prop · FX0397 · 1974-12-31 00:00:00 — Mera tveksamt är det ora raanockså kan bortse från all den kränkande effekten av ett beslut orafrihetsberövande i hög grad varierar med omständigheterna. Med förslagetsuppläggning är del visserligen konsekvent att i princip råte beakta sådanaförhållanden som den skadelidandes förflutna, t. ex. om han är tidigarestraffad eller ej. Däremot synes det mera diskutabelt om man bör låta saramaschablonbelopp utgå vid alla de olika formerna av frihetsberövande judiciella och administrativa oavsett om grunden är ett påstått brott ellerett påstått vårdbehov, och oavsett graden av publicitet kring beslutet. I såfall får raan räkna med att undanlagsregeln om beräkning efler lidandets artoch omfattning komraer att tillämpas betydligt oftare än den sakkunnige synesha avsett. Ensådan schablonisering som föreslagits, frarahåller korarailtén vidare, synesunder alla oraständigheter bara kunna grundas på betraktelsesättet att detlidande som beslutet medför är ringa i jämförelse med det som följer av självafrihetsberövandets verkställande, något som också synes ha varit utredningensraening. Men raan kan i så fall sätta i fråga om del är konsekvent all enligtde föreslagna norraerna längden av frihetsberövandet skall ha så mycket mindrebetydelse än det förhållandet, att ett frihetsberövande ägt rura. En sådanregel kan också raedföra stötande raotsättningar till fallet då ett kännbartoch uppseendeväckande frihetsberövande upphör inora elt dygn och därför integrundar någon ersättningsskyldighet enhgt lagen. Vadåter angår ersättningsbeloppens storlek påpekar korarailtén att förslagel gårul på en viss höjning av ersättningsnivån i rättspraxis rörande lag,oaktat ersättning nuraera skall utgå också vid raindre kränkandefrihetsinskränkningar och i fall där starka misstankar kvarstår mot denskadelidande. Av intresse är här en järaförelse med praxis rörande andra slagav ideellt skadestånd, närmast för sveda och värk. Enligt av trafikförsäkringsföreningen rekoraraenderadenorraer, sora HD godtagit sora utgångspunkt för värderingen (se senast NJA 1972s. 81), utgör ersättning i fall av svårartad skada vid sjukhusvistelse under enraånad . Vid frihetsberövande under sarama tidföreslås en gottgörelse av normalt 2 800 resp. . ; för blirersättningen . Särskilt om ersättningen främst skall avse del lidandesjälva frihetsberövandet raedför tycks dessa belopp påfallande högt tUltagna. Hovrätten över och anför allstandardiseringen av ersättningen för själsligt lidande eller obehag genora ettuttryckligt stadgande i lagen främst synes vara behövlig därför all reglerna äravsedda att ligga till grund för ett centraliserat förfarande. Enligthovrättens raening är en sådan handläggning oläraplig. Det finns inte någotskäl att frångå bestäraraelserna ora handläggning lag. I fråga oraadrainistrativa frihetsberövanden bör skadeståndslagens handläggningsreglergälla. Inteheller anser sig kunna tillstyrka alt ersättning inormalfallet skall utgå raed elt standardiserat belopp. Anledningen härtillär, alt del kan vara en betydande skillnad i delta hänseende mellan olikamänniskor i analoga situationer. Enligt styrelsen torde del vara ostridigt, atten tidigare ostraffad person oberoende av social ställning som bor på enmindre ort tillskyndas ett avsevärt större lidande vid ett oförskylltfrihetsberövande för t. ex. en inbrottsstöld än en gravt kriminaliserad personi en storstad. För den förstnämnde kan frihetsberövandet ur personlig ochsocial synpunkt medföra avsevärt men raedan della endast i ringa raån eller t. o. ra. inle alls behöver vara fallet för den sistnämnde. Ettgenoraförande av de föreslagna ersättningsreglerna i förevarande avseende kant. raedföra, att personer som lever under miserabla sociala förhållandenkan frestas all spekulera i att bli berövade friheten för attdärefter komraa i åtnjutande av den för dera generöst tilltagna ersättningen.Styrelsen anser därför alt ersättnrågen måste beräknas efter ettskälighetsavgörande i varje enskUt