prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — Jag vill i anslutning härtill påpeka att det inte tordefinnas behov av någon särskild bestämmelse som reglerar rätten att frän anstaltavsända manuskript till anstaltstidning, eftersom sådant manuskript är att ansesom brev eller annat skriftligt meddelande och därmed faller under de för dessaförsändelser föreslagna bestämmelserna. 1 1 5 § lagen (1966:293) om beredande av slutenpsykiatrisk vård i vissa fall finns bestämmelser om brevgranskning beträffandeden som är intagen på sjukhus för sådan vård. Dessa bestämmelser anger bl. a.att om särskilda skäl föreligger överläkaren får ta del av innehållet i breveller annan handling som ankommer till patient eller som patient önskaravsända. Vidare föreskrivs att om vidarebefordrande av handling som ankommertill patient kan medföra fara för ordningen eller säkerheten på sjukhuset ellerkan vara olämpligt med hänsyn till syftet med värden, överläkaren får beslutaatt handlingen skall kvarhållas. Detsamma skall gälla om handling som patientönskar avsända kan föranleda betydande olägenhet för honom eller annan person.Särskilda regler ges i fråga om brev till vissa myndigheter. 1 promemorian föresläs att de nyssnämnda bestämmelsema,som är mer restriktiva gentemot den intagne än motsvarande bestämmelser iförevarande lagförslag, bör gälla i tillämpliga delar beträffande brev frän eller till intagen vid psykiatrisk avdelning inomkriminalvärden. Dock föreslås att brev från intagen till svensk myndighet elleradvokat alltid skall vidarebefordras utan granskning. Underremissbehandlingen har kritiserat detta förslag. Enligtstyrelsens mening kan den sålunda förordade särregleringen för de psykiatriskaavdelningarna förorsaka onödiga konfUkter mellan de intagna ochanstaltsledningen. Samma bestämmelser om brevgranskning som föresläs gälla förkriminalvårdsanstalterna bör därför enhgt styrelsen bli helt tUlämphga även vidde psykiatriska avdelningarna. Enligt minmening bör det i fråga om brevgranskning inte göras någon principiell skillnadmellan personer som är intagna pä psykiatrisk avdelning inom kriminalvården ochpersoner som är intagna pä sjukhus enhgt lagen om beredande av slutenpsykiatrisk värd i vissa falt. Jag ansluter mig därför till den i promemorianföreslagna lösningen. Om en vidare översyn av frågan visar sig behövlig, fården lämpligen göras i ett senare sammanhang. 1 enlighet med det anförda föreskrivs i andra stycket avförevarande paragraf att för psykiatrisk avdelning gäller i stället för 2527§§ i tillämpliga delar bestämmelserna i 15 § lagen (1966:293) om beredande avsluten psykiatrisk vård i vissa fall, dock att brev från intagen till svenskmyndighet eller advokat alltid skall vidarebefordras utan granskning, 1 förevarande paragraf, som motsvarar 29 §promemorieförslaget, ges bestämmelser om besök. Paragrafen har delvis sinmotsvarighet i 35 § behandlingslagen. Behandlingslagensbestämmelser om besök innebär bl. a. att intagen får ta emot besök avfamiljemedlemmar eller andra närstående i den mån det är förenligt medordningen inom anstalten och besöket inte av särskild anledning kan inverkaskadligt på den intagne. Vidare framgår att intagen i övrigt får medges att taemot besök av den som varit hans försvarare, av advokat vars biträde denintagne påkallar i enskild angelägenhet samt av annan person, när besöketfinnes vara till gagn med hänsyn till den intagnes fostran, utbildning ellerutkomstmöjligheter eller eljest. Tjänsteman vid anstalten skall varanärvarande vid besök i den män det är erforderligt. har i administrativ ordningföreskrivit att de anförda reglerna skall tillämpas med största möjligagenerositet. 