prop · FX03158 · 1974-12-31 00:00:00 — Kungl.Maj:ts proposition nr 1974 Prop. Kungl.Maj:ts proposition angående godkännande av om traktaträtten;given . Maj:t vUl härraed, under åberopande avbUagda utdrag av stadsrådsprotokoUet över utrikesdeparteraentsärenden, föreslåriksdagen att bifalla det förslag om vars avlåtande till riksdagenföredraganden hemställt, I propositionen föreslås att godkännerWienkonventionen om traktattätten. Konventionen kodifierar huvuddelen av denallmänna folkrättens regler om intemationeUa överenskommelser. 1 1974.1 saml. Utdrag av protokollet över utrikesdepartementsärendenhållet inför Hans Majrt Konungen i statsrådet . Närvarande:statsråden , , , , , , ,, , , , Statsrådet anmäler efter gemensam beredningraed statsrådets övriga ledamöter fråga om godkännande av den23 om traklalrätten och anför. Folkrättens regler om internationellaöverenskomraelser hörde tUl de ämnen sora Förenta nationemas koraraission förinteraationeU rätt (International , förkortat ILC) redan vid sinförsta session beslöt att ta upp på sitt program för folkrättenskodifiermg och progressiva utveckling. ägnadekoraraissionen detta ämne ett gnmdligt studium. Ar 1961 beslöt koramissionenatt ändra arbetets uppläggning: i stället för att syfta tiU en kodifikation iicke-förpliktande form ("expository code") kora arbetet nu attinriktas på att forraiUera regler sora kunde läggas till gmnd för eninternationell konvention. Kommissionen motiverade den ändrade målsättningenbl. a. med att en konvention utgjorde ett effektivare medel för konsolideringav traktaträtten och alt utarbetandet av en sådan skulle ge alla de nya statematUlfälle att deltaga i kodifikationen. Kommissionens slutUga utkast tUlkonvention om traktaträtten färdigställdes , FN:s generalförsamlingbeslöt att en intemationell konferens skulle hållas föratt behandla det av ILC utarbetade konventionsutkastet. Konferensen hölls iWien i två sessioner den 26 raarsden och den 9 aprilden 22 maj1969. Vid den första sessionen var 103 stater representerade, vid den andra110. Vidare deltog observatörer från nio fackorgan, det internationellaatomenergiorganet och fem andra mellanstatliga organisationer. lLC:s rapportör deltog sora sakkunnig rådgivare åt konferensen.Den svenska delegationen leddes av utrikesrådet . Konferensen resulterade i en konvention omtraktaträtten, som lades fram för undertecknande i . Dessengelska och franska text järate svensk översättning torde få fogas tillstatsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga. För konventionensikraftträdande krävs enligt dess artikel 84 att den ratificeras eller biträdsav 35 stater. Konventionens del I innehåller inledandebestämraelser och definierar olika i konventionen använda uttryck, I art, 1fastslås att konventionen gäller för traktater mellan stater, I sin komraentar tiU artikeln frarahöll FN:skoraraission för internationell rätt att syftet med denna bestämmelse var attfrån början understryka att konventionen utarbetats för att kunna tUlämpas påttakta-ter mellan stater och inte avsåg traktater som ingås av stater med andrafolkrättssubjekt eller mellan sådana andra subjekt inbördes. Då särskUtintemationella organisationers överenskommelser företedde åtskiUiga särdrag,hade denna begränsning varit nödvändig för att inte komplicera och fördröja arbetetraed konventionen alltför raycket, Ett särsldlt förtydligande angående andrafolkrättssubjekts traktater har intagits i art, 3, antog en resolution, i vilkenhemställdes att skulle uppdraga åt ILC att också ta upptiU behandling frågan ora regler angående överenskoraraelser sora ingås avstater raed intemationella organisationer eller inbördes mellan intemationellaorganisationer. Denna fråga behandlas nu av ILC, och förslag ora en särskildkonvention ora dessa överenskoraraelser är under utarbetande. Art. 2 innehåUer definitioner. ILC underströk isin koraraentar att artikeln, såsom dess mbrik och de inledande orden i mora, 1antyder, endast är avsedd att fastslå den innebörd de olika uttrycken