prop · FX0328 · 1974-12-31 00:00:00 — Censuroch andra ingrepp sätter på många håll yttrandefriheten ur spel, även om manformellt säger sig hylla dess princip. I de nordiska länderna hardet kulturpolitiska utvecklingsarbetet i flera avseenden följt parallellabanor. Strävan efter decentralisering och breddning av kulturverksamheten ärett gemensamt drag. På grund av olikheter i administrativ uppbyggnad och ifråga om fördelningen av ansvaret på central och lokal nivå skiljer sig de organisatoriskalösningarna åt. Det nordiska kulturavtalet av syftar till enförstärkning av samarbetet genom ett ökat informationsutbyte och praktisksamverkan i olika former. Vissadelar av det omfattande utredningsarbete som igångsattes i vårt land under1960-talet har redan lett till reformer. Sålunda har reformer genomförts pågrundval av förslag från konsertbyråutredningen och vissa utredningar om denhögre utbUdningen inom kulturområdet. Andra utredningar har först under desenaste åren hunnit avsluta sitt arbete. Grunden för de förslag som läggs framhär är i första hand de betänkanden som lagts fram av och 1965 ärsmusei- och utställningssakkunniga. Kulturrådettillsattes då behovet av en samordning och avvägning av reformanspråken förolika sektorer av kulturområdet blev allt mer angeläget. För att tillgodosedetta behov krävdes en analys av de grundläggande utgångspunkterna för enstatlig kulturpohtik. Samspelet mellan samhällets olika organ ochorganisationslivet behövde därvid särskilt belysas. Kulturrådetsutredningsuppdrag blev mycket omfattande. Eftersom det var nödvändigt attförhållandevis snabbt få fram underlag för beslut från statsmakternas sidafick i uppgift att utföra sitt arbete . Härigenom måste rådet inrikta sig på vissa centralafrågestäUningar. Parallellt med rådet arbetade ett 1974: 28 284 antalutredningar, som mera, ingående behandlade problemen inom olika sektorer avkulturområdet. Kulturrådetsbetänkande (SOU 1972:66) Ny kulturpolitik har genomgått en mycket omfattanderemissbehandling. Utarbetandet av remissvaren föregicks i många fall av enlivlig diskussion inom berörda institutioner och organisationer. Debatten ombetänkandet i tidningar och tidskrifter har varit livlig, lag finner detglädjande att en bred debatt kommit till stånd. Enligtmin mening visar remissopinionen och den aUmänna debatten i fråga omkulturrådets betänkande att det i gmndläggande frågor finns en stor uppslutningbakom kulturrådels synsätt. De förslag och överväganden som jag i det följandekommer att lägga fram ansluter i stort tUl grunddragen i kulturrådetsbetänkande. är det ofrånkom.-ligt att remissvar, överläggningar medolika berörda parter och den allmänna diskussionen lett till att vissa avrådets förslag inte kunnat godtas eller godtagits först efter vissa ändringar.Vidare är vissa förslag av sådant slag att de får tas upp senare som ett led iett fortsatt utvecklingsarbete. Mångaremissinstanser har beklagat att inte lagt fram förslag i fråga omflera sektorer av kulturområdet än som skett. Jag finner emellertid att detlegat helt i linje med rådets uppdrag att inle gå in på de områden sombehandlades av andra utredningar. Genom tidsbegränsningen har rådet heller intehaft möjlighet att avvakta förslag från andra utredningar. Någraav de utredningar med mer avgränsade utredningsuppdrag, som arbetat paraUelltmed , har avlämnat sina betänkanden i sådan tid att det varitmöjligt att bereda dem tUlsammans med betänkande. Det gäUerförutom musei- och utställningssakkunnigas (MUS 65) betänkanden (SOU1972:45) Kulturminnesvård och (SOU 1973:5) Museerna, operautredningensbetänkande (Ds U 1973: 6) Operans verksamhet och organisation samt utredningensrörande betänkande (Ds U 1973: 10) Nämnden försvensk språkvård framtida stäUning och organisation. I det följande behandlasvidare en inom utarbetad promemoria (Ds U 1973: 9)Det nya organisation, ett av dåvarande teater- och orkeslerrådetutarbetat förslag om orkesterorganisation i , en inom teater- ochmusikrådet utarbetad utredning om