prop · FX0329 · 1974-12-31 00:00:00 — Presumtionen bör nämligen enligtförbundet vara att agentens arbete skapar vissaförsäljningsavtal åt huvudmannen även efter agenturavtalets upphörande. Agentenbör därför vara berättigad till efterprovision på sådana avtal som avses i 68 §andra stycket med undantag för de fall då avtalet inte kan anses vara en följdav hans verksamhet . Den föreslagna schablonregeln om beräkning av efterprovisionkommenteras av flera remissinstanser. hyser storabetänkligheter mot regeln och föreslär att den får utgå. Förbundet anser attschablonregeln kan befaras bli en standardregel som undantränger huvudregeln i68 § andra stycket. Resultatet kan bli att agenten i många fall får för högprovision och i många fall för låg. Redan nu betalas i flera fall efterprovisioneller goodwillersättningar. Undersökningar i ett av de nordiska länderna visaratt denna ersättning genomsnittligt ligger betydligt högre än tre månadersprovision. Visserligen skulle en schablonregel mänga gånger leda till enklareuppgörelser och kunna vara till fördel för agenten eftersom han annars kan haen tung bevisbörda att fullgöra. Möjligen skulle också antalet processer blilägre med en sådan regel. Den sedvana som har utbildats när det gälleratt beräkna ersättningens storlek kan dock väntas medföra att man snart närförhållandevis stor säkerhet pä området. Om det anses att man bör ha enschablonregel, föreslår förbundet att ersättningen höjs, så att den, i varjefall i långvariga agenturförhällanden, motsvarar sex månaders provision. emellertid att bestämmelsen formuleras sä att ersättningen,oberoende av avtalets varaktighet, skall motsvara minst tre månaders provision.Härigenom skulle markeras att schablonregeln inte är avsedd att vara enstandardregel. handelskammare har inte något att erinra mot denföreslagna schablonregeln. KommerskoUegium, samtÖstergötlands och handelskammare anser att man vid de långvarigauppdragen torde kunna förutsätta att agenten genom sitt arbete för huvudmannensprodukter i avgörande grad medverkat till att order upptas relativt läng tidefter det avtalet har upphört och att goda skäl därför kan anföras för enkomplettering av regeln med en särbestämmelse för de långvariga uppdragen. Fördessa bör ersättningen förslagsvis motsvara sex månaders provision, beräknad påsätt som de sakkunniga har föreslagit. ifrågasätter om agenten inte skäligenborde tillerkännas ersättning även om uppdraget inte varat ett är. För ensådan ståndpunkt talar, liksom när det är fråga om rätt till ersättning förförlust pä grund av för tidig uppsägning, att det är inte minst under denförsta tiden som agenten har ett berättigat krav på skydd motuppsägning. Det är då som han i allmänhet gör större insatser i form avmarknadsföringsåtgärder m. m. som normalt ger återbäring . Förbundetpåpekar vidare att förslaget att schablonregeln inte skall gälla om uppsägninghar skett med minst sex månaders uppsägningstid kan synas obilligt. En uppsägningstidom ger emellertid agenten rådrum att på ett smidigt ochekonomiskt sätt avveckla den uppsagda agenturen och förbundet godtar därför desakkunnigas förslag i denna del. TCO anser att ersättning enligt schablonregeln bör utgåoberoende av uppsägningstidens längd och uppdragets varaktighet. Dåuppsägningstiden bestämts eller längre, är förhållandena oftasådana att agentens arbete undan för undan minskas. Dettakan medföra att provisionen kan komma att understiga densammanlagda provision agenten skulle ha erhållit genom schablonregeln och tremånaders uppsägningstid. Ett system med sådana konsekvenser är inteacceptabelt. Efterprovision bör utgå även då uppdraget har varat änett är. Ersättningen bör då vara lägre och motsvara t. ex. en månads provisionom uppdraget har varat och två månaders provision då detvarat . 5.3.2 Efterprovision för anställd handelsresande avstyrker förslaget att anställdahandelsresande skaU få rätt till efterprovision. Föreningen framhåller att deti allmänhet torde framstå som rimligt att en handelsresande får provision påalla upptagna order, inbegripet dem som först efteranställningens slut leder till avslut. De sakkunnigas förslag ger emellertidrätt till efterprovision längt utöver denna ram. Motiveringen härför synes fögaövertygande. De anställda handelsresandenas villkor regleras ofta avkollektivavtal. Dessa innehåller utförliga regler om uppsägning avanställningsavtal vilka skulle åsidosättas vid ett genomförande av desakkunnigas förslag. 