prop · FX03168 · 1974-12-31 00:00:00 — Saratidigt som försäkringsbolagens och aUmännapensionsfondens samlade placeringstUlväxt komraer att avta, finns detenligt riks-banksfullraäktige en tendens tUl en mycket snabb fortsatt expansionav bankernas omslutning. Detta sammanhänger framför allt med aUmänhetensutpräglade preferens för att håUa sina finansieUa tUlgångar i banktiUgodohavanden.Det skulle kunna hävdas att en högre räntenivå på obUgationer och en påtagUgdifferens mellan obligationsräntan och räntan på bankinlåning skuUe kiranamedföra en ändrad preferens-straktur hos aUmänheten och också göra obligationermer attraktiva som placeringsobjekt för bankema. En räntehöjnings effektivitet för att uppnå enöverflyttning av raedel tUl kapitalraarknaden är eraeUertid ytterst osäker. Enpolitik sora helt förUtade sig på ränteanpassning för att tUlgodose deprioriterade långfristiga kreditbehoven riskerar att överansträngaränteuistruraentet och också att korama i konflikt raed andra raål för denekonoraiska politiken. Även fraradeles koraraer det därför att finnas ettbehov av att låta bankerna delta i den långfristiga finansieringen,Fullraäktige understryker därför starkt vikten av att den av utredningenföreslagna utvidgningen av den allraänna placeringsplikten koraraer tUl stånd. HSB anför att bostadsförsörjningens finansiering ären fråga av utpräglad politisk betydelse med stora sodala effekter som följd.Finansieringsproblemen har också allt raer korarait att orafatta ävenbostads-korapleraenten, dvs, anordningar, anläggningar och byggnader sora förolika ändaraål gemensamt betjänar de boende i en eller flera fastigheter, HSBfinner det angeläget att genora ändring i lagtexten eller på annat sättsäkerstäUs att å ena sidan och regeringens och å andra sidanriksbankens stäUningstaganden beträffande prioritering förbo-stadsfinansieringsändaraål sker i sarastäraraighet, anser att det är ytterst väsentligt attprioriteringen blir bestående. Det väsentliga från bostadsbyggnadssynpunkt äratt kapitaltillgången för kreditiv och långfristiga lån är garanterad i varjesituation, vilket ger trygghet i planeringen och lägsta raöjliga kapitalkostnadför den färdiga produkten. De av utredningen föreslagna åtgärderna torde i alltväsentligt raedföra bättre förhållanden i detta avseende för bostadsbyggandetsdel. De ger dock inte alla de fördelar sora en totalfinansiering skulle ge. Deföreslagna åtgärderna kan därför inte åberopas sora skäl för att integenoraföra en totalfinansiering av bostadsbyggandet, I awaktan på en sådantillstyrker det fraralagda förslaget beträffandebostadsfinansieringens ordnande, frarahåller att försörjningen raed krediterunder byggnadstiden har fungerat avsevärt bättre än vad sora varit fallet raed des. k. långa lånen. Även i fråga om byggnadskrediter har eraellertid störandesvårigheter förekorarait. Dessa har ibland varit raycket svårbemästrade för debyggande företagen. När det gäller de s, k, långa lånen har förhållandenatidvis varit ur bostadsbyggarnas synpunkt helt oacceptabla. Så var t. ex.fallet , Därefter inträdde en förbättring som emellertid under år1972 förbyttes i en försämring med resultat att situationen var besvärligare än tidigare. , som följtutvecklingen genom nära kontakt raed sina raedleras-företag, har inte kunnatundgå att raärka viss ovilja från kreditinstitutens sida när det gällerraedverkan raed att förse bostadsbyggandet raed långfristiga lån. SABOinstäraraer i utredningens uppfattning att bostadsbyggandets kreditbehov är endirekt följd av rayndighetemas beslut beträffande bostadsbyggandets omfattningoch dess lokala och tidsmässiga fördelning.För att inte besluten skall kullkastas eller motverkas på gmnd avkreditsvårigheter krävs att bostadsbyggandets försörjning raed byggnadskrediterär tryggad särat att dessa krediter finns tUlgängliga somproduktionsplanerna fömtsätter. Vidare krävs att raedel för s, k, långa lånfinns tillgängliga så att avlyft kan ske i den orafattning och vid detidpunkter sora ur