prop · FX0383 · 1974-12-31 00:00:00 — Västerbottenslänsorgan för vattenkraftsfrågor anser, att i lagstiftningsärendet börunderstrykas vikten av att berörda kommuner får avgörande inflytande på hurmedlen fördelas. De allmänna ortsintressena kan mest ändamålsenligt tUlvaratasav koraraunerna. All lokal planering sker i första hand på detpriraärkomraunala planet. bygdebegreppet ges en snäv geografisk tolkning,t. ex. genora anknytning till nederbördsområdet för det vattendrag som blivitföremål för utbyggnad, kan avgiftsmedlen komma att antingen befordra en inteönskad samhällsutveckling eller att behöva fonderas i brist på vettiga ändamål.Flera kommuner i ansluter sig tUl länsorganets yttrandemedan några kommuner anser att avgiftsmedlen i huvudsak bör reserveras för denbygd som berörs. Jämtbygdenstingsrätt framhåller, att utredningen gör gällande att avgiftsmedel enligtnuvarande ordning används bl. a. för att gottgöra skador som inte ärersätlningsgilla enligt 9 kap. VL. Enligt tingsrättens uppfattning ärförhållandet tvärtom det att ett ovillkorligt krav för bidrag i praxis är altskadan i och för sig är att betrakta sora ersättningsgill enligt 9 kap. VL.Föreningen och framförsamraa uppfattning som tingsrätten. Ingenremissinstans uttalar sig om utredningens förslag att tills vidare bibehåUaden fiskeavgift som utgår enligt 6 kap. 9 §. Utredningensförslag att fiskeavgift enligt 2 kap. 8 § inle längre skall utgå särskiltföranleder flera uttalanden mestadels av kritisk karaktär. Vattenöverdomstolenifrågasätter lämpligheten av förslaget, eftersom erfarenheten visar att detmånga gånger är raer ändamålsenligt att döma ut avgift för fiskevårdande åtgärderi ett vattenområde än att föreskriva konkreta åtgärder. Genom att utnyttjaavgifter för olika förelag kan de fiskevårdande myndighetema åstadkommasamordnade större insatser i ett vattendrag. Ofta påskyndas också målenshandläggning i fråga ora både allmänt fiskeintresse och ersättningsfrågor om kan döma ut en avgift i stället för att avvakta slutligtåtgärdsförslag av fiskerimyndigheterna, i synnerhet om ett sådant förslagkräver särskilda undersökningar eller en längre tids erfarenhet av företagetsverkningar. Även om man genom administrativa föreskrifter kan ordna så att dendel av den allmänna fiskeavgiften sora enligt förslaget skall ersätta nuvarandeavgift enligt 2 kap. 8 § koraraer lokala ändaraål till godo, anservattenöverdorastolen alt det nuvarande systemet dels ges säkrare garanti föratt avgiften koraraer till lokal användning dels bättre markerar avgiftenskaraktär av alternativ till konkreta fiskevårdsåtgärder. Enligtvattenöverdomslolens mening hindrar nuvarande lagsliftning inle att avgiftenligt 2 kap. 8 § används för åtgärder i bivatlendrag, om detta ger bättreresultat från lokal fiskevårdssynpunkt. För att undanröja varje tvekan i dennadel bör ett till-lägg göras i paragrafen. Kammarkollegiet ifrågasätter ocksålämpligheten av förslaget. Kollegiet framhåller att den befrielse från skyldighetatt vidta fiskevårdande åtgärder som avses i 2 kap. 8 § inte resulterar i enavgift enligt 2 kap. 8 § ulan i stället skall inverka vid bestämmandet avavgift enligt 2 kap. 10 §. Avgift enligt 2 kap. 8 § döms ut dåförutsättningarna saknas för en sådan befrielse men de i och för sigändamålsenliga åtgärderna bedöms lärapligen böra utföras av annan änförelagaren själv. Som exempel nämner kollegiet avgifter till bestridande avfiskerimyndighets kostnader för vissa konkreta skadeförebyggande åtgärder,avgifter för befrielse att hålla fingrindar framför kraftverksintag ochavgifter för uppsamling och utsättning av ålyngel. Enligt kamraarkollegietsraening tUlgodoser utredningens förslag inle något raer påtagligt reforrabehov.Nuvarande praxis har vuxit frara ur ett behov av ett dylikt systera. I ettvattendrag raed flera kraftverk med olika ägare kan det således ibland vararationellt med en samordnad lösning av vissa av åtgärdsfrågorna. Frånfiskerimyndigheternas sida har det normalt varit ett