prop · FX03150 · 1974-12-31 00:00:00 — Skillnaderna i inkomst mellan dem som bor i småhusoch dem som bor i flerfamiljshus förstärks enligt utredningarna år avden ökande olikheten i lägenhetssammansättning i nyproduktionen. Det hushållsom behöver en lägenhet större än tre rum och kök har utomordentligt småmöjligheter att skaffa sig den på annat sätt än genom all köpa sig etl småhus.För att kunna göra det tvingas hushållet prestera en kontantinsats som ärganska stor. Denna möjlighet saknar många. Med en slor bostad följer som visatsnormalt en högre bosladsutgifi. Detsamma gäller för en modernt utrustad bostadi jämförelse med en som saknar moderna bekvämligheter. Samband som molsvarardem som föreligger mellan hushållsstoriek och lägenheisslorlek samt mellaninkomst och utrymme resp. utrustning finner utredningarna därför också vid ettstudium av bostadsulgifiernas storlek. Sambandet mellan inkomst och bostadsutgiftframgårav följande två figurer, vilka visar förhållandena i fierfamiljshus ochsmåhus. Genomsnittlig tjostadsutgift (brutto) för olika hushällstyper i olika inkomstlägen (disponibel inkomst). Tätorter 20nO-w invänare. Flerfamiljshus med centralvärme. Hushåll med föreståndare under 65 år Anhvra/Srsavgiftkr. Gifta 2 barn' Gifta 1 barn O 10 20 30 Disponibel inlcomst (tusental kr.) Medianbostadsutgift,exklamortering (brutto samt minus skatteeffekt) för hushall i olika inkomstlägen (sammanräknad inkomst) i enfamilishus. Hushåll med föreståndare under 65 år Bostadsutgift,kr/är 12001 > Medianbostadsutgift, exkl. amortering 20 30 40 50 Sammanräknad inkomst (tusental kr.I Viden jämförelse mellan dessa två figurer bör fiera fakla hållas i minnet. Här kanexempelvis nämnas olikheterna i lägenhelssammansättningen och därmedhushållsstrukturen mellan småhus och flerfamiljshus, den annorlundainkomststrukiuren för hushåll i småhusbeståndet jämfört med hushållen ificrfamiljshusbeståndel och den stora olikheten i den regionala fördelningenmellan dessa bestånd. Ur den föregående analysen rörande hushållensinkomsler och kostnadsförhållanden har utredningarna dragit följandeslutsatser. Hushåll med en och samma inkomst disponerar eltslörre utrymme och har en högre bosladsutgifi ju slörre hushållet är. Bostadsutrymmet och bostadsulgifien ökar i de högreinkomstlägena med ökande inkomst, men i de inkomstlagen där trångboddhet ochlåg utrustningsstandard är vanligt förekommande flnns inget sådant sambandalls eller också är det mycket svagt. 3, Trångboddheten är nästan hell en konsekvens avbristande ekonomiska resurser, beroende antingen på alt inkomsterna är låga eller på att för sörjningsbördan är stor. Problemet med dåliga lägenheter är likaledestill sin huvudsakliga del ett låginkomstproblem. Det är dessutom begränsat till småhushållen. 5, Ekonomiska spärrar föreligger för hushållens val avhustyp dels därför att kraven på ekonomiska prestationer är olika till följd avde skilda upplåtelseformerna, dels därför att lägenhelssammansättningen ärolika, 6, Hushåll med goda inkomster får ul mer bostadsnyttaför sina neiiouigifier än vad hushåll med mer pressad ekonomi kan få.Skatteeffekterna ökar när inkomsterna stiger. Bostadstilläggen däremot minskarmed ökande inkomsler.Vidare har bostadstilläggen genom inkomstprövningen prakliskt taget försvunniti de inkomstlägen där skatteeffekterna börjar få större omfattning. Mot bakgrund av sina iakttagelser vad gällerprisnivå och prisstruktur på bostadsmarknaden samt utvecklingen i övrigl inombostadsförsörjnings-området har utredningarna diskuterat och övervägt frågornaom principer och mål för bosladspriser och bostadsstöd. Utredningarna anför i det sammanhanget atl detfinns två lyper av ul-jämningsproblem närdet gäller bostadsförsörjningen. Detena avser villkoren för upplåtelse av bostäder. Som elt mål kan uppställas allalla bosläder skall kunna erbjudas lill alla hushåll på likvärdiga ekonomiskavillkor. Praktiskt är detta, menar utredningarna, en fråga om att åstadkommalika beskattning, finansieringsvillkor