prop · FX03169 · 1974-12-31 00:00:00 — Företagen inom denna bransch måste ta ut oreducerad skatt påsina försäljningar av t, ex. hushållskapitalvaror medan konkurrerandeentreprenörer tar ut reducerad skatt, ibland utan grund. Som en lösning avdetta problem har pekats på möjligheten att inrymma hushållskapitalvaror m, m.under 60-proceiitsregdn. Från färghandelns sida har anförts liknande av skattenbetingade svårigheter i konkurrensen med målerientreprenörer och från trä- ochbyggnadsvaruhandelns sida i förhållaude till säljare av monte- Från tapethandelns sida har av bl, a, konkurrensskäl ifrågasattslämpligheten av att reducerad skatt utgår på väggbekläd-ningsmedd somtillhandahålls genom hantverkare. Företrädare för måleribranschen har påpekatatt 60-procentsregeln ger för hög skattebelastning för måleriarbeten och attbranschföretagen därför inte kan konkurrera med dem som kan utföramåleriarbeten med egen anställd arbetskraft, I skrivelse till utredningen harnäringsfrihetsombudsmannen ifrågasatt om 60-procentsregeln kan avgränsas påett fråri konkurrenssynpunkt tillfredsställande sätt och om det därför intefinns skäl att i grunden ompröva regeln. Utredningenredovisar också en uudersökriirig som Svenska byggaads-entreprenörföreningenutfört angående materialandelen i vissa anläggningsarbeten. Undersökningenvisar en betydande spridning för olika arbeten som omfattas avreduceringsreglerna. Utredningenkonstaterar för egen del att en övergång till mer enhetliga regler förmervärdeskatten i dess helhet i och för sig skidle innebära praktiska fördelar.Ofta svåra gränsdragningsproblem skulle falla bort och vissa nu rådande bristeri konkurrensneutralitet skulle undanröjas, A andra sidan fungerar systemet medreduceringsregler i väsentliga ddar väl i praktiken. Svårigheterna harbegränsats inte minst tack vare en omfattande informationsverksamhet från RSV:soch branschorganisationernas sida. De praktiska fördelarnamed ett slopande av reduceringsreglerna skulle emellertid, konstaterarutredningen, vinnas till priset av högre boendekostnader och störrekonkurrenssnedvridning. För att motverka sådana effekter krävs särskildaåtgärder. Utredningen pekar på möjligheten att hålla boendekostnaderna vidoförändrad nivå med hjälp av ett kompensationssystem av det slag som f, n,gäller i fråga om visst bostadsbyggande enligt beslut av vårriksdag (prop,1974: 25, FiU 1974: 1, rskr 1974: 41, SFS 1974: 113, ändrad genom 1974: 665),EU sådant system skulle också kunna utformas så att kumulativa effekter eliminerasför skattskyldiga som driver verksamhet i förhyrda lokaler. Det skulleemellertid medföra en avsevärd administrativ belastning. För att uppnå bättrekonkurrensneutralitet än vad reduceringsreglerna erbjuder skulle det dessutom iprincip krävas individuell prövning, vilket utredningen inte finner praktisktgenomförbart. Av i huvudsak dessa skäl anser sig utredningen inte böra förordaatt reduceringsreglerna slopas och att därav betingad skatteskärpning ehminerasgenom ett kompensationssystem. Utredningendiskuterar därefter möjligheterna att åstadkomma bättre konkurrensneutralitetgenom att ta ut oreducerad skatt på byggnadsmaterial och undanta tjänst påfastighet från beskattning, att återgå till den för den allmänna varuskattengällande ordningen med skatteplikt för byggnadsmaterialoch ingen skattskyldighet för byggnadsföretagare eller att införaskattskyldighet för fastighetsägare. Samtliga dessa alternativa lösningaravvisas dock under hänvisning till att några påtagliga förbättringar ikonkurrensneutralitet inte skulle vinnas och att lösningarna skulle varaförenade med alltför stora olägenheter i tillämpnings- och kontrollhänseende.Vad som därmed enligt utredningen står till buds är, att genom ändringar ireduceringsreglerna försöka uppnå bättre konkurrensneutralitet eller praktiskafördelar. Ifråga om leverans av vara i förening med varans inmontering i fastighet skulleen likformig och neutral beskattning uppnås om varor som kan betecknas somfärdigställda utrustningsdetaljer