prop · FX0383 · 1974-12-31 00:00:00 — I fråga ora undersökning, sora nu sagts, skall vad i 45 § 2mom. stadgas äga motsvarande lillärapning. Då på grund av bestäraraelserna i första stycket stadgandenai 97 § 1 raora. tillärapas å mål i vattenöverdomstolen, skall vad där föreskrivesom sökande, kärande eller klagande avse den, som i vattenöverdomstolenfullföljt talan. Med avseende å gottgörelse åt sakkunnig, som tillkallatsav vattenöverdomstolen, saml ersättning för sådan på uppdrag av vattenöverdorastolenhållen undersökning, som avses i 45 § 1 mora., äge domstolen, efter vad medhänsyn till omständigheterna finnes skäligt, förordna, all kostnaden skallförskjutas av allmänna medel och gäldas av statsverket. I mål som avses i 17 § 111 skall, med tillämpning iövrigt av 18 kap. , gälla att sökanden, där ej annat föranledesav 18 kap. 6 och 8 §§ samma balk, städse själv skall vidkännas sina kostnaderi vattenöverdomstolen, så ock kostnad som åsamkas raolpart genora all sökandenfullföht lalan. 14 KAP. 3§ I allt, varora denna lag innehållerbestämmelse, vare kronan likställd med enskild person, där ej för särskilt fallfinnes annorlunda stadgat. Kronan vare fri från skyldighet Kronan, kommun, landstings- att ställa .säkerhet, där sådan eljest kommun och kommunalförbund är föreskriven. behöva ej ställa säkerhet. Denna lagträder i kraft . I mål som anhängiggjortsföre ikraftträdandet skall äldre lag till-lämpas. Vattendorastolen får dock raeddelabeslut ora andelskraft enligl 2 kap. 6 § i dess nya lydelse. Harförrättningsman förordnals före ikraftträdandet, skall äldre lag tillämpas vidförrättningen. Har enligt 4kap. 13 §§ äldre lag ägare av valtenkraftanläggning ålagts skyldighet alttillhandahålla kraft ål kringliggande bygd, skall ansökan att enligt 4 kap. 4 §äldre lag komma i åtnjutande av kraft sora skall tillhandahållas ha inkorarait tUlvattendomstolen och skall i fråga om ärendetshandläggning äldre bestämmelser alltjämt gäUa. sådan talan ej har väckts inoranu föreskriven tid, skall frågan ora lillärapning beträffande anläggningen av bestäraraelsernai sistnämnda lagrum anses förfaUen. I fråga oraersättning sora enligt äldre lag bestärats att utgå genom tillhandahållande avvatten, äger äldre bestäraraelser fortfarande lill-lämpning. Prop.1974: 83 291 1 fråga om ersättning sora enligt äldre lag bestämtsatt utgå ge nora överföring av kraft, äger äldre bestämraelser fortfarande tiUämp ning. På talan av part får bestämraa atträttighet till överföring av kraft som avses skall avlösas mot ersättning ipengar, om detta icke medför betydande olägenhet för motpart. För sådan talangäller bestäraraelserna om talan som avses i 11 kap. 17 § 22 i dess nya lydelsei tillämpliga delar. Vattendorastolen bestämmer dag då skyldigheten attfullgöra kraftöverföringen upphör. Ersätlningsgivaren skall habetalat föreskriven penningersättning. I fråga om sådan ersättning gäller iövrigt bestäraraelserna i 9 kap. i dess nya lydelse i lillämpliga delar. Löseskillingoch intrångsersätlning för fastighet som innehas med fideikommissrätt får ickesättas lägre än som föranledes av 9 kap. Ersättning som nämnts nu och soratillkommer innehavaren av fideikommissegendomen skall alltid nedsättas hoslänsstyrelsen och får icke utbetalas, innan Kungl. Majrt eller rayndighet soraKungl. Majrt bestämmer har förordnal hur det skall förfaras med ersättningen. Bestämmelsema i9 kap. 6 § gäller ej värdeökning som inträffat före utgången av . Lag om ändring I lagen (1919: 426) om flottning i allmänflottled Härigenom förordnas, att 13 § lagen (1919r 426) om flottningi allmän flottled skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Finnes flottningsskada bliva sä stadigvarande, att värdetdärå kan genom uppskattning på förhand utrönas, skall, ora ersättningstagarenpåslår det, ersättningen på förhand bestämmas att utgå vare sig i årlig avgiftunder hela den lid flottning kommer att fortgå eller ock på en gång, allt efterty skäligt prövas. Ej må, ändå att parterna må vara ense om visst