prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — 1 likhet med remissinstanserna har jag ingen erinran moten sådan ändring i förhällande tiU gällande rätt. 1 stället för enrumsvistelsebör man i fall som det här är fråga om som kriminalvårdsberedningenframhållit - i största möjliga utsträckningsöka använda sig av möjligheten attlåta intagna vara tiUsammans i smärre grupper. Enrumsvistelse bör därför i fallsom här avses få förekomma endast i begränsad omfattning. Jag vill i dettasammanhang även erinra om att kriminalvårdsberedningen förordat åtgärder somsyftar till att personundersökningarna skall vara bättre ägnade änf. n. att tjäna som underlag för planläggningen av behandhngen i anstalt. 1973:173 framlagda förslagen i fråga om den framtida personundersökningsverksamheteninnebär ett tillgodoseende av denna synpunkt. Det finns mot bakgrund häravanledning räkna med att behovet av mera omfattande behandlingsundersökningarunder anstaltsvistelsen kommer att minska högst betydligt. 1 förevarande paragraf föreskrivs därför att intagen får isamband med utredning för planläggning av hans vård i anstalt hällas avskildfrån andra intagna under så läng tid som oundgängligen krävs för att syftet medutredningen inte skall äventyras. Paragrafen har sin motsvarighet i 20 §promemorieförslaget. I promemorian anges att det i vissa fall kan tänkas bhnödvändigt att hålla intagen avskild från andra intagna med hänsyn till riketssäkerhet liksom då fara föreligger för annans säkerhet till liv och hälsa ellerför att hindra att viss intagen utövar menligt inflytande pä andra intagna.Promemorie förslage t innehåller därför bestämmelser som medger enrumsplaceringi dessa faU. 1 förhållande till behandlingslagens bestämmelser kan förslagetsägas innebära en påtaglig begränsning i möjligheterna all hälla en intagenavskild frän andra intagna. Av 45 § andra stycket nämnda lag följer sålunda t.ex. att den som undergår fängelse kan hållas till arbete i enrum om det finneserforderligt med hänsyn till ordning och säkerhet inom anstalten eller förundvikande av menhg inverkan på de intagna emellan eller av annan särskildanledning. KrinUnalvårdsstyrelsen anser sig inte kunna acceptera densålunda i promemorian föreslagna begränsningen av tillämpningsområdet för enrumsvistelse.Enligt styrelsens mening måste kriminalvärdsmyndigheterna kunna undantagsvisfrän gemenskapen avskilja sådana intagna som är särskilt benägna att avvika ochbeträffande vilka uppenbar risk föreligger att de under rymning från anstaltfortsätter tidigare ådagalagd brottslighet av allvarlig art. Vidare börenrumsplacering kunna tUlgripas för att förhindra skadegörelse som kan innebäraallvarlig fara för anstaltens säkerhet eller avse stora materiella värden.Tillsynsutredningen föreslår att enrumsvistelse skall kunna tillgripas även vidihållande störande uppträdande. i vars yttrande LOinstämmer anser att intagen som uppträder hotande mot personalen eller somgör sabotage mot larmanordningar, maskiner e. d. skall kunna avskiljas frånövriga intagna. Överåklagareni och RFHL vill ha ett förtydUgande av uttrycket menhgt infiytände.Enligt KRUM:s uppfattning är det oförenligt med rättssäkerhetsprincipen att fåplacera en intagen pä isoleringsavdelning enbart därför att han anses utöva ettmenhgt inflytande på andra intagna. 1huvudsaklig överensstämmelse med promemorieförslaget anser jag att intagenskall kunna hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt med hänsyntill rikets säkerhet eller föreliggande fara för annans säkerhet till Hv ellerhälsa. Sådan fara kan uppenbarligen föreligga när intagen uppträder hotande motpersonalen. Risk för enbart materieU skadegörelse bör däremot inte mötas medbeslut om avskildhet utan får bemästras på annat sätt. När det gäller fara föratt intagen utövar menhgt inflytande på andra intagna vill jag framhålla attdet ibland förekommer att en intagen söker uppmana medintagna att medverka isabotagehandlingar eller andra ordningsstörningar