prop · FX0381 · 1974-12-31 00:00:00 — Maj:ts proposition nr 1974 Prop. Kungl.Maj:ts proposition med förslag till ändrad lagstiftning om rätt att döda annanshund, m. m.; given . Kungl.Majrt vUl härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokolletöver jordbruksärenden, föreslå att bifalla de förslag om varsavlåtande till föredragande departementschefen hemstäUt. Ipropositionen föreslås att jakträttsinnehavare fråntas den befogenhet som hannu har enligt lagen (1938r 274) om rätt till jakt att döda annans hund somlöper lös och jagar eller ofredar villebråd. Det skall i stället ankomma påpolismyndigheten alt avgöra om hunden skall avlivas. Vidareföreslås att polismyndigheten skall inhämta yttrande från veterinär, innanmyndigheten enligt lagen (1943: 459) om tillsyn över hundar fattar besluthuruvida s. k. bitsk hund skall avlivas. Dessutom begränsas nuvarandebestämmelse i samma lag om rätt för envar att under vissa förutsättningar dödabitsk hund till att gälla endast den som äger eller vårdar hemdjur. Ipropositionen föreslås därjämte smärre ändringar i rennäringslagen (1971 r 437)och i lagen (1944r 219) om djurskydd. 1 1974.1 saml. Lag om ändring i lagen (1938: 274) om rätt till jakt Härigenom förordnas att 22 § lagen (1938r 274) om rätttill jakt skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Löper hund lös i mark där viUebråd finnes, ägerjakträttsinnehavaren eller hans folk rätt att upptaga hunden. Det åligger densom sålunda upptagit hund att därom ofördröjligen underrätta hundens ägareeller innehavare eller, om denne är okänd eller icke kan träffas, polismyndigheteni orten. Den som viU återfå upptagen hund skall lösa den med , omhunden upptagUs den 1 marsden , och med tjugofem kronori annat fall samt utgiva ersättning för hundens föda och övriga kostnader. Harej ägaren eller innehavaren löst hunden inom efter det hanunderrättades om upptagandet eller efter det polismyndighetenunderrättades, får jakträttsinnehavaren behålla hunden. Väcker han inom enmånad efter utgången av nu angiven tid talan om att i stället erhålla lösen, ärhundens ägare eller innehavare skyldig alt utgiva sådan enligt förut angivnagrunder. Jagareller ofredar hund, som löper lös, villebråd, vare hundens ägare ellerinnehavare skyldig ersätta jakträttsinnehavaren skada som därigenom må anseshava skett å vUlebrådsbeståndet. Låter hund, som löper lös och Låter hund, som löper lös och jagar eller ofredar vUlebråd, sig jagar eller ofredar viUebråd, sig ic- icke upplagas och fraingår av om- ke upplagas får polismyndigheten ständigheterna uppenbarligen, att låta döda hunden, om det är ange hundens löslöpande beror på äga- läget från viltvårdssynpunkt och rens eller innehavarens vårdslös- försvarligt även med hänsyn till het, må från och med övriga omständigheter. Polismyn- till och med den 20 digheten kan uppdraga åt jakträtts augusti jakträttsinnehavaren eller innehavaren eller hans folk att dö- hans folk döda hunden. Den som da hunden, sålunda dödat hund skall därom ofördröjligen göra anmälan till po lisman i orten vid äventyr att eljest icke äga till sitt fredande åberopa förhållande som sagts. Denna lag träder i kraft . > Senaste lydelse 1970r 192. Lag om ändring i lagen (1943: 459) om tillsyn över hundar Härigenom förordnas i fråga om lagen (1943r 459) omtillsyn över hundar dels att 6 och 7 §§ skall upphöra att gälla, dels att3 och 5 §§ skall ha nedan angivna lydelse. Eftersattes tillsynen över hund, äger polischefen i ortenmeddela de föreskrifter som omständigheterna påkalla, såsom att hunden skallvara försedd med munkorg eller hållas bunden eller instängd. Vad sålundaföreskrivits skall bevisligen delgivas hundens ägare eller annan som mottagithunden till underhåll eller nyttjande. Ärfråga om hund som avses i 2 §, äger polischefen ock, där så finnes nödigt, låtadöda hunden. Anträffas hunden lös på område, varöver hundens ägare eller annansom mottagit hunden till underhåll eller nyttjande ef äger förfoga, må den avenvar