prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — Även om det kan synas ofrånkomligt att vissa undantag görsfrån de aUmänna reglerna om turordning och företrädesrätt till ny anställningför den statligt reglerade tjänstemannasektorn, bör enligt utredningens uppfattningför stora grupper av offentligt anställda kunna gälla samma principer som för privatanställda.Avvikelse för den offentliga sektorn bör enligt utredningen ske endast dä det iett visst fall är klart betingat av tjänstens särart. Utredningen uppmärksammarockså vissa för den enskilde arbetstagaren ogynnsamma effekter av reglerna om ledigkungörandeav tjänst. Som jag förut har framhållit kan eller bör principerna förturordning och företrädesrätt till ny anställning inte sättas i kraft den 1juli 1974. För att möjhggöra fortsatta överväganden i samverkan med personalorganisationernaföreslår jag därför att den föreslagna lagen om ändring i statstjänstemannalagentillförs en särskild övergångsbestämmelse, varigenom ifrågavarande regler ilagen om anställningsskydd tiUs vidare får anstå för det statligt löneregleradeområdet. En motsvarande bestämmelse torde bli aktuell även för kommunaltjänstemannastadgan.Det finns därmed inte anledning att i detta sammanhang beröra de olika tUl-lämpningsproblemsom förts fram av remissinstanserna. Jag förutsätter att de kommer attbehandlas i det fortsatta anpassningsarbetet. Regler om Ivisteförfarandel återfinns i 34-36 §§ lagen omanställningsskydd. Uppkommer tvist om giltigheten av en uppsägning, upphör ejanställningen till följd av uppsägningen förrän tvisten har slutligt prövats.Lagen innehåller även regler om bibehållna anställningsförmåner under tvist ochbegränsning av arbetsgivarens rätt att avstänga en uppsagd arbetstagare fråntjänstgöring. 1 38 och 39 §§ finns regler om skadestånd. Regler om talefrister m.m. upptas i 37 och 40 §§, medan 41 och 42 §§ innehåller föreskrifter omrättegången. 1 den offentliga tjänstemannalagstiftningen finns motsvaranderegleri det förat berörda tredje stycket av 30 § statstjänstemannalagen oeh 36§ kommunaltjänstemannastadgan, vari det anges att en uppsagd tjänsteman inte färskiljas frän tjänsten förrän en påkallad överläggning ägt rum. Genom reglernaom talerätt i 39 § statstjänstemannalagen och andra regler om talan motoffentlig myndighets beslut kan verkställigheten av en uppsägning uppskjutasgenom att besvär anförs mot uppsägningsbeslutet. För besvärsförfarandet gäller utöver reglerna i förvaltningslagen (1971:290) och förvaltningsprocesslagen(1971 :291) - bestämmelserna i 18 § allmänna verksstadgan (1965:600) ochmotsvarande bestämmelser i andra författningar. Besvärsmål angående uppsägningprövas av kammarrätten och bör, enligt uttalande i förarbetena tilltjänstemannalagstiftningen (prop. 1965:60 s. 202), handläggas skyndsamt. Haren tjänsteman åsamkats skada på grund av fel eller försummelse vidmyndighetsutövning t. ex. ett felaktigt uppsägningsbeslut - är han berättigadtill skadestånd enligt bestämmelserna i 3 kap. skadeståndslagen (1972:207). Skadeständsfråganprövas av allmän domstol. De frågor som rör samordningen av de processuella reglernahar chefen för anmält förut (prop. 1974:77).Tvister som avses i lagen om anställningsskydd förs in under de allmänna processuellareglerna i den föreslagna lagen om rättegången i arbetstvister, även om tvistenavser anställning som omfattas av den offentliga tjänstemannalagstiftningen.Jag vUl dock påpeka, alt genom att reglerna om turordning och företrädesrätttill ny anställning tills vidare inte kommer att gälla pä det statligt löneregleradeområdet, detta fär till följd att de motsvarande reglerna om tvisteförfarandet i lagenom anställningsskydd inle heller blir tillämpliga. Då det rör frågor som Lntefår regleras i avtal, följer av 1 kap. 2 § andra stycket i den föreslagna arbetstvistlagenatt besvärsförfarandet tills vidare består i tvister som t. ex. gällerturordningen vid uppsägning. Följdändringar i allmän arbetsrättslig lagstiftning Skadeståndsbeslämmelserna