverksamheten. En ohämmad konkurrens om marken ledersålunda till knapphet, stock-ningaroch misshushållning saml tillmonopollendenseroch spekulativa prisförändringar. Kravet är motiverat ocksåavhänsyn till medborgarinfiyiandel över samhällsutvecklingen. Görs marken tillföremål för konkurrens med spekulativa inslag mellan enskilda parter medintressen i skilda led av samhällsbyggnadsprocessen, är risken betydande föratl samhällsorganen föriorar det avgörande infiytandet över utvecklingen. Vi har i vårt land varit internationellt setlförhållandevis förskonade från verkligt svåra missförhållanden av den art somjag nu har beröri. Del beror på alt vi lyckats genomföra rätl långtgåendeålgärder i syfte atl motverka markspekulation och alt stärka samhälletsställning när del gäller avgöranden om markanvändningen. Det råder en lämligenbred enighet i vårt land om en politik med den inriktningen, låt vara att fieraav de åtgärder som jag syftar på har måst genomföras under politisk strid. Det är emellerlid nödvändigt all vidtagna ålgärderständigt ses över och kompletteras i ljuset av vunna erfarenheter. Jag kommerall i det följande lägga fram vissa förslag som innebär ytterligareförbättringar av samhällets möjligheter all slyra markanvändningen.Dessförinnan vill jag peka på vissa, särskill för bosladspolitikenbetydelsefulla linjer i utvecklingen på det markpolitiska området. Genom alltjämt gällande byggnadslagstiftningupphävdes markägarens dittillsvarande i princip fria rält atl exploatera sinmark för bl. a. bebyggelse och ersattes med en rält för samhällel - i förstahand företrätt av kommunen - att bestämma var bebyggelse får komma till stånd.Detta samhällets s. k. planmonopol gällde ursprungligen bara bebyggelseutveck- Efter hand som behovel av en hushållning med markresurserna ökadekom ytteriigare typer av bebyggelse att omfattas av planmonopolet. Genomlagändringar i samband med riksdagsbeslutet angående den fysiskariksplaneringen (prop. 1972:111, CU 1972:35, rskr 1972:348) underkastades allbebyggelse, alltså också s. k. glesbebyggelse, kravet på att den måste föregåsav en planmässig prövning. Mankan säga att genom planmonopolet har lagts fast som grundläggande princip förmarkpolitiken att det är samhället som ytterst skall bestämma övermarkanvändningen. Planmonopolet kan emellertid bli mer eller mindreverkningslöst. Genom sin planering kan kommunen visserligen beslämma var ochhur bebyggelse får ske. Det beror emellertid på markägarens inställning om denbyggnadsrätt som följer av kommunens beslut blir utnyttjad. Det är såledesmarkägaren som bestämmer om marken skall bebyggas. Om han beslutar sig för attbygga, avgör han i princip också när det skall ske. betydande faktisktinfiytande över planeringens inriktning och innehåll ligger därmed hosmarkägaren, och kommunen är i motsvarande grad beroende av dennes agerande.Också på frågor som berör markanvändningen men som inte bestäms i plan kanmarkägaren utöva ett faktiskt inflytande genom det ibland tillämpade systemetmed exploateringsavtal mellan kommunen och markägaren. Hur storl kommunensberoende av markägaren i praktiken är bestäms bl. a. av kommunens möjligheteratl förvärva marken för alt själv genomföra eller låta genomföra planläggningen.I praktiken spelar ofia även hänsynstaganden till tidsfaktorn en belydanderoll, vilkel kan leda lill atl kommunen inle anser sig kunna genomdriva sinaönskemål till fullo. Vikten av kommunala insatser också vidplangenomförandet - en aktiv markpolitik - betonades starkt närriksdagen lade fast inriktningen av samhällets markpolitik. Det skeddenärmast med anledning av prop, 1967:90 med förslag till förköpslag och prop.1967:100 angående rikllinjer för bostadspolitiken m. m, 1 prop, I967:100(s, 