och likvärdiga priser. Det andra uijämningsproblemei avser olika hushållsmöjligheter atl efterfråga bosläder. De skillnader som finns därvidlag är enföljd av att inkomsler och försörjningsbördor är ojämnt fördelade mellanhushållen. Detta fördelningsproblem föreligger oavsett vilken prisnivå ellervilken prisstruktur som råder på bostadsmarknaden. En grundläggande förutsättning för att uppnå entillfredsställande prisnivå och prisstruktur är, framhåller utredningarna, altdet råder balans mellan ökning i bostadsbehov och bostadsbeståndets tillväxt.Nytillkommande hushåll skall kunna få en godtagbar bostad ulan onormalaväntetider. Omsättningen och tillväxten i beståndet måsle vara tillräcklig förall tillgodose behoven av omflyttning och fortgående förbättring avbostadsstandarden. Såväl nya som etablerade hushåll skall ha möjlighet attvälja mellan ny-eller ombyggda och tidigare upplåtna lägenheter. Enligt utredningarna föreligger dock obalans mellanolika delar av beståndet. Möjligheterna atl välja mellan nya och äldrelägenheter är myckel begränsade. Det beror till en del på beståndetssammansättning men även på priserna. En förutsättning för atl balansproblemen skallkunna lösas är all priserna bestäms av lägenheternas bosladsvärde. Kravel på likvärdiga priser kan i förslå hand sägasinnebära all bosläder som för ett hushåll representerar lika bosladsvärde ocksåskall ha lika priser Detta bör gälla oavsett när lägenheterna är byggda eller ivilken form de upplåts. Motsatsen till likvärdiga priser - prissplittring -uppkommer om priserna binds lill de räntor ochbyggnadskostnader som gällde vid produktionstillfällel. Ränteförändringar ellerförändringar av penningvärdet medför då att olika årgångar av hus får olikahyror för lägenheter som är likvärdiga från hushållens synpunkt. Vid fortgåendeinflation kommer varje ny årgång av bosläder att bli dyrare än den föregående,förutsatt alt produktiviteten i byggandet inte ökar så snabbt att denkompenserar inflationen. Förutom genom infiation ochkapitalkostnadsförändringar kan hyres-splittring uppkomma genomefierfrågeförändringarsom inte pareras med prisanpassning. Detta gäller ävenom del totalt sell råder så god tillgång på lägenheter att någon"bristbetingad" prisstegring inte kan uppstå i nyproduktionen. Delkan l. o. m. finnas överskott av nybyggda lägenheter. Främst är det fråga omatt hushållens värdering av bostadens läge i förhållande till andra bostäderförändras . Med den form av stadsbyggande vi har är huvudriktningen iförändringarna atl centralt belägna bostäder är mer attraktiva än bostäderlångt ifrån stadskärnan. Likvärdiga priser innebär att stigande hyror i vissgrad måste accepteras i de äldre centrala stadsområdena. Från hushållens synpunkt är det, menarutredningarna, i och för sig likgiltigt om prissplitlring har uppkommit somföljd av inflation och ränteförändringar eller kan hänföras till värderingenav lägel. Hushållen reagerar på samma sätt i båda fallen, dvs. del uppkommer enövereflerfrågan och köbildning till de lägenheter som anses mest attraktiva. Utredningarna hävdar att från bostadspolitisksynpunkt är det angelägel atl försöka hålla isär de faktorer som kan orsakaolika prisutveckling. Åtgärder för all bevara eller återställa paritet utanatt delta får icke önskvärda verkningar i andra avseenden blir olika i de olikafallen. Infiation och finansieringsvillkor kan hell eller delvis behärskas viafinansieringssystemet. Markvärdestegringen måsle däremot mötas medmarkpolitiska och andra selekliva medel -1, ex. särskilda avgifier - som kananpassas till olika lokala förhållanden. Hyressplillring medför en uppdelning av hushållen igynnade och missgynnade grupper. De som har bostäder i det äldre beståndet fårvid infiation och kostnadsbundna hyror en fortgående real hyressänkning ochlägre hyror än för likvärdiga bosläder i nyproduktionen. De blir benägna att bokvar för att utnyttja fördelen av den låga hyran. Hushåll som nybildats, byterbostadsort eller har särskilt trängande