belopp,ersättningen bestämmas till högre belopp än som kan anses skäligt. Vad i 9 kap. 5457 .samt 68 Vad i 9 kap. vattenlagen (1918: 71 §§vattenlagen stadgas beträf- 523) stadgas beträffande ersätl-fande ersättningsnedsättande i nings nedsättande i vissa fall samt vissa fall samt Kungl. Majrts befallningshavandes fallnmgshavandes befattning raedbefattning med nedsatta ersätl-nedsatta ersättningsmedel och om ningsmedel och oraanmälan i visanmälan i vissa fall till vederbö- sa fall till vederbörandedomstol rande dorastol skall äga motsva- skall äga motsvarande tillämpningrande tillämpning i fråga om er- i fråga om ersättning för flott-sättning för flottningsskada,sora ningsskada, sora blivit på förhand hlivit på förhand bestärad att utgå bestärad alt utgå på en gång. 1 Senaste lydelse 1954r 123. 1974: 83 292 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse på en gång. I samband därmed all samband därmed att ersättning en- ersättning enligt denna § bestäm- ligtdenna § bestämmes, skola skil- mes, skola skUjemännen giva till- Jemännengiva tUlkänna, ora och känna, ora och i vilken mån ned- i vilken raånnedsättning därav sättning därav skall ske. Beslut, varigenom ersättning bestämmes på förhand, vare,sedan beslutet vunnit laga kraft, gäUande jämväl raot fraratida ägare och innehavareav fastighet, sora beröres av beslutet. Om insändande till ,för anteckning i vattenboken, av beslut, varom nu är fråga, förordnar Konungen. Hurusom till följd av ändrade förhållanden avgift, som bestämlsalt utgå , kan varda till beloppet ändrad eller ock bestärad alt upphöra,därora skils i 6 kap. 23 § vattenlagen. Denna lag träder i kraft . 3 Förslag"till Lag om ändring i lagen (1962: 627) om vissa åtgärder förutnyttjande av vattenkraft vid krig m. m. Härigenom förordnas i fråga ora lagen (1962r 627) oravissa åtgärder för utnyttjande av vattenkraft vid krig ra. m. dels att 13 §skall upphöra alt gälla, dels att 7 och 16 §§ skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 ¥ Är förelag enligl denna lag av betydande omfattningeller ingripande beskaffenhet, kan Konungen förbehålla sig prövning av frågan huravidaföretaget får komma tiU stånd. I sådant faU äger vad i 4 kap. 17, 18 och 20 §§vattenlagen (1918r 523) föreskrives ora Konungens prövningsrätt motsvarandetillärapning. Bestäramelserna i 4 kap. /12, Bestämmelsema i 4 kap. 512, 16 och 19 §§ vattenlagen skola ej 16 och 19 §§ vattenlagen skola ej ägatillärapning i fråga ora företag ägatillärapning i fråga om före- tag enligt denna lag. 16 § Bestämmelserna i 11 kap. 33 och 47 §§ vattenlagen attbrev eller brevkort med underrättelse till sakägare skall vara betalt, äger ejtiU-tämpning i mål, som avses i denna lag. I raål enligt denna lag skall ell exeraplar avansökningshandlingarna jämte kungörelsen städse genom vattenrättsdomarensförsorg tiUstäUas 1 Senaste lydelse 1971r532. 1974: 83 293 länsstyrelseni det län, inora vilkel företaget huvudsakligen skaU verkställas. Vid tillärapning i mål,varom nu är fråga, av bestäraraelserna i 11 kap. 38 §,39 § andra stycket, 45 §1 mom. andra stycket sista punkten, 47 §, 50 § andra stycket och 61 § förstastycket vattenlagen må i brådskande fall frister, sora avses i näranda stadganden,begränsas raed iakttagande likväl av att skäligt rådram beredes. Dennalag träder i kraft . Prop.1974: 83 294 Utdragav protokoll, hållet i lagrådet , regeringsrådet , justitierådet , justitierådetBRUNDIN. tUlhandakommet utdrag av protokollet över justitieärenden,hållet inför Hans Majrt Konungen i statsrådet , har Kungl. Majrtförordnat, att lagrådets yttrande skulle inhämtas över upprättade förslag till 1) lag om ändring i vattenlagen (1918r523), 2) lag om ändring i lagen (1919r426) om flottning i allraän flottied, 3) lag ora ändring i lagen (1962r627) om vissa åtgärder för utnyttjande av vattenkraft vid krig ra. Förslagen,sora finns bUagda detta protokoll, har föredragits inför lagrådet avhovrättsassessorn . Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådet: Det reraitteradeförslaget utgör ett led i en allraän översyn av VL, avsedd att utraynna i en nyvattenlag. De partiella reformer som förslaget innehåller är i sak utformadeså, att de huvudsakligen oförändrade skall kunna infogas i en ny lag.Förslagets tyngdpunkt ligger i VLrs ersättningsbestämmelser i 9 kap., vilkafått en helt ny utformning. Den väsentliga innebörden därav är alt ersättningskall utgå endast i en form, penningersättning, och att bestämmelsernaanslutils till ExLrs regler. Ersättning skall alltså inte längre bestämmas iform av kraftöverföring eller tillhandahållande av vatten. Möjlighet för den soraraåste avslå vattenkraft till ett företag enligt VL att få del i kraftproduktionenbehåUs emeUertid, men i cn ny form benämnd andelskraft och begränsad tUl sådanafall då fråga är ora utförande av ett kraftföretag. Även föreskrifter oravattenleverans skall kunna raeddelas i fortsättningen, raen inte längre soraersättning för förlorad grundvat-tentiUgång ulan som skadeförebyggandé åtgärd.Också andra skadeförebyggande åtgärder skall kunna föreskrivas i vattenmål.Förslaget ansluter sig i denna del tUl den praxis sora, i avsaknad avuttrycklig regel i äranet, utvecklats raed stöd av grunderna för vissa lagrurai VL, såsora 2 kap. 2, 14 och 43 §§. Förslaget upptager sålunda en uttrycklig bestäraraelseora möjlighet att ålägga den ersättningsskyldige att utföra åtgärd som ärägnad att förebygga eller minska skada. Lagrådethar intet alt erinra mol förslaget att utmönstra ersättningsformernakraftöverföring och vatlenleverans samt i stället införa institutetandelskraft och inordna frågan ora tUlhandahåUande av vatten blandskadeförebyggande åtgärder. Vad angår de föreslagna bestäraraelserna oraskadeförebyggande åtgärder, vilka bestämraelser ej har 1974: 83 295 raolsvarigheti vatlenlagsutredningens förslag utan tillkommit underdepartementsbehandlingen, vill lagrådet påpeka den mindre goda samordningenmellan dessa bestämmelser och andra regler i VL. SärskUt kan anmärkas, att denbland bestämmelserna ingående föreskriften om utförande av åtgärd på fastighet,som tillhör annan än den ersältningsskyldige, för flertalet förekommande fallär överflödig med hänsyn till vad som redan är sagt i 2 kap. 14 § VL. Det kanäven ifrågasättas om inte regleringen borde göras något fylligare än som sketti förslaget, särskilt med tanke på de fall då den skadeförebyggande åtgärdenfår formen av en perdurerande förpliktelse. Lagrådet vill ej motsätta sig attförslaget i denna del genomförs men förutsätter att utformningen avbestämmelserna övervägs på nytt i samband raed arbetet på en ny vattenlag. Ersättningsreglernasanslutning till ExL innebär betydelsefulla ändringar på VLrs oraråde. Dennanyordning, som väsentiigen grundas på utredningens förslag, har föranlettkritik under remissbehandlingen, inte minst från instanser sora besittersärskild erfarenhet av vattenrättsliga frågor. Kritiken riktar sig såväl raotförslagets centrala del, att i VL upptaga den i ExL genoraförda principen omvärdering efter marknadsvärde, sora raot andra delar av förslaget. I remisskritikenhar framför allt invänts, att förhållandena i valtenmålen som regel är annorlundaän förhållandena i sådana fall för vilka ExL främst är avsedd. Det kan därförvara anledning att något närmare beröra förslagets allmänna innebörd. Principenom värdering efter marknadsvärde marknadsvärdeprincipen infördes genom enlagändring expropriationslag och har sedermera överförts tiUExL. Principen innebär vid bestämmande av löseskilling för fastighet, att löseskiUingenskall motsvara fastighetens marknadsvärde, dvs. det pris fastigheten sannoliktskulle betinga vid försäljning i den allraänna raarknaden (se t. ex. prop. 1971r 122 s. 171 och prop. 1972r 109 s. 230). På motsvarande sätt skall videxpropriation av del av fastighet intrångsersättning bestämmas till skillnadeni marknadsvärde på fastigheten före och efter expropriationen (prop. Ett principiellt och praktiskt betydelsefullt undantag frånmarknadsvärdeprincipen utgör den likaledes införda s. k. presumtionsregeln.Den innebär, all sådan ökning av fastighetens marknadsvärde av någon betydelsesora ägt rura under tio är före ansökningen om expropriation dock före talans väckande vid domstol räknas ägaren till godo endast iden raån det blir utrett att den beror på annat än förväntningar om ändring i raarkenstillåtna användningssätt. Regeln innehåller sålunda en presura-tion för att allvärdeökning beror på förväntningar ora ändring i markens tillåtnaanvändningssätt. Endast i den mån presumtionen motbevisas, utgår ersättningför den markvärdestegring som inträffat. 