prop · FX0397 · 1974-12-31 00:00:00 — Enligt JK synes en sådan lagstiftning vara behövlig intebara inom det område som orafattas av lag utan för i princip helafältet av judiciella och administrativa frihetsinskränkningar. Kammarrätteni anser alt möjligheterna att utfå ersättning för obefogadefrihetsinskränkningar raed stöd av skadeståndslagens besläramelser i praktikentorde bli tämligen sraå. Sålunda krävs bl. a. alt fel eller försuraraelse skallkunna läggas någon tUl last vid myndighels-utövningen. Många myndighelsbeslutgrandas emellertid på värderingar av den i målet eller ärendet förebragta bevisningen.Härvid blir det den enskilde befattningshavarens subjektiva bedömning avbevisningen som ytterst kommer att beslärama beslutets rånehåll. 7 1974.1 saml. 1974: 97 98 foggöras gällande att den vars beslut sederraera underkänts vid över-prövnråggjort sig skyldig till fel eller försummelse vid sin myndighetsutövning.Kamraarrätten framhåller att vad nu sagts också gäller raål orafrUretsberövande eller annan frihetsinskränkning. I sådana raål raåsle oftabeslut fattas snabbt eller eljest efter raycket kort betänketid. Därest rättentUl ersättning skulle göras beroende av alt ingreppet kommit till på grand avfel eller försummelse, skulle rätt till ersättning sällan föreligga.Kamraarrätten påpekar alt skadeverknrågarna för den enskilde dock blir likaorafattande, även om befattningshavare inte kan anses ha gjort sig skyldig lUlfel eller försuraraelse vid rayndighets-utövningen. Kammarrätten anser därföratt det finns starka skäl för alt ersättning för skada tiU följd av obefogadefrråelsinskränkningar skall utgå efter generösare gmnder än sora följer avskadeståndslagen. EnligtRÄ har lag i en del hänseenden inle alllid fungerat helttUlfredsställande. Särskilt har det förhållandet alt kvarstående raisstankeora brott kan beaktas begränsat raöjlighelen att erhålla ersättning och vållaträtlstillärapnmgen svårigheter. RÅ ansluter sig helt till tanken att rättentill ersättning bör vidgas. Genom skadeståndslagen har öppnats en möjlighetalt erhåUa ersättning för skada, som vållats genom fel eller försuraraelse vidrayndighetsutövning. Enligt RÅ föreligger det otvivelaktigt ett behov avgenerösare regler i fråga ora åtgärder, sora berör den enskildes frihet. Enspeciell lagstiftning i äranet är därför påkallad. RÅ framhåller att förslagetinnebär en väsentlig utvidgnråg av det allraännas ersättningsskyldighet.Utredningen har sökt eliminera skälighetsbedömningar och åstadkomma en enkelhandläggning av ersättningsärenden. En bärande tanke är därvid alt någonprövning av tidigare besluts riklighet råte skall behöva ske. RÅ frarahålleratt förslaget i förhållande till nuvarande lagstiftning är avsevärt liberalareoch alt det undanröjer en del av den kritik sora kan riktas raot den nugällande ordningen. Polismästareni anser att nuvarande lagsliftning på området är svårtolkad ochsvåröverskådlig och att det därför föreligger elt starkt behov av en nysaralande författning. Lagförslagethar i stort sett fått ett övervägande gynnsamt mottagande av remissinstanserna.Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av bl. a. JK, överåklagarna iStockholm och , länsåklagaren i och ,kammarrätten i , , interneringsnämnden, ÖB,, psykiatriska nämnden, invandrarverket, skadeståndskommittén,. , , , SR och . Några reraissinstanser,bl. a. ungdomsfängelsenämnden, , luftfartsverket, länsstyrelseni , utiänningsutredningen. och ,tillstyrker förslagel eller läranar det ulan erinran raed hänvisning till desynpunkter vederbörande råstans har att beakta. Hovrättenöver och och kriminalvärdsnämnden avstyrker förslaget. RA förklararsig i väsentliga delar råte beredd att biträda förslaget utan anser all ettnytt förslag, sora närmare ansluter sig till principerna lag, börutarbetas. i anser det tveksamt om ersättningsrättenbör utformas i enlighet med förslaget eller i ungefärlig överensstäraraelse med1958 års förslag till lag ora skadestånd i offentlig verksarahet (SOU 