i lagen om anställningsskydd harutformats efter mönster av kollektivavtalslagens skadeståndsregler. Lagarnaföreter emellertid skiljaktigheter i vissa hänseenden. Sålunda är den avskadeståndsansvaret omfattade personkretsen nägot vidare i kolleklivavtalslagenän i lagen om anstäUningsskydd. Också när det gäller beloppsmässigabegränsningar i ansvaret föreligger skillnader mellan de båda lagarna. Detsammagäller den rättsliga behandlingen av anspråk pä lön och andraanställningsförmåner för icke arbetad tid. Vidare skiher sig de båda lagarna åtså till vida som kollektivavtalslagen saknar särskilda preskriptionsreglermedan sädana regler finns i lagen om anställningsskydd. Slutligen föreliggerden olikheten, att lagen om anställningsskydd saknar särskilda regler omansvarets fördelning mellan flera skadevållare medan kollektivavtalslagen idetta hänseende innehåller en regel om att skadan skall fördelas efter denstörre eller mindre skuld som prövas ligga envar till last. Lagen omanställningsskydd medger att avsteg från vissa av lagens bestämmelser skergenom kollektivavtal. Härigenom kan kollektivavtalsreglering komma att ersättalagen på en eller flera punkter. Det är vidare möjligt att i kollektivavtalhänvisa till eller återge bestämmelser i nämnda lag. Frågorna anses dåreglerade även genom kollektivavtal. Om en kollektivavtalspart åsidosätter ensådan kollektivavtalsbestämmelse, uppkommer frågan vilkaskadeståndsbestämmelser som skall tillämpas, de som återfinns i lagen omanställningsskydd eller de som föreskrivs i kollektivavtalslagen för brott motkollektivavtal. Skadeståndsreglerna i lagen om anställningsskydd kan ocksäkomma i konkurrens med de särskilda skadeståndsregler som finns i FFL. Det kansåledes förekomma att exempelvis en uppsägning blir att bedöma enligt såväl FFLsom lagen om anställningsskydd. Med hänsyn till att påföljdsbestämmelserna i lagen omanställningsskydd har påtaglig beröring med motsvarande regler i kolleklivavtalslagenoch FFL, har utredningen övervägt om någon ändring i sistnämnda lagar behövergöras. Inte i något fall har utredningen funnit att detta fordras. VUken lag somi det enskilda fallet är tUlämplig får enligt utredningens uppfattning bedömasenligt allmänna processregler. 1 de fall då flera lagarsskadeståndsbestämmelser i och för sig kan vara tillämpliga anser utredningenalt del ytterst ankommer på den skadelidande att utforma sitt yrkande och genomhänvisning till lag bestämma grunden för talan. Den skadelidande är därvid oförhindrad att bestämma sintalan på det för honom i skadeståndshänseende mest fördelaktiga sättet. De aUra flesta remissinstanser godtar utredningensöverväganden angående de konkurrensproblem som kan uppstå vid tillämpningen avskadeståndsreglerna i lagen om anställningsskydd. På nägra håll anser manemellertid det vara betydelsefullt att gränsdragningen mellan de aktuellalagarna görs klar och att del anges på vilka grunder domstolen skall döma vidkonkurrens mellan de olika lagarnas skadeständsbestämmelser. Enligt min mening är det en självklar utgångspunkt attskadeståndsreglerna i de skilda lagarna bör vara utformade så att i möjligastemån gränsdragningssvärigheter och tillämpningsproblem undviks. De farhågor somvissa remissinstanser givit uttryck för härvidlag synes emellertid överdrivna.Liknande problem kan uppstå redan f. n. och detta tycks inte ha våUat någrastörre olägenheter i rättstUlämpningen. När det gäller gränsdragningen mellan skadeståndsreglernai lagen om anställningsskydd och motsvarande bestämmelser ikollektivavtalslagen är det enligt min mening naturligt att förhållanden somregleras i lagen om anstäUningsskydd eUer som har sitt ursprung i denna lagockså i regel bör bedömas enligt lagen. Det förhållandet att frågan omfattas avavtalsbestämmelser i kollektivavtal eUer att i sådant avtal i nägot avseendehänvisas tiU lagen om anställningsskydd, torde, som utredningen anför, normaltinte böra föranleda en annan bedömning. En tolkning av det föreliggande avtaletlär i allmänhet