1promemorieförslaget ersätts de nuvarande lagbestämmelserna om besök medbestämmelser som har en mindre restriktiv karaktär. Enligt huvudregeln iförslaget får den intagne ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kanske. Undantag görs endast för besök som är ägnat att äventyra säkerheten ianstalten eller som kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller iövrigt kan vara till skada för honom eller annan, Särskilda regler ges i frågaom s. k. bevakade besök. Förslaget har i stort sett lämnats utan erinran underremissbehandlingen. föreslår dock att det uttryckligenanges att besök skall vägras om det medför risk för medhjälp till rymning ochfortsatt brottslig verksamhet. 1 sä fall kan enligt nämndens mening de merobestämda uttrycken "motverka hans anpassning i samhället" och"eljest vara till skada" utgå ur lagtexten. Överåklagaren i Göteborganser att endast säkerhetssynpunkter bör vara avgörande för i vad män intagenskontakt med andra personer skall beskäras. framhåller att det i lagtextenbör anges vilka besök som motverkar den intagnes anpassning i samhället. En vidsträckt rätt för intagna att ta emot besök är enligtmin mening av väsentlig betydelse när det gäller att minska de intagnas socialaisolering och främja deras möjligheter att knyta eller vidmakthålla värdefullakontakter med människor utanför anstalten. De nuvarande lagbestämmelserna ombesök är ganska snävt utformade. En mindre restriktiv lagreglering är därförväl motiverad. I överensstämmelse med vad som föreslagits i promemorianfinner jag det lämpligt att hithörande lagbestämmelser inleds med en ahmänföreskrift som anger att intagen får ta emot besök i den utsträckning detlämpligen kan ske. Den begränsning som ligger i sistnämnda uttryck avser intebesökspersonens lämplighet utan syftar enbart på sädana förhållanden somanstaltsrutinen, personaltillgängen och andra praktiska förutsättningar förmottagning av besök. I promemorieförslaget har undantag gjorts för vissa falldå det av andra skäl än som nämnts kan finnas grundad anledning att vägraett besök. Dessa undantag knyter i huvudsak an till besökandens person ellerrelationerna mellan denne och den intagne. Jag instämmer i uppfattningen attdet finns behov av sådana inskränkningar i besöksrätten. Sålunda är det tydligtatt det måste finnas möjligheter att hindra besök som pä ett eller annat sättkan vara ägnat att äventyra säkerheten i anstalten. Men till skUlnad från vadsom föreslås gälla i fråga om brevgranskning bör inte enbartsäkerhetssynpunkter tillmätas betydelse i detta sammanhang. Del bör sålundaäven finnas möjlighet att hindra besök som framstår som klart olämpligt fränresocialiseringssynpunkt. Som anförts i promemorian är det här fråga om besöksom kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller eljest vara tillskada för honom eller annan. Att ytterligare precisera ifrågavarandebegränsningar finner jag inte påkallat. Jag vill emellertid framhålla atttillämpningen av dessa begränsningsregler bör vara restriktiv, särskilt som,enligt vad som framgår av det följande, man i viss mån kan neutraliserariskerna av visst besök genom att låta det ske under bevakning. I överensstämmelse med det anförda föreskrivs iförevarande paragrafs första stycke att intagen får ta emot besök i denutsträckning det lämpligen kan ske. Vidare föreskrivs att han inte fär ta emotbesök som är ägnat att äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverkahans anpassning i samhället eller eljest vara till skada för honom eller annan. I likhet med promemorieförslaget anser jag att tjänsteman vid anstalten skall vara närvarande vid besök, om det ärpåkallat med hänsyn till säkerheten. Jag vill dock understryka att bevakningbör förekomma endast i undantagsfall, med hänsyn till det obehag som en sådankontroll kan innebära för samtliga inblandade. När det gäller besök av advokatsom biträder den intagne i enskild angelägenhet har den i promemorianföreslagna bestämmelsen föranlett viss kritik under remissbehandhngen. En vissjämkning av bestämmelsen synes enligt min mening påkallad, så att det klartframgår att vid sådant besök tjänsteman får närvara endast om advokaten ellerden intagne begär det. Utan särskild föreskrift därom bör självfallet detsammai regel gälla vid andra liknande besök som den intagne får i anledning avenskilt ärende av juridisk eller social natur. Biträdande jurist vidadvokatbyrå bör naturligtvis alltid Ukställas med advokat i förevarandesammanhang. 