prop · FX0395 · 1974-12-31 00:00:00 — Därvid har domstolen att bedöma den menliga inverkanett domstolsförhör skulle kunna medföra på honom i förhållande till betydelsenoch värdet av den tilltänkta utsagan. Enandra grupp utgörs av dem som har tystnadsplikt i ett eller annat hänseende.Den behandlas i 5 §. Ämbets- eller tjänsteman eller annan som fått offentligtuppdrag som anges i lagrummet får inte höras om något som han på grund av sinställning har att iaktta tystnad med. Advokat, läkare, landläkare, barnmorska,sjuksköterska, kurator vid offentlig familjerådgivningsbyrå eller derasbiträden får höras om något som i denna ställning anförtrott.s dem eller som dei denna egenskap fått veta, endast om det är medgivet i lag eller samtyckelämnas av den till vars förmån tystnadsplikten gäller. Ombud, biträde ellerförsvarare i rättegång får inte utan parlens medgivande avslöja någol somanförtrotts honom för fullgörande av uppdraget. För nu nämnda personer, medundantag för ämbets- eller tjänsteman, annan som fått offentligt uppdrag ochförsvarare, gäller emellertid den begränsningen av vittnesförbudet, att de ärskyldiga att vittnai mål om brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse i tvåär. inom och präst eller den som intar motsvarandeställning inom annat trossamfund får inte höras om del som han fått veta underbikt eller motsvarande förhållanden. Enligl6 § får vittne vägra yttra sig angående omständighet, vars yppande skulleavslöja all vittnet eller sådan närslående som anges i 3 § begått brottsligeller vanärande handling. Vidare får vittne vägra att avge vittnesberällelsesom skulle röja yrkeshemlighet, om det inte förekommer synnerlig anledning atthöra vittnet om sådana förhållanden. Befrielsenfrån skyldighet att vittna medför inte att den som kallats får utebli från förhandlingen.I fråga om närstående som avses i 3 § gäller att rätlen före edgången skallerinra den kallade om att han inle är skyldig att vittna. Väljer han ändå attgöra detta, är han i princip underkastad samma sanningsplikl som andra vittnen.I brotlmål hörs dock närslående ulan ed och är därför inte underkastadmenedsansvar. Detsamma gäller generellt den som är eller såpsykiskt defekt att han saknar erforderlig insikt om edens betydelse. De övrigavittnen som är befriade från vittnesplikl i större eller mindre utsträckningskall enligl 36 kap. 14 § RB erinras om detta när skäl föreligger. Vittnesmålskall upptas vid den domstol som handlägger målet. sker vidhuvudförhandlingen, om sådan hålls i målet. I särskilda fall medges dock bevisupptagningutom huvudförhandlingen (35 kap. 8 § RB). RB öppnar begränsade möjligheter attunder särskilda förhållanden höra vittne vid annan domstol än den somhandlägger målet. I 36 kap. 19 § föreskrivs sålunda, all om vittne pä grund avsjukdom, vistelse på avlägsen ort eller av annan orsak är ur stånd all infinnasig vid huvudförhandlingen eller om vittnets inställelse bedöms medföraoskälig kostnad eller synnerlig olägenhet, förhör med vittnet får äga rum utomhuvudförhandlingen. Vittnesförhör med den som på grund av sjukdom inte kaninfinna sig skall ske där den sjuke vistas. Bestämmelsernaom bevisupptagning utom huvudförhandling äger enligt 41 kap. 3 § RB tillämpningockså på bevisupptagning till framtida säkerhet. För sådan bevisupptagningförutsätts endast att det föreligger fara för all bevis om förhållande som ärav betydelse för någons rätt kommer att gå förlorat eller altbevisning då endast med svårighet kan föras. Bevisning enligl vad nu sagts fårdock inle upptas i syfte alt vinna utredning om brott. Skyldighet att avläggavittnesmål föreligger endast vid den tingsrätt under vilken vittnet har sitthemvist. Bestämmelsernaom bevisupptagning utom huvudförhandling är vidare tillämpliga när i vissaundantagsfall bevisning kan upptas inför domstol redan påfömndersökningsstadiel. Reglerna härom återfinns i 23 kap. 13 och 15 §§ RB.Enligt förstnämnda stadgande kan undersökningsledare begära vittnesförhör föralt få fram material för åtalsfrågans bedömande. Detta gäller om någon vid förhörunder förundersökningen vägrar att yttra sigangående omständighet som är av vikt för utredningen eller om del är avsynnerlig vikt all någon hörs som vittne under förundersökningen. 