dödas. Eftersattes tillsynen över hund, äger polismyndighetenmeddela de föreskrifter som omständigheterna påkalla, såsom att hunden skall varaförsedd med munkorg eller hållas bunden eller instängd. Vad sålundaföreskrivits skall bevishgen delgivas hundens ägare eller annan som mottagithunden till underhåll eller nyttjande. Är fråga om hund som avses i 2 §, äger polismyndighetenock, där så finnes nödigt, låta döda hunden. skall polismyndigheteninhämta yttrande från veterinär, om det ej är uppenbart obe/iövligt eller farai dröjsmål. Anträffas hund som avses i 2 § lös på område där hemdjurfinnas, får hunden, om den ej låter sig upptagas, dödas av den som äger ellervårdar hemdjuren. Den som sålunda dödat hund är skyldig att möjligtanmäla förhållandet till polismyndigheten. Den somicke iakttager vad som stadgas i 2 § eller föreskrivits med stöd av 3 § förstastycket, straffes med dagsböter. Den somuppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 2 § eller 3 § tredje stycket andrapunkten eller mot föreskrift som meddelats med stöd av 3 § första stycket, dömestill böter. Denna lag träder i kraft den 1 juh 1974. Lagom ändring i rennäringslagen (1971: 437) Härigenomförordnas att 93 § rennäringslagen (1971 r 437) skall ha nedan angivna lydelse. 93§ När renar befinner sig inom betesområde där renskötsel då är tUlåten, skallhund i trakten som ej användes i renskötseln hållas i band eller instängd, om ejlänsstyrelsen medger annat. Detsamma gäller när renar flyttas, såvida hundensägare i förväg underrättats om tiden för flyttningen. Anträffashund medan den jagar Anträffas hund medan den jagar eller på annat sätt ofredar ren eller på annat sätt ofredar ren inom område där renskötsel då är inom område där renskötsel då är tillåten, får hunden dödas av den tillåten, får hunden, om den ej som äger eller vårdar ren. Detsam- låter sig upptagas, dödas av den ma skall gälla om hund utan till- som äger eller vårdar ren. Del- syn anträffas efter det samma skall gälla om hund utan att den på sådant område jagat tillsyn anträffas efter eller på annat sätt ofredat ren. det att den på sådant område jagat ellerpå annat sätt ofredat ren. Densom sålunda dödat hund är Den som sålunda dödat hund skyldig anmäla förhållandet till är skyldig att möjligt an- polismyndigheten, mala förhållandet tUl polismyndig heten. Dennalag träder i kraft den 1 juh 1974. Lagom ändring i lagen (1944: 219) om djurskydd Härigenomförordnas att 7 och 9 §§ lagen (1944r 219) om djurskydd skall ha nedan angivnalydelse. 7§ Om slakt av husdjur är särskilt stadgat. Närmarebestämmelser om avlivning av djur i annat fall än som avses i första stycketmeddelas av Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer. Prop.1974: 81 5 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Nötkreatur som är äldre än åtta Nötkreatur som är äldre och hund får kastreras månader och hund får kastreras endast om det är påkallat av medi- endast om det är påkaUat av me- cinska skäl. dicinska skäl, såvida ef Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer förordnarannat. Kastrering av djur får utföras endast av veterinär, om ejKonungen förordnar annat. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1973r 269. fl 1974.1 saml Nr81 Utdragav protokollet över jordbruksärenden hållet inför Hans Kungl. Höghet Regenten,Hertigen av , i statsrådet . Närvarande:statsministern , ministern för utrikes ärendena , statsrådenSTRÄNG, , , , , , , , ,, , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensamberedning med statsrådets övriga ledamöter fråga om äird-rad lagstiftning omrätt att döda annans hund, m. m. och anför. Omrätt att döda annans hund finns bestämmelser bl. a. i lagen (1938 r 274) omrätt till jakt (jaktiagen), lagen (1943: 459) om tillsyn över hundar (tillsynslagen)och rennäringslagen (1971: 437). 