musikteatern och en av gjordutredning om teatrarnas arkivfråga. Minavsikt är att foga ihop förslagen i nämnda betänkanden till ett mersammanhängande mönster. Utredningsmaterialetutgör enligt min mening ett tillräckligt underlag för ställningstaganden ifrågor om mål, ansvarsfördelning och organisatorisk stmktur, allt frågor avgrundläggande betydelse för en framtida 1974: 28 285 kulturpolitik.Jag ser detta som en god grundval för en fortsatt utbyggnad av dekulturpolitiska insatserna. Flerafaktorer gör en successiv utbyggnad av den statliga kulturpolitiken nödvändig.Det finns t. ex. inte ett fullständigt beredningsunderlag beträffande vissakultursektorer. Det saknas vidare tiU en del administrativa organ som kanta hand om genomförandet av statsmakternas beslut. Alltför omfattandeuppgifter kan inte läggas på nya eller omorganiserade organ. Även ekonomiskaskäl talar för en successiv uppbyggnad av den statliga kulturpolitiken. Somjag nämnde saknas f. n. beslutsunderlag i fråga om väsentliga delar avområdet för den statliga kulturpolitiken. Flera avlämnade betänkandenom centrala sektorer har ännu inte kunnat beredas. Detta gällerradioutredningens betänkande (SOU 1973: 8) Radio i utveckling, fUmutredningensfyra betänkanden (SOU 1970: 73, SOU 1972: 9, SOU 1973: 16, SOU 1973: 53)SamhäUet och filmen 14, litteraturredningens betänkande (SOU 1974:5) Bokenoch reklamutredningens betänkande (SOU 1973: 10) Reklam III, TV-reklamfrågan.Beredning pågår av utbildningsutrednings betänkande (SOU 1973: 2)Högskolan, Vidare arbetar med ett betänkande om de statligainsatserna för kulturarbetare och en promemoria om forskningen inomkulturområdet. Slutligen arbetar MUS 65 med ett betänkande omRiksutställningar, konstförsäljning m. m. Jag räknar med att sistnämndabetänkanden skall vara avlämnade i mitten av . Idet följande kommer jag att mer eller mindre utförligt beröra aUa de insatsersom enligt min mening är att hänföra tUl den statliga kulturpolitiken. Iflertalet faU är det fråga om riktiinjer för en utveckling . I vissafall föreslås principbeslut. På en rad punkter presenteras förslag förgenomförande fr. o. m. nästa budgetår. Det gäller framför allt ohka former avstatsbidrag men också en reform av den statiiga centralakulturadministrationen. För de sektorer beträffande vUka beredningen avnyligen avlämnade betänkanden inte är avslutad kommer givetvis behandlingen idet följande att bh översiktlig. Det gäller foUc-biblioteken, vissa delar avmusei- och utställningssektorn, den kommersiellt drivna kulturverksamheten ochradio- och TV-verksamheten. Minaförslag i det följande avser den statiiga kulturpolitiken. Förslag läggs framom målen för denna och om utformningen av de statliga insatserna inom olikasektorer. Vidare behandlas de admmistrativa organen, lokalfrågor och statensekonomiska insatser. Ettbetydande utrymme ägnas samspelet mellan statliga och andra insatser.Landstingens och primärkommunernas kulturpolitik, folkrörelsernas och de friaorganisationernas roll berörs därför. 1974: 28 286 Kulturrådetdefinierar begreppet kulturpolitik som en samlad struktur för samhälletsåtgärder inom kulturområdet. Enligt rådet förutsätter en utformadkulturpolitik att det finns mål, lämpliga arbetsmetoder, ansvariga politiskaoch administrativa organ samt ekonomiska resurser för insatserna. anser att deti dag saknas definierade mål för samhällets kulturpolitiska insatser ochmetoder att få till stånd en bred folklig kulturverksamhet. Enligt rådetsaknas också en klar fördelning av ansvaret mellan stat, landsting ochprimärkommuner liksom riktlinjer för samverkan med organisationslivet.Slutiigen är de ekonomiska resursema otillräckliga och metoderna attprioritera bristfälliga. Därför behövs en ny kulturpolitik. Remissinstanserna anslutersig i huvudsak till rådets synsätt. Vissa remissinstanser delar dock inteuppfattningen att det saknas metoder att få till stånd en bred folkligkulturverksamhet och pekar bl. a. på studiecirkelverksamheten som visat sigkunna nå stora grapper. Metodema