prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — Medhänsyn till att några fackliga organisationer inte finns på det husligaarbetets område är dessutom behovet av skydd för arbetstagarna mer uttalat pådetta område. Lagen om anställningsskydd innehåller bestämmelser om rättför arbetstagaren att i vissa fall tillgodoräkna sig sammanlagd anställningstidhos olika arbetsgivare. Bestämmelserna har betydelse i de olika fall dä anställningstidens längd är avgörande för arbetstagarensrättigheter. Utredningen föreslär inte några motsvarande bestämmelser i frågaom de husligt anställda. För min del är jag inte övertygad om att behov heltsaknas av sådana regler pä det husliga arbetets område. Som nägraremissinstanser päpekar bör arbetstagare i husligt arbete få tillgodoräkna siganställningstid hos annan arbetsgivare i sädana fall då det rör sig om en rent formeUväxling av arbetsgivare och den anställde övergår från en medlem av en famUjtill en annan. Jag förordar därför att en regel införs att sådanttillgodoräknande fär ske, om arbetet kan anses utfört i ett och samma hushåll. Under remissbehandlingen har juridiska fakulteten vidStockholms universitet påpekat att lagen om anställningsskydd blir tillämpligpå en speciell sorts arbete där snarare lagen om arbetstid m. m. i husligtarbete borde gälla, nämligen arbetstagare som utför barnpassning i det egnahemmet. För min del har jag svårt att inse att nämnda förhållanden skulle kunnainnebära några olägenheter. Denna kategori av arbetstagare är i storutsträckning kommunalt anställda och det förefaller naturligt att lagen om anstäUningsskyddi sådana fall omfattar ocksä dem. 1 övrigt torde den som utför arbete avförevarande slag normalt inte vara att anse som arbetstagare. Enligt min meningpåkallar dessa förhållanden inte några åtgärder. Nägon motsvarighet tiU bestämmelserna i lagen omanställningsskydd angående förbud mot att under uppsägningstid förflyttaarbetstagare till annan ort eller underrättelse tUl arbetstagare om att visstidsanställninginte kommer att förlängas har utredningen inte funnit anledning föreslåbeträffande de husligt anställda. AMS ifrågasätter om inte behov av sådanaregler finns. 1 likhet med utredningen finner jag inte anledning attbelasta regelsystemet med bestämmelser av förevarande slag. Något praktisktbehov härav torde inte heller föreligga. Som utredningen anför bör enarbetsgivare även vid flyttning i viss utsträckning kunna nyttiggöra sigarbetstagarens arbete . Härtill kommer att också hushgt anstäUdaunder uppsägningstiden föreslås få rätt till ledighet med bibehållnalöneförmåner i den utsträckning som skäligen fordras för att de skaU kunnabesöka arbetsförmedlingen eller annars söka arbete. Det förtjänar dessutomframhållas att det vid tiUkomsten av lagen om arbetstid m. m. i husligt arbeteuttalades, att det ofta torde vara naturligt att anta att anställningsavtaletbygger pä den förutsättningen att tjänstgöringen, bortsett från tillfälligaavbrott, skall äga rum på den ort där arbetsgivaren är bosatt med sitt hushållnär avtalet träffas (prop. 1970:150, s. 58). När det gäller frågan omunderrättelse vid visstidsan-ställnings upphörande skaU behöva ske vUl jagendast framhålla att det, med hänsyn tiU det nära personliga förhållande somoftast råder mellan arbetsgivare och arbetstagare, regelmässigt torde stå klartför parterna att anställningen inte kommer att fortsätta efter den bestämdatidens utgång. F. n. gäller enligt lagen om arbetstid m. m. i husligt arbete att omedelbar uppsägning av avtalet inte får ske, om tillgrund därför åberopas uteslutande förhållande, som parten känt till mer än envecka före uppsägningen. Utredningen finner inte anledning att föreslå annat änformella jämkningar av denna bestämmelse. Samtliga remissinstanser så när som påen lämnar utredningens förslag i denna del utan erinran. Arbetsrättskommitténanser emeUertid att betänketiden om är alltför kort. anser jag att den reglering som f. n. gäUer inte bör frångås medhänsyn tiU de särskilda förhållanden som råder på det husliga arbetets område. 