prop · FX03144 · 1974-12-31 00:00:00 — Inom majoriteten förfäktas tre olika meningar, nämligen att hovrättskall kunna vid behov till sin ordinarie sammansättning adjungera tekniskledamot hämtad ur en av Kungl, Maj:t utsedd krets av kvalificerade tekniker ochekonomer, att hovrätt skall kunna vid behov tillföra erforderlig teknisksakkunskap som sakkunnigbevisning och att i hovrätt skall, i utsträckning istort sett enligt förslaget, kunna ingå teknisk ledamot som hämtas ur en kretsutsedd av Kungl, Maj:t, Sitt ställningstagande stöder hovrätten på förutomden tidigare refererade bedömningen av behovet angelägenheten att tillhovrätt kunna knyta den sakkunskap som i det särskilda fallet är mest lämplig.De ledamöter som förordar alternativet sakkunnigbevisning åberopar dessutomrättssäkerhetsskäl och anser att tillräckliga skäl inte föreligger att frångågrundprincipen om enhetligt sammansatta domstolar, Remissinstanserna godtar genomgående de föreslagna kompetenskraven. förordar dock, mot bakgrunden av hittillsvarandeerfarenheter i fastighetsdomstolarna, att den dubbla kompetensen (bådefastighetsbildning och fastighetsvärdering) blir lagfäst. och berör bådadet förhållandet att det ofta förekommer en specialisering på antingen fastighetsbildningeller fastighetsvärdering. Samfundet tar detta till intäkt för att det ärviktigt att antalet fastighetsråd blir tillräckligt för att båda områdena skallbli väl företrädda av experter. Föreningen bedömer det möjligt att främst inom lantmätarkårenfå en kvalificerad rekrytering till tjänsterna. Att den föreslagna kompetensen inte tar sikte på allatyper av tekniska frågor, t,ex. inte täcker miljöskyddsområdet, understryks av Sieahovrätt, och hovrätten för . sådan erfarenhet finns hos vattenrättsråden och förordaratt en överkapacitet hos dessa skall kunna tas i anspråk för hovrättshandläggning av miljöskyddsmål och också vissa expropriationsmål, där likartadefrågor kan uppkomma, samt att möjlighet skapas att använda vattenrättsråd ocksåvid förfall för fastighetsråd eller som förstärkning av fastighetsrådskadern,anser vattenrättsråden inte besitta erforderlig erfarenhet förhela miljöskyddsområdet (t,ex, luftförorening och buller) och ifrågasätter ominte möjlighet bör öppnas att i vissa fastighetsmål i stället för tekniskledamot särskilt förordna annan tekniker med speciell kompetens på det aktuellaområdet, 4.2.4 Antalet tekniska ledamöter Utredningsmannens beräkningar och slutsatser godtas sågott som undantagslöst av remissinstansema, dock med konstaterande att varjeberäkning av den framtida måltillströmningen är osäker. Också statskontorettillstyrker förslaget. Enligtstatskontorets mening är det väsentligt att antalet tjänster blir något mindreän vad som behövs för att täcka det faktiska behovet, eftersom en eventuellöverkapacitet av tekniska ledamöter inte kan utnyttjas för annat ändamål inomhovrätten. Det måste därför även i fortsättningen finnas en möjlighet förhovrätten att förutom de tekniska ledamöterna även utnyttja extra inkalladteknisk expertis för att klara toppar i arbetsbelastningen för de ordinarieteknikerna. Genom teknikertjänsterna kommer behandlingen av fastighetsmål ihovrätten att effektiviseras. Behovet av att anlita utomstående tekniskexpertis kommer att minska kraftigt genom inrättandet av fastateknikertjänster. Besparingen härigenom kan dock inte förväntas motsvarakostnaderna för de tre teknikertjänsterna. Inrättandet av dessa tjänster kandärför inte motiveras från rationaliseringssynpunkt utan måste, för att görasnu, kunna motiveras av andra faktorer. Utan att ta ställning till sådana avutredningen behandlade faktorer bedömer statskontoret att praktisk erfarenhetav tekniska ledamöters deltagande i fastighetsmål i hovrätten måste vara avstort värde för de pågående utredningarna om hovrättsorganisationens utformning. Hovrättenöver och förutsätter att ytterligare teknikertjänster omgåendekommer att inrättas om utredningsmannens beräkningar av teknikerbehovet