prop · FX03139 · 1974-12-31 00:00:00 — En ohämmadmarknadsföring av destillationsapparater och liknande anordningar, av aktivtkol, m. m, har bedrivits genom riksomfattandeannonsering, på varamässor och på annat sätt, Åtskillliga reportage imassmedia har fäst ytterligare uppmärksamhet på hanteringen och givit besked omhur omfattande och lönande den är. Uppenbarligen har de åtgärder som APUföreslagit bidragit till att dessa aktiviteter intensifierats. Denenligt min mening klart dokumenterade utvecklingen kan tyckas anmärknmgsvärdmot bakgrund av det straffansvar som redan enligt nuvarande lagstiftning gälleri fråga om hembränning, förfogande över illegalttillverkad sprit och mäsk samt tillverkning, försäljning och innehav avapparater m. m. lämpade för sprittillverkning eller renaturering. Enligt APU ärförklaringen härtill att de ansvars- och förverkandebestämmelser som gäller ifråga om apparater och redskap, lämpade för sprittillverkning och renaturering,visat sig vara otillräckliga. Anledningen härtill skulle enligt ÄPU främstvara, att det för straffansvar förutsätts att fråga är om tillverkning ellersaluhållande med uppenbart syfte att apparaturen skall användas vid olagasprithantering, APU anger att åtal endast i något enstaka fall lett tillfällande dom. De av APU framförda synpunkterna torde återspegla en allmäntutbredd uppfattning och ger också en förklaring tUl den ohämmademarknadsföring av apparater och aktivt kol som kunnat noteras under senare tid.Som riksåklagaren () påpekat är emellertid de gällande bestämmelserna inte såineffektiva som man allmänt uppfattat dem och jag har med tillfredsställelsenoterat, att myndigheterna under den allra med kraft gripit inmot den ohämmade försäljningen av destillationsapparater. Av uttalanden somgjorts i detta sammanhang framgår klart att det är fråga om en mycketomfattande hantering och att det nu förekommer ett mycket stort antal apparaterhos privatpersoner runt om i landet. Missförhållandenaär emellertid enligt min mening så allvarliga och inställningen till nuvarandelagstiftning så undergrävd att skärpta åtgärder mot hanteringen genom ändradlagstiftning måste vidtas utan dröjsmål. Detta krävs inte endast i fråga omden aktuella apparaturen utan också beträffande handeln med aktivt kol. APU föreslår som jagtidigare nämnt att nuvarande ansvarsbestämmelser i fråga om tillverkning ochmarknadsföring av apparater m. m, i 9 § förordningen om tillverkning av spritoch vin ersätts med en särskild lagstiftning om tillståndsgivning beträffandetillverkning, import, försäljning och innehav av destillationsapparater ividsträckt mening. Förslagen har rönt viss kritik från några håll, RÄ har somalternativ till APU:s lösning förordat att ansvarsbestämmelserna skullebibehållas i idlverkningsförordningen men ändras så att ansvar inträder såsnart det inte är uppenbart att apparat, redskap eller del därav skall användasför annat än olovlig sprittillverkning, Ilikhet med det alldeles övervägande antalet remissinstanser ansluter jag migtill förslaget om tillståndstvång för nu nämnd befattning med destillationsapparater.RSV bör vara tillståndsmyndighet. Till skillnad från vad som varitfallet blir genom tillståndsgivningen otvetydigt klarlagt vem som äger rätt atttillverka, importera, inneha eller sälja den utrustning det här gäller. Sådanbefattning med apparaturen utan tillstånd blir i princip förbjuden och straffbelagd.Det ligger i sakens natur att tillståndsgivningen kommer att präglas av restriktivitet. TiUskillnad från APU anser jag dock att det tillståndssystem, som utan dröjsmålbör införas, kan utformas inom ramen för nu gällande lagstiftningoch arbetas in i förordningen om tillverkning av sprit och vin. Meddestillationsapparat förstås enligt APU:s förslag apparat, som är ägnad förtillverkning av sprit eller för