bostadsbehov t. ex. på grund av ökatantal barn i familjen måsle däremol i allmänhet söka bostad i nyproduktionenmed dess högre hyror. Utredningarna betonar alt likvärdighet iprissättningen skall föreligga inte bara mellan olika årgångar av bostäder ochmellan hus med olika bostadslägen. Samma krav bör ställas i fråga om olikahustyper och upplåtelseformer. I det sistnämnda avseendet är det främsi fråga omalt från samhällets sida ge likvärdiga förutsättningar för prisbildningen på t.ex. hyreslägenheter och egna hem eller fierfamiljshus och småhus. ex. i första hand på kommunerna att se till atl bostäderna i lika grad belastasmed kostnader för exploatering och andel i service, trafikkostnader o. d. sombetalas med kommunala medel. Olika villkor från kommunens sida för skilda slagav bosläder leder främst till prissplitlring vid den första upplåtelsen. Frånstatens sida gäller främst, menar utredningarna, att villkoren för finansieringoch beskattning måsle vara lika för olika slags bostäder. Eljest ges inleförutsättning för likvärdiga priser. Verkan av beskattningen fram kommervisserligen nu tydligast då man ser lill hushållens neiiouigifier för bostaden.Den förmånligare beskattningen vid ägande påverkar dock även förvärvsprisernagenom alt hushållens priskänslighet minskar. Om prisparitet skall bibehållas vid inflation, ulanökande subventioner till nyproduktionen, måste hyrorna för befintligalägenheter vara inflationsberoende. Det uijämningsproblem som inflationenmedför kan, hävdar utredningarna, helt eller delvis lösas genomfinansieringen. Med de traditionella formerna förfastighelsfinansiering innebär den nominella ökningen av kapitalavkastningenpå grund av inflation inte en värdesäkring av fastighetskapitalet. Detla är största delen upplånat i ett nominelU värde och ränleulgifien ökar inte.Den ökade intäkten tillfaller helt fastighetsägaren och kan betraktas som enökad förräntning av den ursprungliga insatsen eller som en förmögenhetsökning. Vad gäller prisnivån i nyproduktionen menarutredningarna att denna skall vara avvägd med hänsyn lill å ena sidanbetalningsförmågan hos vanliga inkomsttagare, å andra sidan statens möjligheteratl överföra medel till denna del av bostadssektorn. Prisnivån bör dock intevara så låg att den stimulerar till alltför stor konsumtion bland hushåll medgoda inkomsler i förhållande till bostadsbehov och försörjningsbörda. Utredningarna anför vidare att priserna inyproduktion skall vara kosl-nadsbundna, dvs. genomsnittligt bestämmas avfaktiska kapital- och drifikostnader. All priset är kosinadsbundet och attkapitalkostnaderna är bestämda av bostadspolitiska värderingar medför inte allalla priser i nyproduktionen anpassas lill produktionskostnaderna. Det gärinte att bortse från efterfrågans och den ojämna inkomstfördelningens inverkanpå priserna. För lägenheter som är särskilt attraktiva på grund av sitt läge,utformning eller dylikl går del att la ul högre priser på grund av att deefierfrågas av hushåll med högre inkomster eller av hushåll som värderarbostaden högre än "genomsnitlshushåll" i förhållande till annankonsumtion. Priserna i nyproduktionen kommer på sikl att styraprisutvecklingen i det äldre bostadsbeståndet. Det går dock enligtutredningarna inte att säga något om den absoluta prisnivån i det äldrebeståndet vid en viss prisnivå i nyproduktionen. Ju lägre prisnivån kan bli inya hus desto lägre kan hela nivån hållas för äldre hus. Prisnivån för nyalägenheter får därför särskild betydelse , efiersom del bl.a. är angeläget att utjämna prisskillnader och lä en jämnare spridning avlediga lägenheter över hela beståndet. Utredningarna tar därefier upp vissa aspekter påbostadsstödet till hushållen. Bostadsstöd till vissa hushållsgrupper kan enligtutredningarna ses dels enbart som etl medel all ge hushåll med svaga egna resursermöjlighet atl uppnå en viss minimistandard, dels som ett medel att mera allmänt minskade skillnader i bostadsstandard som beror av barnantal och inkomst. Vilka insatser som behövs