önskemål att företagarenså långt möjligt själv utför åtgärderna. Detta önskemål har dock ibland fåttvika av praktiskt organisatoriska eller andra hänsyn. Om utredningens förslaggenomförs kan man enligt kammarkollegiet länka sig två alternativ. Närraasttill hands ligger kanske att dorastolarna, då förutsättningarna för åtgärdfinns, alltid förpliktar företagaren att själv utföra åtgärden. Förelagarenhar sedan frihet att utom processen träffa överenskommelse med t. ex.lantbruksnämnden eller hushållningssällskap att i hans ställe ombesörjaåtgärden. En annan lösning är alt domstolen i beslutet om fiskeavgift enligt 2kap. 10 § lämnar föreskrifter ora avgiftens användning till den del avgiftenhänför sig till åtgärder enligt 2 kap. 8 §. Kammarkollegiet anser att detsenare alternativet är direkt olämpligt. Lantbruksstyrelsen hyserbetänkligheter mot förslaget, eftersom det enligt styrelsens mening bör finnasavgiftsraedel tillgängliga för mera lokalt betonade insatser. Motsvarandebetänkligheter fraraförs av lantbruksnämnderna i och i Värmlandslän frarahåller att avgifter enligt 2 kap. 8 § också har karaktären avkompensation tUl fiskerällsägarna i vattenområdet. Den ökning avhandlingsfriheten som utredningen eftersträvar är enligt lantbruksnämnden iVärmlands län givetvis önskvärd raen en lösning bör förslagsvis sökas i analogiraed förslaget till bygdeavgift. Lant-bruksnäranden i länanser, att förvandling av åtgärdsskyldighet inte bör ske till förmån för enallraän fiskeavgift utan i stället sora påbyggnad till bygdeavgiften.Lantbraksnäranden påpekar, att avgifter enligt 2 kap. 8 § inte kunnat tas ianspråk i önskvärd utsträckning. läranar förslaget utanerinran men anser alt det inte får raedföra att den del av den allraännafiskeavgiften, som ersätter åtgärd enligt 2 kap. 8 §, används till annat änfiskefrärajande åtgärder i det skadade vattenorarådet. Först ora det, inte ärmöjligt alt genomföra sådana åtgärder bör dessa medel få användas i andravattendrag. Tingsrätten utgår från att det även i fortsättningen skall varamöjligt att ålägga en sökande att utge kostnaden för utförande av en åtgärd somsökanden inte själv kan utföra. Även Umebygdens tingsrätt lämnar förslagetutan erinran men förutsätter alt den del av fiskeavgifterna, som ersätteravgift eller åtgärd enligt 2 kap. 8 §, helt används för fiskefrämjande åtgärderinom den av företaget påverkade bygden. Som utredningen påpekar bör sådanaavgiftsraedel kunna användas inte bara i det skadade vattenorarådet utan även iandra vattenområden i närheten. kommun anser att utdömd fiskeavgifti största möjliga utsträckning skall koraraa det vatten till godo, sora detavsetts för. Utredningensförslag att fiskeavgift enligt 2 kap. 8 § inte längre skall utgå särskiltavstyrks av tre reraissinstanser. framhåller, att grundsyftetmed 2 kap. 8 § är skyddet för fisket i just det berörda vattenområdet och attdet enligt lagmotiven är angeläget att man genom åtgärder tryggar fisketsbestånd och inte nöjer sig med att ersätta de enskUda fiskeskadorna kontant. 10 § hänför sig däremot till fiskerinäringen i stort inom riket, utananknytning till det aktuella vattenområdet. Redan av 2 kap. 2 § framgår attdet förra syftet är det primära. Även i fråga om fisket åligger det en byggarealt inom skälighetens ram se till att skadan blir så hten sora raöjligt. Dettainnebär att alla raöjligheter enligt 2 kap. 8 § bör utnyttjas. Resultatet häravblir sedan avgörande för storleken av ersättningen för enskild fiskeskada ochen av utgångspunkterna för bestämmandet av avgift enligt 2 kap. 10 §. Mot dennabakgrund är det inte tillfredsslällande att stänga en av de raöjligheter 2 kap.8 § erbjudit. Tingsrätten har utnyttjat raöj-ligheten att föreskrivaavgift enligt 2 kap. 8 § i avsevärd omfattning och har i flertalet fall angivitför vUken konkret åtgärd avgiften skall användas. har tingsrätten dockunderlåtit att konkretisera åtgärden. Tingsrätten föratsätter att utredningensförslag riktar sig endast mot sistnämnda typ av