borttagning eller försvagning av denatureringsmedeli teknisk sprit eller alkoholhaltiga preparat. Invändningar har gjorts motdenna begreppsbestämning, I likhet med RSV anser jag att meddestillationsapparat bör avses endast apparat, som är användbar förtillverkning av sprit. Sådan anordning måste vara försedd med kokkärl och utrastningför kylning. Som också påpekats vid remissbehandlingen bör emellertid enligtmin mening tillståndstvånget omfatta även delar som uppenbarligen är avseddaatt ingå i destillationsapparat. Jag förordar att 9 § första styckettillverkningsförordningen utformas i enlighet härmed. Inämnda lagrum bör också anges i vilka fall tillstånd för befattning meddestillationsapparat inte behövs. APU:s förslag innebär härvidlag endastundantag för innehav av destillationsapparat. Jag förordar emellertid att,föratom innehav, också införsel och tillverkning bör omfattas av undantagen.Dessa bör, som APU föreslagit, begränsas tämligen snävt. Viss utvidgning avundantagsbestämmelserna är emellertid enligt min mening påkallad för atttillgodose statlig verksamhet främst för undervisnings- och forskningsändamål.Med statlig läroanstalt bör jämställas sådan som står under statlig tillsyn.Övriga vid remissbehandlingen föreslagna utvidgningar av utredningsförslagetbör på ett smidigt sätt kunna tillgodoses inom ramen för tillståndssystemet. Detav APU föreslagna sanktionssystemet vid olovlig befattning med destillationsapparaturhar föranlett vissa påpekanden från remissinstanserna. För egen del finner jagdet uppenbart att fängelse bör ingå i straffskalan. För att underlättavidtagande av säkerhetsåtgärder i form av häktning förordar jag attstraffmaximum sätts till . Såsom påpekats av brottsförebyggande rådetoch generaltullstyrdsen bör påföljd för olovlig införsel av destillationsapparaturregleras genom en hänvisning till varusmugglingslagen, I fråga om förverkandebiträder jag i likhet med remissinstanserna det av APU framlagda förslaget. Jagförordar att reglerna om straff och fötverkande i enlighet med vad jag nuanfört förs in i 9 § förordningen om tillverkning av sprit och vin. Utredningsförslagetom återkalldse av tillstånd har föranlett vissa påpekanden från ett parremissinstanser. Om åtgärden framstår som uppenbart obillig bör enligt minmening återkalldse inte ske. Tillståndsinnehavarens möjligheter till att fredasig mot återkalldse bör också något underlättas. Såsom RSV framhållit skallvidare återkalldse ske om ändring inträffat i förhållande, på vilket beslut omtillstånd grundats. Något behov av möjlighet att häva rätt att utan tillståndtillverka, importera eller inneha destillationsapparat föreligger inte med deav mig förordade undantagsreglerna. Bestämmelser om återkalldse av tillstånd föreslårjag intagna i ny paragraf, 9 a §, i tillverkningsförordnmgen, som också börkompletteras med en regel om att talan mot beslut enligt 9 eller 9 a § förs hosKungl. Maj:t genom besvär. Som APU och fleraremissinstanser framhållit bör åtgärderna sättas in utan dröjsmål. Jag föreslåratt de nya reglerna om befattning med destillationsapparater sätts i kraft den1 , Övergångsbestämmelserna kan enligt min mening göras mer begränsadeän vad som föreslagits. Jag föreslår att den som vid de nya reglernasikraftträdande innehar apparat för vilken krävs tillstånd bör ,förslagsvis en månad, söka det tillstånd som behövs, I avvaktan på attansökningsärendet blivit rättskraftigt avgjort bör apparaten få användas ienlighet med äldre bestämmelser. APU har med fogframhållit, att skärpta åtgärder mot marknadsföringen av apparater måstekompletteras med åtgärder även mot handeln och användningen av aktivt kol.Risken är annars att renatureringen av denaturerad sprit ökar. Fleraremissinstanser ställer sig tveksamma till förslaget beträffande det aktivakolet. Man har härvid pekat på