prop · FX03144 · 1974-12-31 00:00:00 — Pågrundval av statistiskt material konstaterar utredningsmannen att till hovrättfullföljts i genomsnitt 120 fastighetsbildningsmål och 80expropriationsmål , vartill kan läggas några få miljöskyddsmål, ochunder sammanlagt 57 fastighetsbildningsmål, expropriationsmåloch miljöskyddsmål i hela riket. Av de fastighetsbildningsmål som fullföljtsunder och har bara ett fåtal i första instanshandlagts enligt FBL, Det är alltså fortfarande fastighetsbildningsmål av äldretyp som dominerar. Denframtida tillströmningen av fastighetsmål till hovrätterna är vansklig attförutsäga. Man kan ännu inte säkert överblicka verkningarna av de genomgripandereformerna inom fastighetsbildnings- och expro-priationslagstiftningen och ifråga om domstolsorganisationen i första instans. Hållpunkter för bedömningenhar utredningsmannen tagit i antalet lantmäteriförrättningar före och efter denI samt målsituationen i fastighetsdomstolarna, enkätsvar frånöverlantmätarna och ett försök till prognos som gjorts vid utredningsmannensöverläggningar med vissa myndigheter och organisationer. Utredningsmannenbedömer på grundval av det angivna materialet att det i fråga omfastighetsbildningsmål finns fog för uppfattningen att såvälförrättningsverksamheten som målutvecklingen vid fastighetsdomstolarna i varjefall inte kommer att ligga på lägre nivå än före , Hankonstaterar också att måltillströmningen till hovrätterna inte har minskattotalt sett och , Utredningsmannen konstaterar vidare att det från mångahåll gjorts gällande att, eftersom hovrätterna till skillnad frånunderinstanserna icke förstärkts med teknisk sakkunskap, parter ibland avhållersig från att överklaga fastighetsdomstols avgöranden. Åtminstone är detta fallet beträffande frågor av mera teknisk art. Om sådanapåståenden är riktiga kan en förstärkning av hovrätterna med kvalificeradteknisk sakkunskap antas föra med sig en ökad benägenhet att föra mål underhovrätternas prövning. En mer vägande faktor är att vissa inslag i FBL:skonstruktion kan vara ägnade att öka fullföljdsfrekvensen. Dit hör det iförhållande till tidigare lagstiftning betydligt starkare inslaget avtvångsförfarande, t,ex, de nya inlösenreglerna, samt den starkare markeringenav allmänna intressen och systemet för bevakning av sådana intressen. Eftersom FBLvidare i viktiga delar endast innehåller allmänna regler, som förutsätts skolafyllas ut i praxis, kommer behov att föreligga att få prejudicerande avgörandeni många principiella frågor. Utredningsmannens slutsats är att man även förhovrätternas del torde kunna anta att den framtida tillströmningen avfastighetsbildningsmål kommer att bli av åtminstone samma storleksordning somföre FBL:s tillkomst. När detgaller framtidsbedömningen i fråga om expropriationsmål framhållerutredningsmannen att det på samma sätt som beträffandefastighetsbildningsmålen råder en viss osäkerhet. Tillströmningen av expropriationsmålär starkt fluktuerande, Expropriationsverksamheten är också konjunkturkänslig.Vissa förhållanden talar dock för en ökad målfrekvens , såsomatt många kommuner genom köp skaffade sig markreserversom nu på sina håll börjar ta slut och att man, särskilt i , räknarmed att ett betydande antal mål rörande omprövning av tomträttsavgälder kommeratt aktualiseras . Vidare kan de nya ersättningsreglerna i ExLmedföra en ökad mål- och fullföljdsfrekvens för att få fram principavgörandenoch genomförandet av riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen leda till enökning av måltillströmningen, 1 samma riktning kommer sannolikt också ledningsrättslagen(1973:1144) och anläggningslagen (1973:1149) att verka. Att tvångsförfaranden enligt byggnadslagen (1947:385,omtryckt 1972:775) eller ExL i viss utsträckning ersätts av fastighetsreglerandeåtgärder med stöd av FBL, t,ex, vid gatubreddningar o.d,, lär inte kunna fånågon mera betydande inverkan i fråga om frekvensen av expropriationsmål. Utredningsmannens slutsats är att man för den närmasteframtiden bör