för att nå det förstasyfiet, allt.så uti garantera en god grundstandard, är i hög grad beroende avden allmänna prisnivån för bosläder En låg prisnivå har självfallet väsentligbetydelse för grupper med svag ekonomi. Behovet av bostadsstöd bortfaller intevid den lägre prisnivån men det kan minska i omfattning. Ser man bostadsstödet mera allmänt frånutjämningssynpunkl blir be-traklelsesättet ett annat. Skillnaderna ibostadsstandard beror främsi av hushållens barnantal, som medför ökandebostadsbehov och försörjningsbörda, och av inkomstens sloriek. Att minskastandardskillnaderna är alltså inte bara en fråga om att lyfta upp vissagrupper till en godtagbar grundstandard utan mera allmänt en fråga omfördelningen av inkomster och försörjningsbördor. Detta fördelningsproblem hari och för sig inget direkt samband med prisnivån för bostäder och kan, menarutredningarna, inte lösas med enbart bostadspolitiska medel. Bostadsstödet bördock ha en utjämnande effekt, som inte är begränsad lill alt garantera en minimistandard. Utredningarna har genom sina undersökningar kunnatkonstatera alt hushållens bostadsstandard och bostadsutgifier inle förändrasnämnvärt i ett brett inkomsiskikt på den nedre delen av inkomstskalan. Fördessa hushåll kan därför en mindre inkomstökning inte antas lå någon nämnvärdeffekt på deras bostadsefierfrågan. Hushållen har en svag ekonomi ochinkomst-tillskotten går till annat än bosläder. Först då de passerat en viss inkomstgräns,som ligger på olika nivå beroende på hur många barn hushållet har, ökarbostadsstandarden påtagligt. Det som sagts om inkomsilillskoti kan enliglutredningarna i stort sett antas gälla också om en generell prissänkning. Denlägre prisnivån medför sannolikt alt hushåll med svag ekonomi i första handkommer att öka sin konsumtion av annat än bostäder. De första mera omfattande bostadspolitiskainsatserna avsåg stöd åt barnfamiljer. Det har också skett en genomgripandeförbättring av barnfamiljernas bostadsförhållanden. Utredningarna finner dockatt ulrymmesstan-darden inle ökat snabbare för hushåll med barn än för andragrupper. Skillnaden i bostadsutrymme per person är fortfarande stor mellanfamiljer med fiera barn och mindre hushåll. Nästan alla barnfamiljer haremellertid välutrustade lägenheter. Tar man hänsyn även till della har derasbostadsstandard troligen förbättrats mer än för hushållen i genomsnitt underde . Utredningarna tar så upp frågan om vilka krav sombör ställas på konstruktionen av bostadsstöd. Det grundläggande kravet är, anser utredningarna,att stödet skall ge en reell stimulans att förbättra bostadsstandarden även förhushåll med låg inkomsl. Bostadsstödet bör då vara konstruerat så att det i delägsta inkomstklasserna täcker en slor del av utgiften för en godtagbarbostad. Del bör också vara utformat så att en standardökning blir billig förhushållet. Stödetbör givetvis öka med antalet barn i familjen. Utredningarnahävdar att de nuvarande statliga och statskommunala bostadstilläggen inte itillräcklig grad tillgodoser de angivna kraven på bostadsstöd. Del statligabostadstillägget till barnfamiljer är ett allmänt konsumtionsstöd, som endasli liten omfallning kan antas påverka bosiadskon-sumtionen. Del statskommunalabostadstillägget uppfyller kravet alt en standardökning skall vara billig förhushållet. Tillägget ulgör ju 80 96 av bostadsulgifien inom vissa gränser. Atteffekten vid låga inkomster ändå inte blir tillräcklig beror på att hushålleninte ens kan belala "grundbeloppet", /månad, utanatt deras ekonomi blir hårt ansträngd. Utredningarnas överväganden i fråga om priser ochhushållsslöd på bostadsområdet innebär i stort följande. Enligt utredningarna avviker de faktiskaprisförhållandena på bostadsmarknaden från de mål man har diskuteratframförallt i följande avseenden. A) Prisnivåni nyproduktionen är för hög för hushåll med genomsnittliga inkomster. B) Prisskillnader mellan olika årgångar av hyreslägenheter och mellanlägenheter med olika lägen överensstämmer inte alltid med hushållens