prop · FX03168 · 1974-12-31 00:00:00 — Det är därförangeläget att de lagbestämraelser, sora slutligen föreslås, blir till innebördoch räckvidd betydligt mer ingående belysta än som skett i betänkandet.Bankföreningen anser vidare att i lagmotiven bör erinras ora de allmännarättsgrundsatser som JO angav i ett utlåtande, fogat vid den av riksdagensrevisorer avgivna revisionsberättelsen över år 1969.De legala begränsningar i myndighetsutövning sora följer av dessarättsgmndsatser korapletterar enligt bankföreningen på ett principieUtbetydelsefullt sätt de begränsningar i befogenheter som den nuaktuella lagstiftningen koramer att innehåUa. SärskUtproportionalitetsgrundsatsen kan få särskUd betydelse, om finneranledning att kombinera en sådan i lagen ej reglerad för bankernabetydelsefuU pennragpo-litisk åtgärd som begränsning av bankernas upplånrag irUcsbanken och särskUda kreditpolitiska medel enhgt den föreslagna lagen.Proportionalitetsgrundsatsen innebär för sådana fall att kuraulationen avåtgärderna skall raed avseende på art, styrka, räckvidd och varaktighet stå iriralig proportiontiU det resultat sora åsyftas. framhåller särskUt attförslagets indikation, när Kungl. Maj:t skall förordna om användning av etteller flera kreditpolitiska medel, är i det närmaste intetsägande. Även om detenligt sakens natur inte låter sig göra att i detalj precisera vUlkoren för ettförordnande enligt lagen, borde det dock vara möjligt att mer än sora gjorts iförslaget beskriva de oraständigheter, sora skall kunna utlösa ett förordnande.I själva verket har så skett i den nuvarande kreditpolitiskaberedskapslagstiftnuigen. Denna bör kunna tjäna sora förebild för den nyalagen. Ett vUlkor för förordnande ora likviditetskrav och kassakrav bör varaatt förordnandet är oundgängligen nödvändigt för att uppnå fastställdapenningpolitiska raål, dvs, i fall då metoden med rekomraendationer elleröverenskoraraelser har visat sig inte användbar. För förordnande omräntereglering, emissionskontroll, placeringsplikt och utlånuigsreglering börkrävas att förordnandet på grund av utoraordentliga oraständigheter iextraordinära situationer är nödvändigt för att uppnå fastställdapenningpolitiska raål. Detta skulle innebära en klar gräns raeUan å ena sidanlikviditetskrav och kassakrav och å andra sidan övriga kreditpolitiska medel.Denna gränsdragning bör markeras genom att Ukviditetskrav och kassakravregleras i en lag och övriga kreditpolitiska medel i en annan lag.Bankföreningen anser inte att utredningen har anfört tUlräckliga skäl för attreglera samtiiga kreditpolitiska raedel i en och samraa lag. Varierandekassakrav och likviditetskrav kan förutses bli tämligen norraala inslag ipenningpolitiken. En lag härora bör kunna begränsas tUl regler av mindre ingående slag, eftersom en tämligen omfattande delegation tUl beträffandeutforraningen av kraven frarastår som naturlig. Beträffande övrigakreditpolitiska medel är läget ett helt annat. Dessa medel bör ifrågakoraraaendast i extraordinära situationer. Kravet på statsraaktemas inflytande påreglemas utformning måste därför ställas väsentligt högre. Beträffande bådalagama bör gälla att deras innehåU och tUlämpning bör omprövas av riksdagenraed vissa intervaller. Detta kan uppnås genora att lagama ges begränsadgiltighetstid. För lagen om kassakrav och likviditetskrav bör gUtighetstidenvara i sänder ocb för övriga kreditpolitiska medel i sänder. Maj:t raed-delat förordnande om användning av andra kreditpolitiskamedel än kassakrav och likviditetskrav, bör Kungl. Maj;t i efterhand snarastmöjligt understäUa förordnandet för godkännande. Företag och andra,sora berörs av den kreditpolitiska lagstiftningen, bör läranas tillfäUe attgenora sina organisationer avge yttrande i ärenden, som avser förlängning avden kreditpolitiska lagstiftningen, meddelande av förordnanden enUgt dennalagstiftnmg eller utfärdande av tillämpningsföreskrifter i anslutning tillsådan lagstiftning. Vad särskilt gäller tillärap-nmgsföreskrifter är detuppenbart angeläget