prop · FX03151 · 1974-12-31 00:00:00 — JagvUl i sararaanhanget framhåUa att det inte föreligger hinder mot att domstolenvid nytt samraanträde nöjer sig med att muntiig bevisning, som tagits upptidigare, förebringas genom protokollet, om det inte är ändamålsenligare altbevisningen upptas på nytt. Paragrafen som motsvarar 18 § i kommitténs förslagupptar bestämmelser sora öppnar möjlighet för ordföranden i målet att uppdraåt en eller flera ledamöter eller annan att företa besiktning för utredning avsärskild fråga. Bestämmelsen har behandlats i avsnittet 8.3 i den allmännamotiveringen. Somhar framhållits förat är besiktning enligt förevarande lagrum inte avsedd attersätta bevisning genom syn på stället utan närmast tänkt att utgöra ettförberedande led i målets handläggning. Besiktningen är ett medel att tUlföradorastolen den kännedom om vissa faktiska förhållanden som behövs för altdomstolen skall kunna tillgodogöra sig den utredning som förebringas i måletoch rätt bedöma parternas argumentering. Vad som utåt sett skiljer besiktningenligt detta lagrara från syn på stället är att besiktningen kan verkställas avendast en eller ett par av ledamöterna eller t. o. m. av annan än ledamot,medan vid syn på stället alla de ledamöter som skall delta i avgörandet skallnärvara. Så som förfarandet vid bostadsdorastolen har utformats kommer ocksåprotokoll från särskild besiktning att utgöra underlag för avgörandet (jfr 25 §andra stycket). Normalt bör därför parterna ges tillfälle att närvara vidbesiktningen. En bestämmelse med denna innebörd har tagits upp i förstastycket andra punkten av paragrafen. Fråganom i vilka fall besiktning enligt förevarande paragraf bör göras och när istället syn bör hållas enligt 39 kap. RB är närmast en praktisk fråga. Som ettallmänt riktmärke synes kunna uppställas att besiktning bör kunna ske, omparterna inte är oense om de faktiska förhållanden som kan iakttas på platsenoch det för prövningen av saken inte kan anses påkallat att ledamöterna självabesett fastigheten och dess omgivningar. Vidare bör besiktning, som framgår avden föreslagna lydelsen, i vissa fall kunna göras som förberedande åtgärd försyn på stället. I vissa ärendekategorier, nämligen braksvärdemål ochtvångsförvaltningsmål, synes besiktning enligt förevarande lagrum i huvudsakböra reserveras för nämnda ändamål. Ett praktiskt fall då besiktning kan varaav värde är då parterna i ett bruksvärdemål åberopar ett omfattande jämförelsematerial.På grundval av de uppgifter av faktisk natur som redovisas i protokoUet överbesiktningen bör domstolen under de förutsättningar som angetts kunnagöra en sovring av materialet. Av 30 § i förslaget framgår att protokoll alltidskall föras vid besiktning som avses i förevarande paragraf. Protokollet frånbesiktningen, som enligt vad sagts utgör beslutsunderlag, skallsjälvfallet alltid tillställas parterna för kännedom. I första stycket sista punkten har föreskrivits attvid besiktning yrkeshemlighet får röjas bara om det finnes synneriig anledningdärtill. Härigenom uppnås överensstämmelse med 39 kap. 1 § andra stycket RB. Om ledamot, som inte innehar tjänst vid domstolen,eller utomstående har ulfört besiktningen, bör han ha rätt till ersättning.Förrättningskostnaden är en domstolskostnad som parterna inte gärna kanåläggas att bestrida. I paragrafens andra stycke har därför tagits upp enbestämmelse av innehåll att den som enligt första stycket har företagitbesiktning utom tjänsten har rätt till skälig ersättning av allmänna medel.Motsvarande bestämmelser finns i 19 § första stycket nämndlagen. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet ikommitténs förslag, meddelas bestämmelser om upptagande av bevisning ibostadsdomstolen. Som har framhåUits förut är bestänunelserna avseddaatt träda i stället för vissa av de allmänna bestämmelserna i om behörighetför allmän överrätt att ta upp bevisning. Sålunda äger bestämmelserna i 50 kap.25 § tredje stycket RB om förbud för överrätt att i vissa fall ta upp ny bevisninginte tUlämpning i bostadsdomstolen. Vid sidan av den föreslagna bestämmelsenbör gälla de allmänna bestämraelserna i 35 kap. 7 § i den mån de inte täcks avförevarande paragraf. Vägledande för tillämpningen av bestämmelserna börkunna vara de allmänna föreskrifterna i 35 kap. 13 § andra stycket RB omförnyad bevisupptagning i hovrätt. Som har framhållits i den allmänna motiveringenbör bestämmelserna i 50 kap. 23 § RB om skyldighet för allmän överrätt att pånytt höra vittne, sakkunnig eller part äga motsvarande tUlämpning ibostadsdomstolen. Bestämmelse härom finns i andra stycket. Äger bevisupptagning rum på nytt ibostadsdorastolen bör de särskilda bestämmelserna som har meddelats i 3640kap. RB gäUa i tilllämpliga delar. Hänvisningen i 17 § är avsedd att täckaockså dem. Det sagda innebär bl. a. att bestämelserna i 36 kap. 24 och 25 §§,38 kap. 7 § resp. 40 kap. 17 och 18 §§ RB om ersättning och förskott påersättning kommer att gälla också i bostadsdomstolen. Detla påkallar jämkningav kungörelsen (1973: 261) om utbetalningar av vissa ersättningar i mål ellerärende vid domstol m. m. så att de däri upptagna föreskriftema blir tillämpligaockså i bostadsdomstolen. Däremot synes någon ändring inte behöva vidtas ifråga om vittnesersättningskungörelsen (1973: 262). F.n. saknas uttryckliga bestämmelser om skyldighet för hyresnämnd alti protokoll över nämnds sammanträde anteckna utsaga av vittne, sakkunnig ochpart under sanningsförsäkran (jfr 29 § nämndlagen samt 1314 a § instruktionenför arrendenämnderna och hyresnämnderna). En bestämmelse härom, liksom ommöjlighet för nämnd att förordna att utsagan i stället skall upptas på fonetiskväg kan meddelas utan medverkan. Paragrafenmotsvarar 19 § i kommitténs förslag. I första stycket första punkten av paragrafenföreskrivs att upptagande av muntlig formell bevisning skall äga ram vidmuntlig förhandling. TUl sådan bevisupptagning skall part således kallasenligt 21 § i förslaget. Som har anförts i den allmänna motiveringen är detingenting som hindrar att förhandUngen begränsas till att avse endastbevisupptagningen. Enligt andra punkten får bostadsdomstolen förordnaom bevisupptagning vid annan domstol. Vid sådan bevisupptagning gäller istället för denna paragraf föreskriftema i 35 kap. 9 § RB, som emellertid i saköverensstämmer med de föreslagna bestämmelserna om ordningen för upplagande avmuntlig bevisning i bostadsdomstolen. Eftersom muntlig förhandling fyller enannan funktion i förfarandet vid bostadsdomstolen än huvudförhandling itvistemål som handläggs av allmän domstol, blir däremot inte 35 kap. 13 §första stycket RB tUlämpligt på det fortsatta förfarandet vid bostadsdomstoleni nu åsyftade fall. Domstolen kan dock själv ta upp beviset, om hinder däremotinte längre möter. Det kan i vissa fall vara att föredra i stället för attbeviset förebringas genom protokoll. Av andra stycket följer att 21 § äger motsvarandetUlämpning vid syn på stället. Det innebär dels att part skall kaUas tUl syn,dels att domstolen får förelägga part att inställa sig personligen vid viteeller vid påföljd att hans utevaro inte utgör hinder för handläggningen. Dettorde dock höra till undantagen att parts personliga närvaro är påkallad vidsyn, varför vitesföreläggande enligt förevarande lagram torde komma att höratill ovanligheten. kan inträffa att part eller annan intevill medverka tUl besiktning eller syn och därför vägrar den som skall utförabesiktningen eller domstolen tUlträde tUl sin lägenhet. Även utan uttryckligaregler torde i nu åsyftade fall domstolen kunna utverka handräckning avutmätningsman för att genomföra besiktningen eller synen (jfr prop. 1971: 30 s.566). Är det part som på angivet sätt försöker hindra att förrättningen ägerram, blir 35 kap. 4 § RB tUlämplig. Det betyder att dorastolen får med hänsyntill allt som förekommit pröva vilken verkan som bevis som kan tillkommapartens förhåUande. torde prövningen utmynna i att domstolen i den nyssangivna situationen får ta motpartensuppgifter om lägenhetens skick och