skall havid tillärapning av konventionen. Vid konferensen visade en del deltagare idiskussionerna en benägenhet att betrakta definitionema ur ett vidare ochsaratidigt i viss raån doktrinärt perspektiv såsom allmänt tUlämpliga inora denintemationeUa rätten. föranledde gensagor av bl. a. BrasUien och ,sora för undvikande av raissförständ fann det angeläget, att det begränsadesyftet med definitionema inte förlorades ur sikte, I samband med att konferensenantog art, 2 bekräftade både konferensens president och redak-tionskoraraitténsordförande att de ansåg begreppsbestäraningarna ha den begränsade räckvidd soraILC angett. harundertecknats av 47 stater, däribland , och har ratificeratseller biträtts av 20 stater: , , , ,, , , , ,, , , , , , , ,, och . En utförlig rapport om konferensen i avgavs avden svenska delegationen . Konferensen officiella handlingaroch protokoll publicerades av FN i tre volymer (A/CONF, 39/11 med 2addenda). Konventionen kodifierar huvuddelen av den allmännafolkrättens regler ora intemationella överenskoraraelser. Konventionen avserendast överenskoraraelser mellan stater och alltså inte överenskomraelser raellanintemationella organisationer eller raeUan sådana organisationer och stater.Den är också begränsad till skriftiigt ingångna överenskoraraelser. Utanförkonventionen faller vidare frågor om statssuccession tUl traktat-förpliktelseroch om verkningama av ett utbrott av fientligheter. Konventionens del Iinnehåller inledande bestämraelser. I del II reglerastraktaters ingående och ikraftträdande, däri inbegripet reservationer tUlmultUaterala traktater, i del III traktaters tUlämpning och tolkning, i del IV ändringav traktater, i del V traktaters ogiltighet, upphörande och suspension, i del VI vissasärskUda frågor och i del VII ttaktatdeposita-riers uppgifter, rättelser itraktattexter och traktaters registrering. I det följande kommer att lämnas en redogörelse fördet huvudsakliga innehållet i konventionen. Samraandrag av ILC:s koramentarertill sitt konventionsutkast och uppgifter om de ändringar i utkastet som antogseller diskuterades vid konferensen kommer att medtagas i redogörelsen iviss utsträckning för att belysa bakgmnden tUl konventionens bestämmelser. Art.2 mom. 1 a) Med "traktat" förstås enUgt artikeln eninternationeU överenskommelse sora ingåtts mellan stater i skriftiig form ochregleras av internationeU rätt, oavsett överenskommelsens betecknuig ochoavsett ora den är intagen i en enda handling eller i två eller flerasaramanhörande handlingar. EnUgt ILC:s koraraentar används ordet"traktat" ("tteaty") genoragående i konventionen sora ettgeneriskt begrepp orafattande alla slag av intemationella överenskommelser somingåtts mellan stater i skriftlig förra. ILC frarahöll att en konvention orattaktaträtten raåste orafatta både forraella ttaktater och "traktater iförenklad förra", såsora noteväxlingar, Bmket av de senare hade blivitallt vanligare och den rättsUga skUlnaden raellan de två typema avöverenskoraraelser, ora den över huvud existerade, låg nästan helt i sättet förderas ingående och i-kraftträdande, I andra ttaktaträttsUga hänseenden fannsonekligen vissa väsentiiga skiUnader raellan intemationeUa överenskommelser avoUka kategorier. Dessa skillnader berodde dock inte på överenskoraraelsemasförra eller andra yttre kännetecken utan uteslutande på deras innehåU. Avsikten med de i definitionen använda orden"underkastad intemationell rätt" var enligt ILC:s kommentar attskUja av folkrätten reglerade överenskommelser från sådana sora, fast deingåtts raeUan stater, regleras av någon stats nationella lag. Vid konferensen framlades ett antal ändringsförslagtill definitionen av "traktat". Några av dessa avsåg att klargöra attöverenskoraraelser sora hade karaktären av avsiktsförklaringar eller politiskadeklarationer inte föll inom begreppet traktat, föreslog i detta syfteatt efter uttrycket "intemational agreement" skulle tiUäggas"providing for rights and obligations". Flera andra statersdelegationer underströk