att dessa utformas med beaktande av de struktureUaförhåUandena hos olika institut och konkurrensneutraliteten. delar utredningens uppfattningatt en detaljreglering i lagtexten kan medföra att vissa bestäraraelser raedtiden kan bli mindre ändamålsenliga. Föreningen finner emeUertid ändå den långtgåendeförenkling som utredningen föreslår diskutabel. Föreningen vill då i förstahand inte resa den invändning som utredningen själv tar upp, näraligen riskemaför godtycke vid tillämpningen, utan vill snarare peka på de svårigheter degenerellt beskrivna regleringsinstrumenten innebär för bankernas raöjligheteratt bedriva en tillfredsställande planering. Bankernas placeringsinriktning ärtUl stor del av långsiktig karaktär. De beslut som fattas får konsekvenserunder . Bristande kunskap om hur utformningen av eventuellakreditreglerande åtgärder kan koraraa att gestalta sig och vUka effekter de kanfå, utgör i det sararaanhanget en osäkerhetsfaktor sora borde kunna undvikas.Det är under alla förhåUanden angeläget att i en lagstiftning av dennakaraktär gränserna för regleringsåtgärdema klart anges. Föreningen fraraför idetta sararaanhang även en rent praktisk synpunkt. De dataredovisningssystemsom utnyttjas i bankinstituten är synnerligen komplicerade.Rapportmtiner kan inte utan vidare snabbt anpassas tUl de ändrade kravriksbanken fraradeles kan komraa att ställa. Bankema raåste således redan avdet skälet raed det föreslagna flexibla systeraet ges en skälig tidsfristför att de skall kunna fuUgöra sina uppgiftsskyldigheter. Även orahuvudlinjema i uttedningens arbete i och för sig är lovvärda, har utrednmgensambition att permanenta lagstiftningen emeUertid raedfört att det fraralagdaförslaget fått en så vid och allmän utformning att det inte kan accepteras. Entidsbegränsad lag av beredskapskaraktär kan däremot utforraas konkret ochanpassas till den rådande kreditraarknadsstmkturen. Behovet av flexibilitet ikreditpolitiken tillgodoses också genora att lagen autoraatiskt blir föreraålför oraprövning med jämna tidsintervaUer. Även framhålleratt slopandet av detaljregler försvårar för bankema att planera långsiktigtoch finner det därför nödvändigt att bankerna ges en relativt långvariganpassningstid för det fall ändrar beräkningssätten. finner det från lagteknisksynpunkt rationellt att föra sararaan de nuvarande lagarna tUl en perraanentlag. Även denna organisation är emellertid kritisk mot avsaknaden avdetaljerade regler i lagen. Förbundet delar sålunda inte utredningensuppfattnmg att detaljregleringen i nuvarande lagar i näranvärd grad försvåratriksbankens kreditpoUtik och understryker den betydelse för bankemas långsiktigaplanering som fömtsebarheten av användningen av kreditpolitiska instrument har.Förbundet inser att det inte är möjligt att i lagtexten fuUständigt ange deskilda fömtsättningama för instmraentens tillgripande. I den föreslagnalagtexten har eraellertid inte ens något försök tUl beskrivning av dessafömtsättningar gjorts och inte heller ges någon nämnvärd vägledning genorautredningens allraänna överväganden. bundetförutsätter i och för sig att vid sin tiUärapnuig av den föreslagnalagen skall ta hänsyn tUl här anförda synpunkter så att bankema skall gesskälig tid att anpassa sig till eventuellt förändrade regler. För undvikandeav att det över huvud taget skaU uppstå någon konflikt raellan ochbankema angående utformningen av ändrade regler och övergångstiden härför ärdet dock tveklöst lärapligast att lagen görs så detaljerad som möjUgt. avstyrker detföreliggande förslaget med hänvisning tUl att lagen föreslås bli perraanent ochtiU att lagen innefattar aUtför vida tillämpningsraöjligheter för riksbanken.Det ligger enligt riksförbundets mening ett stort värde i den automatiskaoraprövning av lagens innehåU som uppkoraraer genom hittiUs tUlämpadtidsbegränsning. En återkommande omprövning har naturligtvis särskilt stortvärde efter en period när lagstiftningen i en eller annan del varit satt ikraft och då erfarenheter vunnits av åtgärdemas