kunna ske frän den utgångspunkten att avtalet, L avsaknad avuttryckliga regler om motsatsen, innebär att endast bestämmelserna i lagen omanställningsskydd skall tillämpas vid brott mot sådana avtalsbestämmelser somhar sitt ursprung i lagen. Några remissinstanser ifrågasätter om inte en mer enhetligreglering av sanktioner och rättsföljder enligt de olika lagar, som kan blitillämpliga på en uppsägning eUer ett avskedande, bör efterstävas. Dessutom framhåUsatt omotiverade skiUnader bör utmönstras. påpekarexempelvis att tidsfristerna för underrättelse till motparten om skadeståndsanspråkoch för väckande av talan är olika i FFL och lagen om anstäUningsskydd. 1 likhet med utredningen anser jag att en samtidigtillämpning av flera lagar i vissa situationer är både lämplig och nödvändig.Att en skadeståndstalan under påstående att en uppsägning inte är sakligtgrundad bedöms enligt reglerna i lagen om anställningsskydd, medan prövningenav huruvida uppsägningen skett i föreningsrättskränkande syfte sker enligtreglerna i FFL, torde inte medföra nägra större svårigheter i den praktiska tUlämpningen.Dessutom bör i delta sammanhang beaktas att de skUda förhållanden som reglerasi de olika lagarna, kan motivera vissa skillnader i regelsystemen. Någonanledning att eliminera den valsituation som i vissa fall kan uppstå anser jag inleföreligga. Detta skulle medföra sådana ingrepp i gällande lagstiftning medföljdverkningar som inte utan ingående analyser kan överblickas och som, på sätlutredningen anfört, i vart faU inte bör ske i form av följdändringar till lagenom anställningsskydd. F. ö. kan frågan förväntas bli behandlad inom ramen för den övergripande översyn som pågår genomarbetsrättskommittén. Med hänsyn till det anförda är jag åtminstone f. n. inteberedd att förorda en närmare samordning av skadeståndsreglerna i de aktuellalagarna. Ätt flera lagar efter ordalagen kan vara tillämpliga påexempelvis en uppsagds egen ekonomiska skada bör med hänsyn till vad jag haranfört i det föregående inte vålla nägra större problem. Jag vill därvid understrykaatt en och samma skada inte kan ge den skadelidande dubbel ersättning.Ekonomisk skada kan således inte gärna ersättas mer än fuUt ut. Har däremotsamma gärning inneburit olika skadefall av vUka nägot omfattas av en lag och nägotav en annan lag, kan det naturligtvis, som jag tidigare framhållit, bliaktuellt att döma ut skadestånd enligt båda lagarna . Under remissbehandlingen har pekatpå att ett res judicata-problem kan uppstå då en arbetstagare har möjlighet attsom grund för sitt anspråk pä skadestånd åberopa mer än en lag. Då detta är enallmänt processrättslig fråga, som har betydelse långt utöver det sammanhangsom här är aktuellt, är jag inte beredd att nu gä in härpå. Jag finner Lnteheller anledning att i detta sammanhang ta ställning till den av juridiskafakulteten vid ifrågasatta ändringen av den bevisbörderegelsom f. n. tUlämpas i mäl om föreningsrättskränkning. Det fär ytterst ankommapä de rättstillämpande organen att ta ställning tUl sådana frågor som jag härhar berörst. Utredningenhar inte heller funnit att reglerna i skadeståndslagen ger anledning till attföreslå några följdändringar. Utredningen pekar bara pä att det i förarbetena tiUden lagen uttalas, att de grundsatser som kommit , till uttryck i lagen kankomma att öva inflytande pä tillämpningen av speciallagstiftningen på det arbelsrättsligaområdet. Därvid åsyftas närmast bestämmelsen L 4 kap. 1 § skadeståndslagenangående arbetstagares skadeständsskyldighet för fel eUer försummelse Ltjänsten. 