liknande för goda. På grand av vad som haranförts har jag inte funnit anledning föreslå bestämmelser av innehåll attdomstolen får förelägga part att vid vite bereda domstolen eller annantillträde till den lägenhet som målet rör för besiktning eller syn (jfr 18 §nämndlagen). På grand av att 35 kap. 4 § RB är tUlämplig i bostadsdomstolen ärdet inte heller påkallat att i lagen om bostadsdomstol ta upp bestämmelser som,utöver de tvångsmedel RB anvisar, ger bostadsdomstolen möjlighet att föreläggapart att tillhandahålla skriftlig handling eller föremål som kan flyttas tilldomstolen vid påföljd att målet ändå kan komma att avgöras (jfr 22 §förvaltningsprocesslagen). Paragrafen, som motsvarar 20 § i kommitténsförslag, upptar bestämmmelser av innehåll att bostadsdomstolens avgörande skergenom beslut och att beslut skall grundas på vad handlingarna innehåller ochvad i övrigt förekommit i målet. Bestämmelsema har behandlats i avsnittet 8.3i den allmänna motiveringen. 1fråga om det närmare innehållet i domstolens beslut gäller på grund av denallmänna hänvisningen till RB i tUlämpliga delar 17 kap. 12 § RB. Slutligtbeslut skall således, om frågans beskaffenhet fordrar det, innehålla uppgifleri de hänseenden som anges i 7 § första och andra styckena i samma kapitel.Under motsvarande förutsättning skall beslutet sättas upp särskilt och skrivasunder av de lagfarna domare som har deltagit i avgörandet. Det synes miglämpligt att alla beslut varigenom saken prövats motiveras och sätts uppsärskilt. Domstolens slutliga beslut, som satts upp särskilt, bör ordnas iöverensstämmelse med vad som anges i 17 kap. 10 § andra stycket RB i fråga omdomstols domar. Genom hänvisningen i 2 § i förslaget gäller somnämnts i tillämpliga delar 16 kap. RB om omröstning. Med avvikelse från vad somföreskrivs där gäller enligt förevarande paragraf att domstolen själv bestämmeri vilken ordning omröstningen skall äga rum. Motsvarande gäller iarbetsdomstolen (4 kap. 2 § lagen om rättegången i arbetstvister, se närmareprop. 1974: 77 s. 168). Bestämmelsen motsvarar i sak 21 § i kommitténs förslagmen har getts en annan formell uiformning. 1 paragrafen ges bestämmelser om när och hur beslutmeddelas. Medan första stycket, sora föreskriver att beslut skall meddelas såsnart det kan ske, är tillämpligt på alla slags beslut av bostadsdomsiolen,gäller föreskrifterna i andra stycket bara slutliga beslut av domstolen. Innebörden av paragrafens andra stycke är altdomstolen kan välja mellan att avkunna slutligt beslut i samband medförhandling och att meddela det genom att håUa det tiUgängligt på domstolenskansli. Beträffande innebörden av uttrycket "i samband medförhandling" hänvisas till prop. 1973: 23 s. 211. När det gäller andrabeslut än slutliga, upptar förslaget inte särskilda bestämmelser om ordningenför beslutets offentliggörande. Det betyder att domstolen har att tillämpa vadsora anses gäUa därom enligt RB. Någon underrättelseskyldighet för domstolen ifråga om sådana beslut föreligger således inte i vidare raån än sora följer avprincipen att part skall ha kännedora om vad som tillförs målet. Således fårdet anses åligga domstolen att utan uttrycklig föreskrift på ett eller annatsätt informera parterna om innehållet i vissa beslut, t. ex. beslut att kallavittne till förhandling eller beslut att anlita sakkunnig. Vidare ligger det isakens natur att domstolen skall underrätta part om beslut som berör hans rätt,t. ex. beslut om utdömande av processuellt vite som förelagts parten. Expeditionskungörelsen(1964: 618) blir delvis tillämplig i fråga om bostadsdomslolens expeditioner,t. ex. bestämmelserna om expeditions form och tillhandahållande. Dock börbestämmelserna om lösenskyldighet och avgifter vid domstol inte göras tillämpligai fråga om bostadsdomstolens expeditioner (jfr 2 § kungörelsen). För dettatalar enligt min mening arten av de tvister som domstolen har att pröva. Iförevarande hänseende bör bostadsdomstolen således likställlas med arbetsdomstolen. Enligt 21 § fjärde stycket