1958r43). Socialstyrelsenfinner den föreslagna lagstiftningen angelägen från sarahällelig synpunkt ochansluter sig till förslagets bärande prråciper. Advokatsamfundetanser det angeläget raed en ny lagstiftnmg i fråga om ersättnråg förfrihetsinskränkande myndighetsålgärder som visat sig obefogade och finnerutrednrågens förslag vara i huvudsak väl ägnat all tillgodose dera som blivitutsatta för sådana åtgärder. Särskilt angelägen är reformen att ersättnråginte skall kunna vägras på grund av att misstanke står kvar mot den sora varithäktad men blivit frikänd för det brott för vilket han varit misstänkt.Liknande synpunkter anförs i remissvar. pekar på alt det i förslaget inte görs någon skUlnad raeUansvensk och utlänning och alt utredningen råte heller föreslår att utlänning föratt konuna ifråga för ersättnråg måste lagligen ha vistals i underviss tid. Verket anser denna inställning välgrundad och tillstyrker i principlagförslaget. anserutrednrågens förslag väl ägnat all läggas till grand för lagstiftning.Korarailtén frarahåller att de lösningar utredningen vill ge på delvisorastridda och myckel komplicerade problem som berörs på det hela taget ärstarkt motiverade i sak och förtjänstfulla från teknisk synpunkt. Motsvarandeuppfattnråg koraraer till uttryck i psykiatriska nämndens reraissvar. Nämndenförklarar sig dock ha en avvikande raenråg om vissa av utredningensställningstaganden eller känna tveksarahet inför dera. Näranden pekar på attersättning enligt förslaget kan tänkas bli lägre än enligt skadeståndslagen.Ersätt-sältningsyrkande kan därför koraraa att för elt och sararaa fall resaspå två vägar, nämligen dels enligt den föreslagna lagen dels enhgtskadeståndslagen. Visserligen riskerar det allraänna råte att ersättningen blirdubblerad. Näranden befarar emellertid att förhållandet koraraer alt ge upphovtill en hel del koraplikationer. Frärasla invändningen raot den beskrivnasituationen är emellertid att proceduren för den enskilde individen ter sigonödigt invecklad. Näranden erinrar om att det i betänkandet talas orasaraordning av anspråk enligl å ena sidan den nya lagen och å andra sidanskadeståndslagen. Sådan samordning borde enligt näranden ha skett innan ännuskadeståndslagen blivit lag. Fördelen med att göra den nya,lagens reglerexklusivt tillämpliga i fråga ora anspråk på ersättning för sådana obefogadefrihetsråskränkningar sora går in under lagen anser psykiatriska näranden såstor att näranden vill föreslå sådan ändring av skadeståndslagen soraraöjliggör detta. Kriminalvårdsnämndenanser att förslaget bör göras till föreraål för ytterligare överväganden ifråga om konsekvenserna i olika situationer av de principer lagtextenuttrycker. Det är önskvärt att en raera pregnant lagtext utarbetas som ärraera ägnad att lösa i praktiken uppkommande tiUämpningsfrägor. Särskilt börnoggrannare anges vUka forraer av frihetsinskränkningar sora kan medföraersättning och i vilken utsträckning beslut under pågående verkställighet börkunna utlösa ersättningsrätten. Vidare bör en genomgång ske av förslagetskonsekvenser vid genomförande av de förslag sora lagts frara av kriminalvårdsberedningenoch i proposition (1972r 146) angående avräkning för häktningstid ra. Hovrättenöver och anser att förslaget innebär ett teoretiskt råtressantförsök all sararaanföra bestämmelserna om ersättning för olika slag avfrihetsinskränkningar och gmnda dessa på en enhethg prråcip. Hovrätten firmereraellertid att denna princip blir så in- Prop.1974: 97 lOO veckladoch svårtolkad alt förslaget av praktiska skäl inte bör genomföras. Enligthovrättens raenmg bör i stället judiciella och administtali-vafrihetsråskränknrågar behandlas var för sig vid en modemisering aversättningsreglema. Hovrätten anser att reglerna i del förra fallet bör anknytatill de nytillkomna bestämraelserna i ora ersättning förrättegångskostnad då den tilltalade frikänns. För det senare fallet ligger detenligl hovrätten närmast tiU hands att komplettera skadeståndslagen med eltstadgande