1 övrigt anser jag liksom ett par remissinstanser attutredningens förslag bör jämkas i vissa avseenden. Jag återkommer härtill ispecialmotiveringen. 6.3.3 Lagar om uppsägningsförbud i vissa fall Lagen om förbud mot arbetstagares avskedande med anledningav värnpliktstjänstgöring m. m., lagen om förbud mot arbetstagares avskedandei anledning av äktenskap eUer havandeskap m. m. samt lagen om rätt tillledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare innehållerbestämmelser som begränsar arbetsgivarens rätt att säga upp hos honom anställdarbetstagare. Bestämmelserna innebär förbud för arbetsgivare att på vissaangivna grunder säga upp arbetstagare. Även om dessa grunder i och för sigtorde kunna hänföras tiU sådana uppsägningsanledningar som inte bör godtas somsaklig gmnd för uppsägning enligt lagen om anställningsskydd, finnerutredningen inte anledning föreslå ett avskaffande av de särskildauppsägningsförbuden. Enligt utredningens mening finns det inte heller anledningatt sammanföra bestämmelserna i de särskilda lagarna till en ny särskild lag. Utredningens överväganden godtas av sä gott som samtligaremissinstanser. Ett par remissinstanser anser dock att det hade varit lämpligareom de olika lagarna hade kunnat sammanföras tiU en författning. päpekar innehåller de ifrågavarande lagarna, med undantag för lagenom rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning förinvandrare, inte några begränsningar i tillämpningsområdet. Lagarna gäller iprincip samtliga arbetstagare. Lagen om anställningsskydd gäller däremot inteexempelvis arbetstagare med företagsledande eller därmed jämförlig ställning,arbetstagare som är medlem av arbetsgivarens familj eller arbetstagare som äranställd för arbete i arbetsgivarens liushäU. Ett avskaffande av de särskildauppsägningsförbuden skulle därför medföra att det existerande anställningsskyddetför bl. a. nämnda arbetstagarkategorier försvagas. Ett inarbetande avifrågavarande lagar i lagen om anställningsskydd skulle dessutom onödigt tyngaoch komplicera regelsystemet. Liksom remissinstanserna ansluter jag mig därförtill utredningens bedömning att de särskilda lagarna skall gälla vid sidan avlagen om anställningsskydd. Med hänsyn till att de olika lagarna reglerar såskilda företeelser finner jag inte heUer anledning att, som underremissbehandlingen ifrågasatts från ett par häll, sammanföra de särskildalagarna tiU en ny lag. En viss anpassning av de särskilda lagarna omuppsägningsförbud tUl lagen om anställningsskydd anser utredningen dock varaönskvärd. Utredningen föreslår sålunda att reglerna i lagen omanställningsskydd angående tvist om giltigheten av uppsägning eller avskedande,arbetsgivares skadeståndsansvar och tvisteförfarandet införs i de särskildalagarna. Övervägande antalet remissinstanser lämnar utredningensförslag i denna del utan erinran. Arbetsdomstolens ordförande anser dock attlagen om förbud mot arbetstagares avskedande i anledning av äktenskap ellerhavandeskap m. m. bör kompletteras med en bestämmelse som klargör att, om någonav de i lagen angivna förutsättningarna för uppsägningsförbud brister,bestämmelserna om begränsning av arbetsgivarens uppsägningsrätt i lagen omanställningsskydd ändå kan leda till att uppsägning inte får ske.Arbetsdomstolens ordförande påpekar vidare att den som arbetsgivaren anställerunder arbetstagares bortovaro i fall som avses i de särskilda lagarna inte börkunna åberopa företräde på grund av turordningsreglerna i lagen omanställningsskydd och att en regel därför bör införas i sistnämnda lag somklargör denna begränsning i turordningsreglernas räckvidd. Enligt min mening är det naturligt att den ordning somgäller enligt lagen om anställningsskydd så långt möjligt reglerar följderna avvarje obehörig uppsägning eller obehörigt avskedande. Jag godtar därför liksomremissinstanserna utredningens förslag. Som arbetsdomstolens ordförandepåpekar bör