1 båda dessafall föreligger den inskränkningen att vittnesförhör får äga rum endast om densom skall höras är skyldig att vittna i målet, om åtal väcks. Bevis, som äravsett all användas vid huvudförhandling, kan enligl 15 § upptas vid domstolredan innan åtal väckts när fara föreligger all beviset gårföriorat eller då endast med svårighet kan förebringas. Möjligheten är inteinskränkt till vittnesförhör. Såväl undersökningsledare som den misstänkte kanbegära upptagning av beviset. Kallelse av vittne skerregelmässigt genom rätlens försorg. Om åklagaren enligt 45 kap. 16 § RB sätterut mål till huvudförhandling, kan och bör han kalla vittnena. Detmöter emellertid inle något hinder att rätten låter parten själv ta med sigsina vittnen till huvudförhandlingen. Kallelse utgör dock alltid enförutsättning för att vittnet skall kunna drabbas av påföljd för utevam. Någonbestämd tidsfrist för kallelse finns inle föreskriven. Enligt en allmän regel i32 kap. I § RB skall emellertid part eller annan, som enligl rättens beslutskall infinna sig vid rätlen, erhålla skäligt rådrum för detta. IFinland upptas vittnesmål i regel av den domstol vid vilken målet är anhängigt.Någon huvudförhandling förekommer inte i det finska rättegångsförfarandel.Bevisupptagningen sker därför vid ell eller flera av domstolssammanträdena imålet. Vittnesförhör får under vissa förutsättningar hållas vid annan domstolän den dömande. förekommer ytterst sällan i praktiken. Vittnespliklgäller liksom i oavsett avståndet mellan uppehållsorten och platsen förvittnesförhöret. Vittne skall kallas i så god tid att vittnet utan svårighetkan inställa sig pä utsatt lid. Kallelse utfärdas aldrig av rätten utanankommer på den part som vill höra vittnet. Part kan föreläggas alt kalla vittnesom rätlen önskar höra. Kallelse kan ske helt formfritt. Detta är vanligenfallet. För att påföljder för utevaro skall kunna komma i fråga måsteemellertid vittnet ha kallats genom stämningsman. INorge gäller som huvudregel att vittne hörs under huvudförhandlingen i denherredsretl, byretl eller lagmansrell som handlägger målet. Däremot kan vittnenvid fullföljd inte höras inför höyesleretl eller höyesteretts kjaeremålsulvalg.Från huvudregeln om bevisomedelbarhet i underrätterna och lagmansretlernafinns flera undanlag. I dessa fall hörs vittnet i stället av underrätten i dendomkrets där vittnet är bosall eller uppehåUer sig. Ettav skälen för vittnesförhör utom huvudförhandlingen hänger samman med de norskabestämmelserna om avståndsgränser för vitlnesplikten. I brottmål begränsas t.ex. skyldigheten att inställa sig vid huvudförhandling i lagmansrell till personer som bor ellervistas inom sådant avstånd från domstolen, alt de inte har längre resa tillrätten än med järnväg, med bål eller buss eller pä annatsätt. Vid huvudförhandling i herreds- eller byretl utgörs avståndsgränserna förvitlnesplikten av hälften av dessa sträckor. Under alla förhållanden är vittnedock skyldigt att inställa sig för vittnesförhör inom den 'retlskrets' därvittnet bor eller uppehåller sig. Om domstolen finner det 'maklpå-liggende',kan den på parts begäran utvidga inställelseplikten utan hinder avavståndsgränserna. Vittne kallas enligt huvudregeln genom delgivning avkallelse som utställts av den domstol som skall höra vittnet. I brottmål skallvittnet om möjligt få en dags 'varsel', dvs. frist från delgivningen avkallelsen fram tUl inställelsedagen. I tvistemål i allmänhet är kallelsefristenen vecka. 