att de förbrukare som står för den ojämförligtstörsta delen av konsumtionen använder det aktiva kolet för fullt legitimaändamål och att det är angeläget att denna förbrakning inte förhindras elleronödigt försvåras. Från andra håll har invänts att om åtkomsten av aktivt kolförsvåras, renaturering av sprit med andra hjälpmedel mycket väl är möjlig,RSV har föreslagit att handeln med aktivt kol även i fortsättningen i principbör vara fri men ställas under verkets tillsyn. Vid olämplig försäljning bör denförsumlige förmås till rättelse eller, om detta inte lyckas, utsättas för straffsanktion. För egen del vill jagbeträffande handeln med aktivt kol framhålla följande. Såväl APU som RSV utformningen av sina förslag strävat efter att inte lägga onödiga hinder ivägen för den legitima förbrukningen. Även jag anser att sådan hänsyn måstetas. Vidare bör beaktas att syftet med en reglering av handeln med aktivt kollätt kan omintetgöras genom en övergång till andra renings- och filtreringsmedel.Jag anser mot bakgrund av det anförda övervägande skäl tala för att en insatsav annat slag görs för att bemästra hithörande problem. Ett godtagbartresultat bör kunna nås om förordningen om tillverkning av sprit och vinkompletteras med en regel om straff för den som överlåter aktivt kol ellerannat renings- eller filtreringsmedel trots att han insett eller bort inse attvaran kommer att användas vid olovlig sprittillverkning eller renaturering.Straffskalan bör vara densamma som för olovlig befattning, meddestillationsapparat, dvs. böter eller fängelse i högst . Till straffstadgandetbör också knytas en regel om förverkande. De av mig föreslagna ändringarna itillverkningsförordningen föranleder viss justering av 3 §. Vidareföreslår jag att bestämmelsen om förverkande i 13 § förord- ningen(1961: 181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparatutvidgas till att avse också renings- och filtreringsmedel. Den i nämndaparagraf intagna schablonskatten för teknisk sprit och alkoholhaltiga preparatbör vidare anpassas till nuvarande skatteuttag för konsumtionssprit. Jagföreslår att beloppet höjs från . Jagutgår från att handeln med aktivt kol kommer att hållas under skärptuppmärksamhet såväl av RSV som polismyndigheten. Visar det sig att denföreslagna straffbestämmelsen skulle vara otillräcklig, är jag beredd att pånytt ta upp frågan i samband med prövning av ÄPU:s slutbetänkande. Utövernu behandlade åtgärder har APU också föreslagit, att massmedieutredningen fåri uppdrag att utreda frågan om sådan ändring i tryckfrihetsförordningen attmöjlighet öppnas att förhindra marknadsföring av s, k. faktaböcker omsprittillverkning. Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget, medan andrabestämt tar avstånd från tanken på ingrepp i tryckfrihetslagstiftningen. Enligtmin mening talar övervägande skäl för en undersökning av fråganstryckfrihetsrättsliga aspekter. Ei-Jigt vad jag har inhämtat kommer emellertidmassmedieutredningen redan med stöd av sina nuvarande direktiv att ta uppfrågan. Betänkandet torde komma att avges . Frågan omlämpliga åtgärder torde därför få övervägas i samband med att ställning tastill utredningsförslaget. Iskrivelse har allmänna restaurangaktiebolag() hemställt att 40 § 3 mom. och 7679 §§ rusdrycksför-säljningsförordningen(1954: 521 Rff) upphävs, att mellan staten och träffat avtalupphör att gälla samt att SARÄ:s bolagsordning framgent får ändras utantillstånd av Kungl. Tillstöd för framställningen har framhållit följande. Deallmänna restaurangbolagen, fem till antalet, bildades åren 1915, 1921 och1922. De ägdes av det dåvarande systembolaget. Restaurangbolagen tillkom föratt tillgodose ett socialt syfte, främst genom en exklusiv rätt att driva de s,k. Dessa hade tidigare i allmänhet varitsystembolagsvärdshus. De allmänna restaurangbolagen