inom anstalten. Det förekommerockså att en intagen trakasserar eller i övrigt uppför sig hänsynslöst motandra intagna. Det torde i dessa eller liknande fall som regel inte vara någonöverdrift att påstå att vederbörande utövar ett menligt inflytande påmedintagna. Eftersom def kan befaras att det ibland inte kan finnas något annatsätt att hindra en intagen från att utöva ett sådant inflytande, bör, somföreslagits i promemorian, möjlighet föreligga till beslut om avskildhet ävenpå grund av nu angivet skäl. Medanledning av vad i övrigt anfört finner jag emellertidatt det kan vara motiverat att öppna möjlighet för enrumsvistelse även i vissaandra fall än som finns upptagna i promemorieförslaget. Bestämmelsen i 7 §tredje stycket departementsförslaget om placering företrädesvis i slutenanstalt avser en kategori längtidsdömda som ägnar sig åt kriminalitet avsärskilt samhällsfarlig natur och som kan befaras vara särskilt benägna attavvika och fortsätta sin brottsliga verksamhet. Bland denna kategori intagnafinns ett fätal personer som i ännu högre grad än de övriga kännetecknas av attde mer eller mindre systematiskt planerar att med utnyttjande av snart sagtvilka medel som helst rymma från anstalten och begå nya aUvarliga brott. dessa fall kan en enrumsplacering ibland vara den endamöjligheten att hindra att planerna sätts i verket. Jag anser därför attmöjlighet till enrumsplacering bör föreligga i nu angivna situationer även omjag förutsätter att en tillämpning av en sädan bestämmelse endast kommer attbli aktueU i sällsynta undantagsfall. 1 enlighet med vad jag sålunda har anfört föreskrivs iförevarande paragrafs första stycke att intagen får hällas avskild från andraintagna om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, föreliggande faraför annans säkerhet till liv eller hälsa eller för att hindra att intagenutövar menligt inflytande på andra intagna. 1 paragrafens andra styckeföreskrivs att intagen som avses i 7 § tredje stycket och pä skäl som där angesär placerad i sluten anstalt får hållas avskUd frän andra intagna om det kanbefaras att han planlägger rymning eller att annan planlägger fritagningsförsökoch avskildheten är nödvändig för att hindra att sådan plan sätts i verket. Samtliga beslut om enrumsplacering enligt förevarandeparagraf bör som föreslagits i promemorian - omprövas så ofta anledningdärtill föreligger, dock minst en gång . Bestämmelse av detta innehåUges i paragrafens tredje stycke. Angående den närmare tillämpningen av de materiellabestämmelserna i förevarande paragraf vill jag slutligen rent allmänt framhållaangelägenheten av att stor restriktivitet iakttas. Tillämpningen måstebegränsas strikt till sådana fall då de i lagen angivna skälen förenrumsplacering är uppfyllda. Den omständigheten att intagen gjort sig skyldigtill indisciplinärt beteende av kanske allvarhg natur utgör i och för sig inteskäl för att tillämpa ifrågavarande bestämmelser. Det bör i varje särskUt fall ankomma päkriminalvårdsstyrelsen att meddela beslut om sådan enrumsplacering som avses iparagrafens andra stycke. Styrelsens befogenhet i detta avseende bör inte kunnadelegeras. En bestämmelse med denna innebörd ges i 60 §. Förevarande paragraf motsvarar 21 § promemorieförslaget.Bestämmelse i samma ämne finns i 45 § tredje stycket behandlingslagen. Enrumsplacering bör självfallet inte göras mera ingripandeän som i varje särskilt fall framstår som nödvändigt. 1 överensstämmelse medpromemorieförslaget anges i förevarande paragraf att intagen som hålls avskildfrän andra intagna enligt 19 eller 20 § skall medges sädan lättnad iavskildheten som kan ske utan olägenhet. Bestämmelsen har en mera förpliktandekaraktär och en vidare innebörd än motsvarande bestämmelse i 45 § tredjestycket behandlingslagen. Paragrafen, som motsvarar 22 § promemorieförslaget, harinle någon direkt motsvarighet i behandlingslagen. För att bättre än f. n. tillgodose rättssäkerhetsintressetvid handläggningen ay frågor om enrumsplacering föreslås i promemorian vissa 1 dessa föreskrivs att innanbeslut meddelas om åtgärd enhgt 19 eller 20 § eller vid omprövning av sådantbeslut utredning skall ske rörande de omständigheter som inverkar pä frågansavgörande, att läkare därvid skall yttra sig och att protokoll skall föras övervad som förekommit i ärendet. 1 likhet med promemorieförslaget anser jag att utredningbör föregå beslut om enrumsplacering enligt 20 §. Däremot anser jag iöverensstämmelse med vad anfört att det inte krävsnågon motsvarande bestämmelse när det gäller beslut enligt 19 §, alltså isådana fall då avskildheten är påkallad enbart för planläggningen av denintagnes anstaltsvärd. Självfallet är det ändå av vikt att det noga prövas ivarje förekommande fall om de i 19 § angivna förutsättningarna förenrumsplacering är uppfyllda. Vad angår förslag att införa ensärskild bestämmelse som gör det möjligt att tillfälligt hålla intagen i enrumför utredning och i avbidan på beslut om enrumsplacering vill jag framhålla attdet i brådskande fall bör vara möjligt att fä fram ett beslutsunderlag sä passsnabbt att det inte föreligger något behov av interimistiska åtgärder. Jagfinner därför inte anledning att biträda styrelsens förslag i förevarandehänseende. Flera remissinstanser har ifrågasatt lämpligheten av attutforma kraven på läkares medverkan så bindande ,som skett ipromemorieförslaget. Även jag anser en viss modifiering i förslaget påkallad.Förslaget att protokoll skall föras vid utredningen biträder jag. 1 enUghetmed det anförda föreskrivs i förevarande paragrafs första stycke att utredningskall ske rörande de omständigheter som inverkar på ' frågans avgörande innanbeslut meddelas om åtgärd enhgt 20 § eller vid omprövning av sådant beslut, attläkare skall yttra sig i frågan innan åtgärden vidtas om det inte oundgängligenär påkallat att åtgärden vidtas innan sådant yttrande hinner inhämtas samt atti sådant fall yttrande skall avges sä snart det kan ske och senast inom envecka. 1 paragrafens andra stycke föreskrivs att protokoll skall föras över vadsom förekommit vid utredning enligt första stycket. Denna paragraf motsvarar 23 § promemorieförslaget. 1 73 §behandlingslagen finns en motsvarande bestämmelse. Som anförts i promemorian bör liksom i gällande lag finnasmöjlighet att hålla intagen avskild från andra intagna om det är nödvändigt föratt betvinga våldsamt uppträdande av honom. Till skillnad från förut behandladefall är det här som regel fråga om endast helt kortvariga omhändertaganden. Attsom föreslagit införa en längsta, fixerad tid för avskiljande inu förevarande fall anser jag därför inte påkallat. Det bör, som föreslagits ipromemorian, räcka med en föreskrift som anger att åtgärden inte får beståunder än säkerheten kräver. Promemorieförslaget innehåller ocksåbestämmelser som under vissa strängt begränsade förutsättningar gör det möjligt att belägga intagen med fängsel för att betvinga våldsamt uppträdande.Jag ansluter mig också till detta förslag. De i promemorian föreslagna bestämmelserna om förfarandetvid handläggningen av nu förevarande frågor kan jag biträda, dock med en vissmindre jämkning när det gäller kravet på läkares medverkan. 1 överensstämmelse med vad jag sålunda anfört föreskrivs iförevarande paragrafs första stycke att intagen får hållas avskUd från andraintagna om det är nödvändigt för att betvinga våldsamt uppträdande av honom ochatt åtgärden inte får bestå än säkerheten kräver. Vidareföreskrivs i andra stycket att om andra medel visar sig otillräckliga för attbetvinga våldsamt uppträdande av intagen, denne fär beläggas med fängsel omsäkerheten oundgängligen kräver det. Slutligen föreskrivs i tredje stycket att läkare skall säsnart det kan ske yttra sig över åtgärd enhgt första eller andra stycket ochatt protokoU skall föras över vad som förekommit. Denna paragraf, som motsvarar 24 § promemorieförslaget,innehåller bestämmelser om intagens innehav av personhga tillhörigheter m. m.Bestämmelser i samma ämnen finns i 30, 31 och 32 §§ behandhngslagen. De i promemorieförslaget intagna bestämmelsema om intagensinnehav av personhga tillhörigheter m. m. avser att ge uttryck för en mindre restriktivhållning än nuvarande lag till dessa frågor. innehåller förslaget enbestämmelse som avser att förebygga att otillåtna varor, t. ex. narkotika, försin till de intagna. Mot dessa förslag, som i stort sett lämnats utan erinranunder remissbehandlingen, har jag inte nägot att erinra. 1 enUghet härmed föreskrivs i förevarande paragrafs förstastycke att i den utsträckning det kan ske ulan olägenhet intagen får innehapersonliga tillhörigheter samt skaffa sig eller ta emot böcker, tidskrifter,tidningar och annat som kan bereda honom sysselsättning under fritid. Vidareföreskrivs i andra stycket att intagen får i övrigt inneha pengar och skaffasig eller ta emot varor eller annat enligt särskilda bestämmelser och att omdet är påkallat för att hindra att otillåtna varor förs in i anstalt, det färföreskrivas att de intagna inte utan särskilt medgivande fär ta emotförsändelser av annat slag än brev eller annan skriftlig handhng. Förevarande paragraf, som motsvarar 25 §promemorieförslaget, innehåller bestämmelser om vissa brev som helt uteslutsfrån brevgranskning. Paragrafen har viss motsvarighet i bestämmelser i 34 §andra stycket behandhngslagen. 1 den allmänna motiveringen har jag redovisat min allmännauppfattning när del gäller kontrollen av intagnas brevväxling. synpunkter gäller emellertid endast brev mellan enskilda.Tydligt är att andra synpunkter gör sig gällande i fråga om vissa andraförsändelser. Enligt nuvarande lagregler får intagens brev tilljustitiekanslern, justitieombudsman eller inte brytasutan skall alltid vidarebefordras utan dröjsmål. Enligt promemorieförslagetskaU på motsvarande sätt från granskning under alla förhållanden uteslutasbrev mellan intagen och svensk myndighet eller advokat. Förslaget har lämnatsutan erinran under remissbehandlingen. Också jag biträder detsamma. 1 likhet med vad som föreslagits i promemorian finner jagdet påkallat att införa en specialregel för det fall att ett brev anges varaavsänt från svensk myndighet eller advokat och det skäligen kan misstänkas attuppgiften är oriktig. Enligt promemorieförslaget skall brevet i så fall fägranskas. har påpekat att en misstanke om en oriktiguppgift i detta hänseende i allmänhet torde kunna undanröjas eller fäsbekräftad vid telefonkontakt med den uppgivna avsändaren och att öppning avbrevet därför behöver ifrågakomma endast om misstanken bekräftas. Detta ärnaturligtvis riktigt. Av bestämmelsen bör därför framgå att brevet får granskasendast om förhållandet inte kan klariäggas pä annat sätt. 1 enlighet med det anförda föreskrivs i förevarandeparagraf att brev mellan intagen och svensk myndighet eller advokat skallvidarebefordras utan granskning. Vidare föreskrivs att om brev anges varaavsänt från svensk myndighet eller advokat och det skäligen kan misstänkas attuppgiften är oriktig, brevet dock får granskas om förhållandet inte kanklarläggas pä annat sätt. Begreppet svensk myndighet i förevarande sammanhang börtolkas enligt sin ordalydelse. Utanför paragrafens tillämpningsområde fallersålunda sådant brev som adresserats till viss namngiven tjänsteman vidmyndigheten. 1 denna paragraf, som motsvarar 26 § promemorieförslaget,ges bestämmelser om under vilka förutsättningar andra brev än dem som avses i25 § fär granskas. Behandlingslagens bestämmelser i ämnet finns i 34 § förstaoch andra styckena nämnda lag. Som jag anfört i den allmänna motiveringen biträder jagmed visst undantag de i promemorian framlagda förslagen om de förutsättningarsom skall gälla för granskning av sädana brev som inte avses i 25 §. Iöverensstämmelse härmed föreskrivs i första stycket av förevarande paragraf attannat brev till eller från intagen än sådant som avses I 25 § får med iakttagandeav vad i andra stycket föreskrivs granskas om det är påkallat av säkerhetsskäl.1 andra stycket föreskrivs att brev fär granskas om det finns anledning antaatt det innehåller otillåtet föremål, att brev vidare får granskasstickprovsvis samt att i sluten anstalt brev dessutom får granskas om det ärnödvändigt med hänsyn till den intagnes särskilda förhållanden. Vid öppen anstalt bör stickprovsgranskning ske endastsporadiskt. När det gäller sädan granskning som är nödvändig med hänsyn tillden intagnes särskilda förhållanden förutsätts att det görs en individuellbedömning av den intagnes pålitlighet från säkerhetssynpunkt. Denna paragraf motsvarar 27 § i promemorieförslaget. Deninnehåller bestämmelser om förfarandet vid brevgranskning och om möjlighetenatt kvarhålla brev. Paragrafen har delvis sin motsvarighet i 34 § tredje ochfjärde styckena behandlingslagen. Begreppet granskning av brev kan innefatta åtgärder avolika slag såsom genomlysning av oöppnat brev, öppning av brev ulan läsning avdess skriftliga innehåll eller i sista hand både öppning och läsning av brev.Enligt en i promemorieförslaget intagen bestämmelse, som saknar motsvarighet ibehandlingslagen, får granskning av brev inte vara mer ingående än som ärnödvändigt med hänsyn till granskningens syfte. 1 anslutning därtill föreskrivsatt brev som öppnas fär läsas endast om synnerliga skäl föreligger därtill. Under remissbehandlingen har ungdomsfängelsenämndenframhållit att det inte utan läsning kan konstateras om ett brev innehållerrymningsplaner eller behandlar brottslig verksamhet. Enligt nämndens meningbör därför bestämmelsen i fråga preciseras sä att det framgår att brev fårläsas om det föreligger skälig anledning anta att det har sådant innehåll. mening bör läsning av brev alltid vara medgiven när detgäller intagen som förvägras telefonsamtal eller vars telefonsamtal ansesbehöva avlyssnas. i vars yttrande TCO instämt -anser att det är nästan ogörligt att bilda sig en uppfattning huruvida detfinns synnerliga skäl att läsa ett brev. Om man skall kunna hålla de slutnaanstalterna fria från narkotika måste enligt förbundets mening bestämmelsernafå en mera restriktiv utformning. Lämpligen bör de ersättas med regler iadministrativ ordning. Den i promemorian föreslagna bestämmelsen att granskningav brev inte får vara mer ingående än som är nödvändigt med hänsyn tillgranskningens syfte finner jag lämplig. Däremot ifrågasätter jag om det i övrigtbehövs någon särskild bestämmelse som anger under vilken förutsättning brev fårläsas. Som framgår av remissuttalandena kan en sädan bestämmelse vara ägnad attvälla svårigheter i den praktiska tillämpningen. Härtill kommer att det redanav den föregående bestämmelsen framgår att läsning av brev i flertalet fall kanundvaras. Om sålunda det enda syftet med granskningen är att utröna om brevetinnehåller otillåtet föremål kan det naturligtvis inte få komma ifråga att läsabrevet. Övervägande skäl talar därför för att inte ge någon särskild lagregelom läsning av brev. 1 enlighet med vad jag sålunda anfört föreskrivs i förstastycket av förevarande paragraf att granskning av brev inte får vara meringående än som är nödvändigt med hänsyn till granskningens syfte. Promemorieförslaget innehåller också en bestämmelse somanger att den intagne såvitt möjligt skall vara närvarande dä brev till ellerfrån honom öppnas. Bestämmelsen saknar motsvarighet i behandlingslagen.Kriminalvårdsstyrelsen har kritiserat förslaget med hänsyn till de praktiskasvårigheter som denna ordning kan ge upphov till. 1 vissa fall kan det enligtstyrelsens mening dessutom vara uppenbart olämpligt att intagna är närvarandevid postöppningen. Styrelsen föreslår därför att den angivna bestämmelsen skallutgå och ersättas med regler som utfärdas i administrativ ordning. däremotanser att den intagnes närvaro vid öppning och eventuell läsning av brev börvara obligatorisk. För egen del anser jag att det frän principiell synpunktär lämpligt att den intagne är närvarande i fall då ett brev till eller frånhonom öppnas och granskas. Härigenom kan man sannolikt i betydande utsträckningundvika att det från de intagnas sida uppkommer onödiga missförstånd ellermisstankar om att ovidkommande faktorer skulle spela in vid brevgranskningen.Vårdcirkuläret innehåller för övrigt en bestämmelse som anger att brev böröppnas i närvaro av den intagne där det lämpligen kan ske. Enhgt min mening bören bestämmelse i ämnet tas in i den nya lagen. Härigenom markeras frågans vikt.Bestämmelsen bör ange att den intagne bör vara närvarande vid öppning av brevsåvitt det lämpligen kan ske. Därigenom framhålls, det angelägna i att denintagne i så stor utsträckning som möjligt bereds tillfälle till sädan närvarosamtidigt som ordalagen i den föreslagna bestämmelsen öppnar möjlighet attbeakta de praktiska svårigheter som kan föreligga på vissa stora anstalter närdet gäller att låta intagna vara närvarande vid brevöppning. 1 överensstämmelse med vad jag sålunda sagt föreskrivs iandra stycket av förevarande paragraf att den intagne bör vara närvarande vidöppning av brev såvitt det lämpligen kan ske. 1 konsekvens med den i 26 § upptagna regeln att brev fårgranskas om det är påkallat av säkerhetsskäl har i promemorieförslaget tagitsupp en bestämmelse att brev som granskats fär kvarhållas om det är påkallat avsäkerhetsskäl. Vidare har föreslagits en regel som anger att den intagne i säfall alltid skall underrättas om åtgärden. TUl skillnad frän gällande reglerskall alltså enligt promemorieförslaget underrättelse alltid ske, inte bara närdet gäller brev från intagen utan också i fråga om brev som ankommer tillintagen. 1 likhet med vad som gäller f. n. föreskrivs vidare ipromemorieförslaget att den intagne i den utsträckning det lämpligen kan skeskall fä del av innehållet i ankommande brev som kvarhålls. Dessutom harföreslagits en bestämmelse som anger att kvarhållet brev skall utlämnas tillden intagne sä snart ske kan och senast när anstaltsvården upphör, om intesärskilda skäl talar däremot. Jag finner de sålunda föreslagna reglerna väl avvägda. Medanledning av vad RFHL har anfört vill jag framhålla att det i vissa fall kanfinnas skäl att efter anstaltsvårdens upphörande inte utlämna kvarhållet brev.Så kan t. ex. vara fallet om brevet har preparerats med narkotika som svårligenlåter sig avskiljas från papperet. 1 överensstämmelse med vad jag sålunda har sagt föreskrivsi förevarande paragrafs tredje stycke att brev som granskats fär kvarhållas om det är påkallat av säkerhetsskähattden-intagne i såfall genast skall underrättas om åtgärden, att om det är fråga om ettankommande brev den intagne skall i den utsträckning det lämpligen kan ske fädel av innehållet samt att kvarhållet brev skall utlämnas till den intagne såsnart ske kan och senast när anstaltsvården upphör, om inte särskilda skältalar däremot. Som invandrarverket påpekat bör brev som skall granskasoch är avfattat på annat språk än svenska inte få kvarhållas någon längre tidenbart på grund härav utan bör brevet i så fall så snart ske kan översättastill svenska. Förevarande paragraf, som motsvarar 28 §promemorieförslaget, innehåller vissa kompletterande regler om brevgranskning.Bestämmelserna saknar i stort sett motsvarighet i behandhngslagen. Som föreslagits i promemorian bör de i 2527 §§ meddeladebestämmelserna om brev gälla även annat skriftligt meddelande som intagen villavsända eller som ankommer till intagen. Promemorieförslaget innebär vidareatt sådan korrespondens som kommer till eller avsänds från förtroenderåd ellerannan liknande sammanslutning av intagna skall vara underkastad samma reglersom skall gälla för enskild intagens brev. Även i denna fråga biträder jagpromemorieförslaget. Den redaktionella avfattningen av bestämmelsen bör dockjämkas. 1 enhghet med det anförda föreskrivs i första stycket avförevarande paragraf att vad i 2527 §§ är föreskrivet om brev gäller ävenannat skriftligt meddelande samt att bestämmelserna i dessa paragrafer rörandeintagen gäller även sammanslutning av intagna.