prop · FX0342 · 1974-12-31 00:00:00 — utomrättsligaåtgärder, rättsliga åtgärder, utmätningsålgärder resp. återtagning avavbetalningsgods. framhåller att taxan måste omfattakostnader i samband med verkställighets- och handräckningsåtgärder liksomsådana kostnader som är en ofrånkomlig följd av att gäldenären medges anståndeller avbetalning. päpekar ä andra sidan att också dekostnader för bokföring m.m. som inkassoföretagen debiterar vid uppgörelse om amorteringsplaninnefattas i de kostnader som avses bli maximerade genom regleringen. AB KundkontroU gör gällande att de belopp som anges ikungörelsen (1971:319) om ersättning för inkassokostnad och kostnad i mål ombetalningsföreläggande numera är otillräckliga. Sedan kungörelsen trädde i kraftden har kostnaderna ökat. Detta har medfört att borgenären fåttbära en ständigt ökande del av inkassokostnaderna. Det vore önskvärt altbeloppen justerades fortiöpande, t.ex. i förhållande till konsumentprisindex. i fäster uppmärksamheten påett förfarande som tillämpas även av seriösa inkassoföretag. Det gäller sådanafall då domstolen i mål om betalningsföreläggande eller lagsökning dömer ut enlägre ersättning för kostnader än vad som yrkats och gäldenären efteravgörandet träffar överenskommelse om avbetalning med borgenärens I saml Nr 42 Gör gäldenären sedan en första inbetalning utan attspecificera vad beloppet avser, tillgodoräknar sig ombudet i första handskillnaden mellan den yrkade kostnadsersättningen och den utdömda. 1 andra handgörs en avräkning på kapitalskulden. 1 regel upptäcker gäldenären först i sambandmed slutavräkningen att inte hela det inbetalda beloppet har avräknats på detav domstolen fastställda beloppet. hänvisar till den kritik somsamfundet tidigare anfört mot systemet med att Kungl. Maj:t fastställer enhetiigaersättningsbelopp för inkassokostnader och kostnader i mål ombetalningsföreläggande. Samfundet framhåller vidare att det torde bli särskiltsvårt att genomföra en schablonisering av kostnadsersättningen ilagsökningsmål, utöver den som redan förekommer i domstolarnas praxis.Lagsökningsmål kräver ofta individuell handläggning av borgenärsombudet i enhelt annan utsträckning än mål om betalningsföreläggande. Rättegångsbalkensprinciper om hur rättegångskostnad fastställs och döms ut bör gälla fullt ut ilagsökningsmål. Några olägenheter av den nuvarande ordningen har samfundet inteerfarit. Samfundet avstyrker följaktligen förslaget till ändring ilagsökningslagen. 4.6 Förvaltning och redovisning av klientmedel Utredningens förslag att inkasserade medel skall hållasavskilda och genast insättas på räkning i bank som redovisningsmedel tillstyrkseller lämnas ulan erinran av så gott som samtliga remissinstanser.Företagarorganisationerna framhåller emellertid att fordringar som lämnats förinkassering också bör kunna regleras över post- och bank-girokonto. En liknandesynpunkt anförs av bankinspektionen. Enligt bör den föreslagna bestämmelsen inteuppfattas så, att inkassoombudet skall hålla varje huvudmans medel avskilda påsärskild räkning. Bolaget anser vidare att ombudet som alternativ tillinsättning på bankräkning bör ha möjlighet att hos tillsynsorganet deponerafullgod bankgaranti för inkasserade medel efter mönster av de bestämmelser somgäller för resebyråbranschen. Länsstyrelseni framhåller liksom AB KundkontroU betydelsen av atttillsynsorganet får tillräckliga resurser för en tillförlitlig kontroll av klientmedelsförvaltningen.Föreningen auktoriserade revisorer hävdar med hänvisning till vad som gällerför medlemmar i att behovet av kontroll bäst tillgodoses genomen föreskrift om att inkassoföretagens årsredovisning och räkenskaper skallgranskas av auktoriserad revisor. Utredningens förslag att inkasserade medel utan dröjsmålskall redovisas till huvudmannen, om inte annat avtalats, har inte föranlettnågon erinran under remissbehandlingen. 