självfallet, vid sidan av uppsägningsförbuden i de särskUdalagarna, gäUa att förutsättningarna i lagen om anställningsskydd skall vara uppfyUdaför att en uppsägning skall vara gUtig. Det sagda gäller dock givetvis endastunder förutsättning alt arbetstagaren omfattas av lagen. Jag finner detemellertid inte nödvändigt att i de särskilda lagarna införa en bestämmelsehärom. Jag är inte heller beredd att förorda en sådan begränsning avturordningsreglerna i lagen om anställningsskydd, som arbetsdomstolensordförande föreslår. Förutom att en sådan ordning skulle kunna medföra tillämpningssvårighelersynes inte heller något mer påtagligt behov härav föreligga. 1 den månersättare anställs för den tid som uppehållet i arbetet varar, tordeanställningsavtalet ofta ingås för bestämd tid. Någon konkurrenssituation iturordningshänseende kan då inte uppstå. Dessutom viU jag framhålla attanställningen består som arbetstagaren utnyttjar sin rätt tiUledighet enligt de särskilda lagarna och att sådan tid torde vara tillgodoräkningsbarvid fastställande av turordning. Den som åtnjuter ledighet enligt ifrågavarandelagar kommer således inte i ett försämrat turordningsläge på grund avbortovaron. Jag vUlslutligen i detta sammanhang ta upp en fråga om följdändringar i lagen omförbud mot arbetstagares avskedande i anledning av äktenskap eller havandeskap m.m. med anledning av viss av beslutad förlängning aversättningstiden för föräldrapenning (prop. 1974:15, SfU 1974:5, rskr 1974:37,SFS 1974:87). Beslutet innebär att ersättnlngstlden förlängs från sex till sjumånader. 1 saml Nr 88 skall föräldrapenningen kunna disponeras t. o. m. dentvåhundra-sjuttionde dagen efter den då barnet fötts. Liknande ändring hargjorts beträffande den tidrymd inom vilken foster- och adoptivföräldrar kandisponera föräldrapenning. Jag förordar att anställningsskyddet enligt lagen omförbud mot arbetstagares avskedande i anledning av äktenskap eller havandeskap m.m. förlängs med . 6.3.4 Arbetarskyddslagen och lagen om vissa anstäUningsfrämjandeåtgärder Som ett led i den pågående reformverksamheten päarbetsmiljöns område har under senare är vidtagits en rad åtgärder för attförstärka arbetarskyddet. Åtgärderna har inriktats på hela den lagstiftning ochorganisation som fordras för att skapa tUlfredsställande arbetsmiljöför-håUandenför arbetstagarna. har stor vikt lagts vid insatser för utbildningoch information. beslöts på grundval av arbetsmiljöutredningensdelbetänkande SOU 1972:86 Bättre arbetsmiljö genomgripande förändringar i bl.a. nu nämnda avseenden med verkan fr. o. m. (prop. 1973:130,SoU 25, rskr 290). Den genomförda arbetsmUjöreformen utgör ett inslagi strävandena att förbättra de anställdas inflytande över sina arbetsförhållanden.1 enlighet härmed har tyngdpunkten i reformen lagts på organisationen av denlokala arbetarskyddsverksamheten pä arbets-stäUena och arbetarskyddslagstiftningensregler härom har getts en ny utformning. De nya bestämmelserna innebär enförstärkning av skyddsombudens och skyddskommittéernas ställning och enbreddning av deras uppgifter. Skyddsombudens handlingsmöjligheter harförbättrats i olika avseenden. Viktigt är därvid att skyddsombud har fåttlagfäst rätt att fullgöra sitt uppdrag på betald arbetstid. Ett annat inslag äratt tidigare befintliga regler i arbetarskyddslagen om skyddsombuds anställningstrygghet- de s. k. trakasseribestämmelserna - fått ökad betydelse med hänsyn till devidgade uppgifterna och befogenheterna för skyddsombuden. Sålunda ger dessaregler garantier för t. ex. skyddsombudens rätt att ta del av handlingar ochupplysningar som är av intresse för uppdragets utförande. Även skyddsombudensnya rätt att i vissa fall av överhängande fara avbryta ett arbete garanteras avnämnda bestämmelser. Vissa kompletterande regler om anställningstryggheten förskyddsombud har dessutom tUlkommit. De tar sikte på situationer då det uppståtttvist om en uppsägning e. d. skett i anledning av skyddsombudsuppdraget och deger skyddsombudet