nämndlagen skall, medvisst undantag, beslut tUlställas part genom närandens försorg. OmtUlvägagångssättet finns bestämmelser i 30 § andra stycket nämndlagen. Enligtdem behöver beslutet inte delges medparten utan kan sändas med posten i vanligtbrev. Jag föreslår att motsvarande ordning införs i fråga om bostadsdomstolen.Bestämmelserna om skyldighet för domstolen att översända vissa beslut tUl parthar tagits upp i andra stycket av förevarande paragraf. Stycket kompletterasav föreskrifter om sättet för tillhandahållandet i 31 § andra stycket iförslaget. Bestämmelserna har uformats efter förebild av motsvarandebestämmelser i nämndlagen. Eftersom beslutet enligt stycket skall sändas tUlparterna som det meddelas, finns det inte något utrymme för reglernai 17 kap. 9 § fjärde stycket RB om underrättelse till parterna beträffandetiden för beslutets meddelande. Det har inte ansetts nödvändigt med särskildaregler om att slutligt beslut, som meddelats vid förhandling, skall expedierasinom . I paragrafen, som motsvarar 23 § i kommitténsförslag, ges bestämmelser om verkan i rättskraftshänseende av vissa avgörandenav bostadsdomstolen. Paragrafen har utformats efter förebild av 22 § nämndlageni lydelsen enligt prop. 1974: 150. De jämkningar i förhållande till sagdalagrum som har vidtagits hänger samman med att det nuvarande förbudet motfullföljd av talan mot hyresnämnds beslut i fråga som avses i 35, 40 och 59 §§hyreslagen och 30 § andra stycket bostadsrättslagen behåUs enligt förevarandeförslag. Beträffande den närmare innebörden av lagrummet, sammanställt medbestämmelserna i 51 § andra stycket hyreslagen, kan följande anföras. BifaUs hyresgästens talan i en förlängningstvist,anses domen eller beslutet enligt 51 § andra stycket första punkten hyreslagensom avtal om fortsatt förhyming. Enligt andra punkten i samma stycke fårdärefter mot hyresförhållandet inte åberopas omständighet som kunnat åberopas imålet eller ärendet. Bestämmelsen medför att såväl invändningar i preliminärfrågorsom omständigheter som hänför sig till de besittningsskyddsbrytande grundernai 46 § hyreslagen prekluderas. Invändning från hyresvärdens sida att det inteföreligger giltigt hyresavtal får således inte åberopas i senareförlängningstvist, ora invändningen kunnat göras i den tidigare tvisten. Ettlagakraftvunnet avgörande får alltså verkan utöver den tvist som har avgjortsgenom beslutet eller domen. Som har anförts i avsnittet 8.3 i den aUmännamotiveringen bör preklusions-regeln i 51 § andra stycket hyreslagen ägatUlämpning även i fråga om avgöranden som träffas av bostadsdomstolen. Den rättskraftsregel som upptagits i förevarandelagrum blir, liksom motsvarigheten i nämndlagen, däremot tUlämplig bl. a. närhyresgästens föriängningstalan har lämnats utan bifall. Genom beslutet blirsåledes rättskraftigt avgjort att det hyresförhållande som tvisten avser skallupphöra vid hyrestidens utgång. En invändning från hyresgästens sida, t. ex.att uppsägningen inte är gUtig, prekluderas genom avgörandet (jfr prop. 1973:23 s. 206). Nämndlagens rättskraftsregel i lydelsen enligtprop. 1974: 150 är vidare tUlämplig bl. a. på beslut i villkorstvist enligt 54§ hyreslagen och i ärende enligt TvL eller BSL utom i fråga om vissa beslutenligt 2 a § sistnämnda lag. Regeln skiljer sig från 51 § andra siyckethyreslagen bl. a. därigenom att den verkan i rättskraftshänseende som följer avregeln inte sträcker sig utöver den tvist som har hänskjutits till nämnden.Motsvarande gäller i fråga om den här föreslagna rättskraftsregeln. Som har anförts i den allmänna motiveringen kan detinte anses påkallat att införa några uttryckliga beslämmelser om verkan irättskraftshänseende av hyresnämnds eller bostadsdomstolens avgörande ihyresregleringsärende eller ärende enligt bristortiagen. resprocessreformensgenomförande bör i stället det i avsnittet 4.2 i den allmänna motiveringenomtalade cirkuläret 22/1944 av kunna vara vägledande. Beslutet överfört tUl nuvarande förhållanden innebär såvitt gäller ärenden