1968års riksdag hemställde hos Kungl. Majrt att frågan om rätt att döda annans hundenligt 22 § tredje stycket jaktlagen skulle närmare utredas genom Kungl. Majrtsförsorg (mot. 1968r Ir 84 och Iir 123, 3LU 1968r 59, rskr 1968r 326). Enligtbeslut av riksdag borde Kungl. Majrt i samband med utredningen ianledning av nämnda beslut av föregående års riksdag överväga att kompletteratillsynslagens bestämmelser om rätt för polischef att låta döda s. k. bitskhund med föreskrift att veterinärbesiktning skall ske, innan polischef fattarbeslut om att avliva sådan hund (mot. 1969r Ir 805 och Iir 922, 3LU 1969r 48, rskr1969r 319). Samtidigtmed att riksdag antog rennäringslagen beslöt att denöversyn som pågick i Kungl. rörande rätt att döda annans hundockså skulle avse den reglering i samma ämne som upptogs i den antagna lagens93 § (prop. 1971: 51, mot. 1971r 1279, JoU 1971 r 37 p. 13 och 14, rskr 1971:216). har i framställning till chefen förjustitiedepartementet om en allmän översyn av lagstiftningen i fråga om rättenatt hålla hund särskUt pekat på behovet av en omarbetning av bestämmelserna omrätt att döda annans hund i jaktiagen och tillsynslagen. Framställningen haröverlämnats till . Denav begärda översynen av gällande reglering i fråga om rätten att dödaannans hund har redovisats i en inom jordbruksdeparte- 1974: 81 7 mentetutarbetad promemoria (Ds Jo 1973: 9) med förslag tiU ändrad lagstiftning omrätt att döda annans hund. Efter remiss har yttrandenöver promemorian avgetts av hovrätten för , ,lantbruksstyrelsen, , , (), Svenska dreverklubben, , ,och ().En skrift med vissa synpunkter på promemorians förslag har inkommit också . Iframställningar och har lantbruksstyrelsenföreslagit viss koinplettering av 7 resp. 9 § lagen (1944r 219) om djurskydd(djurskyddslagen) (9 § ändrad senast 1973r 269). I framställningarna föreslåsatt i 7 § skall införas en bestämmelse som bemyndigar lantbruksstyrelsen attmeddela föreskrifter om avlivning av sällskapsdjur m. m. och att i 9 § skallläggas till en bestämmelse varigenom Kungl. Majrt eller myndighet som Kungl. Majrtbestämmer får befogenhet att medge undantag från det i paragrafen intagnaförbudet att kastrera hund. Efterremiss har yttranden över lantbmksstyrelsens framställningar avgetts avstatens veterinärmedicinska anstalt, , , , , , , och . Bestämmelsernaom rätt att döda annans hund i jaktiagen liksom motsvarande bestämmelser itillsynslagen och rennäringslagen bör ses mot bakgrund av vissa bestämmelser ibrottsbalken. Den som dödar annans hund utan att ha rätt eller lov därtUl görsig skyldig till skadegörelse enligt 12 kap. 1 § . Som straffstadgas böter eller fängelse . Den som vid avlivande av djurotillbörligen utsätter djuret för lidande kan dömas för djurplågeri till bötereller fängelse i högst enligt 16 kap. 13 § samma balk. En föratsättningför straffansvar var tidigare att man handlat uppsåtligen. Genom lagändringsom trätt i kraft har straffansvaret emellertid utvidgatstill att omfatta även handlingar som innefattar grov oaktsamhet. Straffbestämmelsenom djurplågeri är givetvis tiUämplig även i fall där djurets avlivande inteinnebär skadegörelse. 'promemorians förslag till ändringar i jaktlagen, tillsynslagen och rennäringslagenöverensstämmer med propositionens författningsförslag, såvitt avser dessa lagar. 1974: 81 8 Enligt22 § jaktiagen gäUer följande. Löper hund lös i mark där det finns villebråd,har jakträttsiimehavaren eller hans folk rätt att upptaga hunden. Den somsålunda fångat in annans hund är skyldig att genast underrätta hundens ägareeller innehavare. Är denne okänd eUer oanträffbar, skall polismyndigheten iorten underrättas. Den som vill få tUlbaka upptagen hund skall lösa den med 50kr., om hunden upptagits den 1 marsden , och med 25 kr.i annat fall. Han skall vidare utge ersättning för hundens föda och övrigakostnader. Har ägaren eller innehavaren inte löst hunden inom efterdet han underrättades om upptagandet eller efler det polismyndighetenunderrättades, får jakträttsinnehavaren behålla hunden. Väcker han inom enmånad efter utgången av nu angiven tid talan om att i stället erhålla lösen, ärhundens ägare eller