till fast egendom, t. ex. spisar, kylskåp,badkar och heltäckande mattor, belades med reducerad skatt oavsett omleveransen sker i förening med inmontering eller ej. Denna lösning avvisas dockmed hänsyn främst till de gränsdragnings-, redovisnings- och kontrollproblemsom skulle uppkomma. I stället förordar utredningen att färdigställda utrustningsdetaljerav nu nämnt slag skall omfattas av den reducerade beskattningen endast närleverans och inmontering sker i samband med entreprenad som avser ny-, till-eller ombyggnad eller när vederlaget för inmonteringen utgör en betydande del,normalt ca en tredjedel av totala vederlaget, I andra fall föreslås attreducerad skatt skall kunna utgå endast för särskilt debiterad ersättning förinmonteringen. Denreducerade beskattningen av monteringsfärdiga hus har, framhåller utredningen,tillkommit för att uppnå i stort sett samma skatteeffekt för olika former avhusbyggen. För att denna effekt skall uppnås krävs dock, enligt utredningen,att arbetet på fabrik vid tillverkning av monteringsfärdiga hus kan sägas helteller delvis ersätta arbete som annars skulle utföras på byggnadsplatsen.Begreppet monteringsfärdigt hus har emellertid i praxis tolkats så attreducerad skatt tas ut vid leverans av en visserligen fullständig men irelativt liten utsträckning förarbetad byggsats till hus. Detta finnerutredningen vara en för långtgående tolkning av begreppet. Byggnadsmaterialskall i princip beläggas med full skatt och sker detta får undanhållande avskatt på arbetsprestationer i samband med husbygge mindre betydelse. Utredniugenanser därför, att förutsätt-nirigen för tillämpning av 60-procentsregeln börvara att arbete i bety dande omfattning skall ha utförts på materialet innandet levereras till köparen, t, ex, i form av hopfogning av material av olikaslag till större byggnadselement. Leverans av en specificerad mängd materialför ett husbygge bör därmed inte anses utgöra leverans av monteringsfärdigthus. I de fall fråga är om leverans av monteringsfärdigt hus bör 60-procentsregelngälla även för sådana färdigställda utrustningsdetaljer sorn avtalsenligt skallingå i husleveransen. Detta ger, påpekar utredningeri, i princip sammaskatteeffekt som när skattepliktig byggnad säljs eller byggnadsentreprenadutförs. Dethar i olika sammanhang diskuterats, framhåller utredniugeri vidare, attutvidga skattskyldigheten för stat och kommun för att därigenom skapa bättremöjligheter att välja upphandling utan påverkan av mervärdeskatten. Dendiskussion som härvid förts beträffande byggnads- och anläggningsarbeten fårses mot bakgrand av att staten och flertalet kommuner har resurser för att iegen regi utföra sådana arbeten och att det också bedrivs en omfattande statiigoch aulägg-ningsverksamhet. I allmänhet sker denna i en omfattning somi och för sig motiverar skattskyldighet. Även om utredningen avvisar engenerell skattskyldighet för tjänster som utförs i egen regi bör hinder intemöta att införa skattskyldighet för staten och kommunerna för egen anläggningsverksamhet.Därmed skulle skillnader i mervärdeskattehänseende mellan offentliganläggningsverksamhet i egen regi och upphandlade eritreprenader undanröjas. Dearbeten som i första hand utförs i statlig och regi avser vägar, gatoroch yttre vatten och avloppsledningar, dvs, arbeten som omfattas av 20-procentsregeln,Det synes också enligt utredningen vara så, att den regeln inte särskilt välsvarar mot materialandden för sådana gatu- och vägarbeten som kommunerna utföri egen regi. Utredningen anser därför att bärande skäl föreligger för attinföra skattskyldighet för offentlig anläggningsverksamhet som faller inom 20-procentsregdnstill-lämpningsområde. Utredningen föreslår vidare, att beskattningsvärdena fårbestämmas på grundval av nedlagda kostnader i form av "köpta" tjänster,material, arbete, investeringar och administration. Anläggningsverksamhetenbör betraktas som särskild förvärvsverksamhet i mervärdeskattehänseende,vilket dock inte bör utgöra hinder att redovisa den