4.7.1 Skäl för införande av tillståndstvång m.m. Utredningens förslag att yrkesmässig inkassoverksamhet iprincip skall få bedrivas endast av den som fått särskilt tillstånd har fåttett blandat mottagande under remissbehandlingen. Förslaget tillstyrks av bl.a. JK, KO, länsstyrelserna iStockholms och . Flera remissinstanser anser emellertid att deträcker med anmälningsskyldighet och avstyrker därför förslaget omtillståndstvång. Denna inställning företräds av kommerskollegium, NO, Skåneshandelskammare, Svenska revisorsamfundet, och SoliditetAB. framhåller alt krav på tillstånd för vissnäring bör ställas upp endast i undantagsfall, om alldeles speciella skäl talarför del. Även om inkassoverksamheten till sin natur är känslig från bl.a. iniegritetssynpunkl,är det inte rimligt att jämställa inkassoverksamhet med exempelviskreditupplysningsverksamhet. Verksamhet av det senare slaget berörskyddsintressen av en helt annan dignitet, nämligen individens intresse av altuppgifter om hans ekonomi och personliga förhållanden inte används på ettsådant sätt att han åsamkas skada. Utredningen har inte påvisat sådanamissförhållanden på inkassoområdet som gör det motiverat att införatillståndstvång. Det är också inkonsekvent att föreslå tillståndstvång endastför inkassobyråer o.d. Omkring hälften av inkassoverksamheten i landet ställspå det sättet utanför regleringen, däribland den omfattande verksamhet somåtskilliga företag utövar för att driva in egna fordringar. Det förefallerosannolikt alt skyddsintressena i del ena och det andra fallet skiljer sig inågon väsentlig utsträckning. Enligt kollegiets mening tillgodoseskontrollbehoven på ett tillfredsställande sätt genom ett system medanmälningsplikt. NO ifrågasätter till en början möjligheterna att genom enlämplighetsprövning skapa garantier för en korrekt inkassoverksamhet. Deegenskaper av positiv art som anses vara av betydelse i sammanhanget kan i höggrad förändras . Framför allt understryker NO att rättentill fritt marknadstillträde inte får begränsas utan tungt vägande skäl. En nyetableringskonlrollhar strukturbevarande och effektivitets-hämmande effekter. En sådan kontrollhar av statsmakterna ansetts motiverad endast av starka allmänna intressen somhänsyn till liv, hälsa och säkerhet. 1 skydd av auktorisation kan även företagmed förhållandevis höga kostnader bestå och därmed bl.a. ge stöd föruppfattningen att lönsamheten är svag i hela branschen. Auktorisation kan ocksåge underlag för gemensamt agerande i prisfrågor från de auktoriserades sida. Enhög kostnadsnivå inom inkassobranschen får negativa återverkningar bl.a. för gäldenärerna.1 ett system med effektiv konkurrens tvingas däremot företagen till kostnadsbesparanderationaliseringsåtgärder, vilket främjar utvecklingen av effektivtfungerande företag och företagsformer. ÄvenSkånes handelskammare framhåller att ett krav på tillstånd skulle innebära ettväsentligt ingrepp i näringsfriheten. Det kan inte uteslutas atttillståndsprövningen, även om den sägs skola innefatta endast enlämplighetsbedömning, i realiteten kommer att få inslag av behovsprövning.Utredningens motivering för tillståndstvång är i hög grad bristfällig. Denföreslagna bestämmelsen om att tillstånd skall få meddelas endast aktiebolagmed ett aktiekapital av . motverkar i kombination medbestämmelserna om offentlig tillsyn och påföljder vid missbruk tillkomsten avverksamheter av tillfällig eller spekulativ karaktär. 1 samma riktning verkarförslaget om en vidgad tillämpning av den s.k. kostnadskungörelsen. Som skälmot att införa tillståndstvång anför framför allt attdet inte kommit fram något som tyder på att inkassoverksamheten f.n. fungerarså otillfredsställande att några mer betydande ingrepp är nödvändiga. Deavarter som förekommer i branschen bör på ett effektivt sätt kunna bekämpas medstöd av de föreslagna reglerna om god inkassosed, kombinerade med påpekandenoch vitesförelägganden från tillsynsmyndigheten. Den föreslagnaskadeståndsskyldigheten torde också utgöra en avhållande faktor. Samfundetförordar emellertid att det införs en anmälningsskyldighet i fråga omverksamhet med syfte