1 likhet med remissinstanserna har jag ingen erinran mot utredningensbedömning i denna del. Utredningen föreslår däremot viss ändring i lagen om skyddmot vräkning vid arbetskonflikter. Denna lag innebär att yrkande om attarbetstagare skall vräkas frän tjänstebostad inte fär bifallas under viss tidnär arbetstagaren deltar i strejk vid arbetsgivarens företag eller är föremålför lockout frän arbetsgivarens sida. Detta gäller även om arbetstagaren i ochför sig är skyldig att avflytta från lägenheten. Från den angivna regeln görsundantag bl. a. för det fall att arbetsavtalet ingåtts för bestämd tid utan attviss uppsägningstid avtalats eller skall anses avtalad samt den i arbetsavtaletföreskrivna tiden gått till ända. Utredningen erinrar om att 15 § första stycket lagen omanställningsskydd föreskriver skyldighet i vissa fall för arbetsgivare attunderrätta arbetstagaren minst en månad före den bestämda tidens utgång, omarbetsgivaren viU att en visstidanställning skall upphöra vid denna tidpunkt.Enligt utredningens uppfattning bör motsvarande synsätt avspeglas ocksä i lagenom skydd mot vräkning vid arbetskonflikter. Utredningen föreslår därför att nämnda undantagsregel inteskall gäUa i fråga om anställningar eller visst arbete beträffandevUka arbetsgivaren åsidosatt skyldighet att lämna underrättelse enligt 15 §lagen om anställningsskydd. Motsvarande begränsning anser utredningen däremotinte behövlig för säsongsanställningar. Så gott som samtliga remissinstanser som berört fråganaccepterar utredningens förslag. Även jag biträder förslaget. Underremissbehandlingen har dock på enskilda punkter gjorts påpekanden, vilkaföranleder viss komplettering av förslaget. Jag återkommer härtill ispecialmotiveringen. 6.3.2 Lagar för särskUda yrkesgrupper Sjömanslagen Den fr. o. m. gällande sjömanslagen byggerpå tanken att förhållanden som rör anställningsavtalet i princip inte skallregleras av sjömanslagen utan i kollektivavtal och att en arbetstagare inomsjöfarten i fråga om anstäUningstrygghet m. m. skaU vara jämställd med arbetstagaretill lands. 1 samband med ikraftträdandet av den nya sjömanslagen gjordes ocksålagen om anställningsskydd för vissa arbetstagare tUlämplig på ombordanställdaarbetstagare, vilket inte tidigare varit fallet. 1973rl29 med förslagtill lagen om anställningsskydd anförde departementschefen ocksä, att detenligt hans mening inte fanns nägra hinder mot att låta sjömän omfattas av dennya lagen om anställningsskydd men att förbehåll måste göras för de särskildabestämmelser om avstängning från tjänstgöring ombord m. m. som har förts in isjömanslagen av hänsyn till sjösäkerheten. Mot bakgrund av målsättningen att sjömän i fråga om anstäUningsskyddm. m. skall vara jämställda med arbetstagare till lands har utredningenövervägt om det finns anledning att behåUa vissa bestämmelser i sjömanslagenäven efter det att lagen om anställningsskydd har trätt i kraft eUer om dennalag i vissa hänseenden bör gälla också pä sjöfartens område. Utredningen konstaterar att i sjömanslagen upptas reglersom i vissa avseenden avviker från reglerna i lagen om anställningsskydd. Deregler som utredningen berör avser bl. a. uppsägningshamn, arbetstagarens hävningsrättsamt skiljande frän befattning av befälhavare och . De avvikelser somsålunda finns bör dock enligt utredningens uppfattning godtas, eftersomsjömanslagens regler i ifrågavarande hänseenden är ändamålsenligt anpassade tiUsjöfartsnäringens förhåUanden. Bestämmelserna i sjömanslagen angåendeundersökning i s. k. fartygsnämnd bör enligt utredningens mening kunna kumulerasmed reglerna om varsel och överläggning i lagen om anställningsskydd. Utredningenerinrar vidare om alt någon konkurrens mellan reglerna i sjömanslagen oeh lagenom anställningsskydd inte uppkommer, eftersom reglerna i sjömanslagen skall tiUämpasi konkurrenssituationer. Utredningens överväganden i denna del har underremissbehandlingen i huvudsak inte föranlett någon erinran. anser dock att varsel- och överläggningsförfarandet enligt lagenom anställningsskydd vid sidan av bestämmelserna om fartygsnämnd isjömanslagen innebär en onödig omgång. Enligt föreningens uppfattning torde sånära kontakter föreligga inom ett fatyg, att handläggningen i fartygsnämndendirekt kan bevakas av arbetstagarorganisationens förtroendeman. Föreningendelar dock utredningens åsikt, att arbetstagarorgnisationen bör ges möjlighettill varsel och överläggning i de fall utredning av fartygsnämnd inte