tillsammans med annanskattepliktig verksamhet. Skattskyldigheten bör vara obligatorisk med möjlighetdock för RSV att på begäran medge frihet från redovisningsskyldighet omverksamheten är av ringa omfattning eller risken för konkurrenssnedvridning ärliten av annat skäl. Enmotsvarande lösning med skattskyldighet för fastighetsförvaltande företag föratt därmed åstadkomma bättre konkurrensneutralitet och eliminera kumulativaskatteeffekter avvisas av utredningen av praktiska skäl. Inte heller anserutredningen det vara en framkomlig väg att undanröja kumulativa effekter genomatt hänföra viss del av hyra till avdragsgill s. k. ingående skatt. Beträffandede av bl. a. vissa branschorganisationer framförda erinringarna motreduceringsreglerna konstaterar utredningen att de i viss mån beror på ettreglerna missbrukas. Utredningen hyser viss förståelse för önskemålet attmåleriarbeten inryms under 20-procentsregeln, Det är emellertid ofrånkomligt,framhåller utredningen, att en sådan scha-bloniserad skattenedsättning, somreduceringsreglerna innebär, i många fall kan avvika väsentligt från vad som ärmotiverat med hänsyn till materialvärdet. Förhållanden liknande dem somanförts i fråga om måle- riarbetenförekommer på andra områden. Utredningen anser sig därför inte kunna förordaatt måleriarbeten inryms under 20-procentsregeln. Pånågra andra punkter förordar dock utredningen, att reduceringsreglernastillämpningsområde ändras. Sålunda föreslås, att 20-procents-regelnstillämpning på yttre vatten- och avloppsledning utsträcks till att omfatta iprincip alla slag av ledniugar, sålunda även för exempelvis gas, olja, el, tele,ånga eller fjärrvärme. Detta motiveras av att sådana lednirigar kan dras fram isamma rör- eller ledningsgrav. Vidare föreslås att parkeringsplatser generellthänförs till 20-procentsregelns tillämpningsområde och således beskattas påsamma sätt som gatu- och vägarbeten. Någon ytterligare ändriug i fråga omreduceringsreglerna föreslås inte, Gällandebestämmelser m. m. I MFgörs en i flera hänseenden viktig skillnad mellan fast och lös egendom. Dettaär främst betingat av den reducerade beskattningen inom fastighetsområdet.Gränsen mellan fast och lös egendom dras i 7 § MF. Där stadgas att med varaenligt MF förstås materiellt ting som inte utgör mark eller byggnad, I anvisningarriatill 7 § anges vidare, att fastighet enligt 4 § KL inte utgör vara. Häravföljer att lag angående vad till fast egendom är att hänföra ägertillämpning på mervärdeskatten. Denna lag ersattes med lagen(1966: 453) om vad som är fast egendom, vilken lag med vissa ändringar infogatsi jordabalken (JB) , Det civilrättsliga fastighetsbegreppetär sålunda numera reglerat i JB, Enhgtäldre bestämmelser förstods med fastighet enligt KL vad som enligt allmän lagvar att hänföra till fastighet, I prop, 1973: 162 angående fastighetstaxering m,m, behandlades frågan om det framtida skatterättsliga fastighetsbegreppet, Ipropositionen uttalades att man borde överge tanken på att skapa ett särskilt skatterättsligtfastighetsbegrepp. Ett sådant skulle ändå inte kunna bli enhetiigt. Denenklaste och från terminologisk synpunkt redigaste lagstiftningstekniken syntesdärför vara att helt begagna sig av de civilrättsliga definitionerna och medutgångspunkt häri meddela de särföreskrifter som behövdes i de olikasammanhangen. Propositionen antogs av (SkU 1973: 70, rskr 1973: 391)och har lett till ändringar i KL (SFS 1973: 1099) m, fl, författningar. De nyabestämmelserna i tillämpas första gången vid allmännafastighetstaxering och vid iukomsttaxering. Medhänsyn till nu nämnda förhållanden och att det vid bibehållande avreduceringsreglerna krävs en definition av vad som är att hänföra till fastegendom i MF har utredningen tagit upp frågan om fastighetsbegreppetsutformning i mervärdeskattehänseendc. Detnya fastighetsbegreppet i KL överensstämmer med det civilrättsliga.Bestämmelserna i om fastighet skall dock i princip gälla även i fråga ombyggnad, som är lös egendom, dvs, byggnad på annans