5.4 Ersättning för investeringar m. m. 5.4.1 Ersättning till uppdragstagare och instämmeroreserverat i de sakkunnigas förslag att agenten skall ha rätt till ersättningför föriust på investeringar som har blivit onyttiga genom uppsägning avavtalet. framhåller i anslutning till kravet attinvesteringarna skall ha tillkommit efter avtal eller i samförstånd medhuvudmannen, att det erfarenhetsmässigt är sä, att parterna i ettagenturförhållande muntligt, per brev eller på annat sätt kommer överens omåtgärder utan att man kan bevisa att uttryckligt avtal föreligger. Mycket skersålunda i samförstånd. Enligt förbundet har de sakkunniga därför funnit den medbeaktande av det praktiska affärslivet lämpliga formuleringen. Hovrätten över och anser däremot att detinte är helt klart vad som avses med att en investering har tillkommiti samförstånd med huvudmannen. 1 och för sig kan det hävdas att det är rimligtatt huvudmannen svarar för ifrågavarande förlust om han har fått reda på avagenten att denne avsäg att göra en investering för hans produkter men intereagerat negativt. Uttrycket "i samförstånd" synes omöjliggöra ettsådant ansvar. Det tycks ange att det skall föreligga något slags gemenskapmellan huvudmannen och agenten. Det är emellertid oklart om en allmänt positivattityd från huvudmannens sida räcker eller om det dessutom krävs att han hardeltagit med någon konkret åtgärd. Det ligger nära till hands att huvudmannenpå grund av den oklarhet som finns i begreppet bestrider att samförstånd harförelegat. Hovrätten ifrågasätter därför om den föreslagna avgränsningen avansvaret är lämplig. Om ansvarigheten utsträcks till att omfatta fall dåhuvudmannen har underlåtit att reservera sig mot en investering blir avgränsningenklarare. Möjlighet finns att låta graden av medverkan från huvudmannens sidapåverka storleken av ersättningen. Fall kan även föreligga då hänsynen tUl vadsom föregått en investering bör föranleda att ersättningen jämkas till noll. Hovrätten påpekar vidare att en investering som har kommittill stånd under sådana omständigheter som anges i första stycket ofta innebären tillförsäkran från huvudmannens sida att kommissionären skall få behållauppdraget under så läng tid att investeringen kan bli lönsam. Även om en sådantillförsäkran inte föreligger i det enskilda fallet, är det rimligt atthuvudmannen, som de sakkunniga har föreslagit, förpliktas ersätta skada iangiven omfattning, om skadan har uppkommit till följd av att huvudmannen harsagt upp avtalet. Förslaget går emellertid längre. Ersättning skall utgå även ide fall då kommissionären själv har sagt upp avtalet med iakttagande avuppsägningstid. Hovrätten finner inte att de sakkunniga har anfört skäl sommotiverar ett så långt gående ansvar. Om kommissionären själv säger upp avtaletbör han inte erhålla ersättning fören på grund därav uppkommen skada, såvidahan inte har giltig anledning till uppsägning i förhållande hänförligt tillhuvudmannen, såsom att huvudmannen försummat att uppfylla sina förpliktelser.Hovrätten ifrågasätter också om kommissionärens rätt till ersättning förutgifter enligt 29 § bör omfatta fall då utgifterna har blivit onödiga därföratt kommissionären själv har sagt upp avtalet utan giltig anledning. Även handelskammare kritiserar uttrycket"efter avtal eller i samförstånd med", eftersom det kan ge upphovtill meningsskiljaktig-heter om innebörden och graden av samförstånd.Handelskammaren föreslår därför i stället formuleringen "efter avtal medhuvudmannen eller uttryckligt direktiv från denne". kan inte finna nägot bärande skäl varför kommissionäreninte förrän uppdraget har upphört skall kunna med bindande verkan avstå frånsin rätt till ersättning för investeringar. Enligt 52 § första stycket kan hanju avstå från rätten i samband med alt investeringen görs. Samfundet framhålleratt det skydd som kommissionären avses fä är motiverat framför allt av att manvill undvika att han redan innan investeringar blir aktuella generellt avsäger sig rätt till Sä fort en investering blir aktuell brytsemellertid detta skydd och avtalsfrihet råder. Varför denna avtalsfrihet skallupphöra sedan investeringen väl är gjord är enligt samfundets meningsvårbegripligt. påpekar att handelsagenteri vissa fall lägger ner arbete oeh kostnader på provningar av leverantörersprodukter. Dessa kan i bland inte marknadsföras förrän provningarna har pågåtti . Om avtalet sägs upp kan agenten åsamkasförlust. Förbundet föreslår att även sådan förlust blir ersättningsgill. 