hade under restriktionstidenen prisreglerande betydelse. Bolagenhar undergått en markant utveckling. De förvärvade efter hand restauranger avhögre klass än folkrestaurangerna inom alla delar av landet och började ocksåatt i betydande omfattning bedriva hotellverksamhet. Frånatt ha varit rent lokala företag har restaurangbolagen utvecklats tilllandsomfattande företag. Bestämmelser i författning avseende de all- mannarestaurangbolagen infördes första gången rusdrycks-försäljningsförordning.Enligt dessa bestämmelser ägde systembolag, efter samtycke av dåvarandekontrollstyrelsen, rätt att bilda särskilt aktiebolag för drivande avrestaurangrörelse. Det ankom på kontrollstyrelsen att godkänna bolagsordningför restaurangbolag och granska dess räkenskaper. Vidare fanns bestämmelser omvem som fick inneha bolagets aktier, om styrelse m. m. Restaurangbolag fickinte utan kontrollstyrelsens medgivande inköpa eller sälja fastighet, vidta störreförändringar inom fastighet, ingå viktigare hyresavtal, placera kapital annatän på bankräkning samt bestämma löner och pensioner tUl anställd personal. Någraår efter införandet av ovannämnda bestämmelser började man diskutera om det varlämpligt att kontrollstyrelsen hade denna dubbla roll som både direktivgivandeoch kontrollerande myndighet gentemot de allmänna restaurangbolagen. I sambanddärmed diskuterades också frågan om restaurangbolagens framtida organisation.Efter gjorda utredningar i dessa frågor beslöt statsmakterna att restaurangbolagensverksamhet skulle överflyttas på en från systembolagen och kontrollstyrelsenhelt fristående aktiebolagsorganisation (prop, 1945: 199, Bev U 36, rskr 231,SFS 173). Denna består av ett centralbolag med dotterbolag. Deändringar i då gällande rasdrycksförsäljningsförordning som gjordes samma årinnebar att systembolagen i fortsättningen inte fick driva restaurangrörelseeller därmed jämförlig verksamhet. I fråga om restauranger som betecknades somfolkrestauranger fick tillstånd till ut-skänkning inte överlåtas på annan änett för ändamålet bildat aktiebolag, som Kungl. Maj:t godkänt för bedrivandeav restaurangrörelse av sådant slag. Sådant godkännande lämnades det nybildadecentralbolaget. Vidare fanns bestämmelser om aktieägare, styrelse,vinstdisposition m. m. rörande detta bolag. Denmest genomgripande förändringen i restaurangbolagens verksamhet och förrestaurangnäringen i sin helhet skedde genom den avstatsmakterna beslutade ändringen av vårt lands alkohol-och nykterhetspolitik,varvid bl, a, motbokssystemet avskaffades. Den nya ordningen hade betydandekonsekvenser för utskänkningen på de flesta restaurangerna, främst påfolkrestaurangerna. Man kan anse att folkrestaurangepoken tog slut i oktober1955, Begreppet folkrestaurang utmönstrades ur Rff, Äveni Rff finns bestämmelser om godkännande av restaurangbolag, I 40 § 3 mom,förordningen föreskrivs att tUlstånd tUl utskänkning skall meddelas ett förändamålet bildat aktiebolag, som godkänts av Kungl, Maj:t (restaurangbolag),när så av särskilda skäl finnes påkallat till främjande av nykterhet ellerordning. Enligtförordningen får såsom restaurangbolag godkännas endast sådana bolag som genombestämmelse i bolagsordningen eller på annat betryggandesätt berett staten övervägande inflytande på bolagets ledning och somförbundit sig att driva sin restaurangrörelse genom dotterbolag. Sådantrestaurangbolag skall därutöver vid verksamhetens bedrivande vara underkastatden särskilda kontroll från statens sida som Kungl. Maj:t anser behövas. Detankommer på restaurangbolag att ansöka om ifrågavarande godkännande, varefter Kungl.Maj:t kan lämna godkännande , högst . Det senastegodkännande som Kungl. Maj:t lämnat avser , Avtalet gäller för tiden den 1januari 1973den . EnUgt avtalet kommer Ktmgl. Maj:t inte attgodkänna annat bolag som restaurangbolag för