innehavare skyldig att utge sådan enligt fömt nämnda gmnder(22 § första stycket). Omhund som löper lös jagar eUer ofredar vUlebråd, är hundens ägare ellerinnehavare skyldig att ersätta jakträttsinnehavaren för skada som därigenom måanses ha skett på vUlebrådsbeståndet (22 § andra stycket). Undertiden den 1 marsden gäller särskUda bestämmelser i fråga om hundsom löper lös och jagar eller ofredar villebråd. Kan i sådant fall hunden intefångas in och framgår det uppenbarligen av omständighetema att hundenslöslöpande beror på ägarens eller innehavarens vårdslöshet, fårjakträttsinnehavaren eller hans folk döda hunden. Den som sålunda har dödathund har skyldighet att genast göra anmälan om det inträffade tillpolismyndigheten i orten. I annat fall får han inte tUl sitt fredande åberopanyssnämnda förhållande (22 § tredje stycket). Gärningen bUr i så fall attbedöma enligt 12 kap. 1 § . I straffrättsligtavseende innebär stadgandet i 22 § tredje stycket jaktlagen, enligt vad högstadomstolen uttalat (NJA 1966 r 441), att oavsett huruvida omständigheternasådana de ter sig för den som dödar löslöpande hund uppenbarligen ger honomanledning att anta att lös-löpandet beror på ägarens vårdslöshet ansvar förskadegörelse inte inträder, om det sedermera utreds att ägaren varit vårdslös. Enligt12 § jaktstadgan (1938r 279) gäller hundförbud i mark där det finns vUlebrådunder tiden den 1 marsden samt, i den mån det behövs till skydd förviss djurart, som bestämmer. Under förbudstidskall såväl jakthund som annan hund hållas under sådan vård att den hindraslöpa lös i mark där förbudet råder. Har meddelat hundförbud tUlskydd för viss djurart får dock hund som inte driver eller förföljer sådant vUlebrådanvändas för jakt efter annat vUlebråd om medger det (1 mom.).Även under tid då hundförbud inte råder gäller vissa restriktioner beträffandehundhållningen. skall såväl jakthund, när den 1974: 81 9 inteanvänds vid jakt, som annan hund hållas under sådan tUlsyn som behövs för atthindra hunden från att driva eller förfölja villebråd (2 mom.). Enligt29 § 5 mom. jaktstadgan gäller följande straffbestämmelser. Löper hund lös imark där hundförbud råder till skydd för viss djurart, döms hundens ägare ellerinnehavare till böter eller fängelse . Löper hund i annatfall lös i strid mot bestämmelserna i 1 mom., är straffet böter. Den som brytermot 2 mom. döms till böter, högst . Vid1968 års riksdag yrkades i två likalydande motioner (Ir 84 och Iir 123) attriksdagen måtte besluta att bestämmelsen i 22 § tredje stycket jaktiagen skulleupphävas. I motionerna anfördes bl. a. följande. Rätten för jakträttsinnehavarenoch hans folk att döda annans hund är en grym och inhuman bestämmelse som intelåter sig förena med de krav som man har rätt att ställa på en modern lag. Iannan lagstiftning är det en vedertagen princip att ingen har befogenhet att självta sig rätt. Ur denna synpunkt framstår bestämmelsen om rätt att omedelbartinskrida mot löslöpande hund och döda densamma som en kvarleva från en lid dåvar man hade rätt att ta lagen i egna händer. Det är orimligt attjakträttsinnehavaren tillagts rätt att själv bestämma om hundens lösspringandeberor på ägarens vårdslöshet. Jakträttsinnehavarens berättigade intressen ärväl tillgodosedda redan genom bestämmelserna i 22 § första och andra styckena.Det händer inte ofta att jakträttsinnehavare dödar annans hund, men de fallsom förekommer leder ofta till bråk och osämja mellan grannar. Iremissyttranden över motionerna tillstyrktes förslaget av Svenska kennelklubbenmedan det avstyrktes av och . och Svenska dreverklubben föreslog att frågan skulle bli föremålför utredning. fann i sitt yttrande att den aktuellabestämmelsen borde ges en ur hundägarens synvinkel bättre utformning än f. n. a. att rätten att döda hund är ägnad att inge starka betänkligheterav principiell natur. Lagen ger jakträttsinnehavaren denna befogenhet utan attskapa garantier för att rätten inte missbrukas och utan att ge föreskrifter omatt dödandet skall ske under former som är förenliga med ett modernt djurskydd.Bestämmelsen måste betraktas som kvarleva från en svunnen tid med en annanrättsuppfattning än den vi har . Det tillkommer de rättsvårdande myndigheternaatt i alla intressekonflikter göra en objektiv utredning och på grundval däravskipa rätt mellan parterna. Det kan inte åberopas några bärande skäl för tillämpar en annan ordning, då en hund kommit lös i annans jaktmark. 