harskett. Varsel bör emellertid enligt föreningens mening i dessa fall lämnas tillden centrala arbetstagarorganisationen eller dess närmaste platsrepresentant. I hkhet med utredningen anser jag att reglerna isjömanslagen, i de avseenden de avviker från lagen om anställningsskydd, ärändamålsenligt anpassade tiU de speciella förhåUanden som råder inom sjöfarten.Liksom övervägande antalet remissinstanser godtar jag därför utredningensuttalanden. Även utredningens uppfattning, att reglema om varsel ochöverläggning samt fartygsnämnd bör kunna tUlämpas vid sidan av varandra, synesvälgrundad. Ifrågavarande bestämmelser i lagen om anställningsskydd är avgrundläggande betydelse för de fackliga organisationernas möjligheter tillinsyn i verksamheten på arbetsplatsen. Som utredningen påpekar skuUe enordning, där systemet med fartygsnämnd ersätter reglerna om varsel ochöverläggning i lagen om anställningsskydd, kunna medföra att den fackligaorganisationen i vissa faU går miste om rätten tiU varsel och överläggning. Detbör f. ö. uppmärksammas att varsel- och överläggningsreglerna i lagen om anställninngsskyddär dispositiva och att erforderlig anpassning därför bör kunna ske genomkollektivavtal. Med hänsyn till del anförda är jag inte beredd att LIfrågavarande avseende förorda att en särskild ordning skaU gälla försjöfartens del. Lagen om arbetstid m. m. i husligt arbete Lagen om arbetstid m. m. i hushgt arbete innehåller reglerom bl. a. uppsägning av anställningsavtal. Lagen är tillämplig pä arbete somarbetstagare utför i arbetsgivarens hushåll. Lagen innehåller inga särskUdaregler om anställningar som ingåtts för bestämd tid. Det förutsätts alt sådanaanställningar upphör vid den bestämda tidens utgång, om inte annat överenskommits.TUlsvidareanställningar däremot upphör efter uppsägning frän endera sidan.Uppsägningstiden, som är lika för båda parter, uppgår . Medundantag för bestämmelsen om uppsägningstidens längd är lagen tvingandegentemot arbetsgivaren. Lagen innehåller inte några bestämmelser som begränsararbetsgivarens rätt att säga upp en anstäUd, medan däremot arbetsgivarens rättatt avskeda en anställd och arbetstagarens rätt att säga upp anställningsavtaletmed omedelbar verkan regleras. Arbetsgivare eUer arbetstagare som åsidosätter sina skyldigheter enligt anställningsavtalet eUer lagen är skadeståndsskyldig gentemot motparten. Skadeståndet kanavse både ekonomisk och ideeU skada. Utredningen konstaterar att de återgivna reglerna i lagenom arbetstid m. m. i husligt arbete har motsvarigheter i lagen om anstäUningsskyddmen att full överensstämmelse inte föreligger på aUa punkter. Vidarekonstaterar utredningen att sistnämnda lag innehåller åtskilliga bestämmelser,som saknar motsvarighet i lagen om arbetstid m. m. i husligt arbete.Utredningen har därför funnit det nödvändigt att undersöka hur de båda regelsystemenskaU anpassas till varandra Med hänsyn till att den kortaste uppsägningstiden förarbetstagare på arbetsmarknaden i övrigt enligt lagen om anställningsskydd harförlängts till en månad, anser utredningen befogat att förlängauppsägningstiden för de husligt anställda L motsvarande mån. Dennauppsägningstid bör enligt utredningens mening även här gälla ömsesidigt.Dessutom föreslår utredningen ytterligare förlängda uppsägningstider förarbetstagare med läng anställningstid. Utredningen har därvid stannat för attuppsägningstiden bör vara tvä månader, om arbetstagaren varit anställd i femår, och , om arbetstagaren varit anställd eller mera.Enligt utredningens uppfattning bör bestämmelsen om uppsägningstid varatvingande på samma sätt som övriga regler i lagen om arbetstid m. m. i husligtarbete. När det gäller lön och andra förmåner under uppsägningstidföreslår utredningen att reglerna härom i lagen om anställningsskydd skallgälla ocksä de husligt anstäUda. Dessutom anser utredningen att uppsägning fränarbetsgivarens sida och avskedande skaU ske skriftiigen. Även i fräga omskadeståndsreglerna i lagen om arbetstid m. m. i husligt arbete föreslärutredningen viss anpassning till motsvarande regler i lagen om anställningsskydd. Utredningen har också övervägt om någon anpassning bör skebeträffande regler som rör bl. a. sakhg grund vid uppsägning, permittering,turordning vid uppsägning och företrädesrätt till ny anställning. Utredningenkommer emellertid till den uppfattningen att sådana bestämmelser inte behöverinföras i lagen om arbetstid m. m. i husligt arbete. Utredningens förslag har under remissbehandlingen ihuvudsak godtagits. 