fall. Delta komraer visserligen att raedföraraer arbete för de beslutande rayndigheterna, raen å andra sidan lorde raankunna förvänta ett mindre antal ansökningar. Intet torde dessutom hindra, attden föreslagna schablonersällningen får ligga till gmnd för bedömningen av norraalfallen. Kammarrätten i ansluter sig till den föreslagnaprråcipen alt storleken av ersättning för själsligt lidande eller obehag inteskall kunna påverkas av ändringar i penningvärdet. Enligt kararaarrälten böreraellertid prråcipen utföras mera konsekvent än som skett i förslaget. Enligtdetta påverkas ersättning, som utgår på grund av domstolsbeslut, inte avändring i index som mträffat efter det att JK tog ställning till saken.Kararaarrälten föreslår i stället att ersättningen skall knytas till delbasbelopp sora gäller då ersättningen blir tillgänglig för lyftning. I de allraflesta fall lorde resultatet bli detsarama sora enligt utredningens förslag,eftersora del alldeles övervägande antalet ersältningsärenden får antas blislutreglerade av JK. 9 Statens ansvar för ersättningen finner det rimligt att staten påtar sigansvaret för del ökade ersättningsskydd som utredningsförslaget innebär ijäraförelse 10 1974.1 saml Nr 97 Prop.1974: 97 134 Koraraunens ansvar enligl skadeståndslagen kvarståremellertid och utredningens förslag om att staten ges regressrätt genteraotkoraraun avseende utgiven ersättning enligt den nya lagen för skada sorakommunen svarar för enligt skadeståndslagen synes därför rimligt. Den utökningav ersättning sora utredningsförslaget raedför i jämförelse medskadeståndslagen får däremot givetvis inte göras gällande regressvis. Landstingsförbundetframhåller att statens regressrätt gentemot kommun har en juridisk-tekniskbetydelse när del gäller förhållandet mellan ersättning enligt föreliggandeförslag och skadeståndslagen. Bestäraraelsen torde inte få någon störreekonomisk betydelse för landstingskora-raunerna. Förbundet noterar i dettasaramanhang utredningens anraärkning all staten av praktiska hänsyn kan finnadel lärapligt all avstå från att föra regresstalan. Polismästaren i StockholmframhåUer all statens räll till regresslalan raot försumlig tjänsteman ärmycket allmänt beskriven. Av betänkandet framgår att större regressrätt än vadsora raedgivits i skadeståndslagen ej varit avsett all införas. Del kanifrågasättas ora inle en hänvisning till skadeståndslagen bort intas i den nyalagen. Kammarrätten i Göteborganser alt den föreslagna bestäramelsen ora regressrätt för staten äröverflödig, eftersom skadeståndslagens bestämmelser ora regressrätt koraraeratt bh tillärapliga, även om den föreslagna lagen inle innehåller några regleri frågan. Med hänsyn till skadeståndslagens rigorösa krav för ansvarighet såvälfrån kommuns sora från anställds sida för beslutsskador har raan anledning atträkna med att regi"esskrav kan komraa alt aktualiseras bara i rena undantagsfall.Karamarrätlen anser dessutom att regresskrav från staten mot koraraun i principinte bÖr förekomma. Man bör emellertid kunna räkna med att sådana regresskrav,i den raån frågan över huvud taget blir aktuell, inle koramer att väckas.Enligt kammarrättens mening är frågan alldeles för liten för all motivera eltsärskilt undantag i lagstiftningen. Enligl hovrätten för Skåneoch är det i och för sig elt korrekt påpekande att staten genom attbetala ersättning enligt den nya lagen inträder i den rätt enliglskadeståndslagen som sökanden kan ha haft raot koraraun. En verksamhet för attåterkräva dylika belopp mellan stal och kommun synes eraellertid hovrätten varaen raenrågs-lös verksarahet på vilken allraänna raedel inte bör få offras. Utredningensförslag i fråga ora förfarandet vid prövning av ersält-nrågsanspråk tillstyrkseller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanser. Till dem som uttalarsig positivt om förslaget hör bl. a. JK, RÅ, länsåklagaren i ,kriminalvärdsnämnden och statskontoret. Tveksarahet raot förslagelkomraer till ullryck i yttrandena från utskrivningsnämnderna för Västmanlandsoch