1 gäller i allmänhet att vittne hörs inför dendomstol som handlägger målet. Flera undantag finns emellertid. Rätten kanbestämma att vittnesmålet i stället skall avläggas inför annan underrätt sombedöms lämplig i det särskilda fallet. Bestämmelsen används bl.a. om vittnet pågrund av sjukdom har svårigheter att inställa sig vid den dömande domstoleneller om kostnaden för eller besväret i samband med inställelsen inte står irimligt förhållande till målets eller vittnesmålets betydelse. Det förekommerendast sällan att vittne hörs i hojesteret. I tvistemål som är anhängigt vidlandsret och som börjat i underrätt upptas bevisningen ofta i underrätten. I tvistemål kallas vittne normalt av rätten. I brottmål ärdet antingen rätten eller åklagaren som kallar vittnet. Kallelsefristen är itvistemål och i brottmål 'en aften', vartill kommer omavståndet till domstolen överstiger . Fristen kan av rätten bestämmasannorlunda. I är skyldigheten att inställa sig som vittnebegränsad med hänsyn tUl resvägens längd. De sträckor som avses är 7 millandsväg och 3 mil sjöväg. Bestämmelserna kommer dock enligt uppgift attändras. I tvistemål kallas vittnen i allmänhet av part och i brottmål avrätten. Under förundersökningsstadiet inkallas vittnen av polismyndigheten.Vittne har rätt till kallelsefrist. Bestämmelserna härom överensstämmer medmotsvarande regler i dansk rätt. Part kaninle höras som vittne i något av länderna. Förbudet är i finsk rätt utsträcktäven till den som varit part 1 målet. Detsamma gäller i tvistemål den motvilken domen blir gällande som om han hade varit part i målet. Finsk och svenskrätt överensstämmer i fråga om att målsägande inle får vittna. Däremot synesmålsägande kunna få vittna enligt dansk och norsk rätt även i de fall han förtalan i målet. I kan dock alltid rätten underlåta att kräva attmålsägande, som har partsslällning, edfäster sin utsaga. I hörs den somär målsägande på samma sätt som vittne. Ed eller försäkran förekommer dock intei dessa fall. I samtiiga berörda länder finns särskilda inskränkningar ivitlnesplikten. förstoch främst för nära anhöriga men dessutom för annan i fråga om vissa uppgifter,vars lämnande skulle skada honom eller närslående. Vidare finns förbud att höraden som har tystnadsplikt angående sådant som omfattas av tystnadsplikten. Ienskildheter skiljer sig reglerna i de olika nordiska länderna från varandra. Kretsenav anhöriga anges på olika sätt. I den danska lagbestämmelsen talas exempelvisom en parts 'naermeste' ulan närmare angivande av vUka personer som avses. I denorska, finska och isländska bestämmelserna anges kretsen av anhöriga. Någramera betydande skillnader i förhållande till svensk rätt föreligger inte.Vittnesbefrielsen i sträcker sig emellertid längre i brotlmål än itvistemål. I tvistemålen har anhöriga rätt att vägra vittna endast beträffande'det som er meddell dem av parlen'. Även personkretsen är här någol snävareangiven. 1aUa länderna gäUer förbud all höra offentiig tjänsteman eller annan medoffentiigt uppdrag om sådant som denne är skyldig alt iaktta tystnad med. IDanmark, och hävs förbudet, om den berörda myndigheten samtycker. 1finsk, isländsk och norsk rätt föreskrivs att domstolen inte får höra någon somvittne om hemliga uppgifter av betydelse för rikets säkerhet eller rättigheteri förhållande till främmande stat. I finns en särskild bestämmelse omatt rätten kan förordna att förklaring inle skall avges om förhållande omvilket vittne enligl lag har tystnadsplikt och vars hemlighållande harväsentiig betydelse. Kretsenav personer som är befriade från att yttra sig på grund av tystnadspliktvarierar från land tUl land. I alla länderna gäller förbud att höra läkare,advokater, försvarare och präster om förhållanden som anförtrotts dem i sådanegenskap. I och gäUer förbudet dessutom apotekare ochbarnmorska. I får inte heller 'meklingsmen i ekteskapssaker' ochsjukvårdare höras om någol som anförtrotts dem i tjänsten. Vittnefår i ettvart av länderna vägra att yttra sig om sådant som kan medföra att hansjälv eller någon anhörig kan bli straffad eller ådra sig vanära. I ochFinland gäller befrielse också förhållande som skulle kunna röja affärs- elleryrkeshemlighet. I allmänhet gäller, liksom i , att vittnet är skyldigtatt yttra sig, om en intresseavvägning mellan vittnesmålets vikt och delskyddade intresset leder till detta. Slutligenkan nämnas att de danska, finska, isländska och norska bestämmelserna behandlarrätt för utgivare av tryckt skrift och vissa andra personer att vägra yttra sigom vem som lämnat uppgifi liU eller författat i skriften intagen artikel.Motsvarande frågor regleras för svensk rätts del i tryckfrihetsförordningen. 