prop · FX03166 · 1974-12-31 00:00:00 — En felbedömning av ägaren kanföranleda straff- och förverkandepåföljd. För att ge acceptabelt rättsskyddmåste ett strandskydd kunna hänföras till preciserade strandområden som på ettlättbegripligt sätt kan kungöras för allmänhet och markägare. Strandskyddet bördärför enligt styrelsen begränsas till sådana strandområden som är välbelägnaoch har kvalitet för bad och friluftsliv. i län anser attdet inte finns något behov av generellt strandskydd när kommunerna efter nugenomförda ändringar i BL kan pröva lokaliseringen av all nybebyggelse. Omskyddet genoraförs, måste minimigränsen för vattensamlingar och vattendraganges. 4.3.2Strandskydd inom planlagt område (15 § iredfe siycket) och i Norrbottenslän anser det befogat att strandskyddsförordnanden formellt ocksåskall omfatta planlagda områden. Eventuella negativa konsekvenser härav eliminerasdels genom en föreslagen möjlighet enligt 43 § att delegera dispensrätt tillkommunen, dels genom att länsstjrrelsen genom föreslagen bestämraelse I 15 §tredje stycket får bemyndigande att förordna att strandområde i vissa fall inteskall omfattas av strandskydd. Även länsstyrelserna i och Älvsborgslän tillstyrker NVK:s förslag. , planverket, länsstyrelserna i ,, , , , , , ,, , och . Svenska kommunförbundetoch LRF avstyrker förslaget i denna del. anför att fastställande avmarkanvändningsplan automatiskt bör innebära att eventuellt andra tidigaremeddelade bestämmelser upphävs. Länsstyrelserna i och länanser att strandskyddet inte bör omfatta den bebyggelse sora ansetts kunnatiUåtas vid planläggning enligt BL eller sora får anses accepterad genorafastighetsbUdning för bostadsändamål. Hovrätten över och ochlänsstyrelserna i , , , samtGävleborgs län anser att bestämraelsen bör ha det innehållet att länsstyrelsemaskall kunna förordna om att strandskydd skall gäUa inora planområde, om såerfordras. Hovrätten över och anser i motsatstill NVK att 15 a § bör behållas. Enligt hovrätten finns fortfarande ett behovav tUlfälliga förordnanden med hänsyn till den föreslagna befogenheten förlänsstyrelsen att vid behov utvidga strandskyddsområdet och det förhållandetatt nya värderingar kan korama att medföra att ytterligare områden börstrandskyddas utöver dera sora koraraer i fråga i samband raed lagensikraftttädande. 4.3.3Strandskyddets innebörd (16 §) Några reraissinstanser anser att strandskyddet börinriktas inte bara på att bevara allemansrätten vid stränderna utan också påatt skydda naturen där. Sålunda anför att utnyttjandet avsträn-dema för frUuftsliv bör ske under hänsyn till botaniska, zoologiska ochgeologiska inttessen samt tUl landskapsbUdsintresset. Detta bör enligt verketkomma tUl uttryck i lagtexten, t, ex, genom formuleringen "För att tryggaallmänhetens möjligheter till bad och annat friluftsliv samt i övrigt skyddanaturmUjön vid strändema skall,,,". Vidare bör enligt verketbestämmelserna om strandskydd och skydd för landskapsbilden föras samman underen gemensam mbrik som föreslås lyda "särskUda bestämmelser till skydd fÖrnaturmiljön raed hänsyn till friluftsliv, landskapsbUd, fauna ra, ra,"och uttrycket "mark- och vattenförhållanden" i 16 § första stycketbytes ut mot "naturmiljö". Liknande synpunkter framförs avskogsstyrelsen, länsstyrehen i . Beträffande frågan vilka åtgärder som bör omfattasav strandkontrollen tUlstyrks förslaget i princip av ,i län och . Naturvårdsverketfinner den av NVK föreslagna skärpningen att bebyggelse eller anläggningar iprincip inte skall få uppföras inom slrandskyddsområde nödvändig för 4 1974. 