värderingar.För lägenheter med lika bostadsvärde är priset högre i senare årgångar av husän i äldre. c) Prisskillnaderna mellan olika upplåtelseformeroch hustyper uttryckta i kr./m' lägenhetsyla, är i sig inte påfallande stora.Hushållens netloutgifler blir emellertid högre om de hyr eller har normaltfinansierad bostadsrätt än om de äger lägenheterna eller i annan formdisponerar dem så att det uppstår en skatleminskning. D) De utgående hyrorna i senare årgångar av husunderstiger genomsnittligt de långsiktiga kostnaderna för fastighetskapital ochdrifi. De två första konstaterandena menar utredningarnatalar föratt hyrorna i nyproduktionen bör sänkas. Att ange en bestämd nivå somär "rimlig" i den meningen att hushåll i vanliga inkomstlagen dåskulle efierfråga tillräckligl rymliga lägenheter är enligt utredningarnanaturligtvis vanskligt. Utredningarna har vid sin bedömning ulgåtl fråneltbarnsfamiljer och studerat den faktiska hyran och utrymmesstandarden år1970, På grundval därav bedömer de atl hyressänkningen för nybyggdairerumslägenheler behöver vara av storieken 10-15 96, Målet är då alt minsthälfien av ettbarnsfamiljerna kommer att efierfråga lägenheter om minsl tre rumoch kök utan bostadstillägg. En sänkning av den nuvarande prisnivån inyproduktionen innebär en fördel för hushållen också genom att den allmäntbidrar till alt hålla nere priserna i hela bostadsbeståndet. Det pris som bestäms från bostadspolitiskautgångspunkter för nyproduktionen måste enligt utredningarna genomsnittligttäcka fastigheternas kapital- och drifiutgifter. Den efiersträvade prisnivån inyproduktionen ger därigenom en riktpunkt för avvägning av kapitalersättningensstorlek i finansieringssystemet. Ett viktigt krav på prisbildningen är för övrigtenligt utredningarnas uppfattning all denna skall bevara paritet mellan olikaårgångar av hus. Vad gäller frågan om bostadsstöd till vissahushållsgrupper finner utredningarna atl en sänkning av prisnivån inte innebäratt behovet av ett dylikt stöd minskar i väsentlig grad. Utredningarna har, somframgår av den lidigare redogörelsen, inte behandlat frågan om hur stödet börvara utformat annat än från rent principiella synpunkter. Uppenbart är dock attnågon form av bostadstillägg som sänker hushållens bostadsutgifier är effektivare med hänsyn lill bostadsförsörjningen än inkomsttillskott i form avallmänt konsumtionsstöd. Utredningen finner att utformningen av ett direktstöd till hushållens bostadsförsörjning behöver prövas ingående.Boendeutredningen kommer att behandla denna fråga ytteriigare i sitt fortsattaarbete. Utredningarna har även berört frågan om avvägningmellan bostadspolitiska ålgärder som påverkar priserna och direktasubventioner lill hushållen. Det brukar ofia framhållas atl direkta bidrag tillhushållen lättare kan styras och därför får bättre effekl än generella ålgärderför dem som bäsl behöver etl slöd. En generell prissänkning gynnar även, ochkanske i högre grad, hushåll med högre inkomster. är, menarutredningarna, av intresse endast under förutsättning att de generellaåtgärderna är subventioner eller tar i anspråk medel, som eljest skulle kunnariktas lill vissa hushåll. Väsentligt i fråga om prissänkning i nyproduktionenär att en sådan även på rätt kori sikt påverkar priserna i helabostadsbeståndet. Om det allmänna ränteläget, produktionskostnaderna ochdrifikostnaderna är givna, vilket man måste anta i detta fall, innebär en sådanprissänkning överföring av medel från dem som äger bostäder till dem som inteäger. Dessa överföringar kommer naturiigivis både högre och lägre inkomsttagaretill godo. En väsenllig effekl av alt priserna hålls nere närbostäderna är nya är att ökningen av fastighetsvärdena hålls tillbaka. Detta ärbetydelsefullt inte bara från rättvisesynpunkt - dvs. i fråga om överföring avförmögenheter från långivare till ägare - utan också för möjligheterna attåstadkomma förändringar i det befintliga beslåndel. Subventioner till hushållen har inte de här angivnaeffekterna. Avvägningsproblemet skall därför inte ses bara som en fråga om hurolika hushållsgrupper berörs. Utredningarna beskriver inledningsvisförutsättningarna för och utvecklingen av paritetslånesystemel. Basannuiteten för flerfamiljshus fastställdesnär ränlan på fastig-helslån var ca 6 96, Räntan sleg emellerlid snabbi lill ca7,5 96. Byggpriserna steg däremot obetydligt t. o. m.