finns inom organisationslivet, menar man. Detsom begränsat insatserna har varit de knappa resursema. De krav på mål, metoder,organ och resurser som ställer gäller enhgt min mening för varjetyp av samlade samhälleliga insatser. Kulturpolitiken skiljer sig i det faUetinte från övriga områden. Jag delar kulturrådetsbedömning att det saknas preciserade mål för kulturpolitiken liksom klarariktiinjer för ansvarsfördelningen. Metoder för att skapa en bred folkligkulturverksamhet finns i betydande grad men de behöver vidareutvecklas ochkompletteras. bör byggas ut i den takt detsamhällsekonomiska utrymmet medger. Under1960-talet fattades väsentliga beslut i fråga om den statliga kuhurpolitiken.Det synsätt som präglade dessa beslut är i många avseenden fortfarandegiltigt. Vad som behövs är inte en helt ändrad inriktning av insatserna utanen utveckling och precisering samt en helhetsbedömning. lägger framförslag om hur området för kulturpolitiska insatser bör avgränsas. Rådetavstår däremot från att definiera någol kulturbegrepp. betonar rådetvikten av kontakter och samverkan mellan kulturpolitiska insatser och insatserinom andra samhäUsområden som ungdoms-, idrotts- och friluftsverksamhet,samhäUsplanering, utbildningspolitik och socialpolitik. Många remissinstanser ärkritiska mot avgränsning av det kulturpolitiska området. Några avdessa menar att avgränsningen borde ha utgått från en definition av kulturbegreppet.Ett flertal instanser anser att det föreslagna området är för snävt. Jagdelar uppfattning att det är nödvändigt att ange vilka insatsersom skall betraktas som kulturpolitiska. Skälet är bl. 1974: 28 287 att det föreligger ett uttalat behov av en administrativavgränsning av samhäUets olika typer av insatser för att klargöraansvarsfördelningen mellan skilda organ. Det vida kulturbegrepp som mångagånger används i den allmänna kulturpolitiska debatten kan enhgt min meninginte utgöra utgångspunkt för en sådan avgränsning. Kulturpolitik skullenämligen därigenom bli ett alltför vittomfattande och därmed vagt begrepp sominte kan ligga till grund för ett politiskt reformarbete. Denna vidgadekultursyn som blivit alltmer framträdande och som jag iprincip delar bör emeUertid inte främst komma till uttryck vid avgränsningen avde kulturpolitiska insatserna. Det bör i stället ske i de mål och metoder förinsatserna till vilka jag återkommer i det följande. Härigenom får det vidgadesynsättet en direkt återverkan i samhällets insatser. Den statliga kulturpolitiken bör enligt min mening avseåtgärder inom ordets, scenens, bildens och tonens områden samt i fråga ommedier för kommunikation såsom radio och television. Den bör vidare avse vissainsatser inom folkbildning och organisationsliv samt åtgärder för att bevaraoch levandegöra kulturarv. Denna avgränsning motsvarar i stort vad som gäller i dag.Förändringar av den administrativa indelningen kan komma att aktuahseras genomförslag om olika organisatoriska förändringar. föreslår isitt betänkande (SOU 1973: 43) Budgetreform en sektorindelning av de statligainsatserna inom samtliga samhällsområden. I detta sammanhang bör kulturrådetsförslag oin att kulturområdet skall föras samman med andra närliggande områdenprövas. Vidare kan förslagen års utbildningsutredning komma att påverka den konstnärliga utbildningens organisatoriska ramar. Varje administrativ gränsdragning av det slag som jag nyssredogjort för innebär en risk att den helhetssyn på människan som samhälletsinsatser måste utgå ifrån går förlorad. Indelningen får därför inte görasalltför strikt. Samverkan mellan olika områden och utbyte av impulser dememeUan måste få möjligheter att utvecklas. Så bör t. ex. i många fallkulturpolitiska åtgärder samplaneras och samordnas med åtgärder inom andraområden. I vissa sammanhang blir det fråga om en direkt samverkan, i andra attåtgärder inom andra områden vidtas med beaktande av kulturpolitiskamålsättningar. Formerna för detta samarbete kan och bör enligt min mening intefixeras utan det bör vara en