som medger att ersättning, oberoende av fel eller försuraraelse,utgår då frihetsberövande varit ogmn-dat. Hovrätten utvecklar sin ståndpunktnärraare på sätt framgår av följande redogörelse. Hovrättenfrarahåller alt betänkandet innehåller en synnerligen grandlig och detaljeradgenomgång av äranet. Förslaget lar, i nära anslutning till utredningensdirektiv, sikte på att åstadkomraa en enhetlig reglering av ersättningsrättenvid olika slag av frihetsinskränkningar och att därvid noga tillse attbestäraraelserna inte uppvisar några luckor och att raoliven beaktar allaupptänkliga fall. Trots de förtjänster sora förslaget obestridligen har fråndessa synpunkter undgår raan enligt hovrättens mening råte att vid granskningenställa sig tveksam till det ändamålsenliga i att söka skapa enhetligaersättningsregler för judiciella och administrativa frihetsinskränkningar.Förslagel har härigenora blivit synnerligen svårtillgänghgt. Hovrätten befararatt det också i praktiken komraer alt visa sig svårt att tUlärapabestäramelserna och att något sora är det viktigaste ersättnrågsrätten tillföljd av reglemas formella karaktär inte koramer alt tiUgodose de mest behjärtansvärdafallen. Hovrättenanser alt det i huvudsak inte är något att invända mot utredningens resonemangi den del förslaget utgår från alt rätten till ersättning råte bör baseras påen efterhandsprövning av myndighetsbeslutets riktighet utan att ersättningen istället bör grandas på alt beslutet har blivit rättat i stadgad ordning.Hovrätten framhåller att det, såsom anfördes i propositionen angåendeskadeståndslagen, är mest förenligt raed principerna för vår rättegångsordningoch raed förvaltningsrättsliga grundsatser att lägre instansers avgörande iförsta hand skall prövas i den ordning sora anvisas genom reglerna om fullföljdsförfarandet.Dessa grundsatser bör inte få sättas ur spel genora att överprövning ividsträckt orafattning i stället sker på en oraväg i förra av en judicielleller adrainistrativ prövning av skadeståndsanspråk mol det allmänna. Hovrättenpekar på att dessa synpunkter tiUgodoses i skadeståndslagen genom enpassivitetsregel, vilken dock inle är absolut utan raedger ett bedöraande omdet funnUs giltig anledning alt underlåta fullföljd. I sistnämnda hänseende börenligt hovrätten särskilt beaktas att passivitetsregeln inle utesluterskadestånd, när elt överklagande skulle vara ändaraålslöst i den raeningen attdet inle kan hindra eller rainska del felaktiga avgörandets skadeverkningar.Det nu föreliggande förslaget skiljer sig eraellertid från den iskadeståndslagen antagna lösningen genora att fullföljd av talan elleranlitande av särskilt rättsraedel är den enda vägen att skapa underlag för ettersätlningsbeslut. Passivitetsprincipen skulle, raed andra ord, på dettaoraråde vara absolut. I skadeståndslagen har raan inle velat gå så långt därföratt själva ersättningsrätten därigenora skulle bli inskränkt på ett sätt sorainte är förenligt raed de bärande tankegångarna i den lagstiftning somföreslogs. Hovrätten anser att utredningen inle har läranat någon egent- Prop.1974: 97 lOi ligförklarråg tUl varför passivitetsregeln på detta oraråde bör ges elt strängareinnehåll än i skadeståndslagen. Risken finns att raan därigenom ibehjärtansvärda fall utestänger den skadelidande från att få ersättning.Åtminstone när det gäUer administrativa frihetsberövanden bör det enligthovrättens mening frånas någon möjUghet kvar att beakta i objektiv mening gUtiganledning alt icke fullfölja talan. Då oriktigheten i ett frihetsberövandeupptäcks först , t. ex. då graden av psykiskutvecklingsstörning i belysning av individens senare utveckling måste antagasha blivit felaktigt bedömd, kan det vidare anses betungande att det för att nåfram tiU ett ersätlningsbeslut skall fordras två förfaranden, eltresningsärende och ett ersättningsärende. Detegentliga skälet till att utredningen på denna punkt vill skärpapassivitelsregeln synes enhgt hovrätten vara en önskan att, i enlighet meddirektiven, koppla