prop · FX0383 · 1974-12-31 00:00:00 — Det ärenligt utredningen uppenbart att de rättighetsupplåtelser som åtnjutersakrättsligt skydd på gmnd av nämnda beslämmelse bör få tillgodoräknas förutbyggnadsvitsord. Enligt 7 kap. 9 § jordabalken får emellertid upplåtelser av servituteller nyttjanderätt i fastighets andel i mark inte sakrättslig verkan. får aUtså sådana rättigheter inte beaktas vid beräkningen av utbyggnadsvitsord,om de grundas på upplåtelser som skett efter . torde vattenområde som utgör gemensam ägovidd för två eUer flerafastigheter inte utgöra samfäUt strömfall i vedertagen mening. Utredningenanser att sökanden bör få tiUgodoräkna sig varje innehav av andel ivattenområde som hör till flera fastigheter gemensamt. Utredningen föreslåratt avgränsningen löses genom en hänvisning tiU vad som enligt 1 kap. 3 §fastighetsbildningslagen (1970r 988) utgör samfällighet. Omett strömfall utan att vara samfällt ägs av flera personer, t. ex. tillhören fastighet med flera ägare, är rättsläget i viss mån oklart. Enligt NJA 1957s. 787 får en delägare i samägd fastighet inte som servitut upplåta rätt tillvattenkraft. En sådan delägare torde inle heller få för utbyggnadsvitsordtillgodoräkna sig sin andel i fallsträckan. Lagen (1904r 48 s. 1) omsamäganderätt kräver samfällt beslut av delägama med rätt för varje delägareatt påkalla föisäljning på offentlig auktion. Utredningenförsöker klarlägga vad som bör gälla för framtiden i detta avseende. Vad förstangår rätt till vattenkraft som upplåtits i servitutsform från andel i samägdfastighet uppstäUs i 7 kap. 9 § jordabalken förbud mot servitutsupplåtelsefrån sådan andel och något sakrättsligt skydd för äldre upplåtelser har intetillskapats. Enligt utredningen bör en sökande under dessa omständigheter inteheller tillåtas att åberopa sådana upplåtelser för utbyggnadsvUsord enligt 2kap. 5 § VL. Beträffande sökandens rättatt tillgodoräkna sig vattenkraft som kan hänföras till egen andel i samägdfastighet kan enligt utredningen å ena sidan konstateras att överlåtelse avsådan andel från civUrättslig synpunkt är fullt giltig (4 kap. 8 §jordabalken). Sådant andelsinnehav skulle alltså kunna tillgodoräknas förutbyggnadsvitsord. A andra sidan skulle enligt utredningen vid en sådantillämpnmg av 2 kap. 5 § VL kvarstå ett behov av att ta i anspråk denvattenkraft som belöper på återstående ideella andelar i fastigheten. Ettsådant ianspråktagande skulle emellertid innebära att en servitutsliknanderättighet fastställs att gälla i andel av fastighet, vilket får anses stridamot den civilrättsliga regleringen i 7 kap. 9 § jordabalken. Ettianspråktagande enligt 2 kap. 5 § bör alltså avse all vattenkraft som belöperpå den samägda fastigheten och sökanden bör enligt utredningen inte till någondel få tillgodoräkna sig vad som sålunda tas i anspråk. Ävensamäganderättslagen leder enligt utredningen fram till en sådan tillämpning av2 kap. 5 § VL. Om en sökande har uppnått utbyggnadsvilsord först genom attvattenkraft som belöper på andel i samägd egendom tillgodoräknats honom, kansituationen tydligen bli den att sökanden efter sedermera framtvingadförsäljning enhgt sahnäganderätts-lagen kommer att sakna majoritet ifallsträckan. Hans rådighet över vattenkraften har med andra ord i delta lägeinte haft den stabilitet som förutsätts i 2 kap. 5 §. Enytterligare fråga är om sökanden bör få tillgodoräkna sig tidigare förvärvadrätt att enligt 2 kap. 5 eller 6 § ta i anspråk annans vattenkraft. En sådanrätt består till dess företaget överges. Det har enligt utredningen varittveksamt om den förvärvade rättigheten vid en ny tillämpning av 2 kap. 5 § kansägas gälla som förutsätts i lagrummet. Ett tillgodoräknandekan åtminstone teoretiskt leda till alt majoritetsregeln kringgås genomsuccessiva förvärv av allt större delar aven utbyggbar fallsträcka. Övervägande skäl har därför enligt utredningenansetts tala for att tillgodoräknande inte bör tUlåtas. VL innehåller inle någotallmänt stadgande om när ett