1 saml Nr 166 attde speciella naturvärden som hör saraman med strandrailjön skall kunna bevaras. Fleraandra remissinstanser har framfört synpunkter i frågan. Lantmäteristyrelsenanser det viktigt att prövningen av byggnadsföretag m. m. begränsas tiU vadsora är motiverat med hänsyn tiU strandskyddet. Om ett område redan är bebyggtoch har tomts karaktär, borde viss tUlbyggnad kunna prövas enbart enligt BL.Hovrätten över och pekar på de svåra gränsdragningsproblem somuppkommer när man har att bestäraraa vad sora är byggnad eller nytt ändamål. Idet enskUda fallet kan det medföra ett utdraget och kostsamt prövningsförfarandeoch därigenom ett uttunnat skydd. Hovrätten anser det vidare olyckligt omnuvarande bestämmelse i 16 § första stycket om förbud mot olikaförberedelseåtgärder för bebyggelse tas bort. i länavstyrker att begreppet "ny byggnad" skaU införas i stället för nugällande "helt ny byggnad". Införandet av ännu ett begrepp i enbebyggelsereglerande författning kan enligt innebära risk fördefinitionssvårigheter och förvirring. i anser att16 § första stycket i förslaget har fått för vid iimebörd och endast bör avseanläggning och ingrepp som påverkar mark- och vattenförhållanden av betydelseför friluftslivet. sen i anser att bestämmelsenbör utformas så att det klart framgår att även ändring av användningssättetbeträffande en byggnad omfattas av strandskyddet. Länsslyrelsen iVästernorrlands län anser att tomtavgränsningsregeln i 16 § andra stycket oftainte ter sig meningsfull, särskUt vid tUlstånd till uthus, tillbyggnader ra.m., och att den därför inte bör vara obligatorisk. förordar attnuvarande lagtext behålls oförändrad liksom 15 a §. Förslaget att skall kunna meddelaföreskrifter för allmänheten inom strandskyddsområde har i allmänhet lämnatsutan erinran av reraissinstansema. anser att länsstyrelsenbör kunna ge föreskrifter som inte endast riktar sig till allraänheten utanäven tUl markägare och andra sakägare. Liknande synpunkter redovisas avlänsstyrelserna i och samt . Länsstyrehen iÖstergötlands län anser att bestämmelsen i fråga i stället bör tas in i denföreslagna 19 § för att vid behov utnyttjas inora vissa natur-vårdsoraråden.Länsstyrelsen i avstyrker förslaget i denna del. kan de enligt i stället meddelas t, ex, genomförordnande om naturreservat eller naturvårdsområde eller genoratUlärapningsbestämmelser till sjötrafikförordningen eller lokal ordningsstadga. Enligt lantbruksstyrelsen bör nu gällande undantagför anläggningar sora behövs för jordbmket, skogsskötseln och renskötselnbibehållas. Jordbmkets krav på t, ex. bevattning och invallning till skydd förredan odlad mark måste enligt styrelsens uppfattning ges prioritet och imdan- Det föreslagna obligatoriska sararådet enligt 20 § torde enligtstyrelsen ändå garantera att naturvårdssynpunktema beaktas. Även hovrättenöver och särat domänverket anser att nuvarande generellaundantag för jordbmkets och skogsskötselns anläggningar skall behållas,anser att försvarets anläggningar liksom hittUlsbör undantas från sttandskyddsregleringen. De raUitära myndighetema kan i lagenåläggas skyldighet att samråda raed i de fall då utförande avanläggning inom strandskyddsområde kan komraa att utgöra ett väsentiigtintrång i allmänhetens raöjligheter att utnyttja orarådet. Omstrandskyddsbestämmelserna ges generell gUtighet för all byggnads- ochanläggningsverksamhet, bör i vart fall av lagtexten klart framgå attanläggningar som har väsentlig betydelse för försvaret skall anses utgörasådana "särskUda skäl" sora rao-tiverar dispens enUgt 16 § sistastycket i förslaget. anser att undantag inte blottbör göras för stängsel utan även för anläggning för rennäringens behov, t, ex,gärden av olika slag och stugor. Vattenlagsulredningen anser att samordning behövsmed VL. Det är enligt utredningen inte tUlfredsställande att ägaren av en vattenbyggnadsom fått tUlstånd av vattendomstol, varvid naturvårdssynpunkter beaktats, skaUvara tvungen att också ansöka om tUlstånd till byggnaden enligt NVL.Utredningen föreslår därför att i 16 § första stycket införs det tillägget attde där stadgade förbuden inte skall avse anläggning vartUI tiUstånd erhållitsenUgt VL. Liknande synpunkter framförs av i . 