avgift. Även med dennabegränsning avstyrker 1974: 83 138 tingsrättenförslaget, som dessutom torde medföra olägenheter när det gäller rättegången.Jämtbygdens tingsrätt avstyrker också förslaget och framhåller att resultatetav förslaget blir att avgift enligt 2 kap. 8 § förs in bakvägen i 2 kap. 10 §.Den reella skUlnaden jämfört raed gällande rätt blir att domstolen berövasmöjligheten att bestämma för vilket lokalt ändamål motsvarigheten till avgiftenligt 2 kap. 8 § skall användas. Detta bestäms i stället av administrativmyndighet. Tingsrätten finner en sådan ändring otillfredsställande ochföreslår att nuvarande ordning bibehålls. I 2 kap. 8 § bör eraellertid införasen uttrycklig bestäramelse om att avgiften får användas för fiskefrämjandeåtgärder inle bara i det skadade vattenorarådet utan också inora annatvattenområde i trakten, om föralsätlningarna för positivt resultat är störredär. Om utredningens förslag genomförs, föreslår tingsrätten en uttryckligbestämmelse om att de delar av avgift enligt 2 kap. 10 § som motsvarar nuvarandeavgift enligt 2 kap. 8 § i allt väsentligt skall användas för lokala åtgärder.Föreningen avstyrker förslaget på motsvarande skälsora redovisats av Järatbygdens tingsrätt. iHallands län tar upp frågan om omprövning av åtgärder enligt 2 kap. 8 §.Ändring får inte ske av sådan åtgärd, om det medför väsentlig kostnad ellerolägenhet utöver vad som förut ålagts den byggande. Med hänsyn tillsvårigheterna att på förhand bedöma skadeverkningarna för fisket och attförutse hur föreskrivna skyddsanordningar kommer att fungera i praktiken anserlantbruksnämnden att denna begränsade oraprövningsraöjlighet är mindre tillfredsställandeur fiskets synpunkt och att den väl mycket tUlgodoser exploaleringsintressena.Lantbmksnämnden föreslår att den byggande, ora vidtagna åtgärder befinnesraindre tjänliga, skall kunna åläggas förpliktelser i en utsträckning sora ärskälig med beaktande av skadegörelsens omfattning och förhållandena i övrigt. Utredningensförslag i fråga om allraän fiskeavgift enligt 2 kap. 10 § läranas i huvudsakutan erinran. Reraissinslanserna framför åtskUliga synpunkter. hälsar med tillfredsställelseatt den för fisket och fiskeriforskningen ra. anser, att den föreslagna avgiftshöjningen, som innebär attavgiften i genomsnitt för landet ungefär fördubblas, kan godtas, dock underden bestämda fömtsättningen att garanti skapas att förslagets intentioner omavgiftens avvägning med hänsyn tUl vad som utgått enligt äldre beslut skallbeaktas vid alla slag av omprövning. föreslår en bestäramelse härom iövergångsbestämmelserna. Enligt förslaget får avgiftslatituden överskridasmed hänsyn till 2 kap. 8 §. Lagtexten innehåller inte någon begränsning avdetta överskridande. Det är angeläget, att det i lagens motiv på ett tydligaresätt än i betänkandet anges att någon ändrad praxis beträf- fandevärdeuppskattningen av befrielse från åtgärdsskyldighet enligt 2 kap. 8 § inteåsyftas. Kammarkollegiet tar upp frågan ora tUlärapning av stadgandet oraöverskridande av avgiftslatituden, om den byggande befriats i vissa hänseendenraen inte i andra. Kollegiet anser, att överskridande skall få ske så snartbefrielsen frarastår sora väsentlig. Kollegiet föreslår i detta sararaanhangatt raan generellt slopar de övre latitudsgränserna vid oraprövning.Lantbruksnämnden i anser, att en bättre följsarahet tUlpenningvärdet och ett enklare förfarande än enligt förslaget skulle uppnås omi avgiftsbeslut kunde tas in en bestämmelse om alt avgiften skulle efter t. intervall automatiskt utgå efter ett med hänsyn tUl konsumentprisindexomräknat belopp. i ifrågasätter om inteom-prövningstiden med hänsyn tUl de snabba förändringarna i penningvärdet börsättas tUl . Lantbraksnäranden framhåller i fråga om utredningensresonemang ora grunderna för avgiftsberäkningen att kännedora ännu saknas oravar gränsen går för ett vattendrags produktion av fisk raed hänsyn tillvariationerna i fråga om låg- respektive raedel-vattenföring. Södertörnstingsrätt