1paragrafens andra stycke föreskrivs i överensstämmelse med det anförda atttjänsteman vid anstalten skaU vara närvarande vid besök om det är påkallat medhänsyn till säkerheten samt att vid besök av advokat som biträder den intagne irättslig angelägenhet tjänsteman fär närvara endast om advokaten eller denintagne begär det. 1promemorieförslaget har införts en bestämmelse om möjlighet tillkroppsvisitation av besökande. Enligt förslaget skäll sålunda av säkerhetsskälsom villkor för besök kunna föreskrivas att den besökande underkastar sig sådanvisitation eller att han medger att väska, kasse eller annat dylikt som hanvill medföra vid besöket får undersökas. Förslagethar i allmänhet godtagits av remissinstanserna. Ett par instanser är dockkritiskt inställda till att kroppsvisitation skall få företas endast eftermedgivande av besökanden. Jag viUtill en början nämna att enligt vårdcirkuläret skall väska, kasse och dyliktsom en besökande vill medföra vid besöket visiteras, om det inte ansesobehövligt. För sådan åtgärd krävs dock medgivande av den besökande. Lämnasinte medgivande får egendomen inte föras med vid besöket. Genom dessabestämmelser vill man söka hindra insmuggling till de intagna av otillåtnaföremål, t. ex. narkotika, vapen e. d. Frän kriminalvärdshåll har anförts attdet av samma skäl i vissa fall kan föreligga ett starkt behov av att även fåmöjlighet att visitera den besökande. Jag delar den uppfattningen. När detgäller att utforma en bestämmelse om kroppsvisitation av besökande är detenligt min mening uppenbart att sädan visitation bör fä ske endast av direktasäkerhetsskäl och under förutsättning att den besökande frivilligt går med påundersökningen. 1 den män han vägrar att lämna sitt medgivande därtill börföljden bli att besöket inte fär äga rum. Man bör alltså här välja sammaprincipiella lösning som när det gäller den särskilda flygplatskontrollenenligt lagen (1970:926) om särskild kontroU på flygplats. En annan ordning,enligt vilken en besökande skulle kunna tvångsvis underkastas kroppsvisitationäven om han avstår från besöket, finner jag från integritetsskyddssynpunktdirekt olämplig. Jag ansluter mig alltså till promemorieförslaget i denna del.På sätt där föreslagits bör i lagen också tas in en regel om undersökning avväska, kasse e. d. som den besökande vill medföra. I enlighet med det anförda föreskrivs i paragrafens tredjestycke att som villkor för besök kan av säkerhetsskäl föreskrivas att denbesökande underkastar sig kroppsvisitation, eller medger undersökning av väska,kasse eller annat dyUkt som han vill medföra vid besöket. Bestämmelserna i tredje stycket gäller vid såväl obevakadesom bevakade besök. I största möjliga utsträckning bör kroppsvisitation i nuavsedda faU inskränka sig till undersökning med hjälp av elektriskmetalldetektor eller liknande teknisk anordning. Denna paragraf motsvarar 30 § promemorieförslaget. Deninnehåller bestämmelser om de intagnas rätt att använda telefon. Bestämmelsernasaknar motsvarighet i behandlingslagen. De i promemorian föreslagna bestämmelserna om intagnastelefonsamtal har väsentligen utformats i överensstämmelse med de föreslagnareglerna om besök, varvid reglerna om bevakade besök motsvaras av regler omavlyssning av telefonsamtal. Förslaget har i sak lämnats utan erinran avremissinstanserna. Även jag finner att den nya lagen bör innehållabestämmelser som i varje faU i huvuddrag reglerar de intagnas rätt att användatelefon. Som föreslagits i promemorian bör de materiella reglerna nära knytasan till vad som avses gälla ifråga om besök. På samma sätt som besök skallkunna äga rum under bevakning bör telefonsamtal kunna avlyssnas av tjänstemanvid anstalten om det är påkallat med hänsyn till säkerheten. Avintegritetsskyddshänsyn är det angeläget att avlyssning aldrig får ske utan denintagnes vetskap. När det gäller telefonsamtal med advokat som biträder denintagne i rättslig angelägenhet bör med viss avvikelse frän promemorieförslagetföreskrivas att sådant samtal inte får avlyssnas utan den intagnes medgivande. 