effekter. kanvidare inte godta att en lag ges så vida tiUärapningsraöjlighe-ter att det delsinte går att fömtse lagens "genoraslagskraft", dels blir raöjligt attgenoraföra åtgärder sora inte stäramer överens raed de syften sora angetts somgrund för lagstiftningen. Detta är olärapligt särskilt sora talan inte skallkunna föras mot beslut. En så vid fuUraaktslag sora den föreslagnager rimligen inte heUer rUcsdagen möjlighet att bedöma vilka effekterlagstiftningen kan få i praktUcen. AP-fonden framhåller att lagstiftningsmässigt bören klar åtskUlnad göras meUan de kreditpolitiska medel sora är av extraordinärnatur och övriga kreditpolitiska raedel. För de senare, tUl vUka frärast hörlikviditets- och kassakråv, kan skäl åberopas för en reglering i en perraanentkreditpolitisk lagstiftning. Kravet på en detaljreglering från statsraakter-nassida förefaller här även vara mindre. De extraordinära kreditpolitiska medlen,främst placeringsplikt, utiåningsreglering och räntereglering, bör däremotenUgt styrelsemas raening också regleras i en tidsbegränsad,särskUd beredskapslag av fullmaktskaraktär. Denna lagstiftning bör självfaUetinte begränsas tUl en ramlagstiftning, som endast anger rUctiinjerna förmedlens tUlärapning, utan bör på sararaa detaljerade sätt som i nu gäUandeberedskapslagstiftning ange bestärada gränser för raedlens användande,konstmktion, m. ra. Som exempel anges att ett tak för placeringspliktensstorlek, liksora nu är fallet, bör faststäUas av statsmaktema ilagstiftningen. Vidare bör naturligt gälla att regeringens medgivande till ettextraordinärt kreditpoUtiskt medel bör vara tidsbegränsat. Genom att självalagstiftningen föreslås bli tidsbegränsad ökar enligt fondstyrelsemasförmenande sannolikheten för att statsmakterna vid de regelbundnaomprövningarna av lagen vid behov modifierar den efter rådande förhållanden. En minoritet av riksgäldsfullmäktige anser att detbör aUvarUgt övervägas, om en beredskapslagstiftning avseende kreditpolitikenbör bli föremål för permanent lagstiftning. finner det onaturligt att betraktakrisartade förhållanden och obalanserade företeelser som permanenta. En lag omkreditpoliiiska medel är av den karaktären att den med vissa intervaller börbli föremål för inte bara en eller annan översyn utan också omprövning. Folksamifrågasätler därför starkt det välbetänkta i att lagen görs permanent. Näringslivets byggnadsdelegation menar attprincipen att överlämna utomordentiiga maktbefogenheter tiU samhäUsorgan utan nämnvärd precisering av villkoren för deras användning inte stämraeröverens med den princip om lagstiftningsmaktens fördelning som är knäsatt tillskydd för rättssäkerheten i den nya regeringsformen. Delegationen ifrågasätterdärför, om den nuvarande ordningen med tidsbegränsad fullmaktslagstiftningöver huvud taget bör överges. Om en permanent lag ändå införs, är engrundläggande betingelse för en någorlunda effektiv parlamentarisk kontroll,att förutsättningarna för kreditpolitiska förordnanden predseras i lagtext ochi motiv. Delegationen anlägger vidare vissa synpunkter på frågan hur ettförordnande skall kunna underkastas starkare parlamentarisk kontroll, närtveksamhet råder om användningen av ett kreditpolitiskt medel. I allmänhet börförordnanden grundas på framställning av en kvalificerad majoritet inomriksbanksfullmäktige. Förordnanden kunde även föregås av remissförfarande, såatt berörda parters synpunkter kunde beaktas. Om kvalificerad majoritet intenåddes i riksbanksfuUmäktige, borde förordnande enligt lagen underställasriksdagen. Om lagen blir permanent, är det vidare rimligt, att förordnandena istället blir tidsbegränsade och omprövas inom en i lagen angiven tid,förslagsvis . Kreditpoliiiska medel av denna art bör endast förekomma ikrissituationer. En sådan tidsbegränsning understryker den tiUfälligakaraktären och motverkar tendenser till permanent eller rutinmässiganvändning, som inte kan vara avsedd. Med hänsyn till att en ny lagstiftning omkreditpolitiska medel måste föregås av en