väsentlig uppgift för de ansvariga kulturpolitiskaorganen på alla nivåer att fortlöpande följa denna fråga. Inom olika områdenför vilka det i första hand inte är kulturpolitiska mål som är avgörande förutformningen av insatserna förekommer i varierande omfattning kulturellaaktiviteter av skilda slag. Det gäller t. ex. skolan, förskolan ochvårdinstitutioner. Vid utformningen av de kulturpolitiska insatserna och denkulturella verksamheten får i dessa fall tas hänsyn till såväl 1974: 28 288 dekulturpolitiska målen som de utbildningspolitiska resp. socialpolitiska målen. Samverkanmellan utbildningspolitiken och kulturpolitiken har en lång tradition. Målensammanfaller i många avseenden. Skolanskulturpolitiska uppgifter är klart angivna i läroplanerna för ochgymnasieskolan. Skolan bör, med läroplanens ord, främja en aktiv kulturmiljö.Skolan bör, heter det, ta vara på alla möjligheter att berika och utvecklaelevernas känslohv, bl. a. genom att frigöra dessas personligauttrycksmöjligheter, genom att på olika sätt låta dem få ge utlopp åt fantasicch spontan skaparlust och genom att lära dem uppfatta och uppleva konst,htteratur och musik. Skolan skall förbereda eleverna för aktiva insatser isamhällslivet samt göra det möjligt för dem att ge fritiden ett utvecklandeoch värdefullt innehåll. Intresset för sådana former av fritidsverksamhet, ivilken de konstnärliga uttrycksformerna tas i anspråk, bör skolan stimulera bl.a. genom att ge eleverna tillfälle till egen skapande verksamhet. Bäst främjasen sådan utveckling enligt min mening om eleverna ges möjlighet att aktivtverka i ett brett förgrenat föreningsliv. Skolan bör genom ett utbyggtsamarbete ge stor frihet att verka och inte genomegna insatser tävla med föreningslivet. Samhälletsinsatser inom vuxenutbildningen är nära besläktade med de kulturpolitiskasträvandena. Studiearbetet kan aktivera, engagera och öka medvetenheten påsamma sätt som kulturaktiviteterna. Genom att folkbildningsorganisationernasvarar för en betydande del av vuxenutbildningen kommer många just genomstudierna i kontakt med dessa organisationers mångsidiga kulturverksamhet.Folkhögskolorna spelar en betydande roll som lokala kulturcentra. Samverkanmellan kulturpolitiska och socialpolitiska insatser har inte samma traditionsom relationerna mellan kulturpolitik och utbildning. Den helhetssyn påmänniskan och hennes livsvillkor som blivit alltmer framträdande i planerings-och utvecklingsarbete på det socialpolitiska området är en naturhgutgångspunkt för samverkan. I strävan att minska många människors främlingskapi samhället finns en gemensam grund. Som påpekar kan enkulturverksamhet vid barnstugor, ungdomsvårdsskolor, nykterhetsvårdsanstalter,inom åldringsvården och inom hälso- och sjukvård i det sammanhanget fåbetydelse. Också på detta område är samverkan med organisationslivet av centralbetydelse för att anknyta till verksamheten utanför institutionerna och föratt skapa öppenhet mot samhället i stort. Enav utgångspunkterna för den nuvarande regionalpolitiken är ds riktlinjer för enaktiv lokaliseringspohtik som beslutades (prop. 1964:185, BaU 1964:48,rskr 1964:408). Enhgt dessa bör samhället styra utvecklingen i sådana banor attdet stigande välståndet fördelas på ett rättvist sätt och att människorna iohka delar av landet erbjuds en tillfredsställande social och kulturellservice. Enligt min mening lig- Prop.1974: 28 289 ger en rad av de förslag som läggs fram i det följande ilinje med denna målsättning. Det krävs en mer medveten kulturpohtik om kulturaspekteninom regionalpolitiken skall kunna förverkligas. behandlar de insatser som bör göras för att förverkliga målenskiljer rådet mellan olika verksamhetsformer. Grunden för uppdelningen är iförsta hand arten av det ansvar i organisatoriskt och ekonomiskt avseende somsamhället tagit på sig för var och en av dessa verksamhetsformer. 