produktionssynpunkt är naturligt, kan instäraraa iutredningens gmndsyn att bostadsbyggandets kreditbehov bÖr kunna tillgodosesutan att fuUraaktslagen behöver till-lärapas, dvs, att överenskommelser skallkunna ske mellan statsraaktema och bankinstituten. Erfarenheterna sora å ena sidan innebar att det var lätt att låna pengar i affärsbankerna,även pengar till finansiering av sraåhus som byggdes utan statliga lån, medandet å andra sidan var så gott som omöjligt att få affärsbankernas medverkan iden långfristiga finansieringen av det slatsbelänade flerfamiljshusbyggandet visar emeUertid att den föreslagna samordningen och översynen av denkreditpolitiska lagstiftningen är nödvändig, ansluter sig tUl uttedningens uppfattningatt resursskapan-det för den långa kreditgivningen i vårt folkhushåll f, n,utgör en uppgift inte blott för de traditionella kapitalmarknadsinstituten(försäkringsin-rättnuigar, hypoteksinstitut, kreditbolag) utan också förbankinstituten. Den tekniska formen för överföring av kapital från delsförsäkringsin-rättnmgar, dels banker till de slutUga låntagarna kan i störreutsträckning än vad traditionellt varit faUet ta sig uttryck i obligationsköpi de särskilda kapitalfördelningsinstituten av typen hypoteksinrättningar ochkreditaktiebolag, Transformeringen tUl långfristiga bostadslån via obligationsköputgör en påfrestning på bankernas räntabilitet, särskilt i tider dåinlåningskostnaderna ökar. Vid diskontohöjningar har traditionellt den alldelesövervägande delen av inlåningsräntorna höjts, raedan räntoma på deobligationer bankema haft i sina portföljer har varit fasta, vUket raedförtmarguialininskningar. Sparbankema är särskUt känsliga för sådanamarginalminskningar eftersom de fortfarande innehar en stor volymbostadsbottenlån med relativt låg ränta. Bostadskreditema utgör enligt f, n, en såbetydande del av den totala kreditgivningen i folkhushållet att det äroraöjligt att föreställa sig en smidigt fungerande kreditmarknad så länge intemarknaden för långa bostadskrediter fungerar mera friktionsfritt än under de senastedecenniema. Bakgranden till att bostadskrediterna spelar så mycket större rollpå den totala kreditraarknaden än vad bostadsinvesteringarna gör på den totalainvesteringsraarknaden är givetvis dels den låga insatsen av eget kapital påbostadsförvaltningens oraråde, dels de långa araorteringstider för bostadslånsora fraratvingats raed hänsyn till bostadskostnadernas genoragripandebetydelse i de enskilda hushållens ekonomi, dels slutiigen den oriraligaeftersläpningen vid omläggningen av produktionskrediter till slutliga lån påvissa delar av bostadskreditmark- nåden.SPINTAB påpekar att det dock inte kan betraktas sora självfallet att det ifraratiden vid aUa tillfäUen blir just bostadskreditema sora behöver ett sarahäUeligtstöd för att på kreditmarknaden kunna hävda sig i den raarknadsmässigakonkurrensen raed andra kreditsökande. Förslaget om en allmän placeringsplikt avstyrkshelt av bankföreningen och . Kritiskasynpunkter på förslaget framförs också av jordbrukskasseförbundet, som i förstahand hemställer att frågan uppskjuts i awaktan på kapitalmarknadsutredningensbetänkande. anser att den brist på långfristigtkapital sora ligger tUl gmnd för förslaget är orsakad av eraissionskontrollen.Det behov att kunna tillärapa regler ora placeringsplikt sora utredningen anserföreligga är sålunda en följd av denna konttoll. Utredningens uttalande attplaceringsplikt skall tillärapas endast i speciella situationer, då svårigheteratt tiUgodose bostadsbyggandets långfristiga finansiering inte kan lösas påannat sätt, frärast genora överenskoraraelser, synes ge ett aUtför stortutryrarae för användning av instmraentet. Ora bankföreningens förslag oraslopande av eraissionskonttoU beaktas, skulle sådana situationer aldriguppkoraraa annat än i krislägen. De redovisade biverkning-ama avplaceringsplikt utgör därför även arguraent för ett slopande avemissionskontrollen. Enligt bankföreningen ärsådana förvärv av