saraman judiciella och administrativa frihetsinskränkningari ett enhetligt ersättningssystem. Hovrätten frågar sig om det är ett såviktigt skäl och framhåller att det i varje fall inte är övertygande,SkUlnaden ligger inte däri att själva frihetsberövandet tUl sin karaktär skullevara olika i de båda fallen. SkiUnaden beror på de olika processreglema. Omman såsom i förslaget utgår från att dorastol sora prövar fråga om ersättnråginte äger direkt ta ställning till det frihetsinskränkande beslutets oriktighetutan har att i detta hänseende grunda sitt ställningstagande på enöverprövnråg och ändring av beslutet genom aimat organ, uppkommer enligthovrätten elt behov alt kunna fastställa alt överprövningen har avsett sammasituation som det ursprungliga beslutet. Därav framtvingas en noggrann fixeringav det bedöraningsunderlag sora måste hgga tiU grund för det senare beslutetför att della skall kunna medföra rätt liU ersättning. Hovrätten anser altförslaget i denna del är synnerligen invecklat, detaljrikt raotiverat ochsvårtUlgängligt. Man raåste enligt hovrätten fråga sig om inte förslaget idenna del genom sin forraella uppläggning kan leda till att ersättning måstevägras även i fall då sådan ter sig högst berättigad. Reglema om behörighet altraeddela beslut i olika fall, ora rätten alt överklaga, omfuUföljdsbegränsnrågar och om möjlighetema att använda extraordråärarättsraedel har fått sin utforraning av helt andra hänsyn än dem som har medersättningsrätten alt göra. Inom dorastolsprocessen skulle måhända probleraeninte bli så stora, då det gäller att tiUärapa den föreslagna principen förersättningsrätt. Processen utgår d"är från en i stäraningsansöknrågenangiven gärningsbeskrivning. Inskränkning eller ändring av talan ochfraraställda ändringsyrkanden vid fullföljd finns klart redovisade.Dorastolarna har sedan gararaalt brakat motivera sina avgöranden och man böråtrarås-tone som regel kunna utläsa därav vilka oraständigheter de grundats på.Enligt hovrätten kan raan i dessa hänseenden inte vänta sig att adrainisttativabeslut regelraässigt skapar underlag för en järaförelse om två, vid oUkatUlfällen fattade beslut väsentiigen gmndals på sararaa omständigheter. Domstolsom har att ta ställning tUl ett ersällnrågsyr-kande kan komraa att stäUasinför oöverstigliga svårigheter, därför att materialet är otillräckligt för ensådan jämförande bedöraning som förslagets huvudprråcip kräver. Doraslolenraåste utgå från besluts-raoliveringar, sora ofta är knapphändiga och ej sällanofullsfåndiga, Reglema för protokoUföring och aktbUdning hosförvaltningsrayndig-helerna är inte lika utförliga sora vid domstolarna. Det ärinte säkert att domstolen koramer att finna de behövliga kompletteringarna idetta 1974: 97 102 raaterial.Hovrätten påpekar att de brister i raaterialet sora den ersätl-nrågsprövandedorastolen sålunda kan ställas inför enligt förslaget tydligen kommer att gåut över den ersättningssökande. Delta gäller också i det fallet att denne är istånd att visa att det ursprungliga beslutet är felaktigt. Det får dorastolenenligt förslaget inle la slällnråg till. Enligt hovrätten torde även densituationen lätt kunna inträffa att myndighet som fattar det senare beslutetinte bestämt anger om detta är grundat på sararaa oraständigheter sora förelågvid tiden för det tidigare beslutet utan glider undan denna frågeställnråggenom alt konstatera att det i varje fall fråns så många nytillkomnaomständigheter som gör frihetsberövandet omotiverat att delta bör upphävas.Hovrätten påpekar att så snart beslutsmotiveringen på delta sätt är blandad ochvissa nytillkomna omständigheter ingår däri, den ersätlningssökande tydligenär utesluten från ersättnråg, hur galet det ursprungliga beslutet än ter sig. HovrättenfrarahåUer att det också visar sig alt den prråcipiella upp-l'åggnrågen avförslaget inte kan helt genomföras. Undantag har måst föreskrivas för fall dånågon intagits på anstalt enligt social vårdlag-sliftning och i stället för attöverklaga