1 enlighet med det anförda föreskrivs i förevarandeparagrafs första stycke att telefonsamtal mellan intagen och person utomanstalten får äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske men att denintagne kan förvägras telefonsamtal som är ägnat att äventyra säkerheten ianstalten eller som kan motverka hans anpassning i samhället eller eljest kanvara till skada för honom eller annan. 1 paragrafens andra stycke föreskrivsatt tjänsteman skall på lämpligt sätt avlyssna telefonsamtal, om det ärpåkallat med hänsyn till säkerheten, att avlyssning får äga rum endast med denintagnes vetskap och att telefonsamtal med advokat som biträder den intagne irättslig angelägenhet inle får avlyssnas utan den intagnes medgivande. Paragrafen, som motsvarar 31 § promemorieförslaget,innehåller en särskild undantagsbestämmelse angående brev, besök ochtelefonsamtal. Bestämmelsen innebär en nyhet i förhåUande tillbehandlingslagen. Enligt promemorieförslaget skall Kungl. Maj:t kunnaförordna om avvikelse från de tidigare föreslagna allmänna bestämmelserna ombrev, besök och telefonsamtal, om det i visst faU är påkallatmed hänsyn till rikets säkerhet. Närmast avses den situationen då det framstårsom ett väsentligt intresse att kunna hindra att en intagen får möjlighet atttill obehörig lämna ut sådana hemliga militära uppgifter som han fått kännedomom i samband med brottslig verksamhet. 1 likhet med remissinstanserna har jag ingen erinran motden sålunda förordade undantagsregeln. Angående den föreslagna bestämmelsens närmare utformningvill jag i anledning av ett uttalande av hovrätten över och Blekingeframhålla, att Kungl. Maj:ts befogenhet att förordna om sädana avvikelser somdet här är fråga om endast avses gälla för visst särskilt fall. Bestämmelsenlämnar sålunda inte något utrymme för Kungl. Maj:t att i författning föreskrivagenerella avvikelser från de eljest gällande bestämmelserna pä detta område. Deprinciper för normgivningsmakten som lagfästs i det av som vilandeantagna förslaget till ny regeringsform berörs sålunda över huvud taget inte avifrågavarande bestämmelse. 1 överensstämmelse med promemorieförslaget föreskrivsdärför i förevarande paragraf att Kungl. Maj:t kan för visst fall förordna omavvikelse frän bestämmelserna i 25-30 §§, om det är påkallat med hänsyn tillrikets säkerhet. Paragrafen, som motsvarar 32 § promemorieförslaget,innehåller bestämmelser om korttidspermission. En motsvarighet till paragrafenfinns i 36 § första stycket behandlingslagen. Jag har iden allmänna motiveringen lämnat en redogörelse för de synpunkter som enligtmin uppfattning bör vara vägledande vid regleringen av frågorna omkorttidspermissioner. 1 enlighet med vad jag där har anfört föreskrivs iförevarande paragrafs/öw/a stycke att intagen kan, för att underlättaanpassningen i samhället, beviljas tillstånd att lämna korttid (korttidspermission), om inte faran för missbruk är avsevärd samt attkorttidspermission också får ges, om annan särskUd anledning föreliggerdärtill. Vidare föreskrivs i andra stycket att intagen som avses i 7 § tredjestycket och på skäl som däri anges är placerad i sluten anstalt får beviljaskorttidspermission endast om synnerhga skäl föreligger därtill. Slutligenföreskrivs i tredje stycket att för korttidspermission får stäUas de villkorsom kan anses erforderliga beträffande vistelseort, anmälningsskyldighet ellerannat samt att, i fall då noggrann tillsyn är behövlig, föreskrift tillika kanmeddelas om att den intagne under permissionen skall vara ställd under bevakning. Denna paragraf innehåller bestämmelser omfrigivningspermission. Den motsvaras av 33 § promemorieförslaget. 