bostadsobUgationer eller långfristiga statsobligationer, sombankema kan tvingas till genora placeringsplikt, i princip oförenliga raedderas kapitalstmktur som utgör basen för bankverksamheten. Bankemas kapitalbestår tUl helt övervägande del av inlåningsraedd av formellt kortfristignatur till rörlig ränta. Dessa medel kan inte annat än tiU en raindre delplaceras i långfristiga värdepapper raed bunden ränta utan att bankemasnormala kundkrets på såväl inlånings- sora utiånmgssidan blir lidande. Utvecklingenunder senare år har inneburit att bankema genora kreditpolitiken tvingatsplacera en allt större del av sitt kapital i långfristiga stats- ochbostadsobligationer. Saratidigt raåste de raindre och raedelstora företagensökade kort- och raedelfristiga kreditbehov tiUgodoses genora särskUttillskapade kreditaktiebolag raed specialiserad kredilgivning. har finansierat sin verksarahet i AP-fonden och andra kapitalmarknadsinstitut.Bankföreningen anser att det vore en rationellare arbetsfördelning påkreditraarknaden, ora i första hand bankernas kreditkapacitet utnyttjades förden kort- och medellånga kreditgivnmgen i stället för att tUl stor del behövabindas i obUgationsplaceringar, Inte rainst bankemas utbyggda kontorsnät ochövriga kreditorganisation talar för detta. Med en sådan ordnmg slculle detlångfristiga sparandet i AP-fonden och försäkringsbolagen i ökad gradfriställas för statens och bostadssektorns långfristiga lånebehov. Omfattandeobligationsinnehav kan medföra aUvarliga problem för bankerna, vilket enligtbankför- eningensuppfattning utgör ett starkt motiv för att bankerna inte bör åläggas placermgarsora är oförenUga raed deras verksarahetsinriktning och stmktur. Bankföreningenanser det ekonomiskt osunt att söka lösa probleraen genora att införaraöjUgheter att bokföra obligationerna tUl ett högre värde än verkliga värdetoch avvisar därför förslaget om ändring i banklagstiftningen. ställer sig av anförda skäl negativtiU en allmän placeringsplikt. rayndighetema anser att i visst,exceptionellt läge en allraän placeringsplikt är oundgängligen nödvändig,raåste den enligt bankföreningens mening ges en annan och mer begränsad utformningjämfört med utredningens förslag. anför bl, a,att när det gäller placeringsplikt och räntereglering raåste utredningenuppenbariigen ha accepterat att koramer att ha permanentabostadsfinansieringsproblem. Förbundet kan emeUertid ej instämma häri. Motdessa problem bör andra åtgärder tUlgripas och de näranda kreditpolitiska raedlenbör därför betraktas sora exttaordinära, I själva verket torde inte hellerutredningen anse att placeringsplikt och räntereglering är naturliga raedelatt tillgripa. I förslagets 3 § anges att förordnande ora dylika åtgärder fårutfärdas endast ora synnerUga skäl föreligger. Det understryks i betänkandetatt innebörden härav inte är avsedd att avvika från nu gäUande lagstiftningskriterier.Förbundet konstaterar dock att det i 12 § sägs att får läranaföreskrift ora placeringsplikt "för att underlätta bostadsförsörjningensfinansiering eUer den långfristiga statsupplåningen", vilket avsevärtuppluckrar innebörden av synnerliga skäl enligt 3 §. Det bör klargöras att ensaramanställning av 3 och 12 §§ inte får tolkas så att lagen kan sättas i kraftäven i situationer, som i själva verket inte är uttalat krisbetonade. Enligt förbundet är det otvivelaktigt så att bostadsbyggandeti sig skall fylla en väsentlig social funktion. Försäkring och därraed sararaanhängandebetydande sparande har eraellertid också en viktig social funktion att fylla.Försäkring har att skydda såväl enskUdas som företags ekonomi och därigenorautgöra en grund för individernas sociala trygghet, I konsekvens härraed skallförsäkringsrörelsen till alla delar inkl. kapitalförvaltningen handhas påett för försäkrings-tagama ekonoraiskt tUlfredsställande sätt. Även oraförsäkringsbolagen traditioneUt placerar betydande belopp i bostadsraarknadenär det därför i hög grad orättvist och felaktigt att låta de raedborgare, soravalt