prop · FX0377 · 1974-12-31 00:00:00 — Utöver mål omkollektivavtal kan AD f n, pröva tvisterom tillämpningen av vissaarbetsrättsliga' lagar, 1 några fall gäller därvid som förutsättning för AD:sbehörighet att anställningsförhållandet regleras av ett mellan parternagällande kollektivavtal. Annars skall målet tas upp av allmän domstol. Sä gällert, ex, enligt semesterlagen. Enligt utredningens mening föreligger inte någothinder mot att låta den förut förordade huvudregeln om ÄD:s behörighet gällaäven för dessa tvister. Denna huvudregel motsvarar ju i huvudsak vad som fördessa gäller . Dessutom blir det då möjligt att få en gemensamprocessuell behandling av både de krav som grundas på dessa lagar och krav somi övrigt kan uppkomma i anställningsförhållandet, 1 några lagar återfinns dockf n. en reglering av forumfrågan som avviker härifrän. En sädan avvikelseåterfinns i exempelvis lagen om förenings-och förhandlingsrätt, där AD utsettsatt vara ensam behörig domstol, Pä denna punkt bör enligt utredningens meningnågon ändring i den bestående ordningen inte göras. Slutligen har forumfräganlösts pä ytteriigare ett sätt när det gäller tvister om tillämpningen av lagenom anställningsskydd. Enligt denna lag skall talan om skadestånd på grund avlagen som en organisation utför för egen del alltid prövas av AD, Detsammagäller när tvisten rör en organiserad arbetstagare, oavsett omanställningsförhållandet regleras av kollektivavtal eller ej. Tvist som rör enoorganiserad arbetstagare skall däremot prövas av allmän domstol. Också enligtutredningens uppfattning bör tvister som avser en organisations rätt tillskadestånd enligt denna lag tas upp av AD, även om organisationen inte ärbunden av kollektivavtal, I fråga om tvister i övrigt om tillämpning av lagenom anställningsskydd - med undantag för vad ovan sagts om turordningstvister -bör emellertid den förut angivna huvudregeln för tvister mellan arbetsgivareoch arbetstagare gälla. Tvister som rör arbetstagare vilkasanställningsförhållande regleras eller brukar regleras av kollektivavtal börsåledes.prövas av AD, medan andra tvister först bör tas upp av tingsrätt innande efter överklagande kan komma under AD:s bedömande. Detsamma bör enligtutredningens mening gälla beträffande tvister som rör tillämpning av de lagarsom i övrigt reglerar frågan om uppsägning eller avskedande i vissa fall (vidvärnplikt, havandeskap etc). Utredningenframhåller att de nu genomgångna forumreglerna i vi.ssa situationer kan ledatill mindre tillfredsställande resultat. När det gäller lagen omanställningsskydd kan en organisation komma att utföra talan vid AD omskadestånd för egen del på grund av att lagens beslämmelser åsidosatts iförhällande till en medlem i organisationen, som denne medlem skallvända sig till tingsrätt med krav som han kan ha pä grund av arbetsgivarens åsidosättandeav lageii. Även andra situationer kan uppkomma, där det kan vara fördelaktigtom en tvist som enligt huvudregeln skall avgöras av tingsrätt kan handläggasgemensamt med en tvist vid AD. Pä grund härav föreslår utredningen en särskildbestämmelse som kan medge en sädan handläggning - s. k. kumulation -i dessafall. En förutsättning för att tvisterna skall få handläggas gemensamt vid ADbör dock vara att parterna är överens om det och att AD finner en sådanhandläggning lämplig. 4.5Arbetsdomstolens organisation och sammansättning Somtidigare berörts kommer en reform av rättegängen i arbetstvister enligtutredningens förslag att medföra en ökad arbetsbelastning vid AD. Härtillkommer att andra reformer på arbetsrättens område kan ge upphov till ett ökatantal tvister vid AD. Lika uppenbart som del är att måltillströmningen tilldomstolen kommer att öka, lika svårt är det emellertid att med nägot störremått av säkerhet uppskatta hur stor denna ökning kan bli. Enligt utredningensmening gäller det därför att bygga upp en organisation av AD som är stark nogatt möta denna ökning som den är tillräckligt flexibel för att kunnaanpassas till svängningar i