ett enligt hans raening oriktigt intagningsbeslut begär utskrivning.I dessa fall raedger förslaget sålunda en direkt prövning av frågan omtillräcklig grand för intagnings-beslutet saknades och en därpå grundadersättningsrält. Nödvändigheten att göra detta undanlag försvagar enligthovrätten väsentligt bärigheten i de argument som anförs för huvudförslaget.Man undgår inte att fråga sig, om det inte finns fler fall då det inte rimligenkan läggas den som har varit utsatt för frråelsberövandet till last att haninle har överklagat beslutet. Hovrättenanser att förslagel, även ora del kan betecknas sora en teoretiskt elegantlösnråg, av praktiska skäl råte bör genoraföras. Man bör i första handskrinlägga tanken på geraensararaa ersättningsregler för judiciella ochadmråislrativa frihetsråskränkningar och i stället behandla dessa frågor varför sig. Den principiella uppläggningen av förslaget har främst bestärats avdess förhållande till den nya skadestånds-lagstiftningen. Menrågen sägs varaatt åsladkoraraa en förbättring av den skadeUdandes rättsliga situation vidvissa speciella fall av oriktiga rayndighelsbeslul. Hovrätten frarahåller attdet i och för sig naturligtvis är riktigt att det finns elt saraband medskadeståndsreglerna och att, i den raån raan inle önskar ge ersättningsrältenen vidare orafattning än vad sora följer av dessa, särbestäraraelser ärobehövliga. Enligl hovrätten har i betänkandet råte alls observerats att detockså, i fråga ora judiciella frihetsråskränkningar, finns ett samband raedRBrs bestäraraelser om rättegångskostnad. I 31 kap. 2 § RB finns bestäraraelserenligt vUka tilltalad som frikänns kan få ersättning av allraänna raedel.Lagmraraet får ny lydelse i saraband med tiUkomsten avrättshjälpslagen. Den nya principen är att den sora frikänns skall håUas igörligaste raån skadeslös för kostnad som har varit nödvändig för alttillvarata hans rätt. I della saramanhang har ställning dock inte tagits tUlandra kostnader än vissa uppräknade, rent processueUa utgifter. I proposhionen(prop. 1972r 4 s. 269270) anförs att frågan om kostnad för förloradarbetsförtjänst eller för annan skada med anlednråg av rättegången hängerintimt samraan raed frågan ora orafallningen av ersättningsrätten för den somhar drabbats av elt oriktigt frihetsberövande. 1974: 97 103 Medhänsyn till nu angivna saraband raed rättegångskostnadsreglerna är det enligthovrätten önskvärt att en översyn görs av lag. Någon raera orafattandeändring är dock knappast behövlig. Det bör observeras att de praktiskt settviktigaste ersättningsreglerna är de som hänför sig till häktning och andraprocessuella tvångsraedel. Dessa regler bör alltså liksora i gällande lagskjutas i förgrunden. Hovrätten anser att särskUd lag i äranet är behövlig, dåden avser även fall då åtal inle väckts och reglerna alltså råte med fördel kanföras rå i RB, I fråga ora verkställighet av påföljd saknas skäl till nuvarandebegränsningar. Lagen bör i princip avse samtliga fall då verkställighet skeltpå grand av dom sora inle vunnit laga kraft eller på gmnd av lagakraftvunnen dorasom upphävs genom särskilt rättsmedel. Liksom f, n, bör ersättningsfrågan kurmahandläggas i målet, Ifråga om administrativa frihetsberövanden synes enligt hovrättens meningövervägande skäl tala för alt lösa ersättningsfrågan i huvudsak enligt 1958 årsförslag genom en kompletterande regel i skadeståndslagen. Hovrätten har dockinte ansett sig böra raera i detalj ingå på denna fråga. Åtskilligareraissinstanser har frarafört erinringar mot att ett beslut orafrihetsråskränkning enligt förslaget betecknas som obefogat, ora det upphävseUer ersätis av elt rarådre strängt beslut utan alt ändringen föranletts avnytUlkorana omständigheter. Hovrätten över och frarahåUer med tanke på den mera vanliga språkliga betydelsen av ordet "obefogad"skulle kunna förledas alt tro att den föreslagna lagen ger utrymme för enbedömning att den beslutande myndigheten förfarit oriktigt. Så är emellertidalls inte förhållandet. Hovrätten