177-180) framhölls att en aktivkommunal markpolitik till följd av bebyggelseutvecklingen blivit etl alllviktigare inslag i planeringen av bostadsbyggandet. Huvudansvaret församhällsbyggandet på det lokala planet, framhölls det vidare, ligger hoskommunen, varvid ansvaret för bebyggelseplaneringen och bostadsförsörjningenär särskilt markant. De viktigaste medel kommunen förfogar över för dennauppgifi är byggnadslagstiftningen med dess planmonopol,förmedlingsverksamheten för statliga bostadslån, egna investeringar och enaktiv markpolitik. Plan-monopolet och förmedlingsverksamheten ärvärdefulla medel all styra samhällsbyggnadsprocessen men måste betecknas somotillräckliga. Om ett ändamålsenligt samhällsbyggande och god samhälleliginvesteringsekonomi skall kunna uppnås måsle, framhölls det, dessa medelkompletteras med ett ökat kommunalt markinnehav. En god markberedskap är, anfördes detvidare i propositionen, av stor betydelse i flera avseenden. Kommunen kan, omden förfogar över mark i tillräcklig omfallning, bestämma när bebyggelsen skallkomma till Slånd inom olika delar av samhällena och säkrar därigenom ettändamålsenligt samhällsbyggande och god samhällelig invesieringsekonomi. Markinnehavetökar vidare kommunens möjligheter att aktivt påverka bebyggelsens utformning isamband med bebyggelseplaneringen, vid valet av hustyper och vid bestämmandeav lägenhetsfördelningen m. m. Ett omfallande kommunall markinnehav hardessutom en återhållande inverkan på markprisutvecklingen. Mot bakgrund avbl.a. dessa förhållanden uttalades att en aktiv markpolitik ärnödvändig för att samhällel skall fö tillfredsställande kontroll över denkomplicerade process som samhällsbyggandel utgör. Kommunerna borde förvärva marki sådan omfattning atl de får dominerande inflytande över de marklillgångar sominom överskådlig lid kan beräknas bli tagna ' anspråk för samhällsbyggandet.Detta innebär inie, uttalades det vidare, atl kommunerna måsle förvärva allmark som skall användas för samhällsbyggandel, även om delta i många fall ärönskvärt. Kommunerna bör emellerlid ha så myckel mark i sin hand alt debehärskar tidsschemat för samhällsbyggandel och inte löper risken att samhällsbyggandetleds av olika markägare, ibland med monopolställning. Kommunerna bör bygga uppen så god markberedskap atl mark är säkerställd byggande. Dessa uttalanden godkändes av (SU1967:100 s, 22, rskr 1967:265). De har därefter i olika sammanhang preciserats,bl. a, i samband med tillkomsten av den nya expropriationslagen (SFS 1972:719), De medel kommunerna har till sitt förfogandeför att föra en aktiv markpolilik är främst den kommunalaförköpsrätien,expropriationsinstitulet och statens kreditstöd lill kommunalamarkförvärv. Enligt förköpslagen (1967:868, ändrad senast1973:544), som trädde i krafi , har kommun förköpsrält vidförsäljning som omfatlar sådan fast egendom som med hänsyn till den framtidautvecklingen behövs för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning.Förköpsrält föreligger även vid försäljning av tomträtt i sådan egendom.Förköpsrätten innebär att kommunen för förvärva den egendom som köpet avserfrån säljaren på de villkor som avtalats mellan denne och köparen. Syftet medlagen var att förbältra kommunernas möjligheter att på elt tidigt stadiumförvärva mark som behövs för samhällsutvecklingen och därigenom åsladkomma endämpning av prisutvecklingen i fråga om sådan mark. Vissa begränsningar i kommunens möjligheter atl utövaförköpsrält föreligger. Bl.a. får förköpsrätt inle utövas, om fastighetenharen ägovidd som understiger 3 000m' och dessutom ett taxeringsvärde som ärlägre än . a. med anledningaven framställning frånriksdagen (CU 1973:18, rskr 1973:207) - utarbetats en promemoria (Ds Ju 1974:6)med förslag till ändringar