visarsig alltför snävt tilltagna. ifrågasätter om inte det föreslagna antalet treär för litet. Samfundet befarar att ett så litet antal kan leda tillsvårigheter att få målen handlagda . Föreningen finner beräkningen 60-70mål/år alltför optimistisk med hänsyn bl.a. till att teknisk ledamot förutsättsbetjäna flera hovrätter och anser att antalet bör vara minst fyra. Föreningenfinner det vara naturligt att man vid osäkerhet om behovets storlek vill vara försiktig vid den första utbyggnadenmen anser att en fördel med att redan från början inrätta fyra tjänster skullevara att man vid tillsättningen kan begränsa en eller ett par tjänster till ihuvudsak fastighetsbildnings- eller fastighetsvärderingsfrågor och därmed lockasökande med mycket stort kunnande inom ena området men mera begränsat i detandra. Att detföreslagna antalet är för stort anser å andra sidan hovrätten för VästraSverige. Enligt hovrättens mening är den i utredningen beräknade årskapaciteten60-70 mål för liten för att motivera en tjänst. Hovrätten gör en jämförelse medrotelinnehavare i hovrätten som deltar i cirka 250 avgöranden, - Enmöjlig lösning är att begränsa den fast anställde teknikerns medverkan till demest komplicerade målen och ge hovrätterna större frihet att avgöra om debehöver tekniker eller ej, I sådant fall borde det kunna vara till fyllest meden tekniker, 4.3 Frågan om koncentration av målen Förslaget tillstyrks av alla remissinstanser utom enminoritet av . Från de tillstyrkande instansernas uttalanden kannämnas följande. Hovrätten över och vill än kraftigare än utredningsmannenunderstryka fördelarna med att målen fördelas på alla hovrätter. Hovrätten förVästra understryker den utarmning och försämring av utbildningen somen koncentration skulle betyda för hovrätt som miste fastighetsmålen, vilkainnehåller central juridik. Hovrätten för Nedre trycker på förutomdomarutbildningen och domarnas kompetens också de praktiska svårigheterna vidhandläggning i en enda hovrätt av mål för hela landet. Hovrätten för ÖvreNorrland fäster vikt vid sambandet mellan fastighetsmålen och andra mål som rörlikartad materia, t.ex. mål om bodelning där fast egendom ingår i boet och målav allmänt civilrättslig natur, exempelvis mål om skadestånd när fastighetskadats genom sprängning eller eldsvåda, och påpekar att det vid avgörandet avsådana mål är av stort värde att domarna har erfarenhet av fastighetsmål. Flera remissinstanser anser att frågan bör omprövas närdet blir aktuellt att pröva frågan om handläggning i överinstans av vattenmåloch hyresmål, t.ex. (majoriteten), statskontoret och vattenlagsutredningen.Fastighetsrådens förening, som uttalar sig i samma riktning, antyder att enkoncentration till tre hovrätter skulle kunna vara motiverad med hänsyn tilldet av utredningsmannen beräknade målantalet motsvarande cirka elva rotlar. LRFanser att en enda överdomstol skulle medföra uppenbara fördelar. (majoriteten), som menar att fastighetsmålenbör såsom fördelas på samtliga hovrätter i vart fall till dess fråganom handläggningen av vattenmål och hyresmål avgjorts, gör också ett hypotetisktställningstagande utan att avvakta utredningsarbetet i fråga om vatten- och hyresmålen och finner övervägande skäl talaför en fördelning av målen på alla hovrätterna. I andra hand förordar hovrättenför detta fall en koncentration till tre hovrätter. Nio ledamöter av avstyrker förslaget ochförordar en koncentration redan nu till tre hovrätter. En sådan lösning skulleenligt dessa ledamöters mening medföra att de domare som handlägger fastighetsmålhuvudsakligen ägnade sig åt detta område och skulle också innebära attutbildnings- och rekryteringssynpunkterna tillgodosågs i rimlig omfattning. Fördenna lösning talar också enligt ledamöternas mening starka organisatoriskaskäl eftersom de hovrätter som handlägger fastighetsmål med en sådan lösning iprincip kunde disponera över en egen tekniker. De praktiska svårigheter somuppstår när hovrätterna skall dela på tekniker har enligt deras mening intebeaktats tillräckligt av utredningsmannen. De anser att den på goda grunderföreslagna ordningen att teknikern deltar i alla stadier av handläggningen ipraktiken inte torde kunna genomföras om inte varje hovrätt har tillgång tillegen tekniker. För en lösning enligt alternativ 2 talar också behovet av enallmän organisatorisk förstärkning av mindre hovrätter. 