att för egen räkning eller yrkesmässigt för annans räkningdriva in betalning för enskild fordran. hävdar med hänvisning till att tillståndsplikten endastkommer att gälla en del av företagen i branschen att reglerna om tillståndkommer att få så begränsad verkan att det kan ifrågasättas om det är befogatatt införa tillståndstvång. En konsekvens av förslaget skulle kunna bli attuppdragsgivare hellre vänder sig till sakförare som bedriver inkassoverksamheti begränsad omfattning. De skulle, oberoende av bestämmelserna om tillstånd,kunna föra sina huvudmäns lalan med metoder som inte är förenliga med god inkassosedoch utan godtagbar kontrollmöjlighet för tillsynsorganet. Enligl bolagets meningbör kravet på tillstånd antingen förkastas eller utformas på ett sådant sättatt det omfattar en väsentligare del av branschen. Bankinspektionentillstyrker förslaget att bankinstiluten undantas från tillståndstvång.Inspektionen ifrågasätter emellertid om det föreslagna villkoret att inkassoverksamhetenskall ugöra ett led i den huvudsakliga verksamheten har någon uppgift altfylla. Av bank bedriven inkasseringsverksamhet är nämligen alltid och måstevara ett led i den huvudsakliga verksamheten. Inspektionen skulle reagerastarkt om inkassoverksamheten hos en bank skulle gå utanför vad som ärförenligt Villkoret i fråga kan därför undvarasför bankernas vidkommande. Hovrätten över och delar i stort settutredningens uppfattning i fråga om tillståndsregleringens omfattning. Enliglhovrättens mening finns det emellertid en risk för att lagen kommer att tolkasså, att en hel del inkassoverksamhet som bedrivs i mindre omfattning skulleanses vara helt förbjuden och endast få utövas av tillåtna företag iaktiebolagsform. Man måste utgå från att del förekommer en hel del fall då inkassouppdraguppkommer i anslutning till annan verksamhet, t.ex. juridisk rådgivning,bokförings- och revisionsverksamhet, boulredningar, auktioner och fastighelsförsäljningar.Enligt hovrättens mening bör inkassoverksamhet som väl i och för sig måstebetecknas som yrkesmässig men som bedrivs i begränsad omfattning undantas från kravetpå tillstånd. Hovrätten över och , iStockholms län, kredUköpkommittén och anser atttillståndsprövningen bör ankomma på samma myndighet som skall pröva ansökan omtillstånd enligt kreditupplysningslagen, nämligen datainspektionen. Ävenstatskontoret anser att bärande skäl talar för att tillståndsprövningenanförtros åt datainspektionen. Man bör emellertid också överväga att lägga tillståndsgivningenpå länsstyrelserna med deras person- och lokalkännedom. Denna ordning gäller ifråga om auktorisation av enskilda bevakningsföretag. Om datainspektionen blirtillståndsmyndighet, bör i vart fall yttrande över ansökningar om tillståndinhämtas från vederbörande länsstyrelse. 4.7.2 Förutsättningar för tUlstånd m.m. Utredningens förslag att tillståndsprövningen skallinriktas på en prövning av sökandens lämplighet har allmänt godtagits underremissbehandlingen. Flera remissinstanser understryker uttryckligen att det ärangeläget att det inte införs någon behovsprövning. JK framhåller exempelvisatt en livlig och aktiv konkurrens i inkassoverksamheten lika väl som i annannäringsverksamhet är en förutsättning för att marknadsekonomin skall fungera påett tillfredsslällande sätt. Företagarorganisationerna anser att den allmännamålsättningen för ett koncessionssystem bör vara att säkerställa möjligheternatill en sund och rationell konkurrens. Samhället kan visserligen ställa uppvissa grundkrav som skall gälla för behörigheten att utöva verksamhet inom enviss näringsgren. Men för att den allmänna målsättningen skall realiseras krävsatt alla som uppfyller kraven skal! beredas tillfälle att etablera sig. Även om tillståndsprövningen är avsedd att innefattaendast en lämplighetsprövning kan det enligt handelskammare inteuteslutas alt den i realiteten också kommer alt få inslag av behovsprövning.Utredningens uppfattning att en sädan inte bör accepteras har inte kommit till