i förköpslagen i syfte främst all förbättrakommunernas möjligheter att utöva förköp som ett led ibosladssanerings-verksamheien. Promemorian, som har remissbehandlats, harberetts inom . Vid förköp betalar alltså kommunen det pris somfaktiskt avtalats mellan enskilda parier vid en försäljning av den aktuellafastigheten. Den enkla övertagandemöjlighet som förköpslagen erbjuder kananvändas endast om kommunen är beredd att acceptera det pris som avtalatsmellan säljare och köpare. Om kommunen vill ha en prövning av fastighetensvärde, får kommunen använda sig av expropriation. Underåren 1971 och 1972 genomfördes betydelsefulla ändringar iex-propriationslagsliftningen. De ändringar som vidtogs syftade lillall förbällra kommunernas möjligheier all expropriera mark för lätbebyggelseändamål.Samlidigt ändrades värderings- och ersättningsreglerna för att förhindra attkommunerna skulle behöva belala ersäitning för sådana värden som beror påförväntningar om ändrat användningssätt, främsi sådana förväntningar som ärknutna lill den av samhällets egna insatser beroendelätbebyggelseutvecklingen. ändringar avsåg bl.a. att fö lill slånd enförkortning av handläggningsliderna i exproprialionsmäl. Eftersom dessa ändringar iexpropriationslagstifiningen bildar väsentliga utgångspunkter för minaöverväganden i fortsättningen när del gäller markpolitik och planfrågor,finner jag det befogal all något ytteriigare redogöra för ändringarna. Beslämmelserna i den lidigare gällandeexpropriationslagen innebar atl kommun i huvudsak hade rält till expropriationför att säkerställa all mark på skäliga villkor fanns tillgänglig förtätbebyggelse och därmed sammanhängande anordningar. Expropriation kundevidare ske för att i kommuns ägo överföra mark, som inte var tätbebyggd, förupplåtelse med tomträtt. 1971:122, där förslaget lill 1971 årsändringar lades fram, anfördes bl. a.(s. 157 ff )ait reglerna om expropriationför lätbebyggelseändamål borde utformas så att de möjliggör en aktiv kommunalmarkpolitik. Utgångspunkten borde därvid vara atl kommunerna skall ha enobetingad företrädesrätt till mark som skall bli föremål förtätbebyggelseåigärder. Del ansågs vidare i hög grad önskvärt att kommunernafår möjlighet all förvärva mark redan på ell tidigt stadium, bl. a, för attdärigenom skapa förulsätlningar för en långsiktig planering av bebyggelsen. De överväganden som mot bakgrund av det nu anfördagjordes i propositionen utmynnade i förslag till bestämmelser som sedermeraantogs av (CU 1971:27, rskr 1971:310). Bestämmelserna innebär att expropriationfår ske för att ge kommunen möjlighet atl förfoga över mark som med hänsyn lillden framtida utvecklingen krävs för tätbebyggelse eller därmed sammanhängandeanordning. För all understryka betydelsen avtomiräitsinsiilulei anges dessutom alt expropriation kan ske för att ge kommunmöjlighet att upplåta mark med tomlräll. Genom reform infördes som förut nämntsäven regler som syftar till att dämpa markvärdestegringen och atl göra detmöjligt fördel allmänna att tillgodogöra sig vissa sådana markvärdestegringarsom beror på samhällets egna insatser. Reformen innebar i detla avseende bl. a.alt reglerna om ersättning vid expropriation ändrades. Den mest betydelsefulla nyheten när det gällerberäkningen av exproprialionsersältning är den s. k. presumtionsregeln. Regelnkan på yrkande av den exproprierande tillämpas, om den exproprieradefastighetens värde ökat under den närmast föregående tioårsperioden. En sådanvärdestegring skall inte ersättas såvida det inte blir utrett atl den beror påannat än förväntningar om ändring i fastighetens tillåtna användningssätt.Däremot ulgår ersättning, om utredningen ger vid handen altmarkvärdestegringen helt eller delvis saknar samband med den kommande