1 saml Nr 20 finns i 50, 55 och 60 §§ behandlingslagen. Av vad jag anfört i den allmänna motiveringen framgår attnuvarande bestämmelser om långtidspermission som förberedelse för villkorligfrigivning eller övergång till vård utom anstalt bör sammanföras till ettgemensamt permissionsinstitut, benämnt frigivningspermission. Enligt vad jagförordat skall den som undergår fängelse fä vidgade möjligheter tiU sådanpermission jämfört med vad som följer av motsvarande regler i behandlingslagen. 1 enhghet med vad jag närmare anfört i den allmännamotiveringen föreskrivs i första stycket att intagen som undergår fängelseeller dömts till ungdomsfängelse eller internering kan beviljas permissionunder (frigivningspermission) till förberedande av frigivning elleröverförande till värd utom anstalt. Andra stycket innehåller bestämmelser somanger att den som undergår fängelse att villkorlig frigivning intekan komma i fråga fär beviljas frigivningspermission endast om synnerliga skälföreligger samt att annan som undergår fängelse och den som dömts tillinternering inte får beviljas frigivningspermission före den dag dä villkorligfrigivning eller överförande till värd utom anstalt tidigast kan ske. Frigivningspermissionutgör ett led i förberedelsema för den intagnes frigivning eller övergång tillvärd utom anstalt. Genom sådan permission bereds den intagne möjlighet attsjälv medverka aktivt i detta förberedelsearbete. Närmast gäller det härfrågor om arbetsanskaffning eller andra praktiska angelägenheter vars ordnandeingår bland förutsättningarna för bevUjande av villkorlig frigivning ellerövergäng till värd utom anstalt. Eftersom frigivningspermission normalt börkunna övergå direkt i värd i frihet bör i princip sådan permission intebeviljas förrän det kan bedömas att övriga förutsättningar för övergäng tillfrivård föreligger, dvs. sädana förutsättningar som inte direkt hänger sammanmed de angelägenheter som frigivningspermissionen syftar till att ordna. Enligt förevarande paragraf krävs synnerliga skäl för attkorttidsintagen skall kunna beviljas frigivningspermission. Sådana skäl kanföreligga om situationen exempelvis är den att den intagne genom sådan permissionkan fä en arbetsanställning, undervisning, utbildning e. d. som är alldelessärskilt lämpad för honom och som han skulle gå miste om i fall permissioneninte beviljades. På sammasätt som när det gäller korttidspermission föreskrivs i tredje stycket avförevarande paragraf att för frigivningspermission fär ställas de villkor somkan anses erforderliga beträffande vistelseort, anmälningsskyldighet ellerannat. Jag vill framhälla att det torde ligga i sakens natur attdet inte bör kunna komma i fråga att ställa den som har frigivningspermissionunder bevakning, till skillnad från vad som avses kunna vara fallet vidkorttidspermission. Någon bestämmelse om bevakning vid frigivningspermissionhar därför inte tagits in i lagförslaget. Förevarande paragraf, som motsvarar 34 §promemorieförslaget, innehåller bestämmelser om vistelse utanför anstalt irehabiliteringssyfte. Beträffande ungdomsfängelse har paragrafen vissmotsvarighet i 55 § första stycket behandlingslagen. Av skälsom redovisats i den allmänna motiveringen bör möjlighet införas för den somundergår fängelse eller internering att i vissa fall i rehabiliteringssyfte fåvistas utanför anstalt redan före tidigaste dagen för villkorlig frigivningeller övergäng till vård utom anstalt. En sådan möjlighet förehgger nu endastför den som undergår ungdomsfängelse. De förordade bestämmelserna ges iförevarande paragraf. Där föreskrivs att om intagen genom vistelse utanföranstalt kan bh föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta hansanpassning i samhället, sådan vistelse kan beviljas honom , omsärskilda skäl föreligger. Vidare anges att för vistelse utanför anstalt skallställas de villkor som kan anses erforderhga och att tillståndet kan återkallasom omständigheterna föranleder det. Paragrafen, som motsvaras av 35 § promemorieförslaget,innehåller bestämmelser om inräkning i verkställighetstiden