att parternas avsikt att skapa ett rättsförhållandedera eraellan var ett väsentiigt eleraent i en ttaktat. Konferensens sakkunnigerådgivare förklarade att ILC hade övervägt, ora detta borde korama tUl uttrycki definitionen, men funnit uttrycket "underkastad internationeU rätt"vara tiUräckligt, fann ej anledning att ändra definitionen,och denna blev antagen av konferensen i den form som ILC hade föreslagit. Vid konferensen föreslog attdefinitionema i art, 2 skulle utökas med begreppet "restricted multUateraltreaty", varmed borde förstås en traktat sora var avsedd att gälla endastraellan vissa i traktaten bestärada stater och vars ikraftträdande för alla deförhandlande statema utgjorde ett väsentligt viUkor för varje stats samtycketUl att vara bunden av traktaten. Syftet med förslaget var enhgt den franskedelega- tenatt i artikeln införa en definition av den typ av traktater som avsågs i art.20: 2. Det var här fråga om en viktig grupp multUaterala traktater, nämligensådana som faststäUer ett mycket nära saraarbete raeUan vissa stater,exempelvis ttaktater om ekonomisk integration, ttaktater ora saraarbete raeUanstrandstater för utnyttjande av floder eller traktater om uppförande avkraftverk, vetenskapUga installationer o. d. Dessa hade vissa geraensararaasärdrag: det nära samarbetet krävde att samtliga stater som enligt planenskulle deltaga verkligen blev parter i traktaten. någon av dem föll bort,skulle projektet behöva antingen överges eUer också gmndas på nyafömtsättningar, vilket skulle göra det nödvändigt att ändra traktaten.Förhållandet blev detsamraa, om ytterligare en stat anslöt sig tUl denurspmngliga gruppen. Vidare raåste sådana traktater tUlämpas i sin helhet. Den franske delegaten förklarade, att ILC klokt nogföreslagit att de allmänna reglerna ora godtagande av reservationer inte skullevara tilllämpliga på "restricted raultilateral treaties".Kommissionen hade emellertid ej fuUt dragit konsekvensema av sm tankegång, dådet fanns andra på vanUga miUtUaterala ttaktater tillämpUga regler, som ocksåvar oförenliga raed de särdrag som utmärkte denna typ av traktater. Den franskedelegaten avsåg de regler som intagits i konventionens art, 9, 30, 40, 41, 58,69 och 70, Om den föreslagna definitionen antogs, kunde problemet lösas genomredaktionellt enkla ändringar i dessa artiklar. Utkast till sådana ändringarfranUades också från fransk sida. Under den efterföljande diskussionen stöddes detfranska förslaget av ett flertal länder, däribland , sora fann detviktigt att begreppet "restricted raultilateral treaty" definierades. Vidare stöddes förslaget av , ,, och . Dessa sökte eraellertid sararaankoppla frågan raed ettav öststa-tema och vissa andra stater framlagt förslag, enligt vilket i art, 2också skuUe införas en defraition av "general multilateral treaties",ett förslag sora hade politisk bakgmnd och syftade tUl att öppna raöjligheterför "alla stater" att tUlträda allraänna intemationeUa konventioner. En rad talare, inkl, den franske representantensjälv, förordade att ett beslut om "restricted multUateral treaties"skulle uppskjutas tills de raateriella artiklarna slutbehandlats. Sedermera beslöt plenarkoramittén att uppskjuta saken tiU konferensensandra session. Under denna återtog sitt förslag och därraed uppgavstanken på att i olika artiklar införa särskUda bestämraelser om "restrictedmultilateral tteaties". Konferensens sakkunnige rådgivare framhöll isamband raed behandlingen av art, 9 att ILC ingående hade övervägtmöjlighetema att i konventionen särbehandla oUka kategorier av multUateralatraktater men funnit sig böra avstå därifrån på grand avdefinitionssvårigheter. Frågan om särskUda regler för multUateralatraktater innehållande förpliktelser som till sin natur är"interdependent" berördes också i ILC:s konunentar tUl art. 30. Art. 2 mom. 1 b)i) Uttrycken "ratifikation","godtagande", "godkännande" och "anslutning"avser enligt b) de så benämnda intemationella handlingar, genom vilka en statssamtycke tiU att vara bunden av en