ändrademarkanvändningen. Enligl en särskild övergångsbestämmelse gäller presumtionsregelninte värdeökning som har inträffat före . Genom tillkomsten av de nya värderingsreglerna videxpropriation har en viktig förutsättning skapats för all framgångsriktmotverka uppkomsten av förvänlningsvärden på mark. Också andra värdestegringarsom ytterst beror på samhällets insatser är del emelleriid angelägel att kunnaförbehålla samhällel självt. Belydande värden som skapas genomsamhällsbyggandet lillfaller fortlöpande vissa markägare i form av stegringar ifastighetsvärdena. I viss utsträckning dras dessa värden in till del allmännagenom beskattning. Ett annat insirumeni för att förbehålla samhällel sådanavärden är tomt-rättsinstitutet. Tomiräit är en till tiden obestämdnyttjanderätt till faslighet för visst ändamål mol en årlig avgäld som skallulgå med oförändrat belopp under vissa lidsperioder, i allmänhet . Statsmakterna har i olika sammanhang framhållitlomirätlsinslitulets stora betydelse som hjälpmedel för den kommunalamarkpoliliken (Jfr prop. 1967:100 s. 179 och 180, SU 1967:100 s, 22, rskr1967:265, prop, 1971:122 s. 160, CU 1971:27, rskr 1971:310). 1 prop.uttalas sålunda, i anslutning till de lidigare berörda uttalandena om en aktivmarkpolitik, all kommunerna företrädesvis bör upplåta byggnadsmarken medtomträtt. Bland de fördelar som är förenade med tomlrätisinstitutet nämns -utöver atl det öppnar möjlighet att förbehålla det allmänna en rimlig del avmarkvärdestegringen genom alt tomträltsavgälden kan omprövas -atl kommunen i tomirättsupplålelsen kan på etl enkelt säti reglera frågorangående bebyggelsen. För all underlätta för kommunerna atl föra en aktivmarkpolilik lämnar staten kredilsiöd i form av markförvärvslån saml, när markupplåts med tomträtt, tomlräitslån. Tomträltslån enligt lomlrättslånekungörelsen (1965:905, omtryckt 1973:537)utgår lill kommun som har upplåtit mark med tomträtt för bostadsändamål.Tomträttslån är amorteringsfritt och skall därefier amorterasunder , Ränlan är densamma som för bostadslån. Åriigen utbetalas f n. ca200 milj. kr. Kommun kan vidare enligt kungörelsen (1968:227;ändrad senast 1974:258) om markförvärvslån lill kommun få markförvärvslån förförvärv av sådan fast egendom som med hänsyn till den framtida utvecklingenkrävs för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning. Fr, o. m. år1974 utgår markförvärvslån också för förvärv av sådana saneringslästighelersom efter ny- eller ombyggnad till större delen skall utnyttjas lörbostadsändamål. Räntesatsen är densamma som för bostadslån. Amorieringsfrihet kan dock medges innan amorieringsiidenbörjar löpa. Markförvärvslånen betalas ut från en för ändamålet särskiltinrättad lånefond, markförvärvslånefonden. Anslaget till denna lånefond harsuccessivt utökats från /69, då anslaget uppgick till 30 milj.kr., till 125 milj. kr för innevarande budgetår Av vad jag har anfört i det föregående torde framgåalt ett betydande samhällsinfiytande över markanvändningen är nödvändigt föratt utvecklingen skall kunna länkas in mot de sociala, miljöpolitiska ochandra mål som samhället ställer upp. Ett sådant inflytande kan f n, inte nåsbara genom planmonopolei ulan förutsätter också en aktiv markpolilik.Bygglagutredningen har i sill belänkande (SOU 1974:21) Markanvändning ochbyggande lagt fram förslag av betydelse för kommunernas ställning på detmarkpoliiiska området. Som jag skall utveckla närmare måste dock dessaförslag arbetas över ytterligare innan de kan bli föremål lör statsmakternasställningslagande. I detta läge är det angeläget all la till vara demöjligheter som föreligger all redan nu åstadkomma en förbättring avkommunernas möjligheter alt styra plangenomlörandel. En sådan möjlighet har närdet gäller