saml . Kammarrätten i ställer sigfrågande inför del regel-syslera sora byggts upp i fråga ora förfarandet ochföreslår att ersältningsärendena handläggs på sararaa sätt sora när det gälleranspråk mot staten enligt skadeståndslagen. Hovrätten över och Blekingeanser del självklart att JK själv eller genora annan rayndighet bör vara verk- Prop.1974: 97 135 särasora företrädare för staten i ersältningsärenden och föreslår att bestäramelsernahärom skall utgå. Statskontoret påpekar attförslaget i denna del nära ansluter sig till den ordning sora enligtkungörelsen 1972 r 416 gäller i fråga ora statsmyndigheternas skadereglerråg ivad avser s. k. beslutsskador. Vid sådant förhållande föranleder förslagetsförfaranderegel inle någon erinran från statskontorets sida. Enligtstatskontoret bör man raed den fömtsätta centrala handläggningen av allaifrågavarande ersältningsärendena genora JKrs försorg uppenbarligen räkna raedall en viss enhetlighet i praxis koraraer att skapas, inte rainst i vad gällerberäkningen av ersättningsbelopp i olika hänseenden. Enligt förslaget skall JKha räll att besluta ora ersättningar ulan någon beloppsraässig begränsning.Under hänvisning till den beloppsgräns intill vilkenJK äger besluta i ärenden rörande skadeståndsanspråk enligl nyssnärandakungörelse 1972r 416 vill statskontoret för sin del ifrågasätta ora råte en raotsvarandebegränsning lämpligen bör tUlämpas även på nu ifrågavarande oraråde.Ersättningsärenden avseende belopp sora överstiger näranda gräns torde i såfall liksora fallet är enligtkungörelsen 1972r 416 få hänskjutas till Kungl. En beloppsgränsi enlighet raed vad sålunda anförts bör enligl statskontorets raening raöta så raycketraindre betänkligheter sora det enligt vad i betänkandet anförts mera sällantorde bli fråga om annat än belopp av tämligen ordinär storlek. JK finner den föreslagnaordningen i sina huvuddrag ändamålsenlig för handläggning av hithörandeärenden. Det finns, framhåller JK, anledning tro att flertalet ärenden koraraeratt såsora utredningen syftat tUl vid utforraningen av handläggningsreglerna anhängiggöras hos JK och att väckande av dorastolsprocess koraraer all bli eltkorapleraent till JKrs prövning. I vissa enskildheter villJK anföra synpunkter på förslaget. Utredningen föreslår att JK skall, näranspråk av helt eller delvis ogillats, hänvisa sökanden att stäraraatill domstol. En sådan hänvisning ler sig naturlig, när frågan om ersättning äri bevishänseende eller i rättsligt avseende tveksam. På sararaa sätt förfaresinom ulsökningsrälten när tredje man, sora påslår bättre räll till utraättgods, får hänvisning att stärania, om han visat sannolika skäl för sittpåstående (69 § utsökningslagen). Står däreraot vid JKrs prövning helt klart,att ersättning ej kan komraa i fråga ora exerapelvis begärs ersättning för frihelsin-skränknrågsora ej orafattas av lagen eller fraraslälls anspråk på gottgörelse enligtlagen för en frihetsinskränkning sora blivit ersatt av en inskränknråg soraklart är av lika sträng art ter det sig oegentligt att låta JKrs beslut ora ogUlandeav anspråket åtföljas av en hänvisning att stäraraa. Även i dessa fall bör detnaturligtvis stå den enskUde fritt all gå till dorastol raed sitt krav, men detbör i så fall ske utan någon JKrs hänvisning i saken. Regeln ora hänvisningsynes JK kunna utgå och er-sältas raed en bestäraraelse ora alt efler JKrsbeslut doraslolsprövning kan ske under förutsältnråg att talan anhängiggörs inoraviss tid efter beslutet. Försilles denna lid föreligger processhinder. En sådanregel skulle kunna ha tillärapning även på fall sora enligl förslaget skall avvisasav JK. I bägge fallen skulle alltså den sökande ha att, ora han önskar rättsligprövning av sitt anspråk vid dorastol, vända sig till dorastol inora viss tidvid äventyr att hinder för talans upptagande inträder. Vid sådant förhållandebortfaller behovet av rättsraedel för alt överklaga avvisningsbeslut. Beträffande JKrs beslut i övrigt föreslås i betänkandetatt de inte skall kunna bli