mark. Fastighet enligt KLär skattepliktig med vissa undantag. Till dessa undantag hör egendom som avsesi 2 kap. 3 § JB, dvs. industritillbehör, samt vidare ledning,transformatorstation eller kopplingsstatiori som ingår i eller hör till nätetför överföring och distribution av elkraft och därjämte ledning, pump,pumpstation o. d. för allmän va-anläggning. Det nu gällandefastighetsbegreppet i MF omfattar i första hand jorden och vad som hör tilljorden, t, ex, hus, vattenverk och andra byggnader, stängsel samt rotståendeträd, andra växter med frukt därpå och gödsel. Detta gäller oberoende av omjorden och vad som hör till jorden ägs av olika personer, Alla ledningar, sominte ingår i fast maskin eller annat inventarium, anses som fast egendomoavsett om ledningen går ovan, på eller i marken och oavsett om marken ochledningen ägs av olika personer. Vidare räknas som fastegendom det som hör till byggnad och ägs av den som äger byggnaden, såsom fastinredning, t. ex. avbalkningar, ledstänger, spiltor och krabbor, ledningar föruppvärmning, belysning eller luftväxling, ledningar för vattens eller andraämnens inledande eller bortförande samt annat som är inmurat eller intimrat ivägg, tak eller golv. Dessutom anses vara som inmonterats i byggnad som fastegendom även om varan och byggnaden inte ägs av samma person. Även sådant somfastighetsägare anskaffat till stadigvarande bruk i byggnaden räknas som fastegendom, t. ex. dubbeldörrar, innanfönster, nycklar, järnspisar, ugnar, kamineroch brandredskap. Slutligen räknas som fast egendom också linbana för person-eller godsbefordran. Utanförfastighetsbegreppet enligt MF faller däremot maskin som åsätts särskiltmaskinvärde samt växande skog, odling och annan växtlighet vid omsättning utansamband med avyttring av marken, RN har i anvisningbehandlat begreppet fastighet (RN II 1969: 34), Nämnden hardärvid uttalat bl, a,, att för tillfälligt bruk uppförda skjul, kojor ochflyttbara baracker inte utgör fastighet under det att som byggnad och därmedsom fast egendom bör anses särskilda anläggningar såsom brobyggnader,järnvägs- och spårvägsanläggningar ovan jord eller i tunnel, dammanläggningar, flottningsrännoroch oljdagringsanlägg-ningar. Med ledning, som enhgt vadnyss nämnts anses som fast egendom, bör enligt RN förstås även stolpar, stag, isolatorer,hängarmar och andra anordningar som ingår i själva ledningsnätet. Lösa detaljersåsom hängkorgar och liknande transportanordningar är däremot att hänföra tilllös egendom, RN har därjämte meddelat ingående anvisningar beträffande vad sombör vara att hänföra till fastighetstillbehör i olika slags byggnader. Somtidigare nämnts anser sig utredriingen inte kunna föreslå att reduceringsreglernaslopas och därmed kvarstår behovet av att det i MF anges vad som skall ansessom fast egendom. Det nuvarande fastighetsbegreppet i MF har, såvittutredningen kunnat finna, i stort sett en lämplig utformning i materiellthänseende. Bestämmelserna fungerar i allt väsentligt väl. Det finns därförenligt utredningens mening irite någon anledning att göra några långtgåendeändringar i sak av bestämmelserna om fastighetsbegreppet. I formellt hänseendedäremot måste bestämmelserna ändras eftersom hänvisningen till 4 § KL inte kankvarstå efter utgången av . Därvid bör enligt utredningen eftersträvasatt ge de nya bestämmelserna ett innehåll som överensstämmer med de nuvarande. Utredningenavvisar tanken på att anknyta gränsdragningen mellan fast och lös egendom i MFtill de avskrivningsregler som enligt KL gäller för olika tillgångar. Däremotstår enligt utredningen stora fördelar att vinna om fastighetsbegreppet i MFsåsom redan skett i KL anknyts till det nu gällande civilrättsligafastighetsbegreppet enligt JB. Enjämförelse mellan vad som iir fast egendom enligt JB och MF visar, konstaterarutredningen, att grundbestämningen är i stort sett gemensam. Jord, fastighetstillbehöroch byggnadstillbehör enligt JB är enligt MF fast egendom. Däremot ärindustritillbehör, som enligt JB hör till fast egendom, lös