4.3.4Slängselgenombrott och tillståndstvång för skylt (17 §) Bestämmelsema om vidgad möjlighet till stängselgenombrottenligt 17 § första stycket tUlstyrks av flertalet remissinstanser som uttalatsig i frågan. Förslaget om tUlståndstvång för privataförbudsskyltar enUgt andra stycket tillstyrks också av flertaletremissinstanser sora yttrat sig i ärendet. Beträffande den föreslagnaformuleringen av skyltbestämmelsen har dock åtskilliga erinringar framförts. , i ochTCO säger sig inte ha något att erinra raot de föreslagna bestämmelserna. Endast i undantagsfall bör enligtverket byggnadsnämnd kunna ge tUlstånd enligt andra stycket, t. ex. ora skaderiskföreligger. 17 § bör enligt verket kompletteras med en bestämraelse som gerbyggnadsnämnd befogenhet att raeddela föreläggande om att ta bort sådanaskyltar sora 17 § avser och för vilka tUlstånd inte getts. Liknande synpunkterom rätt för byggnadsnärand att i efterhand ingripa raot skylt som uppsatts Utantillstånd framförs av planverket och i Kristiansiads län. Hovrätten över och ifrågasätter omdet kan finnas godtagbara skäl att medge uppsättande av en förbudsskylt isådana fall då aUeraansrätten är oinskränkt. Bestämmelsen bör ha det innehålletatt skylt som ger en felaktig uppfattning ora alhnänhetens rätt eUer raöjlighetatt utnyttja visst område inte får finnas uppsatt. Liknande synpunkterframförs av länsstyrelserna i , , och Gävleborgslän, vattenlagsutredningen och . Hovrätten överSkåne och ifrågasätter vidare om Inte frågan om skyltar med oriktigteller vUseledande innehåU borde tas upp i vidare sammanhang, eftersom den ocksågäUer andra rättigheter än sådana sora omfattas av allemansrätten och harnaturlig anknytning till naturvården. Enligt hovrätten borde fömtsättningamaför att införa en generell bestämraelse i närraare utredas. i län anser det väsentiigt attpraxis vid tUl-ståndsglvning beträffande skylt blir enhetlig inora länet ochifrågasätter ora detta syfte inte nås lättare ora det är istället för som får medge undantag. Även anser att tillståndsgivningen bör Ugga hos länsstyrelsenmed möjlighet för denna att delegera beslutanderätten till kommun som besitterhärför erforderlig kompetens. anser det befogat att ilagtexten i andra stycket ange att skyltbestämmelsen inte avservarningsskyltar. avstyrker förslaget omtUlståndstvång för skylt. Förbundet anser det inte vara rimUgt att saraernaskaU behöva utverka byggnadsnäirmdens tUlstånd för uppsättande av skyltar somav visar aUmänheten från renkalvningsområden och från rensaralingar förkalvraärkning ra. 4.4.1Täktreglering (18 §) NVK:s förslag tUl utvidgning av täkttegleringen tiUatt omfatta också jord, torv eller därmed jämförliga nyttigheter tUlstyrks avde flesta remissinstanserna. anser den föreslagnautvidgningen av tiUståndstvånget vara raycket angelägen. När det gäller takt avtorv bör samordning ske med den torvtäktsreglering som föreslagits i en PM frånindustridepartementet. Lanlbruksstyrelsen föreslår under åberopande av enframstäUning fån ora åtgärder tiU skydd förrenlavstUlgångama och under framhållande att reniavstäkt också kan anses som ennaturvårdsfråga att också takt av renlav skall omfattas av tUlståndstvång.Styrelsen hänvisar tUl en inom styrelsen verkstäUd utredning av vUken framgåratt reniavstäkt enligt allmän praxis inte kan anses omfattas av aUemansrättensamt att tillfredsställande rättsligt skydd för renlavstillgångarna mot plockningendast finns påde marker där renskötsel får bedrivas året runt. tlUstånds-tvång förmatjordstäkt införs i NVL, föreslår styrelsen att nuvarande reglering avmatjordstäkt i jordhävdslagen upphävs. Även länsstyrelserna i ochVästernorrlands län påtalar behovet av samordning mellan matjordsregleringen iNVL och jordhävdslagen. Endast en remissinstans tUlstyrker oförbehållsaratNVK:s förslag att också husbehovstäkt skall vara imderkastad tillståndstvång.Naturvårdsverket tUlstyrker i princip tiUståndstvång beträffande husbehovstäktmen anser att det endast bör gälla för upptagande av nya takter. En preciseringav begreppet husbehovstäkt raåste enligt verkets raening göras i form avriktlinjer för tiUämpningen av lagstiftningen. Lantmäteristyrelsen,länsstyrelserna i , , , , ,, och anser att en miniraigräns böruppställas för begreppet