rätt att kvarstå i anställningen under oförändradeförhållanden tills tvisten slutligt prövats. fortsätter arbetet pä att omgestaltaarbetarskyddslagstiftningen och skapa ett effektivt instmment för bättrearbetsmiljöer. Målet är att lägga fram förslag om en ny lag som skall ersättaden nuvarande arbetarskyddslagen. Flertalet av de bestämmelser som infördes iarbetarskyddslagstiftningen genom beslutet av riksdag kan väntas bliinslag i den kommande lagregleringen på området. Självfallet finns dock inte nägot hinder för arbetsmUjöutredningenatt om så bedöms lämpligt mot bakgrunden av erfarenheterna av 1973 ärs reformeller med hänsyn tUl andra skäl lägga fram förslag om ändringar även i sådanaavseenden som berörts under den första etappen av utredningsarbetet. Ianslutning tiU ändringarna i arbetarskyddsförfattningarna har inletts ettomfattande arbete på informations- och utbUdningsplanet för att ute iarbetslivet förverkliga intentionerna bakom de nya reglerna. Detta arbetebedrivs under aktiv medverkan av bl. a. arbetsmarknadens huvudorganisationeroch med ekonomiskt stöd frän arbetarskyddsfonden. Det innefattar spridning avinformationsmaterial beträffande de viktigaste ändringarna i lagstiftningentill alla arbetsgivare och arbetstagare i landet samt utarbetande avutbildningsmaterial för den stora gruppen av skyddsombud samt arbetsledare, teknikerm. beräknar man kunna utnyttja det utbildningsmaterial, som nuproduceras, i samband med omfattande kursverksamhet i arbetsmiljöfrågor för dekategorier som jag har nämnt. Utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m. hartagit upp vissa bestämmelser i arbetarskyddslagen till granskning i anslutningtill uppgiften att föreslå anpassning av allmän arbetsrättslig lagstiftningtill lagen om anstäUningsskydd. Ytterligare några regler i arbetarskyddslagenhar utredningen funnit anledning att gä in på som en följd av förslaget omfacklig förtroendemans ställning pä arbetsplatsen. Utredningsarbetet i dennadel har utmynnat i förslag till ändringar i 40 a § fjärde stycketarbetarskyddslagen, som handlar om skyddsombuds rätt att utföra sitt uppdrag päbetald arbetstid, samt i 42 - 44 §§ arbetarskyddslagen, som innehållerföreskrifter om bl. a. skydd för arbetstagare mot uppsägning och avskedandesamt mot försämrade arbetsförhållanden och anställningsvillkor på grund avuppdrag att vara skyddsombud eUer i anledning av verksamhet som skyddsombud. Utredningsförslaget om samordning i angivna hänseendehar under remissbehandlingen fått ett blandat mottagande. Vissa remissinstanserhar utan närmare kommentarer godtagit förslaget i dess helhet. Andra instansersom gjort invändningar mot förslaget till lagstiftning om fackligaförtroendemän har haft i huvudsak motsvarande erinringar beträffande det häraktuella lagförslaget. Från ohka håll har vidare framförts anmärkningar mot elleranmälts tvekan inför enskildheter i ändringsförslaget. Härtill kommer att man iflera remissyttranden, bl. a. de som avgetts av arbetarskyddsstyrelsen,arbetsmiljöutredningen, LO och SAF, pekat på olägenheter av att f. n. göraändringar av större betydelse i arbetarskyddslagstiftningen. Därvid har framhåUitsde stora problem från informations- och utbUdningssynpunkl som skulle uppkommaom arbetarskyddslagen ändras på nägon väsentlig punkt i ett skede då deförfattningsbestämmelser som tiUkom i den första etappen i reformarbetet påarbetsmiljöområdet håller på att föras ut i arbetslivet. För egen del vUl jag allmänt understryka värdet av godsamordning mellan arbetarskyddslagstiftningen och annan arbetsrättsliglagstiftning. Ett behov av åtgärder för samordning gör sig somutredningen funnit gällande med hänsyn till den nya allmänna lagstiftningen omanställningsskyddet. Även hänsynen till en ny lag om facklig förtroendemansställning ger anledning att överväga vUken samordning som bör komma tiU stånd.Vid ställningstagande tUl om och i vad mån vissa bestämmelser iarbetarskyddslagen i nu förevarande sammanhang skall anpassas tiU annannärliggande lagreglering måste emellertid fästas stort avseende vid desärskilda förhållanden som f. n. råder på arbetarskyddets område. Som jag harnämnt inledningsvis fortsätter arbetsmiljöutredningen sitt arbete på att seöver hela arbetarskyddslagstiftningen med sikte pä en ny lag om arbetsmiljön.Vidare görs nu arbets- och kostnadskrävande insatser för att de väsentligaändringar i arbetarskyddsförfattningarna som beslöts och som trädde ikraft i är skall fä full effekt över hela det vida fältpå vilket arbetarskyddslagstiftningen är tillämplig. 