år 1970 ochparitetstalsökningarnablev därför små t, o, m, , efiersom den tillämpadeparitetstalsmetodiken innebär alt en byggprisökning påverkar parilelstalel meden tvåårig eftersläpning. parileislal faslslälldes av Kungl. Maj;l påandra grunder än de statistiska principerna för paritetstalsberäkning.Pariletstalen för ger sålunda uttryck för endast hälfien av den ökningsom motiverades av bygg-prisstegringen. För är 1974 fastställdes sedan sammaparitetslal som för . Utredningarna konstaterar att besluten om 1973 och1974 års paritetstal har motiverats med renodlat hyrespolitiska skäl, nämligenatt hålla tillbaka de totala tästighetsomkoslnaderna i de avseenden det varitmöjligt. Utredningarna konstaterar vidare att den oförutsettstora skillnaden mellan basannuitet och räntenivå och de begränsadeparitetstalsökningarna har medfört större skuldökningar på pariteislånen än vadsom kunde förutses vid låneformens införande. De uteblivnaparitelsialshöjningarna har dessutom medfört att hus färdigställda före år1973 belastas av relativt setl lägre kapilalutgifier än senare färdigställdahus. De totala låneskulderna för hus med paritetslån synes enligt utredningarnadock inte vara orimliga i förhållande till aktuella produktionspriser. Vid utgången av omfattade räntelånen drygt500 000 och paritetslånen nära 400 000 lägenheter. Den totala summan av utbetaldaräntelån var den . utgjordeden totala skuldökningen på paritetslån . Summan av uteslåenderäntelån och skuldökning på paritelslån utgjorde sålunda 4,8 miljarder kr.Summan av utestående statliga lån med nominella villkor och ursprungligabostadslån, som ingår i omfördelningen inom paritetslånesystemel, uppgick vidutgången av till . Utredningarna erinrar om att vissa frågor rörandefrämst den bokföringsmässiga redovisningen av paritetslån och räntelån harbehandlats av en särskild utredning, paritetslåneutredningen. På grundval avdenna utrednings betänkande (SOU 1971:67) Ränteomfördelning och vinstutdelninghar en särskildlagstifining(prop.l972:76,CU 1972:26, rskr 1972:178.SFS1972:175) tillkommit. Utredningarna tar därefier upp den diskussion ompariieis-lånesysiemei som förekommit . Utredningarna anser atlparitetslånesystemel, som är en okonventionell låneform, har betydandebostadspolitiska förtjänster, I olika angränsande frågor - som utredningarnaanser vara av underordnad belydelse, exempelvis sättet för bokföring - har systemetomedvetet jämförts med traditionella lån. Härvid har, anser utredningarna,från bosiadsförsörjningssynpunki mindre viktiga frågor tilldragit sig stortiniresse. Diskussionen om lånesyslemet har gällt både deprinciper och värderingar det bygger på samt de tekniska problem som uppträttvid systemets lill-lämpning. Av de tekniska frågor som främst uppmärksammatsnämner utredningarna paritetstalsberäkningen som innebär att enbyggprisslegring påverkar paritetstalen först efier . Vidare pekarutredningarna på tidpunkten för beslut om nya paritetstal som är för sen föratt de nya talen skall kunna beaktas vid sedvanligt kalkyl- ochförhandlingsarbete, vilket ofia avser ett kalenderår i taget. En annan frågasom diskuterats men som fått en temporär lösning genom särskild lagstiftning(1972:175) är bokföringsfrågan. Också fördelningen av skuldökning mellanlångivare och låntagare med lägre övre lånegräns än av pantvärdel hardiskuterats. Riskerna för alt låntagare med en övre lånegräns på kommer ilikviditetssvårigheter i början av parilelslånels löplid hardärvid främstuppmärksammals. Slutligen anger utredningarna i sammanhanget frågan om vidvilken tidpunkt avdragsrätt skall föreligga för debiterade räntor som lagtslill låneskulden.