föreslår bestämmelser om omprövning motsvarande vad tingsrättenföreslagit i fråga om bygdeavgift (se avsnitt 5.3.2). Några reraissinstanserframför önskemål om lokal användning även av raedel från allraännafiskeavgifter. i frarahåller att uttalade att sådana raedel skall användas så att behoven i de bygder,från vUka avgifter influtit, i första hand tillgodoses. Detta har eraellertidhittUls inte varit möjligt. svarar för ungefär hälften av ilandet totalt utdömda avgifter enligt 2 kap. 10 § raen endast en obetydlig delhar återförts till länet. Lantbraksnäranden föreslår att en läraplig fördelningav influtna avgiftsmedel åstadkoraraes genora att det reserverasförslagsvis av utdörada raedel för respektive län. Enligt Umebygdenstingsrätt går f. n. en oproportionerligt stor andel av de allraännafiske-avgiftema till forskning och fiskeadrainistralion. En större del bordeanvändas till fiskefrämjande åtgärder, med förtur för de bygder varifrånavgifterna kommer. i anser det önskvärt, att enbetydande del av fiskeavgiflsmedlen reserveras för lokala åtgärder inom berördavattenområden. Utredningensförslag i denna del lämnas utan erinran. Förslaget tillstyrks uttryckligen avvattenöverdomstolen och kammarkollegiet. Vattenlagsutredningentillkallades med uppdrag att se över vattenlagen (1918r 523)(VL). Utredningens uppdrag omfattar en allmän översyn av VL med huvudviktenlagd på de delar av lagen som har samband med samliällsplaneringen i stort.Enligt utredningens direktiv talar vägande skäl för att den vattenrättshgatillståndsprövningen flyttas över från domstolar till administrativa organ.Ersättningsfrågorna bör enligt direktiven även i fortsättningen handläggas avdomstol och utredningen bör överväga att förlägga denna prövning till fastighetsdomstol. Pågrundval av ett första delbetänkande av vatlenlagsutredningen har i avbidanpå en mera genomgripande reform av VL vidtagits vissa ändringar i VL.Ändringarna trädde i kraft . Majrts prövningsrätt ivattenmål har därvid utvidgats för att behovet av allmän planering skalltiUgodoses. Vidare har vattendomstolarna inordnats i tingsrättsorganisationengenora alt sex tingsrätter utsetts att vara vattendomstol. Dessa tingsrätterär även fastighetsdomstol. Idet nu aktuella delbetänkandet, som avlämnades , anför utredningenatt tiden ännu inte är mogen för ett slutiigt ställningstagande tillprövningssystemets utformning i VL. Procedur- och lillåtiig-hetsfrågorna harcentral betydelse i det vattenrättsliga regelsystemet och frågan om derasframtida utformning blir enligt utredningen i allmänhet avgörande också för hurman skall lösa flertalet övriga vattenrällsliga problem. Ett slutligtreformförslag måste därför omfatta i huvudsak samtliga delfrågor som berörs avutredningsuppdraget och presenteras som ett förslag till ny VL. Utredningen haremellertid av arbetsekonomiska skäl undersökt möjligheterna till partiellareformer, som kan genomföras inom ramen för nuvarande VL i sådan form attbestämmelserna huvudsakligen oförändrade kan infogas i den nya lagen. Bestämmelsernassakliga innehåll får alltså inte nämnvärt påverkas av senare ställningstagandeni centrala frågor, t. ex. beträffande prövningssystemet. Med dessautgångspunkter har utredningen lagt fram ett delbetänkande omfattande ihu>/udsak ersätinings- och avgiftsfrågorna i VL. Utredningensbetänkande har fått elt mycket gott mottagande vid remissbehandlingen.Remissinstanserna har med ett undantag inte något att erinra mot att VLpartiellt reformeras i föreslagen omfattning. En delreform avstyrks endast avadvokatsamfundet, som anser att det skulle vara olyckligt för både domstolarnasoch parternas arbete att nu införa regler som ånyo skuUe komma att ändras vidden slutiiga prövningen av en ny VL. Det är enligt min mening klart att ersättningsfrågorna ivaltenmål även i fortsättningen skall avgöras av domstol. Ersättningsbestämmelsernakan utformas så alt det från lagteknisk synpunkt blir betydelselöst attersättningsfrågorna under en övergångstid kommer alt