bostadsbyggandet anvisats av byggkonkurrensuiredningen genomuiredningens förslag om det s, k. markvillkorel. Enligl detla skall statligtbostadslån för nybyggnad i allmänhel kunna utgå endasl om kommun,landstingskommun eller vissa kommunala bolag har sålt marken eller upplåtitdenna med tomträtt lill byggherren för genomförande av det projekt för vilketbostadslån söks, I följande avsnitt avser jag att behandla dettaförslag. vill jag bara stryka under det angelägna i atl arbelefortlöpande bedrivs på ytterligare reformer. Till en början bör denerforderliga överarbelningen av bygglaguiredningens förslag genomföras utandröjsmål. Jag kommer att efier min behandling av förslaget om etl markvillkorredogöra för vilka utgångspunkter för ett sådant arbele som föreligger. 10,4,2Kommunal upplåtelse av mark som villkor,for stalligl bostadslån m. m. 10,4.2.1Allmänna synpunkter Som jag utvecklat närmare i det föregående kan elterforderligt samhällsinfiytande över markanvändningen bara åstadkommas genomalt kommunerna i betydande utsträckning förvärvar mark som behövs för samhällsbyggandet.Jag har pekal på atl kommunernas medel all föra en sådan aktiv markpolitikavsevärt förbättrats , främst genom revisionen avexpropriationslagstifiningen och vidgade lånemöjligheler för kommunalamarkförvärv. Betydande svårigheter kvarstår ändå för kommunerna när det gälleratl föra en aktiv markpolilik. Att utnyttja expro-priationsinslitutet kan -trots förbättringar i förfarandereglerna - bli både dyrt och tidskrävande ochtorde bl.a, av det skälet komma i fråga bara undanlagsvis. De nyavärderingsreglerna i expropriationslagen bör visserligen vara ägnade att dämpamarkvärdestegringar på exploateringsmark också i fall av frivilligaförsäljningar och därmed verka återhållande även på den allmänna prisnivån.Varje köpare kan ju riskera expropriation med lill-lämpning avpresumtionsregeln som utesluter ersättningar för förvänlningsvärden.Erfarenheler som visar att presumtionsregeln verkligen får denna effektföreligger emellertid inte . Det finns tvärtom anledning anla atl det ifortsättningen, liksom , kan komma atl råda en stark konkurrens -mellan enskilda intressenter inbördes och mellan sådana å ena och kommunerna åandra sidan - om exploateringsmark med osunda prisstegringar som följd för såvitt inte ytterligare motåtgärder sätts in. Del ligger i öppen dag all en sådan utveckling, omden tillåts, avseväri skulle försvåra kommunernas möjligheteratt föra en aktivmarkpolitik. Därtill kommer naturligtvis all markprisslegringar indirektpåverkar boendekostnaderna på ell ogynnsamt sätt, låt vara att råmarkspriset fn. har en relativt begränsad betydelse för den slutliga boendekostnaden. Idetta avseende skiljer sig på ell glädjande sätt från många andraländer. Att råmarkspriserna har kunnat hållas på en genomsnittligt låg nivålorde i betydande utsträckning kunna tillskrivas kommunernas krafifullaagerande på det markpolitiska området. Vad jag nu har sagt om råmarksprisernasbetydelse för boendekostnaderna avser dock bara fierfamiljshus i exploateringsområden.För småhus utgör råmarkskostnaden ofia en betydligt större andel avtotalkostnaden än för fierfamiljshus. Inom saneringsområden svarar markkoslnadeni dag för en så belydande del av produktionskostnaden för både flerfamiljshusoch småhus att den inte sällan blir avgörande för projektens genomförbarhet.Vad som främst ger upphov till den konkurrenssituation som jag har antyttär de omfattande inköp av mark för exploatering som görs av förelag inombyggbranschen. Jag vill rörande dessa förhållanden hänvisa till denkariläggning av sådana företags markinnehav som byggkonkurrensuiredningen hargjort. Au byggföretagen är angelägna att förvärva mark ärförslåeligi. Markinnehav ger, som