enligthyresregleringslagen i stora drag följande. Beslut av nämnd eller hyresrådet, varigenom ansökanom ändring av överenskommen eller fastställd bashyra ogUlats eUer bara delvisbifallits, äger inte rättskraft. Om ansökan däremot bifalls, är fråganrättskraftigt avgjord. Detsamma gäller beslut om fastställande av gmndhyraeller bashyra, när sådan hyra inte har faststäUts för lägenheten, oberoendeav om beslutet innefattar helt eller endast delvis bifall till framställtyrkande. Beslut som enligt det anförda äger rättskraft kan emellertid angripasdels med stöd av bestämmelserna i 22 § hyresregleringslagen om rättelse avoriktigt beslut och om rätt för hyresnämnd att ta upp avgjort ärende tUl nyprövning, om väsentligt ändrade förhållanden har inträtt, dels, i vissutsträckning, genom extraordinära rättsmedel. De principer som sålunda gäller ifråga om hyresregleringsärenden torde i tillämpliga delar gälla beträffandeärenden enligt bristortlagen, dock att någon motsvarighet till 22 § inte finnsi bristortlagen. Även den praxis som kan ha utbildat sig i fråga omrättskraftsverkan av allmän domstols beslut i ärenden som avses i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden synes kunna vara till viss ledning. Vadsom har anförts nu bör gälla även sedan bostadsdomstolen har inrättats. Enligt komraitténs förslag (25 §) kanbostadsdomstolen självmant ta upp fråga om ansvar för rättegångsförseelser ochom utdömande av processuellt vite. Jag har inle någon invändning i sak motförslaget men anser att särskilda bestämmelser i ämnet inte behövs, eftersom RBgäller i tUlämpliga delar beträffande förfarandet. Departementsförslaget upptardärför inte någon motsvarighet tUl 25 § i kommitténs förslag. Paragrafenöverensstämmer med 24 § i kommitténs förslag. 62 § hyreslagen tUåter domstol att prövaförlängningstvist och talan av hyresvärden om åläggande för hyresgästen attflytta trots att tiden för lägenhetens avträdande då ännu inte har inträtt.Bestämmelserna skall ses mot bakgrunden av att RB utgår från den allmännaprincipen att en fullgörelsetalan inte får tas upp till prövning med mindrefullgörelseliden har inträtt när målet avgörs (jfr 13 kap. 1 § RB). Med stöd av62 § hyreslagen kan hyresvärden således i en och samma dom dels få fastslagetatt hyresgästen inte har rätt till fortsatt hyresförhållande, dels få ettåläggande för hyresgästen att vid äventyr av vräkning flytta, när tiden förlägenhetens avträdande är inne. domen avser prövning av hyresvärdens avflyttningstalan ärden exigibel (SOU 1961: 47 s. 213). Kommittén föreslår att motsvarandeordning får gälla även sedan förlängningslvisterna undandragits de allmännadomstolarna. Kommittén anför bl. a. att den verkan i rättskraftshänseende somenligt förslaget knyts till bostadsdomstolens avgöranden innebär att, omdomstolen ogillar hyresgästens förlängningstalan, det därraed är rättskraftigtavgjort att det hyresförhållande som tvisten avser skall upphöra vidhyrestidens utgång. Mot bakgrunden härav har kommittén funnit det vara mest ändamålsenligtatt bostadsdomstolen för dessa fall ges behörighet att efter yrkande avhyresvärden ålägga hyresgästen att flytta då han på grund avdomstolens beslut i förlängningsdelen är skyldig att avträda lägenheten, varviddomstolens beslut med anledning av hyresvärdens yrkande om avflyttning börkunna verkställas som lagakraftvunnen dom (jfr 32 § nämndlagen). Kommitténframhåller att bostadsdomstolens beslut om avflyttning får betraktas endastsom en logisk följd av utgången i förlängningsdelen. Kommitténs förslag i denna del harallmänt godtagits under remissbehandlingen. Också jag biträder det. I överensstämmelse härmed har iförevarande paragraf meddelats bestämmelser av innehåll att, ombostadsdomstolen lämnar hyresgästs förlängningstalan utan bifall, domstolenfår efter yrkande av hyresvärden i beslutet ålägga hyresgästen att flytta frånlägenheien och att beslutet i så fall får verkställas som lagakraftägande dom.I det följande föreslås att en motsvarande regel införs i