anser det därför bättre att stryka ordet påalla stäUen där det förekoraraer och i stället inrikta avfattningen direkt påatt ange de fall då ersättning utgår. Länsåklagareni anser del också olärapligt att använda beteckningen"obefogat". Även om anraärkningen kan förefalla vara av endastformell art, kan det inte uteslutas att uttrycket kan raenligt påverka tillilentill rättskipningen och de rättsvårdande organens anseende. Blandde reraissinstanser sora på liknande skäl invänt mot att beteckningen"obefogad" används i lagen kan nämnas RÄ, länsåklagarna i ochNorrbottens län, , kriminalvårdsnämnden, polismästaren iStockholm särat . Rikspolisstyrelsenanser att lagtexten är alltför tung och svårtillgänglig och att den böroraarbetas för att komma i bättre överensstämraelse med nutida krav på ettenkelt och lättfattligt språk. RÄ anser att en avsevärd förkortning ochförenkling bör åstadkommas. Han framhåller att förslaget i flera hänseendenerbjuder tolkningssvårigheter som kan undvikas genora elt enklare frarastälningssätl. Förslagetatt ersättningsreglerna skall orafatta också administrativafrihetsinskränkningar sora inle är enbart av förberedande natur tillstyrkseller lämnas utan erinran av flertalet reraissinstanser. TUI dem sora uttalarsig positivt om förslaget i denna del hör JK, överåklagarna i ochGöteborg, , psykiatriska 1974: 97 104 nämnden,länsstyrelserna i , , och , Göteborgskommunstyrelse, , socialförvaltningen i . Hovrättenöver och ställer sig såsom framgår av den föregåenderedogörelsen avvisande till alt judiciella och adrainistrativafrihetsinskränkningar skall behandlas enhetligt vid en raodernisering aversättningsreglema. Betänkligheter raot att admråislrativa frihetsberövandenskall omfattas av ersättningsreglerna koraraer liU uttryck också i yttrandenafrån RA, , länsstyrelsema i och län. JKanför att det är önskvärt att en särlagstiftning för frihetsråskränkningar,såvitt möjligt, upptar en enhetlig reglering för aUa olika besluts-typer avfrihetsinskränkning inora doraslolsväsendet och inom förvaltningen.Samordningen raed skadeståndslagen bör ägnas särskild upp-märksarahet. Om råtesärskilda skäl föranleder till annat, anser JK det naturligt attskadeståndslagens principer blir i tiUäraplig omfattning normgivande för de särskildaersättningssystem som här föreslås. Socialstyrelsenuttalar sin tillfredsställelse över att frågor om ersättning för såväljudiciella som admråistrativa frråetsråskränkningar föreslås få ensammanfattande laghg reglering. Denna uppfattning delas av ÖB, som anser att enbegränsning till enbart judiciella avgöranden om frihetsinskränkningar ochinskränkningar i den enskUdes rörelsefrihet skulle kunna skapagränsdragnrågsproblem. Att även inbegripa administrativa avgöranden är enligtÖB särskUt påkaUat med härisyn till den administrativa processenspartsförhållanden mellan enskild och myndighet raed dess representanter.Enligt i kan antalet ersättningsfall antas blirelativt få. anser det trots detta angeläget att en person soragenora rayndighets åtgärd utsatts för obefogad frihetsinskränkning hållsskadeslös härför. RAframhåller att admråislrativa frihetsråskränkningar ofta kan vara ingripandeoch alt det är principiellt tUltalande med en enhetiig reglering av detallraännas ersättningsskyldighet vid olika ingrepp i den personliga friheten.De adrainistrativa frråetsinskränknrågama föranleds emellertid av ett vårdbehovhos den raot vilken ingripandet riktas. De skUjer sig alltså på en väsentligpunkt från de straffrättsliga, där vårdsynpunkter i vart fall inte är likafraraträdande. Enligt RÅ kan det ifrågasättas ora ett ingripande soraföranletts av rena vårdsynpunkter bör föranleda ersättning i andra fall än dådessa synpunkter inte tillgodosetts genora frråetsinskränkningen. En person,som är i behov av ett orahändertagande och därför i administrativ väg berövasfriheten, bör enligt RÅrs mening inte kunna göra anspråk på ersättning i vartfall inte full ersättning ora ingripandet ersätts med ett lindrigare.