1974: 83 296 ensärskild övergångsbestämmelse räknas den angivna presumtionsti-den ej längre tiUbakaän till . Marknadsvärdeprincipen och presumtionsregeln infördes med nya regler ora expropriationför tätbebyggelse och om värdesteg-ringsexpropriation. Del huvudsakliga syftetmed reform var att dämpa prisstegringen på mark och hindra, attkommunerna vid expropriation för tätbebyggelseändamål behövde ersätta värden sorauppstått till följd av samhällets egna insatser och hade samband medtät-bebyggelseutvecklingen. Det är klart att denna inriktning på tälbebyg-gelseförhållandenkom all prägla de nya reglerna. Den definition av marknadsvärdet som angavs imotiven tUl lagändring, näraligen det pris sora en fastighetsannolikt skulle betinga vid försäljning på öppna marknaden, leder också tankentUl sådana förhållanden där det verkligen finns en marknad för fastigheter avdet slag som är i fråga tälbebyggelsefallen. Såsom påpekats underremissbehandlingen i nu förevarande lagstiftningsärende rör eraellertid vatlenraåleni regel helt andra förhållanden. En tUlärapning efter orden av marknadsvärdeprincipen,sådan den angivits enligt det sagda, skulle säkerligen iglesbygdsförhållanden ofta kunna leda till att någon ersättning knappast allsskall utgå. Delta är dock tydhgen ingalunda meningen. Av motiven tUl 1971 årsreform framgår, att marknadsvärdeprincipen ej såsom själva ordet antyder äruttryck för en värderingsmetod, närraast jämförlig raed den allraäntbrakade s. k. orlsprisraetoden, utan i stället är avsedd att ange målet förvärderingen vad som skall ersättas ulan alt precisera vilka metoder soraskall användas för att nå detta mål (prop. 1971 r 122 s. 171). Enligt uttalandeav föredragande statsrådet skulle dorastolarna få "större frihet alt förvarje särskilt fall utnyttja de värderingsraetoder som med största sannolikhetleder till rättvisande resultat". Det framgår också, att värderingen ifråga om sådana fastigheter för vilka det kan vara svårt att fastställa en allmänprisnivå huvudsakligen får bygga på avkastnings- och produktionskostnadskalkyler(prop. 1971 r 122 s. 173). I anslutning tiU vissa exemplifierade fall görsvidare uttalanden som går ut på att en fastighetsägare i den mån han ejerhåller kompensation genom löseskilling kan få gottgörelse i form av annanersättning. Detta skulle gälla t. ex. faU, då någon nödgas lägga ned ellerflytta en rörelse eller då någon går förlustig en särskild anläggning och detuppskattade marknadsvärdet inte täcker den förlust sora raotsvarar kostnadernaför en ny likvärdig anläggning där verksamheten kan bedrivas i fortsättningen (prop.1971 r 122 s. 173 och 174). Innebörden av dessa uttalanden ter sig visserligennågot oklar med hänsyn tUl den fastslagna principen, alt de tre olika ersätlningsarternalöseskilling, intrångsersättning och annan ersättning skall hållas isär och attskador inte får föras över från den ena ersättningsarten till den andra (prop.1971 r 122 s. 171). Problem av detta slag 1974: 83 297 tordeemellertid få lösas i rättstillämpningen. Av intresse för frågan liksom för nuförevarande sararaanhang över huvud är särskilt det allraänna ullalandet i1971 års lagstiftningsärende, att en ersättningsregel sora vilar på principenom rätt till ersättning för fastighetens marknadsvärde i många fall torde ledatill i stort sett sarama resultat sora då gällande rätt (prop. 1971 r 122 s.172). I förevarandelagstiftningsärende utvecklas