traktat faststäUs på det intemationellaplanet, ILC konstaterade i sin kommentar att åtskUliga staterskonstitutioner föreskriver att traktater skall föreläggas ett bestämt organför godkännande eUer "ratifikation". Detta var en internangelägenhet. Den intemationeUa handling, varigenom statens samtyckefaststäUdes, bestod i utväxlingen eUer deponeringen av det i traktatenföreskrivna instrumentet. Då det på sina håll fanns en tendens att blanda ihopdet intema och det internationella förfarandet, hade kommissionen genoradefmitionen velat klargöra att uttrycken "ratifUcation" etc, i konventionenendast avsåg åtgärderna på det internationella planet. Punktc) innehåller en definition av uttrycket "fullmakt". Med "reservationer" förstås enligt d)ensidiga förklaringar vid undertecknande eller tiUträde av en traktat,varigenom en stat avser att utesluta eller modifiera rättsverkningarna av vissabestämmelser i ttaktaten vid deras tUlämpning i förhåUande tUl staten i fråga. I sin koraraentar påpekade ILC att stater, när de tiUträder en traktat, oftaavger förklaringar ora sin uppfattning eller tolkning av en viss bestämmelse itraktaten. En sådan förklaring kan vara enbart ett klarläggande av statenshållning. Den är en reservation endast om den avser att modifiera eUer uteslutatUlämpnuigen av traktatbestämmelsen i fråga. I punktema e), f) och g) preciseras innebörden avuttrycken "förhandlande stat", "fördragsslutande stat" och"part". Konferensens sakkunnige rådgivare framhöll att statemasrättigheter och skyldigheter växlade under de olika stadiema av en traktatstillkorast. Det var därför nödvändigt att vid tillämpningen av vissa regler skUjamellan olika kategorier av stater såvitt angår deras relationer tUl en visstraktattext. Det bör särskUt uppmärksararaas att konventionen med"part" endast avser en stat som givit bindande samtycke tUl entraktat och för vUken traktaten i fråga är i kraft. En stat sora ratificerat enttaktat vilken inte ännu trätt i kraft är således i konventionens mening ej"part" utan "fördragsslutande stat". Med"tredje stat" menas enligl b) en stat som inte är part i ttaktaten. Med "internationeU organisation" menas ikonventionen enligt i) en mellanstatlig organisation. Art. 2 mom. 2 I artikelns raora. 2 fastslås att definitionerna iartikeln inte är avsedda att inverka på de olika uttryckens användning i internrätt. Enligt lLC:s komraentar har detta raoraent tiUagts för att undvikasvårigheter vid konventionens tillärapning för stater vilkas konstitutionkräver att intemationella överenskoraraelser som internt klassificeras som"traktater" skall godkännas av parlamentet, kanske med kvalificeradmajoritet, medan andra internationella överenskommelser inte är underkastadesamma krav. Art. 3 innehåUer ett förtydligande rörande delsintemationeUa överenskommelser som ingåtts av stater med andrafolkrättssubjekt eUer raeUan sådana andra folkrättssubjekt inbördes, delsintemationella överenskoraraelser som ingåtts i icke skriftiig form. Ipunktema a) och b) fastslås att det förhållandet att konventionen inte gällerför sådana överenskommelser inte skall påverka vare sig dessas rättsUgtbindande verkan eller tUlämpnuigen på dem av sådana regler i konventionen somgäUer för dem erdigt internationell rätt oberoende av konventionen. Enligt c)skall nämnda förhållande ej heller påverka konventionens tiUämpning i detinbördes förhållandet raeUan stater som är anslutna tUl internationellaöverenskomraelser, i vUka även andra folkrättssubjekt är parter. Punkterna a) och b) i artikeln avsåg enligt ILC:skommentar att förebygga att de bestämmelser som begränsar konventionen tUl attgälla endast traktater mellan stater skulle ge intrycket att andraintemationeUa överenskommelser låg utanför traktaträttens område. Då de senareframför allt bestod av intemationella organisationers överenskommelser ochsådana blivit allt vanligare, hade kommissionen funnit det önskvärt attklargöra att deras bindande kraft inte påverkades av denna begränsning avkonventionens tUlämpningsområde