1 fortsätiningen kommer jag att ta upp följandeverksamhetsformer till behandling, nämligen fritt kollektivt skapande,kulturinstitutionerna, radio-TV och kommersiellt driven verksamhet. Ianslutning härtill tar jag upp vissa frågor som berör samtligaverksamhetsformer, nämligen statens insatser för kulturarbetarna och behovet avinsatser för vissa grupper såsom barn, invandrare och handikappade. Medbegreppet fritt kollektivt skapande avses all konstnärlig verksamhet i grupputanför kulturinstitutionerna, såväl icke yrkesmässig sådan, dvs.amatörverksamhet, som yrkesmässigt arbetande grupper. Hit förs också verksamhetsom är individuell men som sker i kollektiva former och med utnyttjande avkollektiva resurser. Medkulturinstitutioner avses här samhällsstödda teater-, dans- ochmusikinstUutioner, museer, arkiv och folkbibliotek. Det är organ somsinsemellan skiljer sig avsevärt åt. Från kulturpolitisk synpunkt är det somkulturrådet visat av flera skäl meningsfullt att diskutera dem samlat. 25.3 Målen för kulturpolitiken har utförligt behandlat frågorna rörande målenför samhäUets kulturpolitik. Utöver förslag till mål anger rådet även förutsättningarnaför och kraven på en målformulering. Vissa förslag i fråga om målen förmuseernas verksamhet har förts fram av MUS 65. Liksom ettstort antal remissinstanser finner jag det värdefullt att frågor rörande målenför de kulturpolitiska insatserna har behandlats ingående. Det är viktigt attsyftet med insatserna på kulturområdet har tagits upp till diskussion. Detgäller såväl statens som kommunernas och landstingens insatser. Kulturrådetsbehandling av dessa frågor har utgjort ett gott underlag för denna diskussionsom det finns all anledning att även fortsättningsvis söka hålla levande. n. inte någon för samhället i bemärkelsen stat, landsting och kommunersamlad målsättning för de kulturpolitiska åtgärderna. Det formuleradehandlingsprogrammet för de statliga insatserna har till stora delargenomförts. Synen på samhällets engagemang inom kulturområdet har ocksåpåtagligt förändrats . Ställningstagandena i deltaprogram är därför inte längre entillräcklig grund för den framtida statliga kulturpohtiken. Erfarenheternafrån de ohka områden där samhället påverkar utveckhngen visar att samhälletsinsatser måste bestämmas utifrån en klar uppfattning om vilka mål som skallförverkligas. Enligt min mening är det därför angeläget alt målen för defortsatta kulturpolitiska insatserna läggs fast. De mål för kulturpolitikensom föreslår avser den statliga kulturpolitiken och gäller därmeddirekt endast för statliga organ. Självfallet får målen stor betydelse ocksåför kommuner och landsting genom att de ger uttryck för de ramar inom vilkakulturpolitiken i samhäUet som helhet bör bedrivas. Den breda uppslutningenkring förslag till mål är därför utomordentligt betydelsefull. Dentyder på att det finns en stor enighet i synen på dessa frågor. Jag ser detdärför som naturligt alt de mål som fastställs för statens insatser även kommeratt kunna tjäna som vägledning då kommuner Och landsting beslutar om mål försin kulturpolitik. anser att demål som faststäUs bör äga tillämpning inle endast på de insatser som samhälletf.n. svarar för utan också i fråga om insatser som kan visa sig behövliga inomde delar av kulturområdet som helt styrs av privata intressen. Motivet församhällets direkta eller indirekta engagemang i verksamhet som bedrivs underprivat huvudmannaskap är i allmänhet att verksamheten leder till förhåUandensom inte är acceptabla från samhällets synpunkt. Om privat driven verksamhetfår resultat som står i motsats till syftena med kulturpolitiken, finns detanledning att överväga vilka insatser som behöver göras. Målen förkulturpolitiken kommer därigenom att indirekt gälla även den privat drivnadelen av kulturområdet genom att de läggs liU grund för statsmakternasställningstaganden i fråga om behovet av särskilda insatser. Rådet pekar vidare på attmålen bör utformas så att det är möjligt alt följa upp i vilken mån deförverkligas. De mål som fastställs måste av nödvändighet bli allmänna.Kulturverksamhetens karaktär gör det också svårt att finna i aUa avseendenlämphga