ligga kvar hosvattendomstolarna. De nya ersättningsbestämmelserna torde enligt min meningutan någon väsentlig ändring kunna flyttas över till en ny VL.Förutsättningarna för en delreform är alltså uppfyllda såvitt gäUerersättningsbestäramelserna i 9 kap. Jag ansluter mig dessutom till utredningensuppfattning att det är angeläget att ersättningsbestämmelserna, som i stortsett är oförändrade sedan VLrs ikraftträdande , anpassas till annanfastighetsrättslig lagstiftning. Däremot kan delreformen inte omfatta deprocessuella bestämmelserna i , eftersom vattendomstolarna handläggertillåtlighets- och ersättningsfrågor i ett samraanhang. Jag viU erinra om attersättningsbestämmelserna liksora f. n. skall kunna tillämpas inte bara avvattendomstol utan även av synemän vid förrättning enligt VL. Förslagettill ett helt nytt 9 kap. behandlar jag i avsnitt 6.2. Vissa särskildavattenkraftsfrågor som har samband med ersättningsbestämmelserna behandlar jagi avsnitt 6.3. Utredningen har lämnat de s. k. skadeförebyggandeåtgärderna utanför den föreslagna delreformen. Den fasta praxis sora utbildatsi fråga ora skadeförebyggande åtgärder har sin teoretiska gmnd i en tUlämpningav tillåtlighetsregeln i 2 kap. 2 § VL. Jag vill eraeUertid redan nuförutskicka att jag vid behandlingen av ersättningsbestämmelserna kommer attföreslå elt lagfästande av nu gäUande praxis (se avsnitt 6.2.4). Utredningenhar på gmndval av reformkrav sora fraraförls tiU utredningen gjort en allmänöversyn av avgiftssysteraet i VL. Enligt utredningen torde bestämmelsernassakliga innehåll inle nämnvärt kunna påverkas av senare ställningstaganden tillprövningssystemet eller andra centrala frågor, även om det f. n. kan varaovisst åt vilken myndighet det bör uppdras att bestämma avgifter enligt en nyVL. Jagbehandlar förslaget till nya avgiftsbestämmelser i avsnitt 6.4. Det är somutredningen antyder ovisst vilken myndighet som skall prövaavgiftsfrågorna. Valet av prövningsmyndighet torde komma att påverka bl. a.formerna för omprövning av avgiftsbeslut. De vikliga rättskraftsfrågornakomraer utredningen att behandla först i sitt slutbetänkande. Osäkerheten orahur avgiftsbestäraraelsema skall passas in i en ny VL manar enligt min meningtiU försiktighet vid genoraförande av partiella reformer. Jag vill därför redannu förutskicka att jag bl. a. på grund av denna osäkerhet anser att förslagettill avgiftsreform inte bör genomföras. Prop.1974: 83 142 6.2Ersättning enligt 9 kap. VL VLrsbestämmelser om ersättning återfinns i 9 kap. Som förutsättning för attersättningsskyldighet skah inträda gäller alt någon har medgivits rätt enligtVL att lösa, taga i anspråk eller skada annans egendom. Om denna fömtsättningär uppfylld, skaU ersättning utges för egendom sora avstås eller för förlust,skada eller intrång sora förorsakas. Ersättningen skall bestäraraas i pengar,om den inte till följd av särskilt stadgande i 9 kap. skall utgå genomkraftöverföring eller tillhandahållande av vatten. Parterna kan avtala ora attersättning skall utgå på annat sätl. Sådant avtal gäller dock bara om det efterlämplighetsprövning fastställs av vallendorastolen. Enligt fast praxis inomvattenrättsskipningen kan skadeförebyggande åtgärder föreskrivas i stället förersättning. TiU skydd för panträltshavare finns bestämraelser om nedsättninghos av utdömd penningersättning. Utredningen lägger framett förslag till helt nytt 9 kap. I detta finns bestämmelser endast omersättning i pengar. Förslaget bygger i huvudsak på lagen (1917r 189) omexpropriation med de nya bestämmelser om ersättning som trädde i kraft den 1januari 1972 (prop. 1971 r 122, CU 1971r27, rskr 1971r 310, SFS 1971r915). expropriationslag (1972r 719) (ExL) har emellertid trätt i kraft den 1januari 1973 (prop. 1972r 109, CU 1972r 34, rskr 1972r 346). När det ifortsätiningen är nödvändigt att särskilja den gamla och den nyaexpropriationslagen kommer jag att använda beteckningen 1917 årsexpropriationslag resp. ExL. Utredningens förslag harfått ett myckel positivt