1 vissa avseenden har dock den föreslagna ordningenifrågasatts. Jag återkommer till dessa frågor i det följande. För min del vill jag tiU en början erinra om att dehusligt anställda har lämnats utanför lagen om anställningsskydd med hänsyn tiUatt de intar en sä speciell ställning i förhållande tUl arbetsgivaren attanställningsskyddet inte kan utformas pä samma sätt som för andra arbetstagargrupper.Deras anställningsförhåUanden kommer sålunda även i fortsättningen att ihuvudsak regleras i lagen om arbetstid m. m. i husligt arbete. Enligt minmening måste det å andra sidan vara en självklar utgångspunkt att ocksä dehusligt anställda tillförsäkras ett tUlfredsställande anställningsskydd. Vid utformningen av anställningsskyddet på det hushgaarbetets område måste beaktas att detta arbete i flera avseenden intar ensärställning vid jämförelse med andra yrkesområden. Arbetsplatserna är såledessmå och de flesta arbetsgivarna har inte några andra anställda. Mångaarbetsgivare saknar erfarenhet av rollen som arbetsgivare. Arbetstagarna är istor utsträckning unga och har i aUmänhet inte varit verksamma inom något annatområde av yrkeslivet. Såväl arbetstagare som arbetsgivare är oorganiserade, ochnågra organisationer som kan bistå dem i deras angelägenheter finns över huvudtaget inte. Mot bakgrund av det jag nu har sagt anser jag i likhet medremissinstanserna att utredningens förslag tUl reglering av anställningsskyddetför de husligt anställda i stort sett kan godtas. Utredningensförslag angående uppsägningstidens längd har ifrågasatts av ett parremissinstanser, som anser att en ytterligare förlängning av uppsägningstidenbör övervägas för anställda med lång anställningstid. Som utredningenframhåller har arbetsmarknaden för de husligt anstäUda en helt annan karaktärän arbetsmarknaden i övrigt. Efterfrågan på arbetskraft överstiger kraftigt tiUgången.Den yrkeskunniga arbetskraften är en liten och eftersökt grupp och detta tordeäven gäUa äldre arbetstagare. Dessutom måste beaktas att svårigheten attplanera ekonomi och hjälpbehov för så , som en fuUständig anpassningav uppsägningstiderna liU vad som gäller enligt lagen om anställningsskyddförutsätter, skuUe kunna leda tUl en minskad benägenhet att anställa de äldrearbetstagare, som skulle omfattas av de förlängda uppsägningstiderna. Attdäremot, som utredningen föreslår, anknyta de längre uppsägningstiderna tillanställningar av trotjänarkaraktär synes tillgodose de krav på rimligt rådmminför den omställning, som anstäUningens upphörande särskUt innebär i de fallanställningen har haft längre varaktighet. Med hänsyn till det anfördaaccepterar jag i likhet med det övervägande antalet remissinstanserutredningens förslag i denna del. Dessutom biträder jag utredningens förslagatt bestämmelsen om uppsägningstid bör vara tvingande på samma sätt som övrigaregler i lagen. Detta innebär att en överenskommelse, som innebär skyldighetför arbetstagaren att iaktta längre uppsägningstid eller medger rätt förarbetsgivaren att iaktta kortare uppsägningstid än som föreskrivs i lagen, inteär bindande för arbetstagaren. Att som arbetsdomstolens ordförande ifrågasätterlåta samma regler som i lagen om anställningsskydd gälla på det husligaarbetets område när det gäller möjligheten för arbetsgivare och arbetstagareatt avtala om skyldighet för arbetstagaren att iaktta längre uppsägningstid änen månad anser jag inte vara påkallat av någol praktiskt behov. Möjlighet finnsju alltid att avtala om att anställningen skall gälla för bestämd tid.