kunna räkna med en i varje fall tämligen oförändrad mängd expropriationsmåltotalt sett, både i fastighetsdomstolarna och i hovrätterna men attmåltillströmningen sannolikt kommer att relativt sett fördela sig mycket ojämnthovrätterna emellan, I fråga om miljöskyddsmål konstaterar utredningsmannen attantalet inkomna mål är obetydligt men att det skulle förvåna om intedenna målgrupp kommer att öka betydligt . Ersättningsreglerna imiljöskyddslagen, vilka i princip bygger på ett strikt ansvar för den som orsakar skada genom miljöfarlig verksamhet, torde kunnapåstås vara ganska liberala. Av vissa uttalanden under utredningsarbetet attdöma råder emellertid ännu så länge en avvaktande inställning i väntan på vägledandeavgöranden i högre instans. Vidare kan konstateras att det i koncessions- ochdispensärenden ofta framställs anspråk på inlösen, skadeersättning eller åtgärdför att motverka skador på enskilda fastigheter. Sådana anspråk kan naturligtvisinte prövas i denna ordning, I besluten brukar därför i sådana fall tas in enhänvisning till reglerna om talan vid fastighetsdomstol. Utredningsmannen anser det omöjligt att ange någotmålantal som utgångspunkt för de fortsatta övervägandena i detta betänkande.Miljöskyddsmålen får i stället beaktas som en förhöjande faktor vid beräkningenav arbetsunderlag, antal tjänster osv. Utredningsmannen utgår från ungefär samma framtidamålfrekvens i hovrätterna som , i genomsnittsåledes omkring 120 fastighetsbildningsmål och 80 expropriationsmål ,vartill kommer ett obestämt antal miljöskyddsmål, Hyres- och arrendemålenförbigås i detta sammanhang, eftersom teknisk ledamot i princip icke skall deltai handläggningen av sådana mål. Utredningsmannen konstaterar att någon norm för hur mångamål som bör beräknas för en teknisk ledamot inte finns och att man är hänvisadtill en uppskattning med ledning av erfarenheter från fastighetsdomstolarna ochi någon mån vattendomstolarna och vattenöverdomstolen. Vilka grunder somtillämpades när man fastställde antalet teknikertjänster ifastighetsdomstolarna finns inte redovisat. Det kan dock antas att antalet iförsta hand bestämdes med utgångspunkt i målmängden vid domstolarna. Antaletunder i första instans avgjorda mål, i genomsnitt 725fastighetsbildningsmål och 380 expropriationsmål , sammanlagt såledescirka 1.100 , fördelade på de 13 teknikertjänster som inrättades förfastighetsmål blir räknat per tekniker 85-90 avgjorda mål. Antalet under år1972 till fastighetsdomstol inkomna mål var ungefär 1,200, Fördelat på 13teknikertjänster blir detta drygt 90 mål per tekniker. Att lägga antaletavgjorda mål till grund skulle dock leda till helt missvisande siffroreftersom det dröjde en avsevärd tid innan arbetet kom igång i fullutsträckning. En annan fråga är om man kan räkna med samma mått i överinstans.Visserligen är målen bättre förberedda och tvistefrågorna mer renodlade närmålen når hovrätten än när de kommer in till underrätten, Å andra sidan ärfrågor av kontroversiell eller prejudicerande art, vilka kräver mera tid ocharbete, förhållandevis mer frekventa i de mål som fullföljs till hovrätt.Erfarenheten från vattenrättskipningen visar också att avverkningskapacitetenper teknisk ledamot är lägre i överinstansen än i underinstansen. Med reservation för att man här rör sig på osäker mark ochhar svaga hållpunkter för en bedömning bör man enligt utredningsmannens mening kunna utgå från att en teknisk ledamot i hovrätt kanhandlägga 60-70 mål . Om man sammanställer denna siffra med den tidigareangivna siffran för det totala antalet fastighetsbildnings- och expropriationsmål,omkring 200 , kommer man till att det behövs tre teknikertjänster.Därvid har också beaktats, å ena sidan att teknisk ledamot inte skall delta isamtliga mål och, å andra sidan, att miljöskyddsmål tillkommer utöver nyssnämndamålantal. Dessa två faktorer kan anses åtminstone till en början uppvägavarandra. däremot vågar man förmoda att miljöskyddsmålen kommer attväga allt tyngre, I den mån arbetsläget