1 saml Nr 95 Bestämmelserom villnesersättning finns i 36 kap. 24 § RB. Vittne har rätt till ersättningför kostnader för resa och uppehälle samt för tidsspillan. Ersättning bestämsav rätlen till skäligt belopp. Ivissa fall utgår ersättning till vittne m.fl. av aUmänna medel enliglvitinesersältningskungörelsen (1973r262). I brottmål utgår ersättning avallmänna medel tUl vittne eller målsägande som hörs på begäran av åklagareneller som rätten i mål om allmänl åtal självmant inkallat. I övrigt utgårersättning av allmänna medel när den part som begärt förhöret åtnjuterrättshjälp. Enligl kungörelsen ersätis resekostnad enligt de grunder som gällerför statstjänstemän i lägsta reseklass enligl allmänna resereglemeniet(1952r735). Kostnad för resa med tåg och fartyg ersätts dock endast med beloppmotsvarande avgift för en plats i 2 klass och i förekommande fall avgift försovplats eller hyllplats. Traktamente utgår i allmänhet med högst omdagen. Har vittnet utgift för nattlogi kan ersättning dock utgå med högst 50kronor. Ersättning för tidsspillan får bestämmas till högst per dag. Enligt36 kap. 25 § RB kan vittne få förskott på kostnader för resa och uppehälle.Närmare bestämmelser om förskott finns i kungörelsen (I973r261) om utbetalningav vissa ersättningar i mål eller ärende vid domstol, m.m. Enligtdansk rätt har vittne räll till ersättning med för varje påbörjadtidrymd som åtgår för uppfyllandet av vittnesplikten, dock minst20 kronor. Kostnader för resa med allmänt kommunikationsmedel utgår enligtlägsta reseklass. Används egen bil är gottgörelsen per kUometer. Harvittnet haft utgifter eller förluster som inte läcks av de nämndabestämmelserna kan rätlen efter skälighetsprövning tillerkänna honom särskildersättning härför. Förfinsk rätts vidkommande är de regler som gäller jämförbara med de svenska om ännågot generösare. 1Norge utgår ersättning för resa med allmänl kommunikationsmedel enligt lägstareseklass. I övrigt är bestämmelserna väsentligt förmånligare än de svenska.Della gäller särskilt ersättning för nattlogi. Enligt de regler omersättning som finns i isländsk räll utgår endast mindre belopp för förlordarbetslön. Reglerna betraktas som föråldrade. 1 38 kap. 2 § RB föreskrivs all den som innehar skriftlighandling som kan antas äga betydelse som bevis är skyldig all företehandlingen. Regeln är försedd med flera undantag. 1 brotlmål har den misstänkteeller den som står i sådant förhållande till denne att han kan undandra sig attvhlna inle editionsplikt. I övrigt gäller all part eller honom närstående somnu har sagts inte är skyldig att förete skriftligt meddelande mellan parten ochnågon honom närstående eller mellan sådana närstående inbördes.Befattningshavare som nämns i 36 kap. 5 § RB, dvs. främst ämbets- ochtjänstemän, advokater, läkare, rättegångsombud och präster, får inte företeskriftlig handling, om innehållet kan antas vara sådant alt samma person intefår höras som vittne om del. Part till vars förmån tystnadsplikten gäller ärockså befriad från att förete handlingen om han skulle inneha den. Vittnes rällenligl 36 kap. 6 § RB att vägra yttra sig beträffande omständigheter som skulleröja att han eller närstående begått brottslig eller vanärande handling ochvittnes rätt att vägra säga någol som skulle avslöja yrkeshemlighet harmotsvarigheter i fråga om företeende av skriftlig handling, när handlingen harsådant innehåll. Slutiigen gäller att editionsplikl inte, utom vid synnerligaskäl, omfattar minnesanteckningar eller motsvarande anteckningar för personligtbruk. Har part på grund av äganderätt eller avtal ellerlagbestämmelse rätt att påfordra att en av annan person innehavd handlingutlämnas, som kan vara av betydelse som bevis, gäller detta enligt 38 kap. 3 §RB även i fråga om företeende av handlingen i rättegång. Denna editionspliklberörs inte av de inskränkningar som gäller i fråga om den processuellaedilionsplikten. Rätten kan enligt 38 kap. 4 § RB utfärda föreläggande allförete en handling som omfattas av editionsplikten. Innehavaren skall först fåtillfälle att yttra sig. Förhör kan också hållas. 