uttryck i lagtexten. Handelskammaren föreslår enföreskrift om att tillstånd skaU meddelas om de angivna förutsättningarnaföreligger. Flera remissinstanser framför kritik mot förslaget atttillstånd skall få meddelas endast aktiebolag med ett aktiekapital av minst50.000 kr. NO anser alt det inte ulan vidare är givet att den önskvärdaekonomiska stabiliteten uppnås genom att utesluta alla andra företagsformer.Däremot är det självklart att det uppslår konkurrensbegränsande effekter. Dejurister som är verksamma i branschen men som inte är advokater uteslängsliksom bokförings- och revisionsbyråer med flera företag som inte driver sinverksamhet i aktiebolagsform. Det finns anledning att befara att de företag somstängs ute är de som är i stort sett ensamma om att åta sig fordringar frånprivatpersoner och småföretagare. NO förordar därför att rätten att bedriva inkassoverksamhethålls öppen också för andra företagsformer. KommerskoUegium anser att den föreslagna bestämmelsen intemedför några väsentliga skyddsfördelar. 1 likhet med företagarorganisationernaframhåller kollegiet att aktiebolagsformen inte a priori kan anses utgöra den'säkraste' associationsformen. Av väsentlig betydelse torde exempelvis vara omde som är verksamma i ett bolag har erforderliga kvalifikationer. Kollegietpåpekar att utredningen inte berört sådana frågeställningar och inte heller deproblem som aktieöverlåtelser m.m. kan medföra. Liknande synpunkter framförs avSkånes handelskammare. Även i och kronofogdemyndigheteni framför betänkligheter mot förslaget. De betonar de risker som ärförenade med en koncentration av inkassoverksamheten till ett fåtal större inkassobyråer.Konkurrensen minskar. Det är inte alltid de största företagen som tillämpar debästa metoderna. Det finns också risk för att utländska intressen får störreinflytande än f.n. anser att den offentliga kontrollen av denyrkesmässiga inkassoverksamheten bör inriktas på verksamheten som sådan ochinte på de yttre former under vilka den bedrivs. Bolaget anser, som tidigarenämnts, att begreppet inkassoverksamhet bör utvidgas till att omfatta också sädanyrkesmässig verksamhet som har till syfte att för egen räkning driva inbetalning för enskild fordran, förutsatt alt verksamheten bedrivs i icke endastringa omfattning. Med hänvisning härtill anser bolaget att del bör finnasmöjlighet för den som yrkesmässigt driver in egen fordran att efter dispens fåbedriva verksamheten i annan form än aktiebolagsform. Flera remissinstanser framför kritik mot den föreslagnabestämmelsen om tidsbegränsning av tillstånd. anser atttillstånd bör kunna meddelas tills vidare eller i varje fall för av tioår, vilket är den tid som gäller enligt kreditupplysningslagen. Även hovrättenöver och , i , och föreslår att lillslåndstidensamordnas med tiden för tillstånd enligt kreditupplysningslagen. påpekar att samma tidsbegränsning gäller bl.a.för bankernas oktrojer. Också handelskammare anser att det är mindrevälmotiverat att begränsa tillståndstiden till . En sådan tidsbegränsninginger särskilt starka betänkligheter därför att det med utredningens förslaginte ges några garantier för att ett företag får förnyat tillstånd, även om detiakttagit alla lagens föreskrifter. i framhåller att det bör skapasgarantier för att ett felaktigt ställningslagande i en svårbedömd situationinte kommer att leda till alt ett tillstånd dras in. Utredningens åsikt att återkallelsebör kunna ske endast vid ett allvarligt åsidosättande av inkassoreglerna, t.ex.när en gäldenär utsatts för en särskilt integritetskränkande och därmedotillbörlig inkassoålgärd, bör därför komma till tydligare uttryck i lagtexten. handelskammare uttalar att ett seriöst företagrimligen inte bör kunna få sitt tillstånd återkallat enbart på grund av att detbedömt en situation på annat sätt än tillsynsorganet eller på grund av att etti och för sig ursäktligt misstag begåtts exempelvis i fråga om gäldenärensidentitet. Handelskammaren föreslår därför att det i lagtexten anges alt återkallelseskall kunna ske endast om det är fråga om ett åsidosättande som med hänsyn tillomständigheterna måste betecknas som grovt. Likartade synpunkter framförs avSoliditet AB, som föreslår att tillstånd skall kunna återkallas endast om ettföretag gjort sig skyldig till ett oursäktligt åsidosättande. 