egendom enligt MF.Ett i stort sett oförändrat resultat skulle därför uppnås om det nuvarandefastighetsbegreppet i MF ersätts med det civilrättsliga och därvid undantaggörs för industritillbehör. Utredningen påpekar i detta sammanhang attgränsdragningen mellan fast och lös egendom samt mellan fastighets-, byggnads-och indu-stritUlbehör har materiell betydelse endast när mervärdeskatt som belastaranskaffning av eller tjänster på sådan egendom inte är avdragsgill ingåendemervärdeskatt. Beskattningen saknar alltså i princip materiell betydelse närdet är fråga om näringslivets fastigheter. Utredningenkonstaterar vidare, att byggnad på mark som ägs av annan än den som ägerbyggnaden f. n. anses som fast egendom enligt såväl KL som MF. Vad gällermervärdeskatten är detta motiverat av den reducerade beskattningen avbostadskonsumtionen men också praktiskt betingad. Skattskyldig kan härigenomberäkna skatten utan att behöva undersöka ägandeförhållandena. Detfinns enligt utredningens mening ingen anledning att i sak ändra bestämmelsernapå denna punkt. I MF bör därför anges att byggnad, som enligt JB är lösegendom, utgör fastighet i mervärdeskattehänseende. Vidare bör tillbehör tillbyggnad, som är lös egendom enhgt JB därför att den står på mark som ägs avannan, hänföras till fast egen- domenligt MF under samma förutsättningar som gäller, nämligen attbyggnadstillbehöret och byggnaden ägs av samma person. Begreppet fastighet är,påpekar utredningen, inte definierat i KL, Vanligtvis avses med ordet fastighetsåväl marken som fastighetstillbehören. Genom att använda uttrycket fastigheti KL uppnås att det är det civilrättsliga fastighetsbegreppet sådaut det kommertill uttryck i JB som gäller, Samma princip bör enligt utredningen tillämpas ifråga om MF, Ienlighet med det anförda förordar utredningen sålunda att fastighetsbegreppeti MF utformas med utgångspunkt i det civilrättsliga fastighetsbegreppet enligtJB, Med fastighet enligt MF bör dessutom avses byggnad som är lös egendom. Iöverensstämmelse med vad som gäller bör vidare som fast egendom ansesledning, oberoende av vem som äger ledningen och marken, byggnadstillbehör ibyggnad som är lös egendom om tillbehöret och byggnaden ägs av samma personsamt slutligen vara som inmonterats i byggnad oavsett om varan och byggnadenägs av samma person eller olika personer. Förslagen föranleder ändring i 7 § MFoch i anvisningarna till denna paragraf. Den väsentligasteskillnaden mellan äldre och nuvarande civilrättsliga fastighetsbegrepp gäller,fortsätter utredningen, industritilibehören. Dessa betraktades enligt 1895 årslag som lös egendom. Väljer man att även i fortsättningen betrakta dessatillbehör som lös egendom i mervärdeskattehänseende saknar det enligtutredningen betydelse att begreppet industritillbehör är vidare än det äldrebegreppet maskiner med särskilt maskinvärde, I fråga om industrifastigheter harman emellertid att räkna med både byggnadstillbehör och industritillbehör ochhär kan vissa gränsdragningsproblem uppkomma. Följden kan också bli att vissa maskinersom enligt MF betraktats som lös egendom blir att betrakta som fastegendom. Gränsdragningenmellan byggnads- och industritillbehör uppmärksammades i prop, 1966: 24 medförslag till lag om vad som är fast egendom. Föredragande departementschefenuttalade därvid att vissa förhållanden syntes kräva viss restriktivitet vidtolkningen av begreppet byggnadstillbehör i fråga om industribyggnader. Vid beaktaudehärav torde eriligt utrednirigen det föreslagna fastighetsbegreppet i MF intebetyda några större ändringar. Medden föreslagna utformningen av fastighetsbegreppet kvarstår ytterligare enfråga, konstaterar utredningen, nämligen gränsdragningen mellan fast och lösegendom i sjukhus, skolor och andra liknande byggnader som faller utanförskatteplikten enligt KL, Förutom byggnadstillbehör förekommer det i sådanabyggnader tillbehör som närmast är att jämställa med industritillbehör. Skillnadenmellan byggnads- och industritillbehör kan enligt utredningen