i vattenöverdomstolen medger börenligt utredningsmannens mening också vattenrättsråd kunna utnyttjas somteknisk ledamot i expropriationsmål och framför allt i miljöskyddsmål. Defyller otvivelaktigt kravet på erfarenhet av fastighetsvärdering. Dessutom ärde förtrogna med vissa typer av speciella tekniska frågor som kan förekomma imiljöskyddsmål. Det kan nämnas att såsom närmare utvecklas i följandeavsnitt ett sammanförande av fastighetsmålen till en enda hovrätt skulleinnebära att omkring tre avdelningar helt ägnar sig åt dessa mål. Om man räknarmed sammanlagt tre tekniska ledamöter skulle alltså varje avdelning ha tillgångtill en egen tekniker, vilket synes vara en rimlig avvägning. Ett system sominnebär att varje teknisk ledamot tjänstgör i två eller på sin höjd trehovrätter kan emellertid inte antas innebära en sådan ökning av arbetsbelastningenatt det har någon nämnvärd betydelse för beräkningen av antalet tekniskaledamöter. Oavsett vilket alternativ man stannar för ikoncentrationsfrågan synes det i varje fall till dess man fått närmare erfarenhetav det nya systemet vara tillräckligt att tillföra hovrättsorganisationen tretjänster för teknisk ledamot. 3.2 Frågan om koncentration av målen Utredningen behandlar fyra olika alternativa lösningar.Alternativ 1: nuvarande ordning: varje hovrätt handlägger fastighetsmål frånsitt domsområde Det beräknade målantalet uppgår till: I fråga om frekvensen av förhandlingar och synerframhåller utredningsmannen att bara en mindre del avfastighetsbildningsmålen avgörs efter muntlig förhandling eller syn medan i expropriationsmålendäremot huvudförhandling med eller utan syn är regel. Beträffandemiljöskyddsmålen får man räkna med att huvudförhandling sällan kan underlåtasoch att även syn blir vanlig. Huruvida någon ändring är att vänta i förhandlings- ochsynefrekvensen i fastighetsbildnings- och expropriationsmål är svårt att bedöma.Om hovrätterna tillförs tekniska ledamöter kan syneförrättningar i viss månkomma att ersättas av undersökning som den tekniske ledamoten företar påplatsen. Vidare har möjligheterna att avgöra expropriationsmålutan huvudförhandling vidgats. Ä andra sidan talar den klart positivavärderingen av syneinstitutet som hovrätterna i allmänhet gett uttryck åt fören fortsatt hög synefrekvens. Utredningsmannen behandlar också frågan hur många lagfarnaledamöter i varje hovrätt som helt skulle komma att ägna sig åt fastighetsmålom dessa koncentrerades till bestämda rotlar. Man måste finna en norm för hurmånga mål av denna typ, räknat , som kan vara lämplig mängd för en rotelför att målavverkningen skall kunna ske i jämn takt utan att besvärandebalanser uppstår. Utredningsmannen har vid överläggningar med hovrätterna fåtträtt varierande uppgifter i detta avseende. Uppskattningarna ligger igenomsnitt i storleksordningen 20-25 mål. Den enda hovrätt där fastighetsmålvarit koncentrerade till en avdelning är . Denna avdelning, medfyra rotlar, behandlade under många är samtliga fastighetsbildningsmål, hälftenav expropriationsmålen samt vissa allmänna mål med fastighetsrättsliganknytning. Erfarenheterna därifrån tyder på att 20 mål per rotel ligger någotför högt. Å andra sidan måste den omständigheten att en teknisk ledamot kommeratt ingå i domstolen utanför rotelinddningen innebära ett tillskott tillavverkningskapaciteten, helt bortsett från den effektivitetsvinst som kanerhållas genom den fackkunskap som teknikern tillför hovrätten. Med hänsyn tillvad nu anförts synes det rimligt att räkna med 20-25 mål per rotel. Från dennautgångspunkt och med beaktande av miljöskyddsmålen och t,v, även av hyresmålen,vilka särskilt för är av betydelse, kommer man till följanderesultat. : 3 1/2-4 rotlar hovrätten över och : 1 rotel (drygt) hovrätten för : 2-2 1/2 rotlar hovrätten för Nedre : I rotel (drygt) hovrätten för : I 1/2 rotel Endast har tillräckligt målunderlag för atten hel avdelning skall kunna specialiseras på denna typ av mål. Även i hovrättenför kan fastighetsmålen komma att