4.4 Tekniska ledamöters inordnande ihovrättsorganisationen Samtliga remissinstanser ställer sig i huvudsak positivatill förslaget. Åtskilliga remissinstanser förutser dock praktiska svårighetervid anordnandet av de teknikers tjänstgöring som skall vara fördelad mellanflera hovrätter. 4.5 Domförhets- och handläggningsfrågor När det gäller måttet av teknisk ledamots deltagande anserSvea hovrätt, , hovrätten över och , sex ledamöter avhovrätten för samt hovrätten för att förslagetinnebär ett alltför kategoriskt krav på teknisk ledamots deltagande. Detföreslås att ordet 'uppenbarligen' får utgå eller att det öppnas möjlighet förordföranden att förordna om handläggning utan tekniker, om målets beskaffenheteller annat särskilt skäl föranleder detta. En ledamot av hovrätten för VästraSverige anser att teknisk ledamots medverkan bör vara obligatorisk i allafastighetsmål (med bortseende från rättegångsfrågor och frågor av formellnatur). Det kan enligt hans mening inte vara lämpligt att hovrätten från falltill fall bestämmer om teknisk ledamot skall medverka eller ej. Olika praxiskan komma att utbildas i detta hänseende och synpunkter kommer säkert inte attsaknas från parter och ombud. påpekar att reglerna om handläggningav fastighetsmål bör utformas med utgångspunkt bl.a, i att fastighetsdomstoloch hovrätt kan få komma att pröva även ärenden enligt bostadssaneringslagen(1973:531). Kommittén förordar att sådana ärenden i sammansättningshänseendejämställs med hyresmål. Rättens sammansättning vid prövning av frågan huruvida eneller flera tekniska ledamöter skall delta i avgörandet berörs av ,hovrätten över och och hovrätten för . Sveahovrätt och hovrätten över och anser att lagförslaget på dennapunkt kan ge anledning till tvekan om på vilket sätt rättens sammansättning skallbestämmas, anser att beslutet bör ankomma på ordföranden.Hovrätten över och påpekar att i andra reglerade situationer men ej i den här aktuella föreskrivs att ordföranden prövar frågan.Motsättningsvis skulle väl följa att prövningen i detta fall ankommer påvederbörande avdelning. Enligt hovrättens mening bör ordföranden i en kollegialdomstol inte ha en sådan bestämmanderätt som föreslagits i paragrafen.Prövning av frågan om rättens sammansättning bör ankomma på rätten i densammansättning rätten har dä frågan företages. Också hovrätten för VästraSverige förordar uttrycklig föreskrift om vem det skall tillkomma att avgöraom teknisk ledamot är behövlig eller ej. Beslut i saken bör ankomma påvederbörande hovrättsavdelning. Detsamma bör gälla beslut om att inkallateknisk ledamot i arrende- och hyresmål, 4.5.2 Teknisk ledamots medverkan i handläggningen Den föreslagna regeln om undersökning på marken harföranlett några uttalanden. Hovrätten för anser det olämpligtatt en undersökning på platsen, som skall läggas till grund för hovrättensavgörande, utförs av den tekniske ledamoten ensam eller tillsammans medreferenten. Det skulle dels medföra en stark överbetoning av den tekniskeledamoten, dels bryta mot den grundläggande principen att samtliga domare imålet skall ha tagit lika del av det som skall läggas till grund föravgörandet. Skall hovrätten själv informera sig om förhållandena på platsen,bör det ske vid syn där samtliga dömande ledamöter är närvarande. Ocksåhovrätten övet och , som dock inte vill motsätta sig förslaget idenna del, är tveksam till att institutet undersökning på platsen införs ihovrättsprocessen och ser detta som en genombrytning av omedelbarhetsprincipen.Hovrätten förutsätter att det nya institutet kommer att tillämpas medförsiktighet och att förslaget