1 detta läge skulle det avflera skäl vara olyckligt att göra något större ingrepp L arbetarskyddslagen.Utgångspunkten för prövningen av det föreliggande utredningsförslaget såvittavser arbetarskyddslagen bör, därför vara att bara sådana ändringar vidtas som kanmotiveras av starka praktiska samordningshänsyn. Regeln i 40 a § fjärde stycket arbetarskyddslagenföreskriver att skyddsombud skaU beredas den ledighet som behövs för uppdragetoch att han därvid skall ha rätt till bibehållen lön och andra anställningsförmåner.Denna bestämmelse, som införts med verkan från det senaste årsskiftet, byggerpä tanken att bristande tid inte skah fä hindra skyddsombudet att utföra sLnabetydelsefulla uppgifter i företagets lokala skyddsverksamhet. Enligt vad somuttalades av föredragande departementschefen i prop. 1973:130 (s. 160 - 161och 201) skall tidsåtgången för det löpande skyddsarbete som ingår iskyddsombudsuppdraget bestämmas i första hand genom överenskommelse mellan delokala parterna. Om enighet inte nås om vad som är behövlig tid för sådantarbete skall hänvändelse kunna ske tUl yrkesinspektionen för utlåtande ifrågan. Departementschefen förutsatte vidare att skyddsombud i avvaktan påyrkesinspektionens ställningstagande skall kunna bedriva skyddsarbete i denomfattning han anser rimhg utan att drabbas av ekonomisk förlust. 1 akutafarosituationer eller vid olyckshändelse e. d. skall dessutom skyddsombudetsjälv kunna avgöra tidpunkt för ingripande och tidsåtgång för sin insats. Utredningen har föreslagit att bestämmelserna i 40 a §fjärde stycket arbetarskyddslagen omarbetas så att överensstämmelse nås med denföreslagna regeln om rätt till ledighet för facklig förtroendeman förhandläggning av fråga som avser den fackliga verksamheten på arbetsplatsen.Enligt utredningen bör tillfogas en regel som uttryckligen jämstäUerledighet för skyddsombudsuppdraget med arbetad tid t. ex. vid tillämpningen avsemesterlagen. Den betydelsefulla frågan om skyddsombudens rätt attutföra sitt uppdrag på betald arbetstid fick en lösning genom fjolårets reformav arbetarskyddslagstiftningen. De informations- och utbUdningsaktiviteter som har nämnts tidigare avser självfallet att förmedlakunskap om lagens nya innehåll pä bl. a. denna centrala punkt. Av motiveringentill den föreslagna jämkningen av den nuvarande lagtexten framgår att utredningeninte har avsett nägon påtaglig ändring av den gällande bestämmelsens sakligainnehåll. Genomförs den ifrågasatta omarbetningen kan emellertid oklarhet lättuppstå om syftet med ändringen. Som arbetsmiljöutredningen har framhållit lederändringsförslaget inte till nägon mera fullständig överensstämmelse med den tillämnadelagregleringen beträffande rätten tiU ledighet för fackliga förtroendemän iallmänhet. Synpunkten har giltighet även under beaktande av att det av migförordade förslaget till lag om fackhg förtroendemans stäUning skiljer sig fränutredningens motsvarande förslag i vissa avseenden. Detta sammanhänger med attmönstret för lagregleringen om fackliga förtroendemän är avpassat med hänsyn tUlatt alla de berörda arbetsplatserna omfattas av facklig organisationsverksamhet. Arbetarskyddslagens bestämmelser bygger däremot inte på nägon sädanförutsättning, utan de är utformade som tvingade regler med sikte även påarbetsställen utan facklig representation. Jag vUl här också peka på att bl. a.arbetsmUjöulredningens och arbetarskyddsstyrelsens