överväga om de sammanförs avdelning. Endast torde kunna ge i stort sett full sysselsättningåt en teknisk ledamot. Beträffande övriga hovrätter måste man tänka sig ettsystem med 'ambulerande ' tekniker enligt fastighetsdomstolarnas modell. Alternativ 2: målen sammanförs till tre hovrätter Den lösning som här ligger närmast till hands är enligtutredningsmannen att målen fördelas på följande sätt. handlägger mål från sitt eget domsområde, Göfahovrätt eller hovrätten för handlägger mål från sitt eget domsområdesamt från domsområdena för hovrätten över och och hovrätten förVästra resp. , hovrätten för Nedre eller hovrättenför handlägger mål från sitt eget domsområde och från domsområdetför den andra norrlandshovrätten. 1 fråga om de båda varianterna i den andra gruppen talarden geografiska belägenheten för och målantalet för hovrätten förVästra . Beträffande den tredje gruppen ger varken målantalet ellergeografiskt läge något utslag för endera hovrätten. Däremot torde hovrätten förNedre , såsom den något mindre, vara mer sårbar för bortfall av mål. Målantalet beräknas i detta alternativ till: Med utgångspunkt i ett målantal av 20-25 per rotel och åroch med beaktande av miljöskydds- och hyresmålen beräknar utredningsmannenantalet rotlar till: 3 1/2-4, /hovrätten för VästraSverige 4-5 och hovrätten för Nedre /hovrätten för 3, Målantalet skulle alltså räcka till en hel avdelning iSvea hovrätt och drygt en avdelning i /hovrätten för VästraSverige. Beträffande de tekniska ledamöterna blir resultatet att hovrättoch /hovrätten för kan sysselsätta var sin teknikermen att /hovrätten för dessutom behöver tillskottutifrån. Däremot kan den norrländska hovrätten knappast bereda en teknisk ledamotfull sysselsättning. Utredningsmannen gör vidare en uppskattning avkostnadsökningar (rese- och traktamentskostnader för domstolspersonalen) vid enkoncentration. Kostnadsökningen för alternativ 2 uppskattas tillför O kronor, , hovrätten för VästraSverige , hovrätten för Nedre och hovrättenför . Alternativ 3: målen sammanförs till två hovrätter I detta alternativ finner utredningsmannen följandefördelning vara lämpligast, eller hovrätten för handläggermål från sitt eget domsområde samt från domsområdena för hovrätten över Skåneoch och hovrätten för resp, , hovrätthandlägger mål från sitt eget domsområde samt från domsområdena för denorrländska hovrätterna. Beträffande valet mellan och hovrätten förVästra gäller detsamma som i alternativ 2,1 den andra gruppen är dettill en början klart att hovrätten för inte bör komma i fråga pågrund av dess belägenhet inom det vidgade domsområdet. Visserligen kan ocksåmot göras samma invändning, Å andra sidan har totaltsett bättre kommunikationsmöjligheter inom det sammanlagda domsområdet än deandra hovrättsorterna. Dessutom talar målantalet starkt för . Enannan omständighet som verkar i samma riktning är att såsom framgår avnedanstående beräkningar hovrätten för Nedre , om målen koncentrerasdit, skulle få en ganska märklig slagsida, särskilt om vattenmål tillkommer.Hovrätten skulle nämligen då sannolikt få fler rotlar för specialmål än förallmänna mål. Av dessa skäl har här antagits att målen i den andra gruppensammanförs till . Antalet rotlar blir följande. /hovrätten för : 4-5 Sveahovrätt: 6'/o-7 I /hovrätten för skulle manliksom i alternativ 2 få drygt en avdelning. För ger målantaletminst I I /2 avdelning. I fråga om de tekniska ledamöterna blir resultatet attGöta hovrätt/hovrätten för kan sysselsätta en tekniker helt ochdessutom behöver visst tillskott utifrån, får full sysselsättningför en teknisk ledamot och sysselsätter i huvudsak ytteriigare en sådanledamot. Ökade rese- och traktamentskostnader beräknas tillför , hovrätten för ochSvea hovrätt . Alternativ 4: målen sammanförs till en hovrätt Målantal, geografisk belägenhet och kommunikationsmöjligheternatalar för att målen sammanförs till . Ytterligare ett starkt skälhärför är att varje annan lösning skulle innebära att den hovrätt som målenkoncentreras till