också av föredragande statsrådet, att hittillsbrakade värderingsmetoder, såsom orlsprisraetoden, avkastningsmetoden ochproduktionskostnadsmetoden, får användas även vid tillämpning av raarknadsvärdeprincipen.Skulle i något fall innehavet av en fastighet för ägaren raedföra fördelar sominte påverkar raarknadsvärdet och detta därför le sig orimligt lågt förägaren, får enligt vad sora nu ånyo frarahålls annan ersättning bestämmas förekonomisk skada sora drabbar ägaren utöver fastighetsskadan. På sararaa sättfår vid skada på fastighet intrångsersättning vid behov kompletteras med annanersättning, när den ekonomiska skadan för fastig-helsägaren inte täcks av rainskningeni marknadsvärde. Vidare uttalas bl. a. i fråga om skador på jordbruksmark ellerpå skogsraark och växande skog, att de även i fortsättningen får uppskattasinom hela skadeområdet efter allmänt vedertagna normer, likaså ett företagsverkningar på fisket, allt dock raed den begränsningen att ersättningen intefår stå i raissförhållande till rainskningen av raarknadsvärdet. Vid inlösen avdel av fastighet skall intrångsersättningen undantagsvis också kunna bestäraraasgenora ett kvadratmeterpris på den inlösta delen. Medden vida innebörd som sålunda torde få ges marknadsvärdeprincipen synes dennakunna utan större olägenheter överföras tUl VLrs område. Det nya med principensinförande synes väsentligen inskränka sig till att uppkomna skador skall, ävenom de är av skUda slag, värderas i ett samraanhang och icke var för sig. Ensådan helhetsbedömning avses hindra den överkompensation som ofta följer medett bedömande av varje skadekategori för sig. Pågrand av det anförda anser sig lagrådet inte böra rikta någon erinran raot att raarknadsvärdeprincipenläggs till grund för VLrs ersättningsbesläraraelser. Denförat näranda presumtionsregeln fick tiU en början ett begränsattillämpningsområde, i det att den kom att gäUa endast vid tälbebyg-gelseexpropriationsamt värdestegringsexpropriation i saraband med tätbebyggelse. Det huvudsakligamotivet för regeln var att det inte ansågs tUlfredsställande att samhället videxpropriation för tätbebyggelse skulle behöva betala ersättning raed belopp sominnefattade sådan värdestegring som berodde på samhällets egna insatser förbebyggelseplanering, koraraunikalioner ra. i samband medtätbebyggelseutvecklingen. saknades anledning att i VL införa motsvarighet tUl desärskilda bestämrhelser i expropriationslagen sora tog 20 1974.1 saml. 1974: 83 298 siktepå tätbebyggelse- och värdestegringsprobleraen. Utredningens förslaginnehåller därför inle någon raolsvarighet tUl presumtionsregeln. avlämnat sitt betänkande, har emellertid i samband med den nyaexpropriationslagens antagande regelns tillärap-ningsområde utvidgatstill att avse all expropriation. Det har föranlett att regeln upptagits i detnu remitterade förslaget. I anslutning därtill anförs i remissprotokoUet, att presumtionsregelnssyfte att därapa markvärdestegringen med styrka talar för att regeln tillärapasockså vid värdering enligt VL. Medanpresumtionsregeln sålunda till en början tog sikte på sådan värdestegring somhade sin grund i förväntningar om tätbebyggelse, har regeln nu utvidgats tUlalt avse all värdeökning som grandar sig på förväntningar om ändradmarkanvändning, vilken denna än är. Även andra förväntningar ora ändradmarkanvändning än förväntningar ora tätbebyggelse eller glesbebyggelse avsessålunda. Detta vidsträckta till-lämpningsområde ökar osäkerheten om regelnsinnebörd (jfr lagrådets yttrande över förslaget tUl expropriationslag, prop.1972r 109 s. 397). Genora att förslaget ora regelns införande i VL framkommitförst under departementsbehandlingen har regelns verkningar på VLrs orarådeinte fått den belysning sora varit önskvärd. En av de frågor sora uppställersig är i vad mån regeln är tillämplig om statsmakterna häver ett tidigareprincipbeslut om undantagande av visst vattensystem från utbyggnad. Frågor avdenna art berörs inte i remissprotokoUet, exempelvis i anslutning till