vattenbyggnadsföretag skall anses övergivet menom meddelar beslut om utrivning anses företaget övergivet ochde med vattenbyggnaden förenade rättigheterna förfallna. Samma verkan inträderenligt utredningen inte om domstolen meddelar utrivningsbeslut beträffande enäldre kraftstation i samband med att tUlstånd ges till en ny kraftanläggning,vid vilken bl. a. den vattenkraft som tillgodogjorts i den äldre anläggningenskaU utnyttjas. Något hinder mot att i en sådan situation förordna att rätt atttillgodogöra vattenkraft som är förenad med den äldre anläggningen förframtiden skall vara förenad med den nya ström-fallsfasligheten torde inteföreligga. Det anförda ger enligt utredningen vid handen, att sökanden iprincip bör för utbyggnadsvitsord till den nya anläggningen få tillgodoräknasig den vattenkraft som med stöd av 2 kap. 5 § tagits i anspråk för den äldreanläggningen, om denna ägs av honom. Även om vissa invändningar skulle kunna riktasmot ett sådant ställningstagande, bör enligt utredningen den gamla anläggningennaturligen betraktas som ett helt oavsett om vattenkraften däri tUlgodogörs pågrund av äganderätt, avtalsservitut eUer medgivande enligt 2 kap. 5 §. Utredningentar slutligen upp frågan om det för framtiden behövs någon motsvarighet tillbestämmelserna i 2 kap. 6 och 7 §§. I takt med den vattenbyggnadstekniskautvecklingen, som möjliggjort utbyggnad av allt längre fallsträckor, har desituationer som avses med bestämmelsema blivit allt ovanligare. Detta gällersärskUt den i 2 kap. 6 § avsedda situationen att fallsträckan genom ägogräns iströmriklningen i sin helhet är uppdelad på olika ägare med lika lott ivattnet. Lagrummet torde ytterligare ha förlorat i betydelse genom attkraftproducenterna successivt har förvärvat merparten utbyggnadsvärdvattenkraft. Man måste nänUigen utgå från att om strandägarna på ömse sidor ärkraftproducenter överenskommelse träffas om utbyggnad utan att parternabehöver falla tUlbaka på ett inbjudningsförfarande enligt 2 kap. 6§. I fråga om 2 kap. 7 § moderna utbyggnadstekniken medfört att det numera helt säUan kan bli frågaom utbyggnad som omfattar enbart ett samfällt strömfall eller del därav.Däremot är det inle ovanligt att samfällda strömfall ingår som delar av enlängre utbyggnadssträcka. Visserligen råder viss oenighet om hur 2 kap. 5 och7 §§ då skall tillämpas men enligt utredningens mening är det otänkbart att mani denna situation skall tillåta utbyggnad av fallsträckan med undantag församfälligheten, något som för övrigt oftast inte är praktiskt möjligt. När ettsamfällt strömfall ingår som del av en utbyggnadssträcka bör enligt utredningenströmfallet alltid kunna tas i anspråk med stöd Prop.1974: 83 94 av2 kap. 5 §, om den byggande har utbyggnadsvitsord för hela fallsträckan.Bestämmelserna i 2 kap. 7 §. första stycket saknar enligl utredningenföljaktUgen praktisk betydelse i denna situation. I fråga om behovet avbestämmelsen bör enligt utredningen dessutom beaktas att dess syfte är att ikraftutbyggnadens intresse kringgå tidigare gällande hinder mot skifte. (Bestämmelsema i 2 kap. 7 § andra stycket, vars undantagskaraktär betonadesredan vid VLrs tUlkomst, framstår enligt utredningen numera som helt otidsenliga. Utredningenföreslår på anförda skäl alt bestämmelserna i 2 kap. 6 och 7 §§ utmönstras. Utgångspunktenför utredningens förslag är att en fallsträcka som skall byggas ut har olikaägare och att fallsträckan till en del måste tas i anspråk med stöd av 2 kap. 5§ VL. Den vars fallhöjd tas i anspråk föreslås då under vissa förutsättningarkunna få del i kraftproduktionen i förhållande tUl sitt faUhöjdsinnehav molskyldighet att i motsvarande mån bidra till kostnadema för kraftanläggningensutförande, drift och underhåll efter hand som de uppkommer (se avsnitt 3.2.3). Utredningenanser att rätten till andelskraft lika litet som rätten tilL ersättning genomkraftöverföring bör inträda som en undantagslös konsekvens av att 2 kap. 5 §tillämpas. De faktiska förhållandena