gmndligare beredning bl. a. i frågaom lagstiftningsmetodiken bör utredningsförslaget inte läggas tUl grund förlagstiftning. Även bankinspektionen, som enligt vad förut angettsär positiv till att regleringen sker i en permanent lag, berör frågan om enbegränsad gUtighetstid för förordnande om kreditpolitisk åtgärd enligt lagen.Inspektionen anser i likhet med utredningen att förordnande om utlånings- ellerräntereglering skall begränsas till högst . En längre tids användning avdessa medel kan få ogynnsamma verkningar, bl. a. med hänsyn tUl altpenningströmmar då i ökad omfattning bmkar söka sig vägar utanför denorganiserade marknaden. Enligt inspektionens uppfattning kan en tidsbegränsningav förordnandena övervägas även för övriga kreditpolitiska medel. Samtidigtsom den föreslagna lagen blir av permanent natur ger den mycket vida ramar förriksbankens agerande. Kreditpolitiska åtgärder måste kontinuerligt anpassastUl den ekonomiska politiken. En awägning av olika medel,stabiliseringspolitiska och andra, 6 1974. Förutsättningar på vUka förordnande om visst eller vissa medelgrundats kan snabbt förändras. Erfarenheterna kan påkalla omprövning avåtgärderna. I betänkandet framhåUs också naturligt nog att ett fortlöpandesamråd mellan Kungl. Maj:t och får förutsättas ske. En begränsningav förordnandena tUl högst vore ägnad att ge visst eftertryck åtbehovet av omprövning av de kreditpolitiska åtgärderna. De framställningarfrån sida som påkallas av tidsbegränsade förordnanden fårförutsättas innehålla en redovisning av vunna erfarenheter och motiveringar förfortsatt förordnande. Den offentlighet och debatt eventuellt genomremissförfarande som därvid möjliggörs kan tjäna ett allmänt intresse.Avsikten är givetvis inte att en tidsbegränsning av förordnandena skall inverkapå den i betänkandet förutsatta möjligheten för Kungl. Maj:t att när som helslåterkalla eller ändra ett förordnande. Med hänvisning till det anförda föreslårinspektionen att förordnande om likviditetskrav, kassakrav, emissionskontrolloch placeringsplikt skall begränsas till högst , dvs. en period av sammalängd som gUtighetstiden för nuvarande beredskapslagar. Bankinspektionen, ochriksbanksfullmäktige (majoriteten) förordar en utredning i syfte att göra denkreditpoliiiska lagstiftningen tillämplig också på finansieringsföretag ochandra utanför den organiserade kreditmarknaden. Frågan behandlas särskiltutförligt i bankinspektionens yttrande. Inspektionen framhåller att denföreslagna lagen ger viss raöjlighet till kontroll även utanför den reguljärakreditmarknaden. Enligt 9 § skall garantiförbindelser inräknas i bankinstitutensutlåning vid utlåningsreglering. Av specialmotiveringen tUl 5 § medbestämmelser om likviditetskrav framgår vidare att begreppet förbindelser intebara innefattar instituts skulder utan även dess garantiförbindelser avseendekrediter. Inräknandet av garantiförbindelser gör att lagstiftnmgen indirektfår verkningar på den s. k. grå marknaden. Till stödjande av utredningensförslag i fråga om garantiförbindelser nämner inspektionen att bankernasgarantiförbindelser under kreditrestriktionerna åren 19691970 ökade med 2 339milj. () jämfört med siffran vid utgången av , har garantierna ökat med 267 mUj. kr, (), Vidare gällerbestämmelsen i 16 §, i fråga om inlåning, även "annan" som driverinlåning på räkning som bank aUmänndigen begagnar. Därmed fångas den inlåningin som i bankliknande former bedrivs bland medlemmarna i vissa kooperativaföretag. Vidare har bestämmelsen om emissionskontroU vad gäller obligationeroch liknande värdepapper generell tillämpning. Den marknad som hämtöverförekommer går utredningen inte närmare in på men nämner i sammanhangetfondmäklare och företag som kan sammanfattas i begreppet finansieringsföretag.De här avsedda företagen har fått alltstörre betydelse på kreditmarknaden och torde ha stor potentiell tillväxtförmågai lägen, då kreditpolitiska åtgärder sätts in mot kreditinstituten. Härtillkommer den mera okontrollerbara grå marknaden vars ökade