skulle få ett oproportionerligt stort inslag av specialavdelningar,särskilt om man också räknar med vattenmålen. Sålunda skulle t,ex, hovrättenför Nedre komma att bestå av minst dubbelt så många specialavdelningarsom allmänna avdelningar och av minst lika mångaspecialavdelningar som allmänna avdelningar. Målantalet beräknas bli 201, varav fastighetsbildningsmål121 och expropriationsmål 80, I detta alternativ räknar utredningsmannen med 10-12 rotlar,vilket innebär att tre avdelningar kan komma att sysselsättas helt med fastighetsmål.Om man även räknar med vattenmål kan ytterligare en eller två avdelningartillkomma. Alternativet innebär också att tre tekniker för fastighetsmålsysselsätts inom hovrätten, I detta alternativ beräknar utredningsmannenkostnadsökningen till . För fullständighetens skull har ocksåkostnadsökningen för följande alternativa lösningar beräknats: hovrätt62,, hovrätten för och hovrätten förNedre . J.2,2 Vattenrättskipningen Utredningsmannen berör också det reformarbete som pågårbeträffande vattenrättskipningen med motiveringen att vattenmålen beroende påhur man närmare utformar prövningsförfarandet i fråga om vattenrätlsligaföretag kan komma att utgöra en så betydande del av vissa fastighetsdomstolarsarbetsbelastning att också instansordningens utformning kan påverkas därav. Vattendomstolarnas inordnande i tingsrättsorganisationenden är första etappen i en reform som syftar till att tillståndsgivningenbeträffande vattenrättsliga företag skall överföras på administrativ myndighetoch de dömande funktionerna i skadefrågor o.d. på fastighetsdomstolar.Reformarbetet ingår i den genomgripande revision av vattenlagen som ärvattenlagsutredningens uppgift, 1 direktiven för vattenlagsutredningen uttalas atttillståndsprövningen bör ske i administrativ ordning efter mönster avmiljöskyddslagen. Utredningen skall som främsta alternativ övervägalämpligheten av att förlägga dels tillståndsprövningen av större, meraprincipiella eller riksviktiga frågor till en central instans, dels övrigprövning till länsstyrelserna eller vissa av dessa. Beträffandeersättningsfrågorna uttalas att avgörandet bör ankomma pä fastighetsdomstolarna eller eventuellt koncentreras till ett fåtal av dessa eftersom detföreligger ett nära samband mellan värderingsfrågorna i vissa typer avfastighetsbildningsmål, expropriationsmål och vattenmål, 1 vattenmål har domstolarna i stor utsträckning attbesluta om åtgärder av olika slag i skadeförebyggande syfte eller somalternativ till ersättning i pengar. Som exempel kan nämnas föreskrifter omutformningen av anläggningar och byggnadsanordningar, om vattenhushållningenvid kraftverks- och regleringsdammar, om åtgärder för att tillgodose fiske,naturvård, renskötsel och andra allmänna intressen samt om åtgärder ochanordningar för att motverka skador på enskilda fastigheter. Prövningen avsådana frågor utgör ofta ett betydande inslag i vattenmålens behandling, mångagånger av samma dimension som de rena ersättningsfrågorna. har ännu inte tagit ställning tillfrågan om prövningssystemets slutliga utformning. Det kan dröja ännu ett parår innan ett förslag i den delen läggs fram. Av arten och omfattningen av defrågor som förekommer i vattenmål framgår att det finns tämligen vida ramar förutformningen av ett slutligt prövningssystem. Om man tänker sig den lösningenatt administrativ myndighet prövar inte bara grundläggande tillåtlighets- ochlokaliseringsfrågor utan också frågor om åtgärder av skilda slag och att endastrenodlade ersättningsfrågor ankommer på domstol blir arbetsbelastningen fördomstolarna väsentligt annorlunda än om man skulle följa det alternativet attendast tillåtlighets- och lokaliseringsfrågor avgörs i administrativ ordningoch att prövningen i övrigt ligger Den sistnämnda lösningen skulle, om man sertill domstolarnas arbetsbelastning, inte i någon avgörande mån skilja sig frånnuvarande system. Också lösningar som ligger mellan de två ovan skisseradealternativen kan tänkas. Det är ovisst i vilken omfattning fastighetsdomstolar iframtiden kommer att sysselsättas med vattenrättsliga frågor. En av de i ochför sig tänkbara lösningarna kan innebära att vissa fastighetsdomstolar fårhand om frågor om ersättningar, skadeförebyggande åtgärder o.d, i så vidomfattning att dessa frågor blir ett dominerande inslag i deras verksamhet. Omvattenmålen vid ett sådant alternativ skulle komma att fullföljas till de olikahovrätterna kan det för dessa utom bli fråga om ett ganskabetydande arbetstillskott, kanske framför allt för de norrländska hovrätterna.