att spara i försäkring, i en eller annan förra subventionera denna raarknadgenom otUlfredsstäUande lånevillkor. En dylik dold subvention medför dessutomen missvisande kostnadsfördelning, vilket alltid ökar riskema för ett felaktigtbedrivande av den verksamhet sora inte behöver visa sina rätta kostnader. raån subventioner bedöras ändamålsenliga bör sådana lämnas öppet överstatsbudgeten. Vad nu sagts om denberörda delen av lagstiftningen visar att utredningens huvudsyfte ej varit avkreditpolitisk natur utan att syftet varit att gynna bostadsraarknaden.Förbundet understryker starkt att den föreslagna lagstiftningen är oförenligraed försäkringslagstiftningen och avstyrker därför utredningens förslag. konstaterar attlagförslaget i fråga om allmän placeringsplikt innebär flera nyheter iförhållande till gällande rätt, dels i fråga ora vUka institut sora skallorafattas av lagen, dels i fråga ora vilka ändamål sora skall prioriteras. Avbankinstituten har tidigare endast postbanken och sparbankema omfattats avplaceringsplikt. Enligt förslaget skall lagen omfatta saratiiga bankinstitut,således även affärsbankema och centralkassoma. Förordnande om placeringspliktfår enligt förslaget endast ges för att underlätta bostadsförsörjningens finansieringeller den långfristiga statsupplåningen. Enligt gällande lag, som har en annankonstruktion, hänförs jordbmket tUl de s, k, prioriterade sektorerna, eftersorahypoteksbankens obUgationer räknas tUl prioriterade obligationer. Densararaanlagda effekten av de föreslagna nyhe-tema är enligtjordbrukskasseförbundel att jordbmkskasserörelsen kan komma att omfattas avförordnande om placeringsplUct för sektorer utanför den, vUken rörelsen hartill huvuduppgift att främja jordbmket medan andra bankinstitut inte soraf. n, kan genora förordnande om placeringsplikt främja jordbruketsfinansiering. Förbundet kan givetvis inte acceptera en sådan ordning somallvarligt försämrar jordbmkets kreditförsörjningsmöjligheter. Frågan ombankernas engagemang på sektorer som de av ttadition har mindre anknytningtill bör inte avgöras genom en lagstiftning av denna karaktär. Förbundet heraställer därför att frågan ora vilka bankinstitut som skaUorafattas av placeringsplikten uppskjuts i awaktan på kapitalraarknadsuttedningensslutbetänkande, I fråga om den allraänna placeringspliktensutformning har åtskUliga remissinstanser tagit upp olika delfrågor, bl. a,frågan ora den allraänna placeringsplikten bör kunna bestämmas inte bara soraen raarginell kvot utan också sora en total kvot. Ett spörsraål sora särskiltbehandlats gäller vad sora skaU räknas sora prioriterade placeringar. Någraremissinstanser framför också krav på att det i lagen klart skall anges vUkaplaceringsslag som får prioriteras. Ett annat krav sora fraraförs i en delreraissyltranden är kravet på att den hittUlsvarande spärregeln för deprioriterade placeringarna bör bibehållas i lagen. Riksbanksfullmäktige (raajoriteten) anser att det ifråga ora allraänna pensionsfonden och försäkringsbolagen uppenbarligen ärändaraålsenligt att som i den nuvarande placeringskvotslagen låta kravetbeträffande den aUmänna placeringsplikten få forraen av att en viss del avtillgångsökningen skall placeras i prioriterade tillgångar. På grund av de storaväxlingama i inlåningsutvecklingen hos bankerna, fraraför allt affärsbankerna,kan det eraeUertid bli oraöjUgt att gentemot dem använda denna konstmktion avplaceringsplikten. Utredningens förslag att det för bankerna alternativt skallkunna föreskrivas att ökningen av de prioriterade placeringarna under entidsperiod skall utgöra en viss andel av de totala tUlgångama synes därför varaen godtagbar lösning, Svårighetema att bestäraraa en riralig raaxiraal höjdför placeringskvoten med hänsyn tUl denna altemativa konstruktion har föranlettutredningen att avstå från att ange ett maxiraura i lagtexten medan nu gäUandeplaceringskvotslag anger , Fullmäktige finner det skäligt att denna gränsbibehålls för aUmänna pensionsfonden och