1 föreläggande skall angesnär och var handlingen skall företes. Vite får förekomma men handlingen kanockså tillhandahållas genom utmätningsmannens försorg, om rätten anser dellämpligare. Ersättning utgår för kostnad och besvär enligt vad rätten anserskäligt. Part är dock inle ersätlningsberälligad. Bestämmelser om editionsplikl finns även i dessa länder. Ihuvudsak ansluter reglerna till skyldigheten att vittna. I dansk, isländsk ochnorsk räll kan i vissa fall parts Underlätelse att förete skriftligt bevistillmätas ett för parten negativt bevisvärde. I norsk rätt finns vid sidan aveditionspliktsbestämmelserna särskilda regler om skyldighet för vittne attefter föreläggande ta med sig sådana handlingar som han är skyldig att förete. innefattas i vitlnesplikten. Den begränsas av de reglersom gäller om förbud mol och rätt till befrielse från vittnesförhör. Finsk rällinnehåller bestämmelser om editionsplikl som mycket nära överensstämmer medsvensk rätt. Målsägande är enligl 20 kap. 8 § fjärde stycket RB den,mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller liditskada. Om behov uppkommer att han hörs i anledning av åklagarens talan skallhan enligt 45 kap. 15 § första stycket RB kallas till huvudförhandlingen.Sanktionerna för utevaro vid kallelse till personlig inställelse är vite ochhämtning (45 kap. 15 § första stycket och 46 kap. 14 § RB). Omhuvudförhandlingen måste inställas på grund av målsägandens utevaro, kan handesutom åläggas att betala rättegångskostnad som genom hans försummelse vållatsstatsverket eller den tilltalade (31 kap. 4 § RB). Målsägande får enligt 36 kap. I § RB aldrig höras somvittne. Att målsägande inte får höras som vittne innebär först och främst atthan inle avlägger ed eller försäkran. Påtryckningsmedlen i 36 kap. 21 § RB motvittnen för att få dem att yttra sig kan inle tillgripas mol målsägande.Målsägande som hörs i anledning av åklagarens talan har rätt till ersättning avallmänna medel enligt de regler som gäller för vittne. Enligt finsk rätt får målsäganden inle höras som vittneoch han uttalar sig inle under straffansvar. Enligt den finska processordningenär det dock möjligt att höra målsäganden som part under sanningsförsäkran om vilkenskada han lidit och hur mycket har förlorat genom brottet. Enhgl norsk rätt hörs målsägande enligt samma regler somgäller för vittne. Inte ens den omständigheten att målsäganden för talan imålet eller biträder åklagarens talan har någon inverkan på möjligheten atthöra honom som vittne. Det är i detta sammanhang att märka, att edsavläggelseni sker efter förhöret. När del gäller vittnen iallmänhet har rätlen vissa begränsade möjligheter att avslå från edsfästelse. Ifråga om målsägande som har partsställning är denna möjlighet avsevärt större. Enligldansk rätt hörs målsäganden som vittne. Liksom vittnet hörs han utan ed ellerförsäkran men under straffansvar. Detta torde gälla oavsett om han för talan imålet eller inte. Den som är att anse som målsägande i hörs på sammasätt som vittne men avlägger inte ed eller försäkran. Uppgifterna lämnas dockunder straffansvar. Prop, 1974r95 21 2.6 Partsförhör i tvistemål Enligt 11 kap. 5 § RB skall part vid huvudförhandling iunderrätt eller hovrätt infinna sig personligen, om hans närvaro inte kan antassakna betydelse för utredningen. Vid huvudförhandling i högsta domstolen krävspersonlig inställelse endast om partens närvaro 'finnes erforderlig förutredningen'. I underrätt är part dessutom skyldig att infinna sig