Å andra sidan kommer då säkerligen också den synpunkten att framföras vilketfrån flera håll redan skett under förevarande utredningsarbete att det inteär rationellt att ändra på ett beprövat system och att man därför bör behållaen för hela landet gemensam överinstans. Om man däremot begränsarvattenrättskipningen i första instans till rena ersättningsfrågor förlorarargumenten för en koncentration till en enda överinstans i tyngd. Även viddetta alternativ skulle en fördelning av vattenmålen på hovrätterna medföra eninte obetydlig breddning av målunderlaget för flera av dem. Från de synpunktersom utredningsmannen behandlar får detta särskild betydelse om vattenlagensersättningsregler, på sätt vattenlagsutredningen föreslagit (SOU 1972:14),omarbetas så att de kommer att nära överensstämma med regelsystemet inomfastighetsrätten i övrigt, Utredningsmannen konstaterar först att de kostnadsökningarsom uppkommer vid en koncentration av fastighetsmålen är så begränsade att deinte kan ha någon avgörande betydelse för valet av lösning. Mot den nuvarande ordningen (alternativ I) kan anföras att antaletfastighetsmål i de flesta hovrätterna blir för litet för att mer än någraenstaka ledamöter förutom teknikerna skall kunna förvärva en verkligsakkunskap på detta rättsområde. Till förmån för alternativ 1 talar å andra sidan denstörre lokala anknytning som följer av att domsområdena är mindre än vid deandra alternativen. Det är därvidlag inte så mycket allmänhetens möjlighetertill kontakt med domstolens kansli som är av intresse, eftersom det sällanförekommer några personliga besök på kanslierna. En viktigare sida är attdomstolsledamöterna lättare kan lära känna förhållandena inom ett mindre domsområde. Genom att behålla målen på samtliga hovrätter undgår manvidare en uppdelning av hovrätterna i två grupper, den ena med en fullständig målsammansättning och den andra med en mera begränsad.Visserligen kan det sägas att man, trots uttalade farhågor inte minst fråndomarhåll för att man skulle få en klassificering i 'A- och B-domstolar',accepterat denna ordning för tingsrättsorganisationen genom att sammanförafastighetsmålen till vissa av tingsrätterna. Men frågan är allvarligare förhovrätternas del på grund av att de enligt gällande ordning har ett ansvar fördomarutbildningen. I det avseendet bör hovrätterna vara likvärdiga. Frånutbildningssynpunkt är f.ö. fastighetsmålen av större värde än derasförhållandevis begränsade antal låter förmoda. Denna måltyp är vanligen av högcivilrättslig kvalitet och ger ofta kontakt med samhällsfrågor av bådeekonomisk och mera allmän natur. Kunskap på detta rättsområde är ofta också avvärde vid handläggningen av andra mål av familjerättslig eller allmäntcivilrättslig natur. Det är även viss risk för att ett bortfall avfastighetsmålen från vissa hovrätter kan komma att påverka deras rekryteringsmöjligheteri ogynnsam riktning. Hovrätterna är vidare administrativa chefsmyndigheter förtingsrätterna inom sina domsområden. I den egenskapen skall de bl.a.tillhandahålla tingsrätterna fiskaler och annan mera tillfällig domarhjälp. Närdet är fråga om att tillhandagå tingsrätter med domare för handläggning avfastighetsmål kan det vara en fördel att hovrätten har tillgång till personalsom där sysslat med denna måltyp. De skäl som sålunda kan anföras för det nuvarande systemetmåste, påpekar utredningsmannen, naturligtvis vika om starka samhällsintressentalar för en annan lösning.