orafattning äroravittnad. En i stort sett okontrollerad marknad vid sidan av kreditinstitutenmedför att i kritiska lägen åtgärder raot de senare sannolikt måste bli hårdareän som annars hade varit nödvändigt och raed starkt försärarad lönsarahet ochsoliditet som följd. Även andra skäl än kreditpolitiska kan anföras mot enreducering av den organiserade kreditmarknaden tUl förmån för en marknadutanför denna. Enligt inspektionens uppfattning kunde därför behovet avkreditpolitisk kontroll över marknaden utanför kretsen av kreditinstitut haförtjänat att närmare utredas. TUl belysande av verksamhelen på denna raarknadnäraner inspektionen att av en av () i juli 1973publicerad undersökning (Nr N 1973: 56) framgår att de s. k. finansieringsföretagens(aktiebolag och ekonoraiska föreningar utanför kreditinstitulsgruppen)utestående krediter vid utgången av uppgick tUl 3 040 milj. kr. Enligten av ett bankägt finansieringsinstitut lämnad uppgift köpte eller belånadesvenska factoringbolag inhemska fakturafordringar för totalt 4000 milj. kr, I den mån kapitalanskaffning sker genom utgivande avobligationer och förlagsbevis koraraer finansieringsinstituten att omfattas avden kreditpolitiska regleringen. Detta blir också indirekt fallet när dereplierar på bankkrediter eller bankgarantier, I betydande grad sker dockfinansieringen på annat sätt genom upptagande av lån och utbjudande avfinansväxlar med eller utan banks förraedling. Det är också känt att såvälinstitutionella placerare (korporationer och företag) sora privatpersonersöker placera betydande belopp utanför kreditinstitutkretsen hos företag ochandra, t, ex. bankirfirmor av olika slag, vilkas vUlkor är konkurrenskraftigaoch kan väntas vara det i än högre grad i tider av hårda kreditpolitiskarestriktioner. Enligt inspektionens uppfattning är detta en olycklig effekt avkreditpolitiska åtgärder, när dessa ensidigt riktas mot den organiseradekreditmarknaden. Erfarenheten visar också att bankernas uppgifter att genom in-och utlåning förmedla pengar från företag med likviditetsöverskott tillföretag med likviditetsunderskott väsentligen överflyttas till en okontrolleradmarknad direkt raellan företagen i situationer då en hård kreditpolitiskstyrning av bankerna sker, Exerapelvis räknar Industriens Utredningsinstitutraed att den svenska industrin ökade sin upplåning raed totalt närraare 10 000raUj, kr, tUl , Av detta belopp torde 80009 000 milj, kr, ha korarait från annat håll än den reguljärakreditmarknaden. Närmare 2 000 mUj, kr, torde ha härrört från upplåningutomlands men återstoden huvudsakligen från en ökad inbördes kredilgivningraellan inhemska företag, I syfte att förebygga penningströraraar vid sidan avden reguljära kreditraarknaden avsåg ränteregleringslag envar soralå- Vid lagstiftning avvägdes skälen för denna bestämmelse motönskemålet att få bort regleringsåtgärder, som syntes svåra att praktisera ochinte oundgängligen nödvändiga för att uppnå ränteregleringens raål. Detta leddetill att lagens tillärapning begränsades tUl bankinstituten,försäkringsbolagen och AP-fonden, Den nu föreslagna bestäramelsen vidgartillämpningen tUl att omfatta även övriga kreditinstitut såsomhypoteksinstitutionerna och kreditaktiebolagen. Utvidgningen tUl de senare hardock enligt inspektionens uppfattning begränsad betydelse med hänsyn tUl deviUkor under vUka dessa institut åtminstone f, n. arbetar. Inspektionen ärmedveten om att det kan vara förenat med stora praktiska svårigheter att kunnaeffektivt kontrollera den kreditmarknad som existerar eller finns latent vidsidan av den reguljära. Emellertid riskerar man att de kreditpolitiskaåtgärderna måste antingen överdimensioneras eller bli tämligen illusoriska, omde riktas endast mot den organiserade kreditmarknaden. Avslutningsvis berör inspektionenockså den finansiella verksarahet som bedrivs av de åtta enskildafondkommissionärerna. TUlsararaantagna driver dessa en in- ochutlåningsverksarahet som volymmässigt svarar mot en medelstor sparbanks.Inlåningen, som