och att konventionens regler skulle blitUlämpliga på dem i den utsträckning som de var det enligt allmän folkrättoberoende av konventionen. Fast koraraissionen begränsat konventionen tiU attgälla skriftliga överenskoraraelser, var den också medveten om att muntiigaöverenskomraelser var bindande och att vissa av konventionens regler kunde habetydelse även för sådana överens-konunelser. Punkt c) saknade motsvarighet i ILC:s text ochantogs av konferensen på förslag av redaktionskommittén, som därmed avsåg atttydligare avgränsa konventionens räckvidd i fråga ora s, k, ttUaterala eUerblandade intemationella överenskoraraelser, dvs, överenskomraelser i vilka bådestater och andra folkrättssubjekt är parter, Redaktionskomraittén fann det olärapligtatt helt utesluta en tiUärapning av konventionen på sådana överenskommelser.Konventionen borde i dessa fall gälla i de deltagande staternas inbördesrelationer raen däreraot inte i förhåUandet raellan dem och de andrafolkrättssubjekten eUer inbördes mellan de . I art, 4 fastslås att konventionen inte harretroaktiv verkan. Konventionen är således enligt artikeln tUlämplig endast påtraktater som ingås avstater efter dess ikraftträdande för staterna i fråga, Genora denna besläraraelseinskränks inte tUlämpningen av sådana regler i konventionen som gäller förtraktater enligt internationell rätt oberoende av konventionen. Artikeln saknade raolsvarighet i ILC:s förslag. var det stora flertalet av staterna överens ora den gmndläggandeprincipen att konventionen inte kunde ha retroaktiv verkan. Några delegationerhävdade att den aUmänna regeln ora ttaktaters icke-retroaktivitet i art. 28 vartUläraplig även på själva traktaträttskonventionen, raen de flesta ansåg att ensärskild bestämmelse därora krävdes. Den i artikeln intagna regeln föreslogs vidkonferensen av tillsararaans med fyra andra stater. Från svensk sidaframhölls att konventionen enUgt traktaträtten inte kunde gälla retroaktivtraen tUl största delen utgjordes av regler som redan gällde enligtinternationell sedvanerätt. Dessa regler skulle komma att vara tUlämpligaoberoende av konventionen, även för ttaktater och omständigheter som föregickdenna. Det var däremot inte raöjligt alt på sararaa sätt åberopa de nya bestäraraelsemai konventionen. Detta förhållande kunde sägas fraragå redan av den allraännaregeln raot retroaktivitet i art, 28, Det var eraellertid bättre och säkrareatt införa en särskild regel för konventionen, I ferastatsförslagets text angavs alt artikeln inteinnebar någon inskränkning av de i konventionen kodifieradesedvanerättsreglemas tilllämplighet på tidigare traktater. Uttrycket"sedvanerätt" ogillades av en del delegationer, sora ansåg attklausulen i fråga borde avse den intemationeUa rättens regler oavsett deraskälla. Klausulen ändrades seder-raera, så att forrauleringen blev densararaasom i art, 3 b) i konventionen, I denna raodifierade förra blevfemstatsförslaget antaget av konferensen, I en röstförklaring efter den nya artikelnsantagande uttalade den svenska delegationen som sin mening att artikeln, såvittangick multilaterala traktater, borde innebära att traktaträttskonventionenskuUe bli tUlämplig mellan stater som tillträtt en multilateral ttaktat efterdet att konventionen trätt i kraft för dera, även om det fanns andra parter isamma traktat för vUka konventionen inte trätt i kraft. Art, 5 innehåUer ,ett förbehåU angåendekonventionens tillämpning på traktater om upprättande av internationellaorganisationer och traktater som antagits inora en internationeU organisation.Enligt artikeln skall konventionen inte utgöra hinder för tUlämpning avvederbörande organisations eventuella egna regler rörande sådana traktater, ILC anförde i sin kommentar alt koraraissionen istället för att införa en rad specialbestämmelser om tUlämpningen avinternationella organisationers egna regler angående traktater ansett sig böraforraulera ett aUraänt förbehåll sora täckte hela konventionen. Enligtkoraraissionens raening borde bestäramelsen begränsas