föremål för överklagande. Enligl vad JK påpekaravviker detta från vad sora gäller för skadereglerande rayndighets ställningstagandei ersättningsfrågor. Sådana parisbesked lorde kunna genora besvär överklagashos Kungl. Majrt raen också bringas under Kungl. Majrts prövning genora anraälaneller annan forralös klagan. Vad sålunda gäller för den statligaskaderegleringen är uttryck för en allraän princip inora förvaltningsrätten(jfr SOU 1964r 27 s. 116). Enligl JK torde inte skäl föreligga att för denaktuella speciallagstiftningen inta en annan ståndpunkt. RÅ finner utredningens förslag ora centraliseradhandläggning av ersältningsärendena innebära beslärada fördelar i förhållandetill gällande rätt. Han anser eraellertid att vissa detaljer i förslaget kandiskuteras. I likhet raed JK anser RÅ sålunda att regeln ora hänvisnråg till doraslolbör utgå och att sökanden i stället har att inora viss väcka talanvid dorastol ora han önskar ersättningsfrågan prövad enligt lagen. Denna regelbör också gälla ora JK ej prövat ärendet i sak. Utskrivningsnämndenför och befarar alt en central prövning av dessafrågor genora en enda myndighet kan komraa alt bli tämligen betungande. Har JKogillat ett anspråk, skall sökanden hänvisas all väcka lalan raot staten viddorastol. Näranden ifrågasätter lämpligheten av alt dorastol, sora i viss raånstår under JKrs tillsyn, på detta sätt får alt pröva JKrs beslut. för kan det inte uteslutas all besvärligautrednings- och bevisfrågor kan uppkoraraa i saraband raed prövningen aversättningsärendena, särskilt när del gäller ersättningens storlek och tUlämpningenav reglerna vid utskrivning. Vidare får raan, såsora även frarahålls ibetänkandet, räkna raed att den som anser sig ha lidit skada på grund avfrihetsinskränkning vill framställa ersättningsanspråk jämväl med stöd av dennya skadeståndslagen, vilken talan då skall föras vid domstol.Utskrivningsnämnden anser att det därför vore raest ändaraålsenligt och frånrättssäkerhetssynpunkt raest tilltalande ora ersättningsfrågor enligllagförslaget prövades av domstol eller alt i varje fall JK gavs möjlighet att,när han så finner lämpligt, hänskjuta frågor av detta slag till doraslolsprövning och avgörande. Kammarrätteni säger sig i och för sig inte ha något att erinra mot alt JK i förstahand anförtros prövningen av anspråk på ersättning enligl den föreslagna lagen.Det re;gelsystera sora i lagen byggts upp kring denna prövning ställer sig eraellertidkararaarrälten frågande inför. Enligl kararaarrätlens uppfattning saknas skälför att konstruera JKrs ställning när det gäller ifrågavarande ärenden påannorlunda sätt än i fråga ora anspråk raot staten enligt skadeståndslagen,dvs. sora skadereglerare och förhandlingspart på den statliga sidan. Delta betyderalt det i den föreslagna lagen i princip inte behövs några regler ora JKrs verksarahetpå ifrågavarande oraråde (jfr prop 1972r 5 s. 386). Del torde dock vara raotiveratatt i lagen behålla en upplysning för de ersättningssökande ora vilken statlig rayndighetsora raan i första hand bör vända sig till. Rent allraänt vill kammarrätten varna för att bygga upp eltsärskUt förfarande beträffande ifrågavarande typ av ersättningar. Redan deföreslagna reglerna vittnar om att ett sådant särskUt förfarande drar med sigbehov av saraordningsarrangeraang raed närliggande rättsinstitut och särskilda fullföljdskonslruktioner, allt koraplikationer och problem Prop.1974: 97 137 soraundviks ora raan håller sig tUl det gängse mönstret. Liknande synpunkter fraraförsav hovrätten över och . Interneringsnämndenframhåller alt, ora någon väcker talan om ersättnråg enligt den föreslagnalagen vid dorastol i stället för att vända sig till justitiekanslem, raålet koraraeratt handläggas i vanlig ordning med JK sora svarande. Den enskUde kan därvid koraraaatt gå raisle ora fördelar i fråga ora utredningen ra. sora skulle vinnas orafraraslällning gjorts hos JK. Enligt nämnden kan det ifrågasättas ora inte i eltfall av detta slag raan borde bereda den enskilde som