av tid förpermission m. m. Gällande bestämmelser i ämnet finns i 36 § andra stycket, 50 §andra stycket, 55 § andra stycket och 60 § andra stycket behandlingslagen. Promemorieförslaget innebär i likhet med gällande ordningatt tiden för vistelsen utanför anstalt vid såväl korttidspermission somfrigivningspermission och sådan vistelse utanför anstalt irehabiliteringssyfte som avses i 34 § departementsförslaget skall inräknas iverkställighetstiden om inte särskilda skäl talar däremot. Mot en sädan ordninghar remissinstanserna i allmänhet inte haft nägot att erinra. RFHL har docksom sin mening hävdat att permissionstid alltid bör inräknas iverkställighetstiden om inte annat besked getts innan den intagne utnyttjatpermissionen. Enhgt mitt förmenande torde det knappast kunna komma ifråga att redan före en permission fatta beslut om att därav inteskall inräknas i verkställighetstiden. Däremot är det rimligt att den somfaktiskt missbrukat den medgivna friheten eller del därav genom att avvikaeller utnyttja den för annat ändamål än det avsedda, t. ex. för brottsligverksamhet, skall få vidkännas den konsekvensen att sådan tid utom anstalteninte inräknas i verkstäUighetstiden. Jag förordar därför den i promemorianföreslagna ordningen. Som anfört bör förordnande attpermissionstid inte skall inräknas i verkställighetstiden naturligtvis kunnabegränsas till viss del av permissionstiden. Till förebyggande av attbestämmelsen tolkas på annat sätt bör en redaktionell jämkning göras iförslaget. 1 enlighet med det anförda föreskrivs i förevarandeparagraf att tid för vistelse utanför anstalt enligt 32, 33 eller 34 § inräknasi verkställighetstiden, om ej särskilda skäl talar däremot. När det gäller tid för vistelse utanför anstalt enligt 33eller 34 § ankommer enligt 56 § departementsförslaget prövning som här avses påungdomsfängelsenämnden beträffande intagen som undergår ungdomsfängelse och påinterneringsnämnden beträffande intagen som undergår internering. Av 58 §framgår att prövningen i övriga fall ankommer på . Enligt60 § kan styrelsens befogenhet i detta hänseende inte delegeras. Paragrafen motsvarar 36 § promemorieförslaget. Deninnehåller bestämmelser om de intagnas rätt till medinflytande genomsamrådsorgan m. m. Motsvarighet till bestämmelsen saknas i behandlingslagen. Genom bestämmelser i 5 § andra stycketdepartementsförslaget har den intagne tillagts visst medinflytande i fråga omutformningen av hans egen anstaltsvistelse. Frågor om de intagnas medinflytandei en vidare bemärkelse har aktualiserats . Organiserade formerför samverkan mellan de intagna inbördes samt mellan de intagna ochanstaltsledningen har vuxit fram inom ramen för särskilda förtroenderåd ochsamrådsorgan. Verksamheten har därvid inriktats på sådana frågor omanstaltsvårdens utformning som är av gemensamt intresse för de intagna och sompä ett betydelsefullt sätt påverkar deras situation i anstalten. Promemorieförslaget innehåUer bestämmelser om de intagnasrätt till medinflytande i nu angivna hänseenden. Sålunda anges att med debegränsningar som följer av gällande bestämmelser och avtal för verksamheteninom kriminalvården de intagna har rätt att i lämplig ordning överlägg'a medanstaltsledningen i frågor som är av gemensamt intresse för de intagna. Vidareanges att de intagna också har rätt att i lämplig ordning sammanträda medvarandra för överläggning i sädana frågor. Sädan intagen som hålls avskild fränandra intagna fär enligt särskild bestämmelse delta i överläggning ellersammanträde endast om det kan ske utan olägenhet. Förslaget har lämnats utan erinran av det stora flertaletremissinstanser. ifrågasätter dock om tiden är mogen ocherfarenheterna tillräckligt entydiga för att ge de intagna rätt att organiserasig genom en av statsmakterna antagen lag. Utredningen befarar att sådanamassaktioner som organiserats utanför anstalterna men satts i verket med hjälpav förtroenderåden vid olika anstalter, kan komma att upprepas i svårareformer.