innebär alt det i allmänhet bara inomkraftproducenternas egen krets lär föreligga något intresse för andelskraft ochatt smärre fallhöjdsinnehav inte bör föranleda anspråk på andelskraft. Enligtförslaget tUl anläggningslag krävs för anslutning att det är av väsentligbetydelse för fastigheten alt ha del i anläggningen. Förslaget överensstämmermed fastighetsbildningslagens rekvisit för samfällighetsbildning (6 kap. 1 §).Enligt utredningen kan det för minoritetsdelägarna vara ett förstahandsintresseatt få del i kraftproduktionen. haft berättigad aiUedning attplanera sin verksamhet med utgångspunkt i att niinoritelsinnehav vid utbyggnadmedför rätt tUl motsvarande kraflbelopp. Ä andra sidan kan de marginellakrafttUlskott det här blir fråga om knappast anses vara av väsentlig betydelseför verksamheten i ett större kraftföretag, t. ex. . Omväsentiighetsrekvisitet godtas som vUlkor för deltagande i kraftutbyggnad,skulle institutets tillämpningsområde enligt utredningen följaktligen bhalltför snävt. Utredningen föreslår att som föratsättning för enminoritetsdelägares rätt att della i utbyggnaden anges att deltagandet är avbetydelse för hans verksamhet. Med en sådan formulering kan enligt utredningenockså andra minoritets-havare än kraftföretag få möjlighet att delta, när detekniska och eko- nomiskafömtsättningarna härför föreligger. Det kan t. ex. vara fråga om en industrieller ett kommunalt eldistributionsföretag. Ensärskild fråga är om delaktighet bör kunna vägras, trots att betydelsekravetär uppfyllt. Majoritetshavarens intresse av att ensam få tUlgodogöra sig allvattenkraft skulle alltså kunna ges företräde framför minoritetshavarensberättigade anspråk på delaktighet. Enligt nuvarande 9 kap. 13 § skallersättning inte utgå i kraft utan i pengar, om kraftöverföringen skullemedföra olägenheter av betydenhet för ena eller andra parten. Det är emellertidenligt utredningen svårt att konstruera några situationer då majoritetshavarensolägenheter av att avstå andelskraft skulle bli så stora attminoritetshavarens intresse bör få vika. Det är visserligen alltid en olägenhetför den byggande att avstå frän kraft och dessa ölägenheter växer i takt medkraftbortfallet men enligt utredningen måste detta förhållande frånkännasbetydelse i sammanhanget. Utredningens slutsats blir att minoritetshavarensrätt att delta i utbyggnaden bör vara ovillkorlig, om betydelsekravet äruppfyllt. Ifråga om förfarandet föreslår utredningen att majoritetshavaren på samma sättsom nu ansöker om tUlstånd till företaget och att övriga ägare av vattenkraft ifallsträckan inom erinringstiden framställer anspråk på att få delta. RättendärtUl bör fastställas i tillståndsbeslulet efter prövning huruvidabetydelserekvisitet är uppfyllt. Domstolen bör enligl utredningen kunna meddelanärmare föreskrifter om kraftverkets drift så att minoritetsdelägarenssärskilda önskemål i möjlig mån kan tillgodoses. Domstolen bör också fastställas. Träffasöverenskommelse om gemensam utbyggnad, får det enligt utredningen antas attavtalet också kommer alt omfatta andelskraftens storlek och vederlagsfrågorna.Enligt utredningen bör dock parterna kunna falla tillbaka på vissa grundläggandelagregler i ämnet. Med hänsyn till utbUdad avtalspraxis bör reglerna kunna varaallmänt hållna. Minoritetsdelägarens andel i kraftproduktionen bör motsvarahans andel i den vattenkraft som skall lUlgodogöras vid anläggningen. Han börvara oförhindrad alt avstå från viss del av vattenkraften mot ersättning ipengar. Minoritetshavarens motprestation bör bestå i bidrag till samtligakostnader for kraftstationens utförande, drift och underhåll efter sammaandelstal som för kraftleveransen. Anläggningskostnaderna anses vanligen böraomfatta alla kostnader för att utföra stationen och därtill hörandeanläggningar till och med leveranspunkten. Kostnader för förvärv av vattenkraftbrakar inte hänföras till anläggningskostnad. Dessa begreppsbestämningar behöverenligt utredningen inte tas in i lagtexten. Enligt