nämnda tid. Det åligger atttillse att utskänkning av rusdrycker utövas på sätt som föratsatts i förordningenoch att också andra föreskrifter följs rörande utskänkning. I övrigt innehålleravtalet i huvudsak regler om arbetsutskott, om slutande av avtal, om fonderingoch om aktier m. m. i dotterbolagen. I Rfffinns också andra regler som gäller det godkända restaurangbolaget. Sålundasägs att aktieägare i bolaget endast kan vara svenska staten eller, efter Kungl.Maj:ts tillstånd, svensk medborgare eller svenskt aktiebolag. AktiebolagetStatsföretag innehar nu samtliga aktier i . I får aktierägas endast av moderbolaget och svensk medborgare som därtill erhållittillstånd av i det län där dotterbolagets styrelse har sitt säte.Aktieägare skall avlämna förbindelse till Kungl. Maj:t eller länsstyrelse attpå anmodan överlåta sin aktie mot erhållande av aktiens nominella belopp jämteupplupen vinstutdelning. Vidare finns bestämmelser om hur restaurangbolagetsårsvinst får användas m, m. Deallmänna restaurangbolagen tillkom, som nämnts, för att driva de s, k, folkrestaurangema.En exklusiv rätt för bolagen att driva sådana restauranger kom till uttryckgenom den ändring som gjordes i rusdrycksförsäljningsförordningen.Efter rusdrycksförsäljningsreformen år 1955 kan man anse att drivandet av typenfolkrestauranger upphörde. Som konsekvens härav togs begreppet folkrestaurangett par år senare ut ur Rff. Därmed hade det främsta skälet bortfallit förgodkännande enligt förordningen av restaurangbolag. Kriterierna för Kungl. Maj:tsgodkännande av restaurangbolag är i nu gällande förordning mera allmänthållna, nämligen "när så av särskilda skäl finnes påkallat till främjandeav nykterhet eller ordning". driver sin verksamhet under samma förutsättningar som branschensövriga seriösa företag och i fri konkurrens med dessa. Det kan knappast görasgällande att SARA:s verksamhet avviker från konkurrerande företags genom attinnehålla uppgifter som grundar sig på särskilda skäl till främjande avnykterhet eller ordning. Inte heller i avtalet med staten har tagits in någraspeciella uppgifter rörande SARA:s externa verksamhet. I avtalet sägs rentallmänt att det åhgger att tillseatt utskänkning av rusdrycker utövas på sätt som förutsätts i Rff och att andrautfärdade föreskrifter följs för sådan utskänkning, Åtlyd-naden av nämndabestämmelser är inte något speciellt för utan gäller också för andraföretag som erhållit utskänkningstillstånd. Vidare åligger det att hakontakt med lokala myndigheter m, fl, i frågor som berör lokala förhållanden. Åtskilligaav reglema i Rff, i bolagsordningen och i avtalet med staten avser SARArs intemaförhållanden. Av dessa regler kan framhållas skyldigheten att drivaverksamheten i dotterbolag, begränsningarna i fråga om att sluta avtal,vinstutdelnings- och fonderingsregler, sättet för utseende av styrelse icentral- och dotterbolag samt reglerna rörande aktieägare i dotterbolagen. Idagens kärva konkurrensförhållanden inom restaurangbranschen är det nödvändigtför företagen att på alla sätt rationalisera och utveckla sin verksamhet. FörSARA utgör ovannämnda regler en hel del begränsningar i möjligheterna attvidta nödvändiga rationaliseringar och verkar också hindrande för bolaget attgå in på nya verksamhetsområden, riskerar härigenom att komma i ett sämrekonkurrensläge än andra företag i branschen. Medstöd av vad förut anförts anser att det ur nykterhetspoli-tisk synpunktinte längre kan vara behövligt med bestämmelser i rörande godkännande m. m.av ett restaurangbolag. Eftersom dessa bestämmelser samt vissa av de ibolagsordningarna för de allmänna restaurangbolagen och i avtalet mellan statenoch intagna bestämmelserna dessutom innebär hinder för de statligarestaurangbolagens konkurrensförmåga och utvecklingsmöjligheter, anser SARAatt de bör upphävas. Härigenom