4.8 Kombination med annan verksamhet Det föreslagna förbudet för den som fåll tillstånd till inkassoverksamhetatt utöva annan verksamhet kritiseras från flera håll liksom deföreslagna bestämmelserna om inkassoverksamhet som bedrivs i anslutning tillnärstående företag. JK anser emellertid att utredningens förslag om s.k.kombinerade verksamheter är väl motiverat. De regler som begränsar kombineradeverksamheter bör dock kompletteras med elt mer allmänt hållet stadgande enligtvilket verksamheterna skall bedrivas så, att otillbörligt intrång i enskildaspersonliga integritet inte uppkommer. Kommerskollegiumanser att förbudet mot att kombinera inkassoverksamhet med annan verksamhet äruppenbart tveksamt från konkurrens-och effektivitetssynpunkt. Kollegiet har ioch för sig förståelse för utredningens farhågor för att ett utövandeav kreditupplysnings-och inkassoverksamhet kan medföra risker för obehörigöverföring av informationer. Kollegiet anser emellertid att riskerna bör kunnaelimineras genom de stränga bestämmelserna om insamling, lagring och utlämnandeav information på kredilupplysningsområdet tillsammans med de föreslagnahandlingsreglerna på inkassoområdet och en effektiv tillsyn över Även NOställer sig tveksam till om det föreslagna förbudet är sakligt motiverat. Motförbudet talar främst effektivitets- och kostnadsskäl. 1 många fall måste detvara både rationellt och kostnadsbesparande att förena inkassoverksamhet med t.ex.kreditupplysningsverksamhet eller bokförings- eller revisionsverksamhet. Länsstyrelseni framhåller att förbudet skulle medföra ett mycket stortingrepp i många inkassoföretags verksamhet. Det skyddsbehov som man velattillgodose synes inte vara dokumenterat i erforderlig grad. Det är sålundasvårt att på basis av utredningens material se att en kombination av kreditupplysnings-och inkassoverksamhet skulle vara olämplig eller förenad med påtagliga riskerfrån inkassosynpunkt. Risken för att inkassouppgifter utnyttjas ikreditupplysningsverksamhet har uppmärksammats i förslaget tillkreditupplysningslag, som innehåller en bestämmelse om att personupplysninginte får innehålla uppgift om annan betalningsförsummelse än sådan somfastslagits genom domstols eller annan myndighets avgörande. Redan genom denbestämmelsen synes ett skydd mot negativa effekter av kombinationenkreditupplysning och inkasso ha uppnåtts. Skulle skyddet trots allt visa sigotillräckligt, torde i första hand ändring böra ske i kreditupplysningslagen. Länsstyrelsenanser emellertid att köp och indrivning av osäkra fordringar är en allvarligföreteelse med uppenbarligen otillfredsställande konsekvenser. Det bör därförinföras en bestämmelse om att inkassoföretag inte för egen indrivning fårförvärva osäkra fordringar. Även statskontoret ifrågasätter om det föreliggertillräckliga skäl för den nu föreslagna förbudsregeln. Statskontoret utgår fränatt tillsynsorganet kommer att särskilt noga följa verksamheten vid företag medkombinerad verksamhet. Visar det sig att enskilda utsätts för otillbörligtintegritetsintrång, kan kombinationsfrågan tas upp till förnyad diskussion. 