försäkringsbolagen. Däremot synes detvanskligt att fixera något maximum för bankinstituten. Det bör dock vara klartatt den andel av deras placeringsökning som går tUl förvärv avbostadsobligationer skall över vara betydligt lägre änmotsvarande kvot hos försäkringsinstituten. Delegationen för bostadsfinansiering understrykersärskUt betydelsen av att den allmänna placeringsplikten beträffande bidragentUl bostadsbyggandets långfristiga finansiering kan utformas både somtotalkvoter och marginella kvoter samt att möjlighet tUlskapas att endastbostads-obligationer således inte t, ex, inteckningslån får räknas in blandde prioriterade placeringarna. hävdar att förslaget att allmänplaceringsplikt skall kunna fastställas i relation till de totala tUlgångamavid en viss tidpunkt måste avvisas av två skäl. Det ena är att en totalplaceringsplikt skulle kunna framtvinga för bankerna och deras kunderoacceptabla förändringar i den normala verksamheten. Det andra skälet är attej avsedda strakturförändringar raellan kreditinstituten skulle kunna följa aven total placeringsplikt. Föreningen anser det angeläget att en eventuelllagtext om aUraän placeringsplikt utforraas så att plikten görs raarginell ochrelateras till ökningen av inlåningen. Därvid raåste självfaUet undantassådana inlåningsökningar för vUka andra placeringsbestämraelser gäller,exerapelvis inlåningen på valutakonto, I lagtexten bör anges den högstaprocentsats sora kan tillärapas. Säsongvariationer i inlåningen kan utjämnasvid fastsiällelse av allmän placeringsplikt genora att basera den påmlåningsförändringar över tolvraånadersperioder. föratsätter att ingenändring i sak avsetts vad beträffar konstraktionen av placerragsplikten och attvid definitionen av placeringspliktens nämnare inte skall inräknas exerapelvislån, utiära-nade av livförsäkringsbolag raot säkerhet i bolagetsförsäkringsbrev inora återköpsvärdet, ej heller återförsäkrares ansvarighet förpremiereserv och ersättningsreserv samt ej heller kontofordringar påförsäkringsbolag, orabud och försäkringstagare, I betänkandet fraraförskritiska synpunkter på inräknandet av inteckningslån i den prioriteradesektorn. Inspektionen erinrar ora att Svenska försäkringsbolags riksförbundnyli- gentUl föreslagit att för försäkringsbolagen skulle såsora prioriteradeplaceringar Icunna anses statsobligationer, sladshypotekskassans obligationer,kredUaktiebolagens bostadsobligationer, inteckningslån i nyabostadsfastigheter inora gränsen raotsvarande enhetslån och egna nyabostadsfastigheter inora nyssnäranda gräns. Inspektionen finner att bolagensförslag i detta hänseende kan vara en lämplig korapromiss raeUan å ena sidanbehovet av kreditpolitisk reglering och å andra sidan önskeraålen ora bästaraöjliga förräntning av försäkringstagarnas raedel. säger sig kunna instäraraai utredningens uttalande att det är uppenbart olärapligt att räkna kassa ochbanktiUgodohavanden tiU de prioriterade placeringarna vid en tiUärapning avplaceringsplikt för att tillgodose statens och bostadsbyggandets behov avlångfristig finansiering. Om kassa och banktUlgodohavanden inte räknas inbland de prioriterade placeringama, bör dessa tillgångar inte heller räknasmed bland tUlgångarna i placeringsplUctens näranare. I de föreslagnalagbestäraraelsema avseende placeringsplikt har spärren för de prioriteradeplaceringama borttagits. Inspektionen förutsätter att någon saklig ändring närdet gäller försäkringsbolagen ej avsetts och finner det önskvärt atthittiUsvarande spärregel bibehålles i lagtexten för försäkringsbolagen. Liknande synpunkter anförs av bl. a. , sora finner det oacceptabelt att taket förprioritering tas bort. De institut mot vilka lagstiftningen riktas bör hariralig raöjlighet att i förväg göra en bedöraning av den största kraft raedvUken lagen kan tänkas ingripa i verksamheten. Det torde knappast vara riraligtatt denna största kraft skaU vara lUctydig raed . Förbundet raotsätter sigbestärat att regeln ora prioriteringstak bortfaller ur lagstiftningen. Vadgäller