måltillströmningen. Utredningen anser det varamest realistiskt att räkna med att det nuvarande antalet ledamöter vid ADbehöver fördubblas för att pä sikt svara mot den väntade måltillströmningen. Ensädan utökning torde enligt utredningen inte nämnvärt komma att påverka ÄD:snuvarande karaktär. Däremot bör en ytterligare utökning inte ske utan attstarka skäl föreligger. Utredningenframhåller att denna utökning syftar till att AD:s ledamöter i fortsättningenskall kunna arbeta i skilda sammansättningar. Däremot bör domstolenenligt utredningens mening inte formellt indelas på särskilda avdelningar. Ensädan indelning kan, vid sidan av del inslag av byråkrati som alltid ligger ien organisatorisk uppdelning, leda till att det inom domstolen uppkommerledamotsgrupper som utbildar sinsemellan olika praxis eller på annat sätt kommeratt stå mot varandra i den dömande verksamheten. En sådan utveckling är enligtutredningens mening inte önskvärd och bör förhindras. Domstolsarbetet börsjälvfallet i princip fördelas lika mellan ledamöterna, praktiska skäl kandet därför förekomma att målen fördelas pä olika ordförandes rotlar och attledamöterna inkallas till olika på förhand bestämda grupper av sessionsdagaretc. Detta bör dock ske på sådant sätt att största möjliga cirkulation mellanledamöterna förekommer inom domstolen. Av bland annat detta skäl bör enligtutredningens åsikt någon form av tjänstgöringslista upprättas. En sådan synesockså vara nödvändig för att ledamöterna på förhand skall kunna reservera tidför tjänstgöring i AD. Dessa och andra frågor av administrativ eller kameralnatur bör lämpligen regleras i en instruktion eller arbetsordning fördomstolen. Därvidbör frågor av större vikt tas in i en instruktion som fastställs av Kungl,Maj:t efter samråd med arbetsmarknadens parter och berörda befattningshavarevid AD, Åtgärder av mer rutinmässig karaktär torde domstolen själv kunnabestämma om i en arbetsordning. Utredningenpåpekar att en fördubbling av antalet ledamöter vid AD givetvis ställer kravpå ökade ekonomiska resurser för domstoleri. Detta gäller inte bara beträffandelön eller arvoden till ledamöterna. Även i fråga om övriga befattningshavarevid domstolen - sekreterare och kanslipersonal -kan uppkomma behov avpersonalförstärkning och därmed också av ökade anslag för löner etc. Domstolensbehov av fler lokaler torde även behöva utredas. Någon närmare undersökningrörande dessa frågor har inte gjorts inom ramen för utredningens arbete.Utredningen framhåller att en sådan undersökning dock bör ske innan denföreslagna reformen träder i kraft. Utredningensförslag innebär att AD, såsom f n,, skall bestå av ämbets-mannaledamöter samtledamöter som utsetts efter förslag av parterna pä arbetsmarknaden, lika mängafrän arbetsgivarsidan och från arbetstagarsidan. Liksom enligt gällande ordningskall vidare ersättare finnas för alla ledamöter utom ordförande. Ävenbeträffande dessa ersättare föresläs en fördubbling. Utredningen framhållerdock att det i göriigaste mån bör eftersträvas att AD i varje mäl Hr en såordinarie sammansättning som möjligt. När en ledamot är förhindrad atttjänstgöra, bör i första hand en annan ledamot tillkallas. Först när ingenledamot kan tjänstgöra, bör en ersättare tillkallas. Finns inte heller någonersättare tillgänglig, skall ordföranden enligt utredningens förslag kunnakalla annan lämplig person att tjänstgöra som tillfällig ersättare. Genom detökade antalet ordinarie ledamöter och ersättare bör dock användningen avtillfälliga ersättare kunna begränsas, Ifråga om ämbetsmannaledamöterna föreslår utredningen att tvä heltidstjänsterinrättas som ordförande. Av dessa bör en utses lör sin tjänstetid alt vara chefför domstolen i administrativt hänseende och leda överläggning i plenum. Iövrigt är det enligt utredningen meningen att de dömande uppgifterna skall fördelaslika och fritt mellan de två ordförandena. I den dömande verksamheten skall dealltså i alla avseenden vara likställda. Förordnandena som ordförande börliksom vara