kombineras med en uppmjukning av bestämmelsernaom syn i fastighetsmål i hovrätt. konstaterar att enmotsvarande bestämmelse redan finns för fastighetsdomstolarna men anser attäven en lagfaren ledamot av domstolen, förslagsvis den ledamot som tilldelatsmålet, som regel bör delta vid undersökningen,eftersom tekniska frågor och värderingsspörsmål i målen måste bedömas inom enjuridisk ram. Förslagets reglering avdelgivning av utredning berörs i några remissyttranden. Hovrätten över Skåneoch anser att den föreslagna bestämmelsen inte behövs eftersom dennaordning skall iakttagas enligt allmänna processudla grundsatser. Hovrättenpåpekar också att motsvarande bestämmelse inte har ansetts behövlig förfastighetsdomstolarnas del, 1 anslutning till denna fråga påpekar hovrättenvidare att här avsedd utredning synes böra verkställas, inte som uttalats ibetänkandet 'i anslutning till överläggning till dom eller beslut' utan utomi rena undantagsfall på ett stadium av handläggningen.Domareföreningen förordar att förslaget i denna del görs tillämpligt också förfastighetsdomstol. invänder mot förslaget att domstolen avrättssäkerhetsskäl inte bör ges möjlighet att till grund för dom eller beslutlägga sådant material som parterna inte haft tillfälle att yttra sig över, Hovrättenför har två anmärkningar att framställa beträffande de föreslagnaövergångsbestämmelserna. Reformen har föreslagits skola träda i kraft den 1juli 1974, Enligt hovrättens mening är det ägnat att förebygga misstag ochosäkerhet, att nya bestämmelser träder i kraft vid årsskifte, Naturligen kansärskilda skäl föranleda ikraftträdande , men sådana skäl harinte förebragts i förevarande fall, - För att undvika att handläggning måstegöras om bör äldre bestämmelser gälla, även om blott syn eller muntligt förhörhållits innan lagen trätt i kraft. Den enklaste och klaraste regeln synesemellertid vara, att alla mål som kommit in till hovrätt före lagensikraftträdande skall handläggas enligt äldre lag, Någraremissinstanser har framfört synpunkter på utformningen av utredningsmannenslagförslag. Med konstaterande att RB:sbestämmelser är tillämpliga, om annat inte särskilt föreskrivs, förordar Sveahovrätt, och hovrätten för Nedre att bestämmelserna i 138 utformas så att man, inom ramen för domförhetsreglerna i RB, endast reglerardomstolens sammansättning. Enligt mening bör dock denna lösningföranleda ett tillägg i 2 kap, RB, motsvarande bestämmelsen i 1 kap, 8 § sammabalk, anser att 1 8 tredje och fjärde styckena iförslaget kan utgå som obehövliga. Hovrätten över och , som anser att de föreslagna bestämmelsernai 13 8 är alltför restriktiva och onödigt detaljerade, ifrågasätter om inte detavsedda syftet, att främja enhetiighet i rättstillämpningen ochhandläggningsformerna mellan de olika hovrätterna, kan vinnas genom ettmotivuttalande. Påredigeringen av 13 8 anför några hovrätter vissa ytterligare synpunkter. Domareföreningenredovisar betänkligheter inför beteckningen fastighetsmål, som föreningenanser vara alltför vidsträckt. 5.1Hovrätts sammansättning i fastighetsmål 5,/, / Reformbehovet 1samband med underrättsreform ägnades rättskipningen i fastighetsrättsligamål särskild uppmärksamhet. Främst motiverades detta av att den nyafastighetsbildningslagen (1970:988, FBL) stod inför sin tillkomst. Det gälldeatt skapa lämpliga domstolar för fastighetsbildningsmål. Frågan löstes på detviset att fastighetsdomstolar inrättades för handläggningen av sådana mål iförsta instans. Dessa domstolar gjordes inte fristående utan knöts till denallmänna underrättsorganisationen genom att vissa tingsrätter utsågs att prövamålen. 