husbehovstäkt. Enligt i länbör önskemålet att bevara vissa landskapspartier helt kunna tUlgodoses genoratiUämpning av 7 eller 19 § NVL, Liknande synpunkter anförs av länsstyrelsernai och samt Skogsindustriernas samarbetsutskottoch . och i länanser att anraälningstvång bör införas för husbehovstäkt. stäUer sigtveksarat tUl förslaget ora tiUståndstvång för husbehovstäkt. Förslagetavstyrks av hovrätten över och , lantbruksslyrehen, planverket,länsstyrelserna i , , , , ochNorrbottens lån, LRF och . Förslaget att också takt inom vattenområde skallfordra tUlstånd enligt NVL har berörts av endast ett fåtal remissinstanser.Det tiUstyrks av , domänverket och länsstyrehen i län. anser att sådan takt av sten, gms och sand,inbegripet sandsugning, inora vattenområde som är av den arten att den skaUprövas enhgt vattenlagen, mUjöskyddslagen eller lagen om kontinentalsockelninte bör omfattas av tUlståndsplikt enligt NVL. Vid prövning enligt någon avdessa lagar skall också naturvårdssynpunkter beaktas. Sådana täktföretag inomvattenområde sora inte prövas enligt någon av de näranda lagarna bör emeUertidi enlighet raed NVK:s förslag ora-fattas av tUlståndsplUtt enligt avstyrker NVK:s förslag att den tUlståndsprövning sora f. n.ankomraer på verket enligt lagen om kontinentalsockeln skall flyttas över pålänsstyrelsema raedan förslaget tillstyrks av domänverket. Industriverketåberopar som skäl för sitt avstyrkande bl. a, inom verket pågåendeutredningsarbete om utvinningen av sand och gms från havsområden. För attklarlägga fömtsättningama för ett från ekonoraisk och raUjöraässig synpunktplanraässigt utnyttjande av sand- och grusförekomstema tUl havs skall viduttedningen redovisas behovet av en noggrann kartering av de områden som bedömsvara av intresse från täktsynptmkt. bedömandekomraer sedan de nänmda förutsättningarna klarlagts en väsentlig ökning avtäklverksamhelen tiU havs att äga rum. Verket hänvisar också tUljustitieministerns uttalande i prop. 1966: 114 s. 60 att cent-raUserlngen avtUlståndsgivningen i fråga om sand-, grus- och stentäkt på allmänt vattenområdefrån länsstyrelsema tUl dåvarande konuners-kollegiura borde skapa godaförutsättningar för en samlad bedömning av de problem sora sammanhänger med denpå senare år ökade omfattningen av täktverksamheten i havsområden. torde behovet av en samlad bedömning av dessa frågor bli ännu störreraed den ökade omfattning av verksamheten som kan förutses. anser att gruvbrytning som sker idagbrott bör likställas med stentäkt. SkuUe med stöd avnaturreservatbe-stämmelsema vUja skydda en värdefuU bergformation motgmvbrytning i dagbrott eller meddela föreskrifter om viss begränsning av sådanbrytning kan däremot en ersättningssituation uppkomma. Denna inkonsekvensskulle undanröjas om gruvbrytning i dagbrott inrymdes i täktbe-slämmelsen. Ifråga om NVK:s förslag ora obUgatorisk täktplan är remissutfaUet splitttat.Förslaget tUlstyrks av och lånsstyrelserna i ,, och , och län.Naturvårdsverket anför att kraven på täktplan kan variera från faU tiU fall.Genom samrådsförfarande bör en exploatör få klargjort ora tUlstånd inom ettvisst område över huvud taget är tänkbart. Härigenom kan enligt verket imdvikasatt täktplaner upprättas för fyndigheter där täktverksamhet är otänkbar frånnaturvårdssynpunkt. i ifrågasätter om kravet på attden som söker täkttUlstånd skall framlägga täktplan skall gälla genereUt. Iett flertal faU torde det enligt mening vara tUlräckligt med enraycket enkel beskrivning av den planerade täktverksaraheten. , LRFoch länsstyrelserna i , , , , ,, , och avstyrker förslaget omobligatorisk täktplan. I fråga om den av NVK föreslagna ändringen i 18 § sistastycket angående möjlighet att ompröva äldre takter ställer sig länsstyrehen iGöteborgs och län ytterst tveksam med hänsyn tUl dels att förslagetsynes innebära en försvagning av möjUgheterna, dels att gällande bestäraraelservarit i kraft endast . anser det oacceptabeltatt ge raöjlighet att helt eller delvis upphäva eller ompröva meddelattäkttUlstånd under eller efter den tioårsperiod som förflyter från dettäkttiUstånd vunnit laga kraft. Genomförande av förslaget skuUe innebära ensådan osäkerhet och instabUitet från såväl planermgs-som investeringssynpunktför de många industrier som regleras enligt naturvårdslagen ochrailjöskyddslagen. I sistnäranda hänseende anför Grus- och makadamföreningensarama synpunkter. 