det föreslagna överläranandet tUl att helt bestämmainriktningen av prioriteringen har som skäl härför bl. a. angivits önskemåletom enkelhet och smidighet samt vissa avgränsningsproblem när det gälltförsäkringsbolagens prioriterade placeringar. Utredningen har vidare pekat påden möjligheten att vid bestämmandet av vilka placeringar som skaU räknas somprioriterade t. ex. enbart dit föra bostadsobUgationer. Avgränsningen skallenUgt uttedningen göras i samråd mellan och de för bostadspolitikenansvariga rayndigheterna. De avgränsningsproblem, som hittUls förekommit ifråga ora försäkringsbolagens placeringar, får enligt förbundet anses ha varitav ringa orafattning. Ett av försäkringsbolagen tUl rUcsbanken nyligenfrarafört förslag om viss renodling av prioriteringen skuUe i ännu högre gradgöra dessa problem betydelselösa. Detta förslag har utgått från önskemålet atttiUgodose den lägre liggande belåningen, viUcet önskemål lika väl kan tUlgodosesav direkta krediter sora genora placering i bostadsobligationer. Förslagetinnebär att för försäkringsbolagen skuUe såsora prioriterade placeringar kunnaanses statsobligationer, sladshypotekskassans obliga- tioner,kreditaktiebolagens bostadsobligationer, inteckningslån i nya bostadsfastigheterinom gränsen motsvarande enhetslån och egna nya bostadsfastigheter inomnyssnämnda gräns. Kassa- och banktUlgodohavanden kan i vissa lägen förryckaden statistiska bilden. Den enda raöjliga åtgärden beträffande dessatUlgodohavanden är eraellertid att föra dera utanför såväl täljare soranäranare vid beräkning av placeringskvot. Förbundet understryker den svårighetsom finns att inför slutet av en placeringsperiod bedöma hur stora kassa- ochbanktUlgodohavanden som kan finnas tUlgängliga vid periodens utgång. En oväntadtUlströmning skulle ora dessa tUlgodohavanden bleve oprioriterade kunnamedföra streiffavgift. Detta skulle bli så raycket raer betänkligt, ora straffavgifteni enlighet raed förslaget kraftigt höjdes. Förbundet finner att avgränsningsfrågan inte utgörskäl för att fritt skall få tiUärapa placeringsplikten och yrkarsålunda att för försäkringsbolagen anges vilka placeringsslag sora skall prioriteras. Synpunkter av delvis sararaa slag fraraförs avsparbanksföreningen och . konstaterar tUlen början att utredningens förslag ora aUraän placeringsplikt innebär attsaratiiga bankinstitut ges ett ansvar för den långfristigabostadsfinansieringen. Föreningen delar utredningens uppfattning. Föreningengodtar också utredningens konstaterande att centralkassornas kredilgivningvarit starkt inriktad på jordbrukets behov och att kraven på dessa därför börsättas lägre än för andra institutsgrapper. Hånsyn måste tas tUl resp.uistituts faktiska placeringsstraktur vid tillärapningen av de föreslagnakreditpoUtiska raedlen. förutsätter att sparbanker raed enplaceringsstraktur jämförbar raed centralkassornas behandlas på likartat sätt.Föreningen pekar eraellertid också på den markerade förändring avföreningsbankernas imiktnrag som skett och finner det därförraotiverat att föreningsbankerna får ett ökat ansvar för bostadsbyggandetsfinansiering. anser det riraligt att krävaatt det som skaU prioriteras krediter tUl nyproduktion av bostäder medstatiig belåning får betraktas som prioriterad placering och kan inte godtautredningens uppfattning att det är angeläget att prioriterragama begränsas ochatt en begränsnuig av placeringsplikten tiU obligationer skulle vara den bästalösningen. Föreningen konstaterar vidare att för de sparbankersom fortfarande har stor volym slutiiga krediter till bostadssektom enbegränsad prioritering självfallet betyder ett stort bortfall. De senaste årenhar dessa slutliga bostadskrediter uppgått tUl av nettoökningen avbostadsobligationer. Då dessa bostadskrediter är en väsentlig delav den traditionella sparbanksverksamheten herastäUer föreningen att desssynpunkter avseende prioriterade placeringar beaktas vid den slutligautformningen av lagtexten. Under alla omständigheter finner förenmgen