nuvarande 9 kap. 21 § räknastUl driftkostnad skälig avsättning till förnyelsefond. Sådan avsättningunderlåts enligt utredningen ofta i avtalsfallen och minoritetshavaren bördärför som regel inle belastas med förnyelsekostnader förrän de blir aktueUa.Bidraget Prop.1974: 83 96 börenligt utredningen också avse kostnader för de regleringar som betjänarkraftverket. Omen äldre anläggning kommer att ingå i en större ny anläggning, sombyggs ut av annan företagare, är det enligt utredningen naturligt att ägaren avden äldre anläggningen träder in som andels-kraftstagare. Härvid bör han enligtutredningen få tiUgodoräkna sig fallhöjd till vilken han ursprangligenförvärvat rätten enligt 2 kap. 5 § VL. Enligt utredningen saknas nämligenanledning tUl annan bedömning i detta fall än vid bestämning av sökandensinnehav för utbyggnadsvitsord. En viktig fråga ärandelskraftens rättsliga konstmktion, inte minst med tanke på rättsinstitutetsbetydelse från finansieringssynpunkt. Enligt gällande rätt har hänsynen tillfastighelskredilen ansetts kräva inte bara att den belastade fastigheten på ettbestående sätt bundits vid skyldigheten att tillhandahålla ersättningskraftutan också att rätten tUl kraften inte skall avhändas den berättigadefastigheten. Den som har rätt till ersättningskraft är dock oförhindrad attupplåta kraften . Om rätten till ersättningskraft harservitutskaraktär, utgör rätten till elektrisk kraft enligt 15 kap. jordabalkennärmast en avkomsträll. Som säkerhet förobligationslån för vattenkraftverk, vilka sammanlagt tordeha uppgått tUl , synes företrädesvis ha utnyttjatsfastighetsinteckningar i kraftverk som utbyggnaden avser eller som eljesttillhör den byggande eller honom närslående företag. Vid beräkning avbelåningsvärdet hos dessa kraftverksfastigheter har reduktion brukat ske medhänsyn tUl den värdenunskning som följer med skyldighet alt leverera ersättningskraftenligt 9 kap. VL eller att fullgöra andra kraftleveranser enligt avtal omrätt.till elektrisk kraft. Därjämte har som säkerheter utnyttjats dels inteckningari företagens fastigheter med vilka är förenade rätt till érsätt-ningskraft ochdels, undantagsvis, företagsinleckningar i lös egendom som hör till den vidvisst kraftverk bedrivna rörelsen. harför utredningen framför allt betonat vikten av att andelskraftstagaren inteblir sämre ställd än ersättnings-kraftstagaren nu är, när det gäller skyddetför hans rättighet. Han bör sålunda tillförsäkras absolut trygghet gentemotkraftverksägaren och dennes borgenärer. För detta behövs ett skydd som fungerarbåde vid kraftverksägarens konkurs och vid frivillig eller exekutiv försäljningav kraflverksfastigheten. Ett sådant skydd för andelskraftstagaren ger enligtutredningen på samma gång ett absolut skydd för hans inteckningsborgenärer inämnda situationer. Utredningen anser att de framförda synpunkterna börbeaktas och förordar att skyldigheten att leverera andelskraft binds vidkraftstationsfastigheten på motsvarande sätt som gäller i fråga omersättning genom kraftöverföring. förslag bör fömtsättningen för att minoritetsdel- Prop.1974: 83 97 ägare skall få delta i en kraftverksutbyggnad vara attdeltagandet är av betydelse för hans verksamhet. Härmed stämmer enligtutredningen bäst överens att låta rätlen till andelskraft i mottagarens handutgöra lös egendom ingående i den förmögenhetsmassa han utnyttjar i sin verksamhetmed de möjligheter som därmed kan erbjudas att använda rättigheten somkreditunderlag. Genom en sådan ordning uppnås principiell överensstämmelse medvad som gäller för rätt till elektrisk kraft enligt 15 kap. jordabalken, medvilken rättighet rätten till andelskraft även i övrigt har beröringssynpunkler.För alt den föreslagna lösningen skall medföra tillfredsställandebelåningsmöjligheter, bör enligt utredningen lagen (1966r 454) omföretagsinteckning kompletteras så att rätt till andelskraft ingår bland ilagen angivna rätlighetstyper som kan utgöra objekt för företagsinteckning. 