kanske av förbiseendevänt sig direkt till domstol raöjlighet att göra fraraslällning till JK ochlåta raålet vila i avbidan på handläggningen hos denne. Kammarrätteni vill starkt ifrågasätta behovet av särskilda preskriptionslider närdet gäller ersättningsanspråk enligl den föreslagna lagen. Visserligeninnehåller lag särskilda preskriptionsregler, men delta kan knappastvara tillräckligt skäl för att i den föreslagna lagen avvika från den gängseregleringen. Så t. ex. saknar skadeståndslagen särskUda preskriptionsregler. raån de föreslagna preskriptionsreglerna raoliveras, kan karamarrätten intefinna motiveringen övertygande. Att ersättningsfrågan rent teoretiskt kan koraraaatt stå öppen upp till i förevarande slag av ärenden synes inte vara enstörre nackdel än i en raängd andra typer av ersättningsärenden, där de allraännapreskriptionsreglerna gäller. Inte heller arguraentet, att raan raed hänsyntill eventualiteten av ett rättsanspråk enligt skadeståndslagen har behov avsnabba avgöranden av ersättningsanspråk enligt den nya lagen, synes bärande.Enligt kararaarrätlens raening måste näranda eventualitet koraraa all höra tillde absoluta sällsynthelerna. Slutligen frarahåller kararaarrälten att del tersig motbjudande att vägra ersättning för obefogad frihetsråskränkning på dengrunden att sökanden inte iakttagit en relativt snävt.tilllagenpreskriptionstid. LOanser att tre månaders preskriptionstid för framställning av ersättningsanspråkär för tillvaralagande av den lagstadgade ersättnrågsrätten. EnhgtLOrs raening bör skyldighet föreligga att, så snart en frihetsinskränkningvisat sig vara obefogad, upplysa den berörde om hans lagenliga rättigheter.Man torde nämligen mera sällan kunna utgå från alt människor i allraänhet harkännedom om en lag av ifrågavarande slag. LO föreslår därför att regeln ompreskriptionstiden ändras på så sätt att en preskriptionstid om rainst 6 raånadergäller från tidpunkten då vederbörande genora behörig rayndighets försorg fårkännedora ora sina rättigheter enligt lagförslaget särat alt preskriptionstidenför del fall vederbörande inte kan nås med denna upplysning bestäras till tvåår. ifrågasätter ora inte en regel ora upplysningsplikt röranderättigheterna enhgt den föreslagna lagen borde införas. Upplysningen börläranas på ett språk sora den berörde förstår. Länsåklagareni och frarahåller att den begränsnråg sora nu gäller genoraatt kvarstående raisstanke utesluter ersättning torde verka i hög gradbegränsande på antalet ersättningsyrkanden. Bortfaller denna inskränkning och ersältnmgsmöjUghelernaäven i övrigt utvidgas, torde man kunna förvänta att antalet av ifrågavarande Prop.1974: 97 138 ärendenkoraraer att stiga väsentligt. Länsåklagaren instämmer dock i utredningensantagande alt de direkta kostnader sora kan föranledas av förslaget inle skullebli överhövan betungande för statsverket. Länsåklagaren frarahåUer eraellertidatt de nya ersällnrågsreglerna i förening med andra ändrade processuellabestämmelser kan åstadkomma att såväl beslut angående tvångsmedel sora fällandedoraar överklagas i belydUgt större utsträckning än särat alträttsväsendel därigenora kan koraraa alt utsättas för betydande påfrestningar.Liknande synpunkter fraraförs av länsåklagaren i . Socialstyrelsenifrågasätter uttalandet i betänkandet att antalet ärenden inte kan väntas blisärskilt stort. I beaktande av all antalet intagningar enligt LSPV årligenutgör cirka 23 000, torde raan kunna vänta sig ett relativt stort antal ärendenenbart inora denna kategori, låt vara alt de flesta efter vederbörlig handläggnråginte koraraer att föranleda någon ersättning. Detta bör beaktas vid bedöraningav vilka resurser sora erfordras för adrainislrering av den föreslagna lagen. 