mottagande av det helt övervägande flertalet avremissinstanserna. Förslaget avstyrks av Jäm.tbygdens tingsrätt, Arjeplogskommun. De grundarsin avvisande inställning framför allt på att en värdering efter marknadsvärdeinte skulle vara lämplig i vattenmål. Jag återkommer i följandeavsnitt till den kritik som framförts mot utredningens betänkande men villredan nu framhålla att jag i huvudsak anser förslaget vara väl genomarbetatoch ägnat att läggas till gmnd för lagstiftning. Utredningenframhåller, alt flertalet fastighetsrättsliga lagar hänvisar tillexpropriationslagen i fråga om inlösen och denna utgör enligt utredningen ennaturlig utgångspunkt för översynen av VL. De allmänna utgångspunkterna förskaderegleringen är desamma i VL och expropriationslagen. Båda lagarna utgårfrån alt den som har fått tillstånd att tvångsvis förfoga över annans egendomskall ersätta därav föranledd förraögenhetsförlust. Prop.1974: 83 143 Äventvångsingreppens art är enligt utredningen i stora delar över-ensstämraande.Detta gäller självfallet vid jämförelse raellan inlösen enligt VL ochexpropriation men också den rätt att ta i anspråk, skada eller göra intrång påfasl egendom som kan raedges enligt VL kan betraktas som en form avexpropriation. Det vattenrättsliga expropriationsobjektet utgörs här iallmänhet inte av viss bestämd fast egendom utan primärt av den rådighet övervatten som enligt VL är förenad med äganderätt till fast egendom. Det haransetts att fastigheterna belastas med tvångsservitut till förmån förvattenföretaget. Vad som skall ersättas är också i dessa faU skador sora vållasav direkta ingrepp på fasl egendora samt olika därraed saramanhängandeföljdskador. Att skadorna i vattenmål oftast är en följd av ändradehydrologiska förhållanden bör enligt utredningen inte hindra en ytterligareanpassning tiU de allmänna ersättningsreglerna i expropriationslagen, låt varaatt vissa vallenrättsliga specialfrågor alltjärat kan behöva uppraärksaramas. Som allraän utgångspunktför uppskattning av penningersättning i vattenmål gäller enhgt utredningen attersättningen skaU motsvara skadans fulla värde. Den skadelidande skall genomersättningen försättas i samma ekonomiska läge som han skulle ha befunnit sig iom skadan inle hade inträffat. Expropriationslagens ersättningsregler harutformats utifrån den grundsatsen alt å ena sidan ingen bör drabbas avekonomiska förluster på gmnd av att hans egendom tas i anspråk genom expropriationmen alt å andra sidan den exproprierande har ett befogat anspråk all intebehöva ersätta sådana värden som tillskapas genom hans egna insatser (prop.1971r 122 s. 199). Enligt utredningen görs emellertid detta senare förbehåU medtanke på den s.k. presumtionsregeln expropriationslag, somutredningen anser inte bör införas i VL. Även den allmänna utgångspunkten förvärderingen av en skada i pengar är enligt utredningen alltså gemensam för bådalagarna. Utredningensuppfattning att VLrs ersättningsbestämmelser bör samordnas medexpropriationslagen delas av det alldeles övervägande antalet remissinstanser.Det understryks att ersättningsreglerna vid olika typer av ingripanden mot fastegendom bör vara principiellt likartade oavsett vilken lagstiftning somåberopas. Kritiska synpunkter idenna del fraraförs av de fyra remissinstanser som avstyrker helaersättningsförslaget, nämligen Jämtbygdens tingsrätt, och . Enligt tingsrättenoch tingsrättsdomareföreningen är i ex-propriationsfaUen inlösen det normalamedan det i valtenmålen i stäUet i allt väsentligt är fråga ora ett ofta stortantal olikartade skador. Dessa remissinstanser anser det inte rimligt attberäkna ersättning för denna mångfald av skade- och intrångssituationer medhjälp av expropriationslagens skaderegleringssystem, som främst tar sikte påinlösen i tätbebyggelse. , som också hävdar atttvångsingreppens 1974: 83 144 arti stora delar inte är överensstämmande, anser att vidtagna ändringar iexpropriationslagens ersättningsregler gjort dessa mindre lämpade som förebildför VL.