1 princip finns en fastighetsdomstol för varje län. Genomkoncentrationen av målen till ett begränsat antal domstolar önskade man uppnåatt domarna i ökad utsträckning kunde ägna sig åt denna typ av mål och förvärvastörre sakkunskap än vad som förut i regel varit möjligt. För att ytterligare förstärkafastighetsdomstolarna tillfördes domstolen teknisk sakkunskap i den formen attledamot med sådan sakkunskap blev fast knuten till domstolen. Fastighetsdomstolarnaskompetens är inte inskränkt till fastighetsbildningsmål. Redan viddomstolarnas tillkomst fanns också expropriationsmål och miljöskyddsmål iblickfältet. Under det inledande skedet fram var miljöskyddsmålendock fastighetsdomstolarnas enda uppgift. Efter hand har domstolarnas kompetensvidgats till att omfatta ett stort antal typer av mål med fastighetsrättsliganknytning. Även ärenden som har samband med sådana mål prövas avfastighetsdomstolarna. Fastighetsdomstolsreformenföranledde inte någon ändring i fråga om hovrätts handläggning av mål ochärenden som fullföljs från fastighetsdomstol (i det följande benämndafastighetsmål). Fastighetsmålen prövas av hovrätt i den sammansättning somgäller för tvistemål i allmänhet, dvs. av minst fyra lagfarna ledamöter.Behovet av teknisk sakkunskap rörande t.ex,fastighetsbildning och fastighetsvärdering får tillgodoses enligt (RB) allmänna regler om sakkunnigbevisning. Varje hovrätt prövar mål somfullföljs från fastighetsdomstol inom hovrättens ordinära domsområde. Deskäl som ligger bakom förstärkningen av den första instansen i fastighetsmålgör sig gällande också i fråga om hovrätts överprövning av underrätternasavgöranden i sådana mål. tillkallades en utredningsman för att närmareundersöka frågan. Utredningsmannen avlämnade följande år betänkandet (Ds Ju1973:15) Överinstans till fastighetsdomstol, I betänkandet föreslås att hovrättvid sin handläggning av fastighetsmål skall ha tillgång till teknisk sakkunskapoch att teknikern i hovrätt liksom i fastighetsdomstol skall ha ställningsom ledamot i domstolen med fast tjänst. Med undantag för bl,a, hyresmålföreslås hovrätt normalt skola bestå av tre lagfarna ledamöter och en tekniskledamot i fastighetsmål. Enligtutredningsmannens mening talar främst omfattningen och den växande betydelsenav tekniskt betonade frågor för att hovrätt bör vara lika väl i fråga omteknisk sakkunskap som underrätt. Även hovrätternas mer utpräglade ställningsom sista instans i många av dessa mål , då skärpta regler omfullföljd till högsta domstolen infördes, pekar i samma riktning. Ettytterligare skäl för en reform är enligt utredningsmannen överlantmätarensgenom FBL mer markerade partsställning, vilken medfört att domstolen intelängre som enligt äldre lagstiftning kan tillgodogöra sig dennes kunskaper imålen. De positiva erfarenheterna av tekniska ledamöter i andra typer av måloch i olika instanser visar också att medverkan av tekniker bl,a, kan utgöra enstimulans för juristledamöterna och öka deras förståelse och intresse förtekniska frågor. Utredningsmannensförslag har vid remissbehandlingen fått ett positivt mottagande. Såväl dedomstolar som andra myndigheter och organisationer som hörts tillstyrker iallmänhet förslaget. Majoriteten i hovrätten för och treledamöter av är dock kritiska. Från dessa håll ifrågasätts behovetav en reform och förs fram förslag om att teknisk sakkunskap skall tillförashovrätt i fastighetsmål på annat sätt än det som utredningsmannen anvisar.Minoriteten i menar vidare att ställning till frågan bör tas förstnär vattenlagsutredningens förslag rörande vattenrättskipningens organisationhar lagts fram. Föregen del vill jag först erinra om att fastighetsmålen ofta rör frågor av storbetydelse för såväl samhället som den enskilde. Vid fastighetsdomstolsreformenhar av bl,a, detta skäl lagts särskild vikt vid att de underrätter som skallhandlägga sådana mål har en mycket kvalificerad sammansättning (prop, 1969:44 s,208 och 211-213), Detta krav har inte ansetts uppfyllt om inte i domstoleningår en ledamot med speciell sakkunskap på området. Ledamotens uppgift hardärvid inte avsetts vara att fungerasom expert i vissa speciella frågor av betydelse för målets utgång utan att medsin sakkunskap medverka till en riktig bedömning av det material som har kommitfram i målet och till en lämplig utformning av domstolens avgörande. Deprincipiella