1vart fall bör tillstånd övergångsvis få meddelas företag som vid lagensikraftträdande bedriver kombinerad verksamhet. Flera remissinstansertar upp såväl förbudet mot kombinerad verksamhet som bestämmelserna om inkassoverksamhetsom bedrivs i anslutning till närstående företag. avstyrker bådadera med hänvisning till den tillsyn som lagförslaget iövrigt och kreditupplysningslagen kommer att medföra. Även KundkontroU avstyrkerbestämmelserna. Det kan enligt bolagets mening inte vara ändamålsenligt att ilag ange att vissa närbesläktade verksamheter inte får bedrivas gemensamt ellerparallellt av samma företag eller hur inkassoverksamhet skall bedrivas medhänsyn till arkiv, lagerutrymmen, arbetsplatser etc. anser att man inte kan komma till rätta medde påstådda olägenheterna genom att förbjuda den som bedriver inkassoverksamhetatt bedriva annan verksamhet. Vill man motverka ölägenheterna med kombineradverksamhet bör det ske genom regler för hur verksamheten Det har också skett genom den föreslagnabestämmelsen att inkassoverksamhet och annan verksamhet som bedrivs avnärstående företag skall hållas åtskilda. Risken för olägenheter kan emellertidinte motivera att verksamheter, som av praktiska, personella eller ekonomiskaskäl befunnits väl ägnade att drivas ihop, utan åtskillnad tvingas isär. Detgäller alldeles särskilt kombinationen kreditupplysnings- och inkassoverksamhet.Del finns ett samband mellan dessa verksamheter som är starkt motiverat ursåväl borgenärens som gäldenärens synvinkel. De särskilda rättssäkerhetsaspeklersom hänger samman med kreditupplysningsverksamheten torde vara fullt uttillgodosedda genom kreditupplysningslagen och genom möjlighet förtillsynsorganet att utfärda föreskrifter om arkiv m.m. Enligt bolagetsuppfattning bör emellertid anmälan göras till datainspektionen, om inkassoverksamhetbedrivs i anslutning till annan verksamhet. Även hovrätten över och avstyrkerbestämmelserna om kombinerad verksamhet och samverkan mellan närståendeföretag. De skäl utredningen redovisat synes knappast motivera de ingrepp ochpraktiska olägenheter som förslaget medför för inkassoföretagen. Risken förolämplig informationsöverföring torde kunna motverkas på elt tillfredsställandesätt i samband med utövandet av den tillsyn som föreskrivs ikreditupplysningslagen. En likartad situation har för övrigt accepterats påkreditupplysningsområdet, nämligen i fråga om bankernas s.k. externa ochinterna kreditupplysningsverksamhet. Hovrätten delar visserligen utredningensuppfattning att inkassoföretag inte bör bedriva handel med andras fordringar.Men detta kan regleras i en särskild lagbestämmelse och utgör i vart fall intenågot vägande skäl för ett generellt förbud mot kombinerad vcksamhet. Därtillkommer att tillsynsorganet har möjlighet att utfärda erforderliga föreskrifteri de speciella fall där särskilda olägenheter uppstår. Enligt är det orealistiskt att troatt risken för överförande av information i strid med kreditupplysningslagenskulle undanröjas genom att man förbjuder att inkasso- ochkreditupplysningsverksamhet bedrivs inom samma aktiebolag men tillåter attverksamheterna utövas inom närstående företag. Även Svenska revisorsamfundetifrågasätter förbudsregeln. Samfundet ställer sig också frågande till utredningenspåstående att ett inkassoföretags indrivning av en köpt fordran skulle ledatill ökat tryck på gäldenären. I den mån inkassoföretagen över huvud lagetköper upp fordringar måste de givetvis iaktta god inkassosed vid indrivningenlika väl som i andra inkassofall. handelskammare understryker det angelägna i attföreskrifterna om verksamheter som bedrivs i anslutning till varandra får enliberal tillämpning, som tar vederbörlig hänsyn till praktiska ochföretagsekonomiskt betingade överväganden. Det bör vara självklart att elt inkassoföretagt.ex. skall kunna ha gemensam växel och gemensamt lunchrum med ett närstående företag. Möjligheten förtillsynsorganet att förbjuda att inkassoverksamhet bedrivs i anslutning tillannan verksamhet bör kunna användas endast om tillsynen annars omöjliggörs.Soliditet AB anser alt tillsynsorganet inte skall kunna utfärda föreskriftereller förbud utan att ha gjort en ingående intresseavvägning mellaninsynskravet och de olägenheter som en föreskrift eller ett förbud medför. 4.9.1 Val av tillsynsorgan m.m. Remissinstanserna tillstyrker över lag utredningensförslag att inkassoverksamhet skall stå under tillsyn av offentlig myndighet.De ansluter sig också allmänl till tanken att tillsynen skall anförtros denmyndighet som skall ha tillsyn över kreditupplysningsverksamhet.