1974: 97 139 Bilaga 3 (Det remitterade förslaget) Lagom ersättning vid frihetsinskränkning Den sora har varit häktadpå gmnd av raisstanke ora brott eller som till följd av sådan raisstanke under raerän i sträck har varit anhållen, underkastad reseförbud, intagen på rättspsykiatriskkhnik, lagen i förvarsarrest eller tagen i förvar genora beslut av befälhavarepå fartyg eller luftfartyg eller av beskickning eller konsulat har rätt tillersättning av staten, ora 1. frikännande dora raeddelas förgärningen, 2. åtalet avvisas eller avskrives, 3. förundersökning avslutas utanatt åtal väckes eller, såvitt gäller förvarsarrest, beslutet härom upphävesutan att målet hänskjutes till rättegång eller disciplinstraff ålägges, eller 4. beslutet om frihetsinskränkningefler överprövning, överklagande eller besvär över doravilla upphäves ellerersattes av beslut sora innebär raindre ingripande åtgärd. Densom har varit häktad eller under raer än i sträck har varit anhållenmed stöd av 24 kap. 1 § har järaväl rätt tiU ersättning, oragärningen i doraen hänföres under sådant lagrum att häktning icke kunnat skeannat än enligt 2 § sararaa kapitel och det icke har förelegat sådana fömtsättningarför häktning sora anges där. För rätt till ersättning på grund av anhållandefordras dessutom att det inte heller har förelegat omständighet som anges i 24kap. 5 § andra stycket . Den sorahar undergått fängelse, förvandlingsstraff för böter eller fritidsstraff ellervarit inlagen i av behandling enligt 28 kap. 3 §brottsbalken, ungdorasfängelse eller internering har rätt till ersättning avstaten, om påföljden efter överklagande, resning eher besvär över doravUla undanröjeseller ersattes av raindre ingripande påföljd. Detsararaa gäller den sora eflerförordnande av dorastol har undergått sluten psykiatrisk vård eller vård ispecialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. Densom i annat fall än som anges i 1 eller 2 § till följd av beslut vid rayndighetsutövninghar varit berövad friheten har räll tUl ersättning av staten, ora del finnesuppenbart att frihetsberövandet var ulan grund. Rätttill ersättning föreligger ej, ora den sora varit utsatt för frihetsinskränkningensjälv uppsåtiigen har föranlett denna. Har han sökt undan- Prop.1974: 97 140 röjabevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning eller, i fall sora avses i1 §, sökt undandra sig förundersökning eller lagföring, utgår ersättning endastora del finns synnerliga skäl. RätttUl ersättning föreligger ej heller, om det i annat fall raed hänsyn tUl oraständigheternaär oskäligt att ersättning utgår. Ersättning får dock ej vägras pä den grandalt raisstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd. Ersättningutgår för utgifter, förlorad arbetsförtjänst och lidande. Ersättningenfår nedsättas efter vad sora finnes skäligt, ora liden förfrihetsinskränkningen har avräknats eller eljest beaktats vid fastställande avbrottspåföljd. Anspråkpå ersättning får ej överlåtas till annan innan ersättningen blivit slutligt bestärad. Utgårersättning enligl denna lag och har den ersätlningsberältigade rätt tillskadestånd av annan, inträder staten i raotsvarande raån i hans rätt. Dennalag träder i kraft , då lagen (1945r 118) om ersättning i vissafall åt oskyldigt häktade eller dömda ra. skall upphöra att gäUa. Dennya lagen gäller även i fråga ora frihetsinskränkning sora har skett föreikraftträdandet och som icke har upphört . I övrigt tillämpas äldrebestäraraelser beträffande frihetsinskränkning som har ägt rum föreikraftträdandet. Utdragav protokoll, hållet i lagrådet . Närvarande: justitierådet , f. d. regeringsrådet , regeringsrådetPAULSSON, justitierådet . den 20 raars 1974 tillhandakorarael utdrag av protokoll Över justitieärenden,hållet råför Hans Majrt Konungen i statsrådet , har Kungl.Majrt förordnat, att lagrådels yttrande skall inhämtas över upprättat förslagtill lag om ersättning vid frihetsinskränkning. Förslaget,sora finns bilagt detta protokoll, har inför lagrådetföredragits av hovrättsassessorn . I remissprotokoUet harrörande förhåUandet mellan skadeståndslagens regler och reglerna i den nuföreslagna lagen gjorts uttalanden sora läranar rum för viss tvekan om vad somåsyftas. Lagrådet vill med anledning härav frarahålla, att raan måste utgå frånall det ej sällan, bl.