sägas vara attde förra antingen fyller en mer allmän funktion i byggnaden oberoende av dessanvändning eller har en mera påtaglig och permanentanknytning till byggnaden, medan industritillbehören har en mera direktbetydelse för den i byggnaden bedrivna verksamheten. För att få ett så långtmöjligt likformigt fastighetsbegrepp enligt MF föreslår utredningen att det somtillförts en byggnad, som inte används för industriell verksamhet, bör anses somlös egendom enligt de grunder som gäller för industritillbehör. Som exempel påvad som bör anses som lös egendom kan nämnas diskmaskin i storkök, tvättmaskini sjukhus samt pumpar och andra maskiner i reningsverk. Gällandebestämmelser m. m. Mervärdeskattredovisas löpande för bestämda redovisningsperioder, som normalt omfattar tvåkalendermånader. Skatten för varje period fastställs genom preliminärt ellerslutligt beslut (30 och 31 §§ MF), deklaration lämnats anses skattenfastställd enligt deklarationen genom preliminärt beslut (32 § MF), Lämnas intedeklaration fastställs skatten efter skälig grund genom preliminärt beslut (30§ tredje stycket MF), Skattekontrollenkan föranleda att skatten bör fastställas med avvikelse från deklaration.Sådan avvikelse meddelas genom nytt preliminärt beslut. Även om preliminärtbeslut meddelats i avsaknad av deklaration eller med avvikelse från deklarationkan nytt preliminärt beslut meddelas, om framkomna omständigheter föranleder äudringav tidigare beslut (33 § MF), Fråga om nytt preliminärt beslut måste väckassenast den 30 novem.ber och meddelas tredje året efterutgången av det kalenderår under vilket redovisningsperioden gått till ända. Harnytt preliminärt beslut meddelats kan den skattskyldige begära slutligt beslutom fastställelse av skatt. Sådant beslut är en förutsättning för attskattefrågan skall kunna föras upp till skattedomstol. Slutligt beslut skallbegäras inom en månad från det att den skattskyldige fått del av preliminärtbeslut (36 § första stycket MF), Beslutet skall meddelas efterdet begäran inkom till . Endast skattskyldig kan begära slutiigtbeslut. Harnågot slutligt beslut inte meddelats anses skatten fastställd genom sådantbeslut när förflutit efter utgången av det kalenderår då redovisningsperiodengått till ända. Om varken deklaration lämnats eller preliminärt beslutmeddelats anses skatten fastställd till noll kronor. Mot slutiigt beslut som pådetta sätt anses föreligga får talan föras endast på extraordinär väg. Systemetmed preliminära och slutiiga beslut har, framhåller utredningen, tillkommitför att fastställdsebeslut skall kunna ändras på ett enkelt sätt. Enskattskyldig kan åberopa nya omständigheter och på den grunden få flerapreliminära beslut efter varandra. Är han missnöjd med sådant beslut kan hanbegära slutiigt beslut och sedan föra talan mot det beslutet. Nytt preliminärt beslutfår meddelas när framkomna omständigheter föranleder ändring av tidigarebeslut. Enligt denna bestämmelse skulle kunna vägra att meddelanytt prehminärt beslut när åberopade omständigheter inte föranlederbeslutsändring. Enligt utredningen bör ha möjlighet att i vartfall läsa in en begäran om slutligt beslut, när endast tidigare åberopadeomständigheter dras fram. Viss oklarhet råder i denna fråga. Detsamma gäller omslutiigt beslut skall meddelas när begäran därom inkommer så sent att beslutetinte hinner meddelas inom den för slutliga beslut fastställda tiden. Utredningen slår fast attskattskyldig alltid bör ha rätt att få slutligt beslut om han begär sådant inomen månad från den dag han fått del av preliminärt beslut om fastställelse avskatt. Detta bör vara fallet även om han får del av det preliminära beslutetefter det att slutiigt beslut automatiskt skulle föreligga enligt 36 § tredjestycket MF, Utredningen föreslår att frågan löses genom ett tillägg i nämndaförfattningsrum av innebörd att slutligt beslut i vart fall inte ansesföreligga förrän en månad gått efter det att skattskyldig fått del av preliminärtbeslut eller innan begärt slutligt beslut meddelats.