personligenvid muntlig förberedelse, om det kan antas alt förberedelsen främjas genom hanspersonliga närvaro. Personlig inställelse påkallas i första hand om part skallhöras under sanningsförsäkran. Sådant förhör hålls vid huvudförhandlingen. Enligt 42 kap. 10 och 21 §§ RB kallas part som skallinstäUa sig personligen alllid vid vite. Inställer sig part i indispositivt målgenom ombud när han förelagts att inställa sig personligen, kan rätlen förordnaom nytt vite eller besluta att han skall hämtas (44 kap. 5 § RB). Enligl dansk rätt kan part tvångsvis förmås till personliginställelse endast i faderskapsmål och i äktenskapsmål när fråga om vårdnadenskall avgöras. Enligt norsk rätt kan part i tvistemål åläggas personliginställelseskyldighet och skyldighet att yttra sig efter i stort sett sammaregler som gäller för vittnen. Hämtning kan dock förekomma endast ifaderskapsmål och äktenskapsmål. 1 finsk rätt har införts möjlighet atttvångsvis förmå part till personlig inställelse i indisposiliva mål. I isländskrätt föreligger i allmänhet inle någon skyldighet för part i tvistemål attinställa sig personligen. Part kan höras under sanningsförsäkran. För oriktigauppgifter straffas part enligl samma stadgande som vittne. 2.7 Tvångsmedel mot vittne Uteblir vittne som har kallals, döms vittnet enligl 36kap. 20 § RB till böter. Bötesstraffet kan variera mellan 10 och 500 kronor.Rätlen kan också förordna att vittnet skall hämtas tillförhandlingen. Hämtning verkställs av polismyndighet. Om vittnet hämtas, utdömsinga böter. Blir det nödvändigt all uppskjuta handläggningen till ellsenare tillfälle, får rätten förelägga vittnet vite. Vitet bestäms till beloppsom med hänsyn tiU vittnets ekonomiska förhållanden och övriga omständigheterkan antas förmåhonom att iaktta föreläggandet att inställa sig. Vitet får dock inle eller överstiga . Förnyat vite kan uppgå till 10.000kronor. Rätlen kan i stället för att förelägga vite förordna all vittnet skallhämtas tUl del senare rättegångstillfället. Uteblir vittnet vid det följanderättegångstillfället, utdöms vitet. Har vite inte utsatts, döms vittnet istället till böter. Om vittnet hämtas till rätten, får dock böter eller viteför hans underlåtenhet att infinna sig vid det rältegångstiUfällel inleutdömas. Utöverde angivna påföljderna för utevaro gäller enligt 36 kap. 23 § RB, all vittnetkan förpliktas att i skälig omfattning ersätta den kostnad han vållat genomförsummelse eller tredska. Finnsdet anledning att anta att vittnet har laga förfall för sin utevaro, skallunderlåtenheten att inställa sig inte leda till någon påföljd (32 kap. 6 § RB). Om ett vittne visserligeninfinner sig vid rätten men utan giltigt skäl vägrar att avlägga ed ellerförsäkran eller all avge vittnesmål eller besvara fråga, kan rätten föreläggavittnet vid vite eller, om vittnet inte låter sig rätta, vid äventyr avhäktning att fullgöra sin skyldighet. Detsamma gäller om vittne vägrar attiaktta föreläggande som meddelats enligl 36 kap. 8 § RB att uppliva sinakunskaper om det han skall höras om, exempelvis genom att granska anteckningaroch handlingar som han har tillgängliga. Tiden för häktning är högst tremånader. Häktningen får inte pågå sedan rätten skilt målet från sig. Vittne somsatts i häkte skall minst inställas för rätlen. Bestämmelsen i 36 kap. 23§ RB om skyldighet för försumligt eller tredskande vittne att ersätta kostnadsom han vållat gäller också den som kommit till domstolen men vägrar vittna.Böter, vite eller häkte får inte användas mot den som är ellerpsykiskt defekt. Sådant vittne får dock hämtas till rätten. Bortsett härifrångäller all påföljderna för ogiltig utevaro i allmänhet är tillämpliga också pådem som har rätt att vägra vittna eller vägra yttra sig rörande vissaförhållanden. När det är uppenbart att ett vittne exempelvis på grund avsläktskap är befriat från skyldighet att vittna och dessutom viU utnyttja sigav den rätten, skall givetvis inte några tvångsmedel användas för att fåvittnet att inställa sig.