denbehandlade frågan om värdering av förlorad vattenkraft. Regeln har visserhgeninförts över hela linjen inom expropriationslagsliftningen och annan därmedbesläktad lagstiftning men gäller inte på fastighetsbildningslagens område.Det vill synas som om frågan om dess betydelse inom VLrs område bort undersökasnärmare. Förslaget att nu göra presumtionsregeln tUlämplig även här väckerbetänkligheter. Möjligen kan dock regeln tänkas få så pass ringa praktiskbetydelse på VLrs oraråde att uppkoraraande problem utan väsentiig olägenhetkan överlämnas åt rättstUlämpningen. Lagrådet anser sig därför ej böramotsätta sig förslagel. Andraviktiga nyheter på ersällningsområdet som följer av reglernas anslutning till ExLär alt nuvarande bestäraraelser ora ersättning för ideeU skada (9 kap. 8 §) ochora ersättning raed 50 procents förhöjning i vissa fall (9 kap. 48 §) utraönstrasur VL. Lagrådet har från de synpunkter lagrådet har all beakta ej funnitanledning till erinran häreraot. Enhgt2 kap. 24 § VL gäller att anspråk på ersättning för skada som inte förutsettsav får väckas . Bestämmelsen innebär, såsomframgår av förarbetena till VL (NJA II 1919 s. 149), att del är raöjligtall få ny bedöraning av den faktiska omfattningen av en skada men inte nyvärdering av en tidigare förutsedd skada. Vid den helhetsbedömning avskadeverkningarna på en fastighet 1974: 83 299 somdomstolen enligt de nya bestäraraelserna har att göra är det angeläget attdorastolen klart anger vilka skador som ingår i bedömningen, eljest kan senarelätt uppkomma tvist huruvida viss skada beaktats av domstolen eller ej (jfr NJA1965 s. 515). Ifråga om bevisbördan vid prövningen av ersättningsfrågor hänvisar föredragandestatsrådet till de uttalanden därora sora han gjorde i saraband med 1971 årsändringar i expropriationslagsliftningen. Dessa uttalanden som gick ut påatt samraa principer i bevisningshänseende skulle gälla i expropriationsrältsligaraål som i skadeståndsrättsliga mål och att bevisbördan alltså inte, såsoraofta varit fallet i dittillsvarande praxis, skulle ensidigt läggas på denexproprierande torde närmast ta sikte på själva värderingen, ej på frågan omden faktiska omfattningen av det ingrepp som görs. Den senare frågan är sällanföremål för tvist i expropriationsmål, eftersom sådana mål regelmässigt avser ianspråktagandeav fastighet helt eller till viss bestämd del. I vattenmål är det däremotvanligt att det tvistas om hur långt verkningarna av företagel i olikahänseenden sträcker sig. Rimligen skall det i första hand ankomma på sökandenatt framlägga erforderligt material för bedömande av verkningarna. Detta koraraerockså till uttryck i VL, särskilt genom reglerna om vad ansökan skall innehålla(11 kap. 27 §) och i bestämmelserna om skyldighet för sökanden att bekostabehövliga sakkunnigutredningar i tekniska frågor (11 kap. 45, 65 och 97 §§).Härav får dock ej dragas slutsatsen, att dorastolen i den situationen då det ärsvårt eller oraöjligt att förebringa tUlförlitiig utredning ora verkningarnautan vidare skall godta vad sakägaren påstår. Klart är att det ej kan åliggasökanden alt raotbevisa helt orealistiska påståenden om skadeverkningar avföretaget. I tveksamraa fall kan sakägaren hänvisas att göra sina anspråkgällande i den ordning sora gäller beträffande oförutsedd skada. Bestämmelsernai 11 kap. 66 § 2 mora. VL ora uppskov med svårbedömda ersättningsfrågormedverkar också till alt begränsa antalet fall då det slutliga bestäraraandetav ersättning måste bygga på ofullständig utredning rörande omfattningen avskadeverkningarna. Dereformer sora föreslås beträffande utbyggnadsvitsord, bygdekraft och avgifterföranleder i princip inga invändningar från lagrådets sida. Förslagettill lag om ändring i vattenlagen Iandra stycket regleras frågan ora utbyggnadsvitsord när fråga är om gemensarattillgodogörande av vattenkraften i fallsträckor som hör till olika vattendrag. Såsoranärraare redovisas i vatlenlagsutredningens motiv kan i sådana fall förekommaolika slag av utbyggnadssituationer.