4.4.2Naturvårdsområde (19 §) NVK:s förslag om ett nytt institut kallatnaturvårdsområde splittrar reraissinstansema. Flera av de remissinstanser som iprincip är positiva har erinringar på olika punkter. Det kraftigaste motståndetmot förslaget fraraförs av de reraissinstanser som företräder skogsbruketsintressen. SärskUt kritiseras NVK:s uppfattning av begreppet pågående markanvändning.Många av de remissinstanser som tillstyrker förslaget efterlyser ytterligaremöjligheter att reglera allmänhetens uppträdande inom naturvårdsoraråde. hör till de reraissinstanser somtUlstyrker förslaget. Enligt verkets uppfattning står förslaget helt iöverensstämmelse med den nya syn på naturvården sora vuxit frara under senareår. Denna syn innebär enligt verket att det inte är tillräckligt med skydd förförändringar i markanvändningen utan att även aktiva vårdåtgärder är nödvändigaför att bevara ett visst önskvärt tUlstånd i ett ekologiskt system. Principen ifraratiden bör enligt verket vara att bildar naturreservatendast för områden sora kräver ett starkt skydd och relativt intensivavårdåtgärder och/eller där tvångsåtgärder kan korama att erfordras för uppförandeav anläggningar som krävs för att tUlgodose allmänhetens behov.Naturvårdsområde å andra sidan bör i första hand bUdas där det är tiUräckligtatt får en viss kontroll över olika verksamheters bedrivande ochdär vårdåtgärderaa är av en typ som i allraänhet kan förenas raed ett normaltjord- och skogsbruk. Enligt verkets uppfattning bör fastighetsägare genombestämraelser kunna hindras från att förändra markanvändnragen så attnaturrailjön skadas och ej tillfredsställande kan återställas. Omfastighetsägare härvid hindras från att, såsom ett led i pågåendemarkanvändning, vidta åtgärder sora är ekonoralskt raotiverade och biologisktriktiga bör han vara berättigad till ersättning härför. Det kan enligt verketifrågasättas, om det föreslagna institutet blir ett tUhäckligt starkt raedelför att genoraföra NVK:s intentioner. delar emeUertid NVK:suppfattning att naturvårdsoraråde i princip skall vara en mjukare form avförordnande än naturreservat med dess möjligheter att i sista hand genomrättsliga procedurer tvångsvis säkra naturvårdens syften. Inom naturvårdsområdebör huvudlinjen vara att få en naturvårdsanpassad inriktning på bl. a. jord-och skogsbmk raed ersättning till raarkägare i första hand för aktiva vårdåtgärder.Verket tUlstyrker därför förslaget att upphäva 28 § naturvårdslagen. Enförutsättning för detta är dock enligt verket en generös tolkning av vad som äratt hänföra till ersättningsgrundande vårdåtgärder. Naturvårdsverketframhåller att slutavverkning av mogen skog i princip måste anses utgöra ettnaturligt inslag i "pågående markanvändning" beträffande skogsbruk. Ienlighet med de riktlinjer som antagits I samband med statsmakternas beslut omrlkspla-nerlngen är då ett förbud mot slutavverkning i princip förenat med er- sättningsrättför markägaren, om förbudet medför att pågående markanvändning avsevärtförsvåras. Enligt verkets uppfattning kan det finnas åtskilliga omständighetersom föranleder att inte heller ett förbud mot slutawerkning är ersättningsgUlt,ttots att så bör vara fallet i princip. Om ett raoget trädbestånd utgör endasten ringa del av en fastighets skogsbestånd, kan det ifrågasättas om ett förbudmot att avverka beståndet medför att pågående markanvändning avsevärtförsvåras. Likaså bör det i princip inte vara förenat med ersättningsskyldighetom naturvårdsmyndigheterna föreskriver t. ex. att föryngring efterslutawerkning skall ske genom ett fröträdsbestånd av viss täthet, i stället förtotal avverkning