jag lidigare utvecklat, möjlighet altpåverka bebyggelseplaneringen, vilket kan vara av belydande intresse för ettbyggföretag. Måhända viktigare äremellertid att markinnehavet ger ellavgörande inflytande när det gäller formerna och villkoren för byggandet ochdärmed möjlighet att trygga avsättningen av den egna produktionen. Markägaremed egna resurser för byggnadsprodukiion kan sålunda t.ex, bebygga marken iegen regi avskärmad från konkurrens och därmed från den insyn ocheffektivitels-koniroll som upphandling i konkurrens innebär. Producerandeförelag kan också sälja marken till kommunen eller till ett byggherreföretagoch i samband med försäljningen tillförsäkra sig det efierföljandebygguppdraget. Följden blir även i ett sådant fall att produktionen undandraskonkurrens. Om marken ägs av ell företag med intressen i malerialledet, kanföretaget vid upphandling av byggandet eller vid en försäljning av markenställa upp villkor beträffande materialval och materialleveranlör. Även ombyggandet i sådana situationer som har antytts sker effektivt och lill lågakostnader, är det inte säkert att konsumenien får någon glädje härav, efiersommarkägaren - producenten inte har någon anledning att avstå från de monopolvinstersom marknaden kan ge möjlighet lill, Byggkonkurrensuiredningen har i sitt betänkandeKonkurrens i bostadsbyggandet lagl fram en rad förslag till åtgärder i syfteatl främja konkurrensen i bostadsbyggandet. Bl.a. föreslås vissa villkorknutna lill den statliga bosladslångivningen vilka innefattarupphandlingsregler i syfte att främja konkurrensen. Jag kommer att i detföljande redovisa mina ställningstaganden till dessa förslag. Dessutomföreslår ulredningen att statligt bostadslån för nybyggnad skall kunna utgåendast om kommun eller landstingskommun eller av kommun eller landstingskommunhelägt bolag som enbart har lill uppgift att förvärva eller förvalta kommunalmark har såll marken eller upplåtit denna med tomiräu lill den blivandebyggherren för genomförande av del projekt för vilkel bostadslån söks. Deltalånevillkor, som enligt utredningen alltså inte skall omfatta lån tillombyggnad eller förbättring, kallas i det följande markvillkoret. Om kommunenförvärvat marken med bivillkor om vem som skall bebygga marken, levereramalerial o, d, skall markvillkoret inte anses vara uppfyllt. Genommarkvillkoret skall enligt utredningen bygginiressenters möjlighet att via egetmarkinnehav påverka fördelningen av produktionsuppdrag elimineras. Förslaget om etl markvillkor har fått ett ihuvudsak positivt mottagande bland remissinstanserna. Sålunda lillstyrksförslaget av fiertalet remissinstanser. , lill varsyttrande LO anslutersig, anser att markvillkoret är utredningens principielltviktigaste och prakliskt mest realistiska förslag. Enligt förbundet kanmarkvillkoret inle undvaras även om uiredningens förslag i övrigt genomförs.Remissinstanser med paria-mentarisk sammansättning har emelleriid i regel enminoriiei med avvi- Minoriteten godtar i allmänhet utredningens markpolitiska utgångspunktermen anser att markvillkoret är elt alltför genomgripande och onödigt tvingandemedel. Bland de remissinstanser som helt avstyrker markvillkorel återfinnsfrämst representanter för det enskilda näringslivet, Enligl dessa harutredningen överbetonat markägarens möjligheter att styra byggandet. Jag kommer i det följande, i anslutning tillbehandlingen av byggkonkurrensutredningens övriga förslag, att mer utförligtbehandla frågan om lämpligheten av byggproduktion på mark som ägs avbyggproducenlen själv (egenregibygge). Redan nu vill jag uttala allbyggkonkurrensulredningens betänkande och remissyttrandena över detla harövertygat mig om atl starka invändningar från konkurrenssynpunkt kan riktas motegenregibygge.