tidsbegränsade. Bakgrunden härtill är att ordförandena isin tjänstgöring i AD måste ha arbetsmarknadsorganisationernas förtroende.Förordnandetiden föreslås uppgå lili . Utredningen föreslår vidare altordförande skall inneha annat ordinarie domarämbete. Den som tjänstgör somordförande bör nämligen kunna återgå till annan dömande verksamhet efterförordnandetidens utgång. Härigenom kan ordförandena uppnå sammaanställningstrygghet och självständiga ställning som en domare har i andradomstolar. Utredningen framhåller att ordföi'andena liksom tordekomma att hämtas i första hand bland personer med erfarenhet av tjänstgöringsom ledamot i någon av de högsta dömande instanserna. Ävenbeträffande vice ordförande i föreslär utredningen, att antalet tjänsterutökas till tvä och att i varje fall den ena tjänsten ombildas till enheltidstjänst. Motivet för heltidstjänsten är den ådagalagda svårigheten att imera nämnvärd män avlasta ordföranden, om befattningen har karaktären avbisyssla. Även förordnandena som vice ordförande föresläs bli begränsade tilltre är i sänder, Mol denna bakgrund är det enligt utredningens mening befogatatt även beträffande en på heltid förordnad vice ordförande uppställa kravetatt han bör inneha annat ordinarie domarämbele. 1 en framtid torde detta kommaalt gälla båda befattningarna som vice ordförande. Vice ordförande har iutredningens förslag tillagts kompetens att i alla avseenden träda iordförandes ställe. Utredningen framhåller att man torde fä räkna med att ävenvice ordförande kommer att självständigt handlägga vis.sa mål i AD. bör man dock inte genom en uttrycklig regel om att vice ordförandeskall inneha annat ordinarie domarämbete utesluta exempelvis den som redaninnehar uppdrag som vice ordförande eller ersättare för vice ordförande idomstolen. Utredningen föreslär därför endast att vice ordförande skall varalagkunnig och erfaren i domarvärv samt att han bör inneha ordinarie domarljänsli annan domstol. Även de båda vice ordförandena skall i alla avseenden varalikställda beträffande tjänsteställning och kompetens. Utredningenföreslår härjämte ytterligare två befattningar som ämbetsman-naledamot i dessa befattningshavare bör enligt utredningen förordnas på tre är.Befattningshavarna skall i likhet med övriga ämbetsmanna-ledamöter utses blandpersoner som inte kan anses företräda arbetsgivar-eller arbetstagarintressen.De skall vidare ha särskild insikt i förhållandena pä arbetsmarknaden. Förenvar av de båda vice ordförandena och de båda övriga ämbetsmannaledamöternaföreslår utredningen att tre ersättare förordnas pä , Siim-manlagt skallalltså tolv ersättare utses för ämbetsmannaledamöterna. För dem gällersammabehörighetsvillkorsom för den ordinarie ledamoten. Även tillfällig ersättarebör kunna tillkallas för dessa ledamöter. Sådan tillfällig ersättare bör hamotsvarande kompetens'som den ordinarie ledamoten. I ordförandes ställe bördock enligt utredningens mening endast någon av de ordinarie vice ordförandenakunna inträda. Detsamma gäller behörigheten att vid förfall för den därtillutsedde ordföranden uppehålla chefsskapet i administrativt hänseende ellertjänstgöra som ordförande i plenum. Utredningen förutsätter att i första handden andre ordföranden och i andra hand den till tjänstetiden äldste vice ordförandeni denna situation uppehåller befattningen som domstolens chef Beträffandearbetsgivar- och arbetstagarledamöterna är det enligt utredningens meninguppenbart att dessa bör della i den dömande verksamheten inte såsom företrädareför rena fackintressen utan föratt bereda AD sakkunskap om avtalsförhållandenoch synsätt på arbetsmarknaden i allmänhet. Sammansättningen i AD bör vidare igöriigaste män hållas föratt ledamöterna skall växa in i rollen somdomare. geskaraktären av skiljenämnd med en intresserepresentation som skiftar frän falltill fall. Det är viktigt att sörja för kontinuiteten inom domstolen. Med dessautgångspunkter främjas också domstolens anseende för objektivitet. Del gälleralt skapa en sädan sammansättning