4.2.3 Ersättning för förlorad vattenkraft Utredningen diskuterar nettoandelsprincipen ochbruttoandelsprincipen vid kraftvärdering och anmärker härvid bl. a. att bådametoderna fömtsätter vissa skönsmässiga bedömningar. Enligt utredningen kan manse nuvarande ordning som ett uttryck för lagstiftarens strävan att till fullokompensera förlorad avkastningsförmåga, dvs. samma tankegångar som ligger bakombestämmelserna om 50 procents förhöjning av vissa ersättningsbelopp. Detförefaller emellertid utredningen som om vinstaspekten kommit att överbelonas,eftersom bestämmelserna om uttagningskostnad enligt motiven bara ger uttryckför huvudsynpunkten att ersättningstagaren skall få full gottgörelse för vadhan avstår. finns det från ersältningssynpunkt inte några principiellaolikheter mellan den situationen att en faslighets vattenkraft tas i anspråkoch andra fall då tvångsingrepp medför ett minskat fastighetsvärde. Det finnsdärför enligt utredningens mening ingen anledning att beträffandefastighetsskada i form av förlust av vattenkraft avvika från den förordadehuvudregeln att ersättning för fastighetsskada skall utgå som löseskilling ellerintrångsersättning, i båda fallen med utgångspunkt i fastighetensmarknadsvärde. Detta utesluter givetvis inte att förlusten av vattenkraftvärderas separat. Eftersom elt företag som vållar förlust av vattenkraftregelmässigt torde medföra även andra skador på fasligheten, måste emellertideffekten av de olika skadorna vägas samman i en helhetsbedömning. En sådanbedömning kan få till följd att sakägaren får lägre ersättning än han skulleha fått om nuvarande bestämmelser tUlämpats. Enligt utredningen torde detnämligen bli svårt för sakägare att som f. n. få ut både full ersättning förianspråktagen fallhöjd och särskild ersättning för skada till följd av deninverkan tillgodogörandet av fallhöjden får på vattenståndsförhållandena (NJA1963 s. 586). Mot det anförda kan kanske invändas att förlorad vatten- 7 1974.1 saml Nr 83 kraftinte på delta sätt kommer att värderas med nämnvärt större precision änhittills. Det förhåller sig också otvivelaktigt så att varje möjligvärderingsmetod inrymmer felkällor av olika slag. Principen att ersättningskall bestämmas med hänsyn till fastighetens marknadsvärde har emellertidenligt utredningens mening den bestämda fördelen att den motverkar användningenav mer eUer mindre omfattande kalkyler med hypotetiskt underlag. Principeninnebär också att domstolama vid sin sammanvägning av ohka skadeeffekter ochdelvärderingar har att se till att slutresultatet helt aUmänt ter sigförnuftigt. Frågor om värdering avvattenkraft kan till en början bli aktuella, om vattenkraft som tillgodogörs ien äldre anläggning skall tas i anspråk för att utnyttjas i en störrekraftstation. Situationen synes i allt väsentiigt kunna jämföras medexpropriation av rörelse. Värderingen får alltså liksom i expropriationsfalletbygga på avkastnings- och produktionskostnadskalkyler. Ersättningen får enligtutredningen fastställas med ledning av nettoavkastningen. En kraftstationsnettoavkastning torde i allmänhet motsvara det kapitaliserade värdet av desskraftproduktion minskat med drift-, underhålls- och förnyelsekostnaderna.Kapitali-seringen bör avse all framtid eller en begränsad tid motsvarande stationensantagna återstående livstid. Kraftproduktionens värde bör kunna bestämmas medutgångspunkt i kostnaden för likvärdig kraft från annan kraftkälla, t. ex.värmekraftverk, eller för inköp av motsvarande kraft. Om ägaren av den äldreanläggningen har att utge ersättning medelst kraftöverföring, bör enligtutredningen ersättningen i det nya kraftverksmålet bestämmas i skilda posterför den äldre anläggningens ägare och för ersättningskraftens mottagare såsominnehavare av särskild rätt i den gamla strömfallsfastigheten. En annan tänkbar situationär att påbyggnad av en kraftstation medför att fallhöjd som tillhör enuppströms belägen kraftstation tas i anspråk. Härigenom vållas visstproduktionsbortfall som inte uppvägs av minskade