1974: 81 10 a. följande. Det förekommer många löslöpande hundarunder alla årstider och de s. k. sällskapshundarna är i obestridlig majoritet.Dessa okontrollerade hundar kan orsaka mycken skada och mycket lidande för detvilda. Förbundet anser att ett totalförbud för löslöpande hundar utom när deanvänds för jakt bör gälla . De hundar som tUlåts löpa lösa utantillsyn är uppenbart vanvårdade. De utsätts för allehanda faror och risker ochutgör vidare betydande trafikrisker under alla årstider. Förbundet är ense medmotionärerna om det otillfredsställande i den rätt som tillagts jakträttsinnehavareeller hans folk i 22 § tredje stycket jaktiagen men anser att någon möjlighettill ingripande bör finnas, särskilt under de tider då hundförbud råder pågrund av snöförhållanden. Svenska jägareförbundetanförde bl. a. följande. Lagrummet har tillkommit av djurvänliga skäl ochingen tvekan kan råda om nödvändigheten av att föreskrifter om efterhållandeav hund måste finnas i jaktlagstiftningen. Sådana föreskrifter är att betraktasom ett nödvändigt komplement till bestämmelserna i 3 § jaktstadgan, att jaktskall bedrivas så, att vUlebrådet inte tillfogas onödigt lidande.Jägareförbundet anser det vara konsekvent och nödvändigt att under den känsligaperioden den 1 marsden bereda vUdnaden ett i möjligaste mån effektivtskydd mot löslöpande hundar. Vad gäller sällskapshundar förhåller det sig oftaså, att de är lika farliga för vUdnaden som jakthundarna. Detta har framgåttbl. a. av utredningar som verkställts angående de s. k. rådjurstragedierna.Jägareförbundet delar icke uppfattningen att 22 § tredje stycket jaktlagen kanupphävas. Med utgångspunkt i att en avvägning bör göras mellan två legalaintressen nämligen djurskyddssynpunkten, å ena sidan, och hundägarensberättigade anspråk att icke få en löskommen hund dödad, å den andra förordar förbundet emellertid ändrad utformning av bestämmelsen. Från flerahåll har uttalats farhågor för att högsta domstolens avgörande NJA 1966 r 441kommer att medföra en för hundägarna strängare rättstillämpning än den somtidigare gällt. delar dessa farhågor. föreskrivs att den somdödat hund ofördröjligen skall göra anmälan därom tUl polisman i orten. Omdenna anmälningsskyldighet i stället måste fullgöras före elt eventuelltavlivande, förhindras att hund dödas i hastigt mod eller på grund av osämjamellan grannar. Genom en sådan ordning kan det vidare bli klarlagt, huruvidahundens ägare anmält hundens försvinnande till polisen. Ägaren får dåmöjligheter att hämta sin hund. De förutsättningar som enligt bestämmelsen måste vara uppfylldaför att jakträttsinnehavaren skall ha rätt att döda en hund är så utformade attstadgandets tillämpningsområde blir starkt begränsat. Stadgandet är vidaretillämpligt endast under 1974: 81 11 dendel av året då vUlebrådet är särskilt känsligt för skador. Jakträttsinnehavarenär vid utövandet av sin rätt underkastad kontroll genom den föreskrivnaskyldigheten att göra anmälan tUl polisman i orten. Enligt styrelsens meningfår djurskyddslagens bestämmelser anses utgöra tillräckliga garantier mot atten skjuten hund inte åsamkats onödigt lidande. Den restriktiva utformning som22 § tredje stycket jaktlagen har utgör enligt uppfattningen riktig avvägning mellan de skilda intressen som gör sig gällande i frågan. uttalade att frågan om rätt att i vissa fall döda hund som löperlös och ofredar viUebråd har prövats av i anledning av prop. Mot bakgrund härav samt med hänsyn till att den rätt som tUlkommerjakträttsinnehavaren eller hans folk utnyttjas