att domstolen genom sina ledamöter får enförankring hos organisationerna på arbetsmarknaden och därmed förtroende hosdem, vilkas tvister domstolen har att pröva. Härvidlag spelar givetvisorganisationernas representativa bredd en avgörande roll. Del är hos deorganisationer som även i övrigt påverkar rättsbildningen på arbetsmarknadensom man främst finner den representation på ell mera allmänl plan som nuberörts. Enligt utredningens mening kan mot denna bakgrund endast vissa störreorganisationer ges representation i AD. De faktorer som med hänsyn härtill ärav betydelse för representationen i AD är enligl utredningen det antalarbetstagare som berörs av organisationernas verksamhet, antalet mäl i AD somkommer från organisationernas förhandlingsområde samt vilka organisationer somi övrigt - främst vid kollektivavtalsförhandlingar etc. - styrrättsutvecklingen på arbetsmarknaden. Från dessa synpunkter framstår enliglutredningens uppfattning SAF, staten, ochLandstingsförbundet pä arbetsgivarsidan saml LO, TCO och påarbetstagarsidan som klart dominerande vid en jämförelse med andraorganisationer pä arbetsmarknaden. Endast de angivna organisationerna bördärför komma i fråga för representation i AD, Detta överensstämmer också istort sett med vad som gäller f n. Vissa justeringar bör dock enligtutredningens mening göras i de nuvarande reglerna, så att endast dessaorganisationer ges den formella rätten att föreslå ledamöter eller ersättare iAD. Ifråga om fördelningen av de tillgängliga ledamots- och ersättarplatsernainnebär de nuvarande sammansättningsreglerna, att högst sju ledamöter -treämbetsmannaledamöter, tvä arbetsgivarledamöter och två arbetslagar-ledamöter -tjänstgör pä en gång samt att i vissa typer av mäl, offentliga mål ochijänstemannamäl, en särskild ledamot inträder i stället för en av de ordinarieledamöterna på arbetsgivarsidan resp. arbetstagarsidan. De ordinarieledamöterna utses efter förslag av SAF och LO, medan de offentligaarbetsgivarna och TCO endast företräds genom särskilda ledamöter. Detsammagäller ersättarna för ledamöterna. För dem gäller dessutom den särskildabestämmelsen att en av ersättarna för den särskilde tjänstemannaledamotenutses efter förslag av annan huvudorganisation för tjänstemän än TCO vilkeninle är ansluten till LO, F. n. utses denne ersättare efter förslag av . Efterau ha berört, all TCO under utredningsarbetets gång framställt begäran hoschefen för dåvarande om att beredas ordinarierepresentation i AD, har utredningen till en början diskuterat om detta önskemålkan tillgodoses inom ramen för ett bibehållet antal av sju ledamöter. Ettalternativ till den nuvarande ordningen skulle enligt utredningen vara endomstol där arbetsgivar- och arbetstagarledamöterna generellt represen- teradehela arbetsmarknaden och tjänstgjorde i alla typer av mäl. Enligt dellaaltemativ skulle SAF, de offentliga arbetsgivarna, representeras idomstolen av en ledamot var. Delta alternativ har dock förkastals avutredningen. Ett annat alternativ, som tar hänsyn till vissa alltjämt rådandeolikheter inom olika sektorer av arbetsmarknaden men dock utmönstrarskillnaden mellan ordiiiarie och särskilda ledamöter, skulle vara att resp.organisationer blev exklusivt representerade var och en på sitt område. 1exempelvis mål på den offentliga sektorn skulle på arbetsgivarsidan tjänstgöraendast offentliga arbetsgivarrepresentanter, medan i tjänstemannamål, där inteLO var part, två TCO-representanter skulle delta på arbetstagarsidan. Inteheller detta alternativ har emellertid vunnit gehör inom utredningen. Även deberörda organisationerna har förklarat sig sakna intresse för en sädanlösning. Ett tredje alternativ avser all inom ramen för del ökade totalaantalet ledamöter och ersättare i domstolen bättre än f n. tillgodoserepresentationen för TCO och de offentliga arbetsgivarna. Även detta alternativbygger pä att systemet med särskilda ledamöter skall slopas. Om det totalaantalet arbetsgivarledamöter utökas till fyra, skulle enligl detta