delvis sker i reverserad form och vars villkor av allt att dömaär konkurrenskraftiga, bidrar till finansiering avfondkom-raissionsverksaraheten, vUken orafattar även utlånuig. Inspektionen harsin uppraärksarahet riktad på utvecklingen bl. a. raed hänsyn till 1 §banklagen. Pågående fondbörsutredning torde komma att överväga fondkommissionsverksamhetenäven i här berörda avseende. Under reraissbehandlingen har inte från något hållsatts i fråga att den kreditpolitiska lagstiftningen också i fortsättningenskall innehålla regler ora likviditets- och kassakrav. De föreslagna reglema omlikviditets- och kassakrav har utöver vissa aUraänna synpunkter sora redovisatsi det föregående behandlats närraare i ett antal yttranden. Bankföreningendelar utredningens uppfattning om likviditets- och kassakvoternas roll ochanser att kassa- och likviditetskrav bör kunna accepteras som normala inslag ikreditpolitUcen, Föreningen finner det därför naturligt att regler härominförs i en kreditpolitisk lagstiftning. Kassa- och lUcviditetskrav kanutformas så att de kan knytas an på ett naturligt sätt tUl bankernaslikviditetsplanering och bör därför kunna användas som kompleraent tUl dentraditionella penningpolitiken utan att orsaka betydande störningar ikreditmarknadens funktionssätt. I allmänhet bör de krav på kvotemas storlek ochutformning som är befogade i en viss kreditsituation kunna bli tillgodoseddagenom rekomraendationer och överenskoraraelser med bankinstituten.Endast i undantagsfall synes ett förordnande ora tillärapning av lagbestäraraelsernakunna bli nödvändigt.En sådan ordning har den fördelen att den ger utryrarae för sraidigare ochtätare variationer i kraven allteftersom kreditsituationen förändras.Bankföreningen tUlägger att likviditetspåverkande åtgärder börrikta sig inte bara mot bankernas likviditet. Även allmänheten i vidberaärkelse håller kassa- och andra likvida tillgångar av olika skäl, såsombehov av betalningsberedskap, finansiell handlingsfrihet etc. Dessa tillgångarrepresenterar en betydande real efterfrågan, som kan behöva neutraliseras vidöverhettningstendenser i ekonomin, I den mån allmänheten, som hållertillgångarna, är oberoende av bankkredit kan dess efterfrågan dock intereduceras genom att uppställda kassa- och lUcviditetskrav höjs. Dessa kravomfattar nämligen endast bankinstituten. Köpkraft kan däremot dras in genomobligationsförsäljning på tillräckligt gynnsamraa vUlkor, Om i det omvändafallet en stimulans av efterfrågan skulle behöva ges genom kreditpolitiken, ärdet heller inte givet att denna kan åstadkoramas genora en sänkning avkvolkraven, kre-dilefterfrågan inte är tillräckligt stor, leder bankernasökade kreditkapacitet inte tUl åsyftad ökning av kreditvolymen och den realaefterfrågan. Även i detta fall framstår raarknadsoperationer sora deteffektivare instmmentet. Enligt bankföreningens uppfattning leder det anfördatUl slutsatsen att variationer i kassa- och likviditetskrav på bankernakan vara ett effektivt instrument endast när allraänhetens efterfrågan påbankkrediter är expansiv. Även när så är fallet saknar detta instmraent denräckvidd sora raarknadsoperationer har. Beträffande utformningen av regeln omlikviditetskrav vänder sig bankföreningen mot förslaget att statens ochbostadssektorns kreditbehov skall prioriteras. Föreningen anser att man intebör binda sig för att likviditetskrav skall fungera somprioriteringsinstmment och föreslår därför att i lagen inte tas upp föreskriftatt stats- oeh bostadsobligationer alltid skall räknas som likvida tillgångar.Genom att i stället ha en generell utforraning av likviditetskraven i lagtextenutesluts inte möjligheten att övergå tUl en raer renodlad likviditetspåverkandebestämning av likviditetskraven, Hypoteksbanken anser att jordbmkets kreditbehoväven i den nya lagstiftningen bör beaktas på sätt att i lagen anges att ocksåav hypoteksbanken utfärdade obligationer alltid skall räknas som likvida tillgångar.Jordbrukskasseförbundet och sparbanksföreningen bar samma uppfattning.