nämndlagen. Yrkande från hyresvärdens sida omskyldighet för hyresgästen alt flytta skall kunna framställas helt formlöst: ibesvärsinlaga eller förklaring, i särskild skrift till domstolen ellermuntiigen, om förhandling hålls. Yrkandet kan prövas även om det väcks först ibostadsdomstolen. Självfallet skall hyresgästen alltid beredas tillfälle yttrasig över yrkandet. Att märka är att domstolen inte får ålägga hyresgästen attflytta utan att hyresvärden har framställt yrkande ora det. Enligt den föreslagna ordalydelsenfår domstolen ålägga hyresgästen att flytta "dålägenheien skall avträdas". Skyldigheten att avträda lägenheten inträdervid olika tidpunkt i olika fall. Avgörs förlängnmgstvisten före hyrestidensutgång och medges inte anstånd med avflyttningen enligt 52 § hyreslagen, skallhyresgästen flytta när hyrestiden löper ut. Medges anstånd, inträder dennaskyldighet vid anståndstidens utgång. Meddelar bostadsdomstolen sitt beslutefter hyrestidens utgång och medges inte anstånd, är hyresgästen i principskyldig att flytta, när beslutet meddelas (jfr 50 § hyreslagen). För attverkställigheten av domstolens beslut skall underlättas bör domstolen ibeslutet ange dagen för avflyttningen och således inle nöja sig med att formulerasitt beslut så att hyresgästen förpliktas att vid äventyr av vräkning 1 saml Nr 151 lämnalägenheien "då den skall avträdas" eller liknande. Enligt 1 § i förslaget lill lag om bostadsdomstolskall domstolen ta upp besvär mot beslut som hyresnämnd har meddelat. Beslut omåläggande för hyresgäst att flytta är enligt förslaget sammankopplat med prövningenav förlängningstvist och frågan får, liksom en anståndsfråga, närmast ses somen del av förlängningstvisten. Någon uttrycklig föreskrift som kompleraenttill 1 § lagen om bostadsdomstol att domstolen får ta upp och pröva ocksåavflyttningstalan som sagts , kan därför inle anses påkallad. På grund av hänvisning i tidigare paragrafer tillRB gäller föreskrifterna i 6 kap. RB om protokoll i tUlämpliga delar ibostadsdomstolen. Protokoll skall således föras vid förhandling och vid annatsammanträde som domstolen håller. Innebörden av förevarande paragraf, som motsvarar26 § i kommitténs förslag, är att protokoll skall föras även vid sådanbesiktning som avses i 22 §. I instraktionen för domstolen bör lagrummetkompletteras med föreskrifter av innehåll att protokoll över besiktning fårföras och skrivas under av den som förordnats att verkställa besiktningeneller, om flera förordnals, någon av dem samt att RB:s bestäramelser ominnehållet i protokoll vid syn på stället skall äga motsvarande tUlämpning.Hänvisningarna i lagen om bostadsdomstol till RB och därmed till bestämmelsemaom protokoll medför inte automatiskt att också protokollskungörelsen (1971:1066) blir tUlämplig i bostadsdomstolen. Motsvarande bestämmelser kanlämpligen, eventuellt i form av hänvisningar till protokollskungörelsen,meddelas i instruktionen för bostadsdorastolen. I första stycket av paragrafen, som överensstämmermed 27 § i kommitténs förslag, ges en allmän föreskrift om att inlaga ellerannan handling som skall tillstäUas part eller annan skall delges. I andrastycket har tagits upp bestämraelser som innefattar undantag från förstastycket. Beträffande undantagsbestämmelsen hänvisas till specialmotiveringenvid 27 §. Genom bestämmelsen i första stycket blirdelgivningslagen (1970: 428) och den därtiU anslutande delgivningskungörelsen(1970: 467) i princip tUlämpliga i förfarandet vid domstolen. Det medför attförteckningen i bilaga 2 till delgivningskungörelsen över myndigheter som fåranlita postverket för särskild delgivning bör kompletteras. Paragrafenöverensstämmer med 28 § i kommitténs förslag. Efter förebUd av 31 § nämndlagen har i förevarandeparagraf tagits upp bestäramelser av innebörd av bostadsdomstolen har rätt attför sina sammanträden i princip förfoga över behövliga lokaler i allmän byggnadutan annan ersättning än för sådana särskilda kostnader som kan föranledas avdomstolens ianspråktagande av lokalema.