endast i mycket ringa omfattningoch vidare utgör ett ur naturvårdssynvinkel värdefullt korrektiv mot den mestanmärkningsvärda hundhållningen, ansåg någon ändring inteönskvärd. yttrade i sitt betänkande (3LU 1968r 59) följande. Ilagstiftningen har man i första hand genom bestämmelserna om straff ochskadestånd sökt skapa garantier mot att hundar löper lösa och jagar ellerofredar villebråd. Därutöver har man emellertid beträffande den del av året dåvillebrådet är särskUt känsligt för skador ansett erforderligt att införabestämmelserna om rätt att upptaga och i vissa fall även döda sådana hundar.Befogenheten all döda har motiverats bl. a. av svårigheten att i praktikeninfånga en löslöpande hund och på så sätt oskadliggöra den. Bestärnmelsen haransetts ha sitt väsentiiga värde i möjligheten att genast avbryta pågåendejakt. Det synes emellertid inte kunna förnekas att den är svårtUlämpad och attden inbjuder till missbruk och trakasserier. Redan vid stadgandets tUlkomstframfördes inom lagrådet uppfattningen att stadgandet inte kunde anses uppfyllaberättigade krav i sistnämnda hänseende. Bland remissinstanserna har meningarnavarit delade. De båda jägarorganisationerna, som får anses besitta särskildsakkunskap på området, har emellertid varit ense om att förhållandena f. n. inleär tUlfredsställande. a. hänvisat till attutgången i rättsfallet NJA 1966r 441 kan medföra en för hundägarna strängarerättstillämpning än den som tidigare gäUt. Dessa farhågor synes ha fog försig. Enligt utskottets mening bör stadgandet i enlighet med motionsförslagetupphävas eller också ändras så att hundägarnas intressen tUlgodoses bättre änsom nu är fallet. Härvid kan ifrågakomma exempelvis att såsom Jägareförbundetföreslagit stadga att anmälningsskyldigheten till pohsen skall fullgöras innanhunden får dödas. Härigenom kan förhindras att hund dödas i hastigt mod ellerpå grund av osämja mellan grannar. Även andra lösningar kan länkas. Bestämmelser om rätt alt döda annans hund finns också 1974: 81 12 iannan lagstiftning, nämligen tillsynslagen och renbeteslagen. Viss hänsynhärtill måste tas, då det får anses önskvärt att så långt möjligt likartadebestämmelser gäller på området. Utskottet är bl. a. med hänsyn härtill inleberett att avge något förslag till lösning av frågan utan förordar att dengenom Kungl. Majrts försorg närmare utreds i enlighet med de riktlinjerutskottet anfört. Det torde få ankomma på Kungl. Majrt alt bestämma formernaför en sådan utredning. Riksdagenbiföll utskottets hemställan om att i anledning av ifrågavarandemotioner skulle ge Kungl. Majrt tUl känna vad utskottet anfört och attmotionerna i övrigt inte skulle föranleda någon åtgärd. Ipromemorian framförs uppfattningen att bestämmelserna i 22 § tredje stycketjaktlagen uppenbarligen tUlgodoser jakträttsinnehavarens intressen i enutsträckning som inte kan anses förenlig med nutida uppfattning om hurintressekonflikter mellan medborgarna bör lösas. Kravet att det skall föreliggavårdslöshet från hundägarens sida för att hunden straffritt skall få dödas gert. ex. närmast intryck av att jakträttsinnehavaren tillagts befogenhet attbestraffa hundägaren för att denne varit slarvig vid tillsynen av hunden. Enändrad reglering bör därför såsom begärt utformas så att hundägarintressettillgodoses bättre än vad som är fallet. Fråganom ändring av gällande bestämmelser kan emellertid inte ses enbart som en frågaom avvägning mellan hundägarens och jakträttsinnehavarens intressen. Med detsynsätt som råder i dagens samhälle framstår det enligt promemorian som självklartatt även naturvårdsintresset måste beaktas i sammanhanget. a. med hänsyn tUlangelägenheten av att så långt möjligt skydda den vUda faunan mot löslöpandehundar synes bestämmelser som ger möjlighet att döda hund som ofredar villebrådinte helt kunna undvaras i jaktiagstiftningen. De bestämmelser som behövs börenligt promemorian emellertid utformas restriktivt och i första hand syfta tillatt tUlgodose viltvårdsintresset.