tUl att gällaintemationeUa organisationers konstitutioner och traktater antagna inom enintemationell organisation. Det senare uttrycket var avsett att uteslutatraktater sora endast utarbetats imder en organisations auspicier eller raedutnyttjande av dess raateriella anläggnmgar. Traktaten i fråga måste ha"antagits" inom något av organisationens organ. Vid konferensen framlade flera stater förslag om enstrykning av denna artikel. Vissa delegationer, bl, a. Förenta statema, ansågatt artikeln gav internationella organisationer alltför stor frihet att bortsefrån konventionens regler och öppnade möjlighet för stater att undandra sigväsentliga bestämmelser i konventionen genom att inrätta organisationer eUeringå överenskommelser inom en organisations ram. Den amerikanska delegationenviUe göra en skUlnad mellan konventionens regler rörande procedurfrågor ochdess regler av materiell natur. Från de förra kunde undantag göras förintemationella organisationers särskUda regler och metoder, men däremot intefrån de . Även den svenska delegationen föreslog att artikelnskulle utgå, om också av andra skäl. Den framhöll att konventionens regler tUlstörsta delen är av subsidiär natur, dvs, gäller endast ora inte staterna överenskommitom annat, 1 många artiklar anges detta genom förbehåll av varierande innehåll,t, ex, "såvida inte ttaktaten föreskriver annat" eller "såvidainte partema överenskommit om annat". Även utan sådana ut-trycldigaförbehåll var konventionens bestämmelser enUgt delegationens mening i aUmänhetav subsidiär natur. Om staterna hade frihet att genom inbördesöverenskommelser avvika från konventionens regler, fanns ingen anledning attinte anse detsamma kunna ske genom att stater inom en internationellorganisation antog särskUda regler angående traktater. Enligt den svenskadelegationens mening behövde således denna rätt tUl avvikelser frånkonventionen inte uttryckligen fastslås i konventionen. Den kunde självfalletinte orafatta de regler i konventionen sora var av tvingande natur. Dennainskränkning fraragick inte av artikeln och var svår att närraare precisera.Det var bättre att inte ingå på saken och således stryka artikeln. Flera delegationer anförde att gränsdragningenraellan traktater antagna "inom" en intemationell organisation ochsådana som tUlkommit under en organisations auspicier var godtycklig. Det fannsinget skäl att i traktaträttsligt hänseende skUja mellan t, ex.Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser, vilken kom till stånd under FN:sauspicier vid en särskild konferens, och den liknande konventionen om"Special Missions", som antogs av generalförsamlingen. Någradelegationer föreslog att artikeln skulle begränsas tUl att gälla endastintemationeUa organisationers konstitutioner, men dessa förslag vann ringagensvar. Inte heller förslagen om att artikeln skulle utgåfick större anslutning vid konferensen. Nästan samtliga observatörer fråninternationella organisationer höU anföranden, och dessa gick genomgående utpå att bestämmelsen borde bibehållas. Man anförde som skäl att organisationernahade egna regler, med vars stöd ett stort antal traktater ingåtts ochtUlämpats. Dessa regler stämde inte alltid överens med konventionensbestäraraelser och detta förhållande raåste beaktas. Storbritannienlade fram ett förslag, enligt vilket förbehåU skulle gö- rasockså för organisationernas stadgade praxis. I sak instämde organisationemasobservatörer men det frarahölls från flera håll lUfsom av den sakkunnigerådgivaren, att uttrycket "relevant rules" orafattade sådan praxis.Redaktionskomraittén faiiri således det av föreslagna tilläggetonödigt. Koraraittén ansåg enUgt ordförandens rapport, att i uttrycket"rules" ingick både skrivna och oskrivna regler under för-utsättnuigatt de var rättsligt bindande. Förmågaoch behörighet att ingå traktater Konventionens del II handlarom ingåendet och ikraftträdandet av ttaktater. Den börjar med art, 6, somfastslår den alhnänna principen att varje stat besitter förmåga att ingåttaktater.