remissyttranden ger uttryckför uppfattningen att utredningens ändringsförslag inte i tUlräcklig utsträck-rungbeaktar skyddsombudens speciella ställning i det system för samverkan meUanarbetsgivare och arbetstagare i skyddsfrågor pä vUket den svenskaarbetarskyddslagstiftningen tUl stor del bygger. Med hänsyn till det anfördaanser jag att möjligheterna att samordna reglerna om rätt till ledighet förskyddsombud i arbetarskyddslagstiftningen och motsvarande regler för fackligaförtroendemän i allmänhet bör övervägas ytterligare. Det är lämpligt attarbetsmiljöutredningen prövar denna fräga i sitt fortsatta arbete. Inte heller i övrigt synes det finnas tillräckliganledning att i förevarande sammanhang företa nägon ändring i 40 a §arbetarskydds-lagen. Det kan inte råda nägon tvekan om att sädan arbetsdageller del av arbetsdag då skyddsombud utför skyddsarbete skall i bl. a.semesterhänseende jämställas med annat arbete för arbetsgivarens räkning.Behovet av att särskilt framhälla detta genom tiUägg i arbetarskyddslagen ärinte framträdande. Sammanfattningsvis förordar jag således att den härbehandlade regleringen i 40 a § arbetarskyddslagen t. v. står kvar oförändrad.Med hänsyn till att lagen om facklig förtroendemans ställning inte skall gällai den mån avvikande regler finns i lag är det således arbetarskyddslagen somskall ligga tiU grund vid bestämmande av rätten till ledighet förskyddsombudsuppdraget även i fall dä skyddsombudet utsetts av den lokalafackliga organisationen. Vad nu sagts bör enligt min mening inte hindra att,där sä kan ske, den delvis längre gående regleringen i lagen om fackligaförtroendemän slår igenom i praktiken även på arbetarskyddsområdet. Jag vUlhär erinra om att del i samband med fjolårets arbetsmihö-reform förutsattes attskyddsombudens utbildning skulle ske- på betald arbetstid eller ersättas som omden fuUgjorls på betald arbetstid (prop. 1973:130 s. 177). Det finns enligt min mening skäl att utgå från att nägrastörre olägenheter Lnte kommer att uppstå pä gixind av att övervägandena omsamordning i den berörda frågan inte kan fullföljas f. n. Jag förutsätteremellertid att arbetsmiljöutredningen med uppmärksamhet följer tiUämpningen avde båda lagarnas bestämmelser om ledighet för uppdraget och att utredningen, ompåtagliga svårigheter skuUe möta i den praktiska handläggningen, tar uppsamordningsfrågan tiU skyndsam behandling. Jag övergår härefter tUl de samordningsfrågor som avserarbetarskyddslagens regler om anställningsskyddet för skyddsombud. bör inte vid sidan av de regler som införts beträffande uppsägningoch avskedande i den aUmänna lagen om anställningsskydd kvarstå särskildabestämmelser i arbetarskyddslagen i samma avseenden. Utredningen har därförföreslagit att bestämmelserna i 42-44 §§ arbetarskyddslagen såvitt gäUeruppsägning och avskedande skall ersättas av motsvarande regler i lagen omanställningsskydd. 1 anslutning till en likartad regel i förslagel tiU lag omfacklig förtroendemans stäUning förordar utredningen dessutom att skadeståndvid obehörig uppsägning eller obehörigt avskedande skall utgå med förhöjtbelopp i förhållande tUl lagen om anställningsskydd. Bestämmelser om skydd motförsämrade arbetsförhållanden och ansläUningsvUlkor bör enligt utredningenalltjämt finnas kvar i arbetarskyddslagen. De nuvarande reglerna i dessahänseenden föreslås emellertid bli omarbetade så att överensstämmelse näs medförslaget tiU lag om facklig förtroendemans ställning. Jag delarutredningens uppfattning att man i princip inte bör stäUa upp eller behällasärskilda regler om uppsägning och avskedande som redan gäller enligt den aUmännalagen om anställningsskydd. Denna ståndpunkt har föranlett att förslaget tUllagstiftning om facklig förtroendemans ställning inte upptar några regler inämnda avseende. Lagen om anställningsskydd fordrar att uppsägning fränarbetsgivarens sida skall vara sakligt grandad och tillåter avskedande bara omarbetstagaren grovt åsidosatt sina åligganden mot arbetsgivaren.