och plantering. Det förutsattes då att förhållandena ärsådana att självföryngring via fröträd är en ekonomiskt försvarbar metod, om änmöjligen inte den mest lönande. Detsamma gäUer föreskrifter om kvar-läranande avridå samt uppskjuten avverkning. Verket pekar på behovet av auktoritativtuttalande om irmebörden av begreppet pågående markanvändning såvitt nu är ifråga. I övrigt anser verket att institutet naturvårdsområde skall kunnaanvändas inte enbart i närheten av tätorter ulan också på andra håll där t, ex,vårdinsatser för bevarande av ett odlingslandskap kan genomföras utaningripande restriktioner för jordbruk eUer skogsbmk. Verket anser attförvaltare bör kunna utses. Lantmäteristyrelsen anser att behov föreligger avett skyddsinstitut enligt NVK:s förslag, särskUt för områden i närheten avtätorter och allmänt trafikerade vägar och leder. NVK:s förslag ger enligtstyrelsen även komraunerna en sraidig möjlighet att utöka sitt aktivaengagemang i naturvården. Styrelsen instämmer emellertid inte i NVK:suppfattning av begreppet pågående markanvändning. Upptagande av hyggen, anordnandeav upplagsplatser m. ra. bör enligt styrelsens mening räknas in i normaltskogsbruk. De ökade möjligheter att reglera skogsvården som följer av NVK:s,BLU:s och kalhyggesgruppens förslag gör det nödvändigt med vägledandeuttalanden tUl grund för bedömning av ersättningsanspråk. påtalar behovet av sådana uttalanden. Förslaget tUlstyrks vidare av LO, TCO, , och samt . LO framhåUer dock att det inte kan uteslutas att 1973års skogsutredning i sitt arbete kommer frara tiU en redovisning sora kan påverkaståndpunktstagande tUl en ny naturvårdslagstiftning. Det är enligt LO angelägetatt den framtida skogspolitUen och skyddet för naturmiljön så långt niöjiigtbringas i harmoni med varandra. Bland länsstyrelserna har förslaget omnaturvårdsområde mottagits olika. Förslaget tillstyrks helt eller i huvudsak avlänsstyrelserna i , , , , ,och , , , Västerbollens och Norrbottenslän. De båda sistnämnda kritiserar dock NVK:s tolkning av begreppet pågåendemarkanvändning. Länsstyrelserna i , , och Jämtlandslän anser att ersättningsrätten bör bibehåUas även för det nya Institutet. Länsstyreheni anser att förslaget bör genoraföras endast övergångsvis iavvaktan på slutligt ställningstagande till BLU:s förslag. Länsstyrelserna iJönköpings, , , , och Jämtlandslän är tveksamma tUl förslaget. anser att nuvarandelandskapsskydds-förordnande är mera ändamålsenligt. Förslaget avstyrks avlänsstyrelserna i , och . Enligt i skulle detnya institutet bli det ofta önskade lättare instmmentet för administration ochsäkerstäUande av landskapsvårdande insatser från det aUmännas sida. Dessutombör föreskrifter för allmänhetens uppträdande kunna utfärdas för vissa naturvårdsområden. i anför att detföreslagna institutet troligtvis blir så oraständligt att genoraföra att detantagligen endast skulle korama att tUlämpas för mindre oraråden eller områdenraed enkla ägarförhållanden. Eftersora föreskrifterna enligt förslaget intekan göras så ingripande mot raarkägamas vUja att pågående verksaraheterförsvåras torde bestäramelserna, framhåller , ofta bli ineffektivafrån nalurvårdssynpunkt. Enligt raening bör övervägas ora inteförordnande bör utfärdas på samraa sätt sora gäller vidlandskapsskyddsförordnande. I sådant förordnande bör dessutom kunna intasföreskrifter om vad aUmänheten har att iaktta inom området. i anser termennaturvårdsområde vara mindre läraplig, eftersom den ofta använts sora samlandebegrepp för alla förordnandeområden enligt NVL. gällande lagstiftning synesvara raera flexibel och är därför att föredra. föreslår att orainstitutet naturvårdsoraråde införs, skall dispensabla mera långt gåendebestämmelser ktmna finnas. Om naturvårdsintressena kräver att länsstyrelsenvägrar dispens från dessa mera långt gående föreskrifter, börreservatförhandlingar inledas, varvid ersättningsbestäraraelsema blirtUlämpliga. Länsslyrelsen i anser attgmndprincipen i förslaget om naturvårdsområde är värdefuU.