skäl som enligt vad nu nämnts ligger bakom förstärkningen avunderrätternas ställning i fastighetsmål har otvivelaktigt giltighet också förhovrätt som överinstans i sådana mål. En liknande ordning har också tidigareinförts beträffande hovrätt som fullföljdsinstans i vissa andra typer av mål,nämligen vattenmål och patentmål. Erfarenheterna från den speciellasammansättningen av hovrätt i sådana mål är goda. Detsamma gällerfastighetsdomstolarna i deras förstärkta sammansättning. Redan med hänsyn tilldet nu anförda finns enligt min mening starka motiv för att pröva enmotsvarande ordning för hovrätt som överinstans i fastighetsmål. Närdet gäller att ta ställning till behovet av en sådan reform bör naturligenockså vissa andra omständigheter beaktas, I fråga om fastighetsmålensbehandling i högre instans kan visserligen sägas att målen där är bättreutredda och tvistefrågorna mer klarlagda än vid handläggning i underrätt.Emellertid gäller också att mål som förs till högre instans typiskt sett är merkomplicerade och i högre grad av principiell betydelse. De tekniska frågor somkommer till bedömande i hovrätt är därför inte lättare att handskas med för delagfarna domarna än motsvarande frågor i underrätt. Jag ansluter mig därförtill utredningsmannens uppfattning att det är nödvändigt att hovrätterna ärminst lika väl rustade som underrätterna beträffande teknisk sakkunskap ifastighetsmål. Detta gäller så mycket mer som hovrätterna genom den för någraår sedan vidtagna skärpningen av reglerna om vidare fullföljd i praktiken fåtten mera markerad ställning som slutinstans i många mål. Genominförande av teknisk sakkunskap i hovrätt torde man kunna räkna medvissa arbetsekonomiska vinster. Ett fortlöpande samarbete mellan lagfarnaledamöter och tekniker kan medföra ett ömsesidigt berikande av ledamöternaskunskaper på deras specialområden. Ett sådant samarbete är också ägnat atteffektivisera domstolens processledning. Att en tekniker kommer in ihandläggningen på ett tidigt stadium bör kunna medföra att frågor som har ettdominerande tekniskt inslag snabbare klarläggs. Dekritiska synpunkter på utredningsmannens bedömning av tekniska frågorsomfattning och beskaffenhet i hovrätt som förts fram vid remissbehandlingenrör enligt min mening i realiteten mera grundvalen för fastighetsdomstolsreformenän den nu aktuella frågan om målens behandling i andra instans. Som jag redannämnt, äger de principiella motiven för förstärkningen avfastighetsdomstolarnas sammansättning samma styrka beträffande fullföljdsinstansen.Någon säker prognos rörande tillströmningen av fastighetsmål till hovrätternakan visserligen av olika skäl inte göras.Man torde här vara hänvisad till en förhållandevis grov uppskattning. Dettaförhållande kan dock inte tas till intäkt för att man nu skulle underiåta attgenomföra en från allmänna utgångspunkter väl motiverad reformering av hovrättssammansättning i fastighetsmål. Jag vill dessutom erinra om att en ny teknisktbetonad uppgift lagts på domstolarna genom institutet utredningsbeslut sominförts genom expropriationslagen (1972:719, ExL), Det torde också förekommaatt ny teknisk utredning förs in i målet av parterna under handläggningen ihovrätt. Jaganser det följaktligen angeläget att hovrätt på sätt utredningsmannenföreslagit förstärks med en teknisk ledamot vid handläggningen av fastighetsmål.En sådan ordning strider inte mot den grundläggande processudla grundsatsenatt alU material som läggs till grund för domstolens bedömning av målet skal.öppetredovisas för parterna. Dessa bör givetvis ges tillgång till och tillfälle attyttra sig över sådant material som kan komma ut av teknikerns medverkan idomstolens arbete. Detär uppenbart att teknisk ledamot som är fast knuten till domstol och har helasin verksamhet förlagd dit inte kan förväntas täcka hela det tekniska kunskapsområdesom kan aktualiseras i fastighetsmål. Som jag redan tidigare klargjort skallemellertid denne inte heller fylla en så specialiserad funktion.