5.4.2 Ersättning till anstäUd handelsresande Vad gäller förslaget att de anställda handelsresandenaskall ha rätt till särskild ersättning för vissa utlägg anförArbetsgivareföreningen att det inte tillräckligt tydligt framgår att ersättningskall utgå endast för sädana utgifter som handelsresanden haft fog för ochdetta inom ramen för vad som kan anses skäligt. Lagtexten bör enligt föreningenkompletteras i detta hänseende. Föreningen påpekar vidare att det inte synesvara avsett att det skall råda frihet för parterna att avtala att utgåendeprovision skall täcka uppkommande utgifter för resor, uppehälle etc. kan det emellertid ofta vara praktiskt att träffa sådana avtal.Därmed undviker man bl. a. en mängd improduktivt redovisnings-och kontrollarbete.Föreningen framhåller även att avtal, enligt vilka överenskommen provisionskall innefatta täckning för vissa kostnader, medför en viss garanti för atthandelsresanden inte föranleder omotiverade eller oskäligt höga utgifter. Försåväl huvudman som handelsresande är vidare den fördelen förenad med sådanaavtal, att tvisterom utgifterna normalt kan undvikas. Med den i betänkandetföreslagna tvingande regleringen kan däremot tvister lätt uppstå mellanhuvudman och handelsresande, exempelvis rörande frågan om viss resa varitsakligt motiverad och om de därmed förbundna kostnaderna varit skäliga.Föreningen anser därför att föreskriften bör göras dispositiv. 5.5 Ersättning för åtagande att stå del credere m. m. 1 anslutning till de sakkunnigas förslag om rätt tillsärskild ersättning vid åtagande att stå del credere anför attdelcredere-ansvar sannolikt förekommer i ett mycket litet antal fall och attdet måste förutsättas att parterna, dä uppdragstagaren åtar sig sådant ansvar,tar upp ersättningsfrågan till särskild behandling. Den föreslagna bestämmelsentorde bli svår att tillämpa. Storleken av ersättningen kommer att bestämmas iefterhand och kan lätt påverkas av omständigheter som inte är kända vidavtalstillfället. Över huvud taget är frågan inte av den vikt att den bör görastill föremål för lagreglering. Även önskaratt bestämmelsen om särskild ersättning för åtagande att stå del credere utgår.Delcredereåtagande har för handelsresandenas del försvunnit, mycket till följdav att huvudmännen numera genom den kreditupplysningsverksamhet som finns bättrekan bedöma tredje mans solvens. De sakkunnigas uppfattning att det är obehövligt medsärskilda regler om ersättning för konkurrensklausuler delas av Stockholmshandelskammare och . På arbetsrättens område torde enligt förbundet den praxis gällaeller i varje fall fä allt vidare utbredning att särskild ersättning utgär tUlden som har sagts upp och är bunden av konkurrensförbud. Delojala agenterna utnyttjar ofta inte den möjlighet som 38 § avtalslagen ger attbortse från ett sådant förbud. För dem skulle en ersättningsregel vara ettvälbehövligt skydd. Några nackdelar synes inte heller vara förenade med ensådan regel. Huvudmannen kan ju alltid befria agenten från konkurrensförbudetoch därmed sig själv från ersättningsskyldighet. Förbundet hemställer därföratt det läggs fram förslag om rätt till ersättning vid konkurrensförbud. 5.6 Rätten till provision Mot de sakkunnigas förslag om uppmjukning av villkoret atttredje man skall ha fullgjort avtalet för att provision skall utgå har inte någon erinran. Förbundet anser det skäligt att agenten skall fåprovision i förhällande till den betalning som erläggs. TCO anser emellertidatt provision bör jämställas med vanlig lönefordran och att risken för attavtalet inte fullgörs bör överföras pä huvudmannen. Eftersom provision ärvederlag för utfört arbete som leder till resultat i form av försäljningsavtalborde det vara uteslutet att göra rätten till provision beroende av huruvidaavtalet fullgörs eller inte. Syftet med gällande rätt är att hindra att avtalsluts med insolventa köpare. Detta syfte kan inte längre anses vara aktuelltmed hänsyn till reglerna om påföljd för trolöshet mot huvudman och de nutidamöjligheterna att få kreditupplysning. Även att risken för att köparen inte fullgör avtalet bör läggas pähuvudmannen. handelskammare anser att de sakkunnigas förslagstår i direkt strid mot den allmängihiga principen att agenten gentemothuvudmannen ansvarar för köparens solvens. Agenten bör därför inte vara berättigadtill provision för viss faktura om inte hela köpeskillingen har erlagts. Samfundet anser att de nuvarandereglerna, som innebär att agent och kommissionär görs delaktiga i bedömningenav kundens betalningsförmåga och i följderna av en felbedömning, torde framståsom rimliga i flertalet fall. Agenten/ kommissionären har