kriterier i fråga om måluppfyllelse. Det bör emellertid bh enväsentlig uppgift för ansvariga kulturpölitiska organ alt genom olika studierfortlöpande ge en bild av förhållandena inom kulturområdet saml också sökaåskådliggöra vilka förändringar som kan komma alt ske. Detta är nödvändigt föralt ge underlag för beslut om förändring av insatsernas inriktning. Det målförslag förkulturpohtiken som lagt fram har formen av ett övergripande mål avallmän karaktär samt elt antal mer konkreta delmål. Delmålen ses sommedel för att förverkliga del övergripande målet. Deflesta av remissinstanserna behandlar målförslaget. Att de formulerade målenbör ligga tiU gmnd inte bara för insatser inom de av kulturrådetbehandlade sektorerna utan också för insatser inom övriga sektorer inomkulturområdet franihålls av några remissinstanser. De utredningar somparallellt med rådet arbetat inom kulturområdet ger i sina remissvar uttryckför en positiv uppfattning i fråga om den redovisade principiella synen påmålen för samhällets kulturpolitik. Eltstort antal av de remissinstanser som tar upp målförslagen ansluter siguttryckligen till det övergripande målet och till delmålen. Mångaremissinstanser ger kommentarer till målformuleringama och tUl de motivkulturrådet anför för dem. Dessa kommentarer görs dels utifrån mera principieUautgångspunkter, dels utifrån den betydelse för den egna verksamheten som man tillmäterohka mål. I vissa yttranden från olika organisationer konstateras alt deföreslagna målen i stort sett överensstämmer med de mål som organisationernasjälva arbetar för. Ettrelativt stort antal remissinstanser som representerar olika intressen inomkulturområdet lar upp frågan om kvaliteten i den kulturella verksamheten.Några instanser stannar vid att påpeka alt denna fråga inle närmare behandlatsav och anser att detta är en brist, medan andra föreslår all eltsärskilt kvalitetsmål formuleras. Ett antal remissinstanser pekar på ytterhgareett område där de anser alt det finns en brist i målförslagen. Det gäller deinternationeUa kontakterna i kulturverksamheten. Enliglmin bedömning har förslag till mål fått en bred anslutning såväl iremissyttrandena som i den aUmänna debatten. De kritiska synpunkter ochkommentarer som förts fram motsäger inte detta helhetsintryck. Jag ser de avkulturrådet formulerade målen som ett i allt väsentiigt väl avvägt förslag. Detsummerar vad som kan anses vara de viktigaste riktUnjerna för det fortsattareformarbetet inom kulturområdet och bör således kunna tjäna som utgångspunktnär mål fastställs för den statliga kulturpolitiken. Behovetav nya riktlinjer för de kulturpolitiska insatserna grandar sig på en insikt omde brister som finns . Vid formuleringen av målen är det därför angelägetatt helt kort beröra dessa brister. Utveckhngen av detmaterieUa välståndet och den sociala tryggheten för stora befolkningsgrupperhar inle medfört att skillnaderna i kultureUa villkor utjämnats i sammaomfattning. Detta beror till viss del på att del har varit nödvändigt attprioritera andra områden än det kulturpölitiska i det samhälleligareformarbetet. En troligen ännu viktigare förklaring är de skillnader somalltjämt finns mellan olika grupper i fråga om arbetsförhåUanden, sociahmiljö, utbildningsnivå och ekonomiska förhållanden. Dessa skillnader återverkarockså på möjligheterna till och förutsättningarna för aktivt deltagande ikulturella verksamheter. Kulturella aktiviteter är fortfarande i betydande utsträckningtiUgängliga endast för en minoritet, som även i andra avseenden befinner sig igynnad ställning, medan stora grupper är eller känner sig utestängda. 1974: 28 292 Den bristande jämhkhet som präglar kulturlivet kanendast delvis undanröjas genom kulturpolitiska åtgärder. De villkor under vilkamänniskor lever och arbetar har en utslagsgivande betydelse för möjligheternatill kulturupplevelser. Det är inle enbart det fysiskt tröttande arbetet elleren bristfällig arbetsmiljö som begränsar människornas förmåga att tillgodogörasig kulturella värden.