drift- ochunderhållskostnader. Vad som sagts om värderingsmetodiken beträffande det nyssbehandlade utrivningsfallet gäller enligt utredningen i princip även här medden skillnaden att man rör sig med marginella värden. Inu behandlade situationer kan ägaren av befintlig anläggning troligen ofta harätt till andelskraft i förhållande till den vattenkraft som tas i anspråk ochsom tidigare helt eller delvis tillgodogjorts i hans egen anläggning. Därmedbortfaller enligt utredningen inte hans rätt till ersättning för förlusten aveller skadan på hans anläggning men dubbelkompensation måste självfalletundvikas. En ersättning för den tillgodogjorda vattenkraften som bestämsenligt nettoavkastningsmetoden får enligt utredningen anses omfatta även värdetav samma, från början outbyggda vattenkraft. Produktionsvärdet måste därförreduceras inte bara med kostnaden för kraftens framställning utan också med den ianspråktågnavattenkraftens värde i outbyggt skick, det s. k. naturvärdet.Ersättningstagaren bör enligt utredningen därefter få andelskraft på sammavillkor som ägaren av outbyggt strömfall. Nettoavkastningsmetodenär enligt utredningen i och för sig möjlig att tillämpa också vid värdering avett outbyggt strömfall som är självständigt utbyggnadsvärt. Det kan emellertidenligt utredningen inte antas att en sådan begränsad utbyggnad i allmänhet kantillåtas från allmänna planeringssynpunkter, om det finns förutsättningar atttillgodogöra strömfallet jämte andra fallsträckor i en större anläggning.Värderingen enligt nettoavkastningsmetoden kommer alltså i sådana fall att vilapå ett fiktivt underlag, något som mindre väl stämmer överens med principen omrätt till ersättning för fastighetens marknadsvärde. Detta utesluter inte attmetoden kan behöva tiUgripas åtminstone som kontroll. Om ersättningför vattenkraften skall utgå enligt 9 kap., bör den enligt utredningenemellertid som regel bestämmas efter samma gmnder som kan böra gälla förfallsträckor som inte kan byggas ut självständigt. Envärdering av outbyggd vattenkraft med utgångspunkt i dess marknadsvärdeinnebär alt vattenkraften skall åsättas ett pris som sannolikt skulle erbjudasi en allmän marknad. I dagens utbyggnadssituation finns det inte någon allmänmarknad för vattenkraft, något som bl. a. beror på att kraftexploatörerna redanförfogar över större delen av den utbyggnadsvärda vattenkraften. Enligtutrednuigen utesluter detta inte att domstolarna bör kunna bilda sig enuppfattning om vad en exploatör kan vara villig att betala för ytterligaretillskott för att få utbyggnadsvitsord. Intresse för sådana förvärv måstealltjämt antas föreligga. Del kan också finnas anledning för innehavare avstörre minoritetsandelar att utöka sitt innehav inför utsikterna all omsättadella i andelskrafl. Det föreligger med andra ord en konkurrenssituation somkan tänkas stimulera intresset för förvärv av outbyggd vattenkraft iexploateringsbara vattendrag. Det bör enligt utredningen alltså finnas vissamöjligheter alt grunda värderingen på prisjämförelser. En ersättning för ianspråktagenvattenkraft som bestäms på detta sätt kan sägas återspegla den nytta ellervinst som ett gemensamt tillgodogörande i allmänhet innebär. Om énprisjämförelse kan grundas på förvärv med anledning av det aktuellautbyggnadsprojektet kommer ersättningen att ha viss anknytning till företagetsberäknade produktionsvärde. Det nya systemet kan således inte anses innebäraatt man helt uppger den nuvarande metoden att uppskatta ersättning förianspråktagen vattenkraft med hänsyn bl. a. till den nytta som det gemensammatillgodogörandet medför för ersättningsgivaren. Värdetav den vattenkraft i utbyggnadssträckan som den byggande inte förfogar över fårantas komma att öka inför den förestående exploateringen. Det uppkommer då ensituation av det slag som avses i den s.k. influensregeln, nämligen att det ersättnhigsgrandande företaget skaparförväntnuigsvärden från vUka man kan böra bortse när ersättningen bestäms (seavsnitt 3.2.6).