skulle komma att få likartade föratsättningaratt bedriva sin verksamhet som övriga företag inom statsföretagsgruppen liksomförutsättningar till konkurrens på lika villkor med övriga företag i branschen, RSVhar i sitt yttrande över SARÄ:s framställning ifrågasatt om inte frågan är avden karaktär att den bör tas upp i samband med behandlingen av APU:sslutbetänkande. I sakfrågan har verket i huvudsak framhållit följande. Sedan folkrestaurangsbegreppetutmönstrades har det allmänna restaurangbolagets särställningförsvunnit. Enskilda restauratörer får driva rörelse av den typ som tidigareskulle klassificerats som folkrestauranger och det allmänna restaurangbolagetfår utan inskränkningar driva restauranger av högre klass. Endast i vissa särskildafall har centralbolaget förbehållits rätten till utskänkning. Enligt den frånår 1957 gällande lydelsen av 40 § 3 mom. Rff är detta fallet när det avsärskilda skäl finnes påkallat till främjande av nykterhet eller ordmng.Bestämmelsen har dock aldrig utnyttjats. En aspekt på det allmännarestaurangbolagets verksamhet bör enligt RSV alltjämt beaktas. Det sätt påvilket detta bolag och dess dotterbolag utformar sina restau- rangeroch utövar sin utskänkning är i icke oväsentlig omfattning vägledande förmånga andra företag inom branschen. Skälet härtill är kopplingen mellan densamhälleliga alkoholpolitiken som kommer till uttryck bl. a. genom Rff och detfaktum att staten har ett avgörande inflytande över bolagen. På grund härav ärdet angeläget att bolagen lojalt följer gällande utskänkningsbestämmelser ochutgör goda förebilder för andra företag. Maj:t bifalla bör garantier därför skapas att också de allmännabolagen bedriver sin verksamhet med den alkoholpolitiska och socialamålsättning som har gällt. 1957års ändringar i rusdrycksförsäljningsförordningen (1954: 521 Rff) har letttill att det allmänna restaurangbolagets särställning försvunnit. Numerabedriver detta bolag genom sina dotterbolag en verksamhet som är av sammakaraktär som hos privata restaurang- och hotellföretag. De nykterhetspolitiskaöverväganden som låg bakom regleringen i 40 § 3 mom. Rff saknar numeraaktualitet. Jag föreslår därför att denna bestämmelse upphävs. Detta kommer ipraktiken inte att leda till några förändringar av bolagets verksamhet. Ilikhet med RSV anser jag att det sätt på vilket bolaget utformar sinarestauranger och utövar sin utskänkning i icke oväsentlig omfattning ärvägledande för många företag inom branschen. Jag anser det därför vara av viktatt bolaget bedriver sin verksamhet med samma alkoholpolitiska ochsociala målsättning som . övrig reglering i Rff avdet allmänna restaurangbolagets förhållanden har enligt min mening numera iallt väsentligt mist sin betydelse. Skäl saknas att för detta företag, somingår i , ha en särreglering i Rff. Med tillstyrkandeav SARA:s framställning föreslår jag därför att 7679 §§ Rff upphävs. Medhänsyn till vad uppgivit om att dessa bestämmelser hindrar bolaget i dessrationaliserings-och utvecklingssträvanden bör den förordade ändringen vidtagasutan dröjsmål, lämpligen med verkan fr. o. m. . Med de av mig förordadeändringarna av Rff rycks förutsättningarna undan för det mellan staten och centralbolagetträffade avtalet. Jag förutsätter, att partema, när statsmaktemas beslutföreligger, genom ny överenskommelse bringar avtalet att upphöra. Underåberopande av vad jag sålunda har anfört hemställer jag, att Kungl. attantaga inom upprättade förslag till 1. lag om ändring i förordningen(1961: 180) om tillverkning av sprit och vin, 2. lag om ändring i förordningen(1961: 181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat, 3. lag om ändring i rusdrycksförsäljningsförordningen(1954: 521), Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till skallavlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.