alternativtre av dessa nomineras av SAF och en av de offentliga arbetsgivarna, sätt skulle tre av de ordinarie arbetstagarledamöterna utses eflerförslag av LO och en efter förslag av TCO. TCO och de offentliga arbetsgivarnaskulle ges en förbättrad turordning bland ersättarna. Även dettaaltemativ har emellertid förkastats av utredningen. Sedansamtliga nu angivna altemativ till den nuvarande ordningen således avvisats,har utredningen övergått till att undersöka vilken representation som kanvinnas inom ramen för en utvidgning av antalet tjänstgörande ledamöter tillnio. Utredningen nämner att tanken på en sådan lösning först förts fram av TCOi derasförut nämnda hemställan om utvidgad representation i AD. En lämpligordning skulle enligt TCO vara, att en ordinarie ledamot utsedd efter förslagav TCO inträder i alla mål tillsammans med de två ledamöter som utses efterförslag av LO, Den offentliga arbetsgivarsidans representation i AD skulleenligt TCO:s mening kunna utformas på motsvarande sätt som för TCO. Ett annatalternativ som förts fram inom utredningen går ut på att representationen påarbetsgivarsidan skulle alternera mellan två SAF-ledamöteroch en företrädareförde offentliga arbetsgivarna i mål på den privata sektorn samt en SAF-ledamotoch två företrädare för de offentliga arbetsgivarna i mäl på den offentligasektorn. Representationen pä arbetstagarsidan skulle däremot enligt detta alternativutformas i enlighet med TCO:s förslag, dvs, tvä företrädare för och enföreträdare för i alla mål. har delade meningar rätt om hur representationen i AD skallanordnas. Ledamöterna , , och Hår-defelt haranslutit sig till det sist nämnda alternativet, medan ledamöterna anser att den nuvarande ordningen börbehållas. LedamöternaÅman, , och anför till stöd för sittställningstagande bland annat följande: Sedan de nuvarande principerna om AD:ssammansättning första gången lades fast , har stora förändringarinträffat på arbetsmarknaden. Tjänstemannakåren har ökat såväl absolut sett somi relation till övriga arbetstagargrupper. Denna ökning torde komma attfortsätta. De till TCO anslutna förbunden har numera också kollektivavtal överhela tjänstemannaområdet, och fr.o.m. är 1974 har det avtalsbara området pä denoffentliga sektorn vidgats betydligt. och utredningenseget förslag rörande den processuella behandlingen av offentliga arbetstvistertorde vidare leda till att ett nytt inte oväsentligt ämnesområde förs in underAD:s kompetens. Traditionellt betingade olikheter på arbetsmarknadenutmönstras också mer och mer. I viktiga avseenden -1, ex. i fråga omanställningstrygghet, arbetsmiljö, medinfiytande - pågår via lagstiftning enrättsutveckling vais principer kommer alt gälla lika för hela arbetsmarknaden.Mot denna bakgrund kan del inte anses befogat att beträffande ADrssammansättning permanenta en ordning som ger uttryck åt delvis försvinnandeskillnader mellan olika arbetstagargrupper och sektorer av arbetsmarknaden.TCO och de offentliga arbetsgivarna bör därför få lika kontinuerligt delta iden dömande verksamheten i AD som de deltar i rättsbildningen och utvecklingeni övrigt på arbetsmarknaden. Systemet med särskilda ledamöter som inträderendast i vissa mål bör alltså utmönstras. 1 stället bör AD, som dettotala antalet ledamöter och ersättare fördubblas, i fortsättningen sammanträdamed nio ordinarie ledamöter, varav tre arbetsgivar- och trearbetslagarle-damöter. Av de sammanlagt sex ledamotsplatserna påarbetsgivarsidan bör SAF lä föreslå fyra och de offentliga arbetsgivarna två.Den ene av de tvä sistnämnda ledamöterna bör företräda staten som arbetsgivare,medan den andre ledamoten utses efter förslag av ochLandstingsförbundet. Arbetsgivarledamölerna bör alternera i de olika målen såatt tvä SAF-ledamöter och en företrädare för de offentliga arbet.sgivarnadeltar i mål på den privata sektorn, medan en SAF-ledamot och två företrädareför de offentliga arbetsgivama tjänstgör i mål på den offentliga sektorn. Påarbetstagarsidan bör LO få föreslå fyra ledamöter och TCO tvä ledamöter. Dessaledamöter bör tjänstgöra i alla typer av mål. 1 varje mål bör alltså delta tväLOrledamöter och en TCO-ledamot. En utökning av antalet tjänstgörande ledamötertill nio enligt detta förslag kan inte medföra att AD blir ohanterlig. 1 varjefall får praktiska svårigheter, som för övrigt torde vara av övergängskaraktär,inte hindra en representation som är mer allsidig än den nuvarande och bättreän denna tillgodoser befogade krav pä medverkan. LedamöternaBjörkman, , och har till stöd för sin uppfattning attde nuvarande sammansättningsprinciperna bör behållas åberopat bland annatföljande: En utvidgning av antalet tjänstgörande ledamöter till nio kan kommaatt tynga de administrativa rutinerna vid domstolenoch ofördelaktigt påverka målens handläggningslid. Det måste vara lättare att ide enskilda målen fS till stånd en ordinarie sammansättning, att kalla tilllångvariga eller brådskande mål och alt förkorta tiden för cirkulation avdomsulkasten, om antalet ledamöter sätts till sju i stället för till nio. Ensammansättning med nio ledamöter leder också till komplicerade och i vissaavseenden mindre tillfredsställande domförhetsregler. En sädan utvidgningskulle vidare medföra en inte önskvärd förskjutning i proportionen mellanföreträdarna för parterna pä arbetsmarknaden och ämbetsmannaledamöterna. Deförra skulle nämligen bli dubbelt så mänga som de . En fördelning avledamotsplalserna i överensstämmelse med övriga utredningsledamöters förslagskulle också leda till en överrepresentation i AD för de organisationer som fn, företräds av särskilda ledamöter i domstolen. Även om det rent principielltkan ifrågasättas om systemet med ordinarie resp. särskilda ledamöter bör bestå,kan förhållandena inte anses ha nämnvärt förändrats sedan statsmakterna senast- är 1965 - stadfäste den nuvarande ordningen. Inte heller i de övrigautredningsledamöternas förslag uppges tanken på specialrepresentation. Enligtdelta förslag skall ju sammansättningarna pä arbetsgivarsidan - men av någonanledning ej på arbetstagarsidan - växla beroende pä målens karaktär. Målen päSAF-LO-områdei dominerar alltjämt, F. n. är det endast ett mål av fem som rörden offentliga sektorn och endast ett mål av fyra som utgör ijänstemannamäl.Det finns inte heller några tecken på förskjutningar härvidlag. Även omförhållandena pä arbetsmarknaden i fortsättningen kommer att kännetecknas avatt lagstiftning av generell räckvidd införs, bygger denna lagstiftning somregel också pä att parterna genom kollektivavtal skall kunna anpassalagstiftningen till de särskilda förhållanden som råder. Även enligtarbetsrätlskommitténs kommande förslag torde kolleklivavtalsbildningen spela enavgörande roll. De nuvarande sammansätlningsreglerna torde av de skäl som nunämnts väl svara mot de förhållanden som råder på arbetsmarknaden, 1 varie fallfinns det f n. inte anledning att frångå den rådande ordningen. bör liksom tre ersättare finnas för varje arbetsgivar-och arbelstagariedamot. Beträffande förordnande av ersättarna anserutredningen att motsvarande principer skall gälla som för utseende avledamöterna. Äv ersättarna på tjänstemannasidan bör dock endast fyra utsesefter förslag av TCO, medan de två övriga utses efter förslag av ,Utredningen är enig om att inom ramen för ett fördubblat antal ersättarebör ges en förbättrad representation mot vad som f n, gäller. Utredningenföreslår därför att en av de ersättare som utses efter förslag av skallsältas först pä listan bland ersättarna pä tjänstemannasidan, Arbetsgivar-och arbetstagariedamöterna samt ersättarna rör dem skall enligt utredningensförslag förordnas pä . Utredningenberör också frågan om ÄD:s domförhet. Enligt nuvarande regler kan AD:sordförande inte ensam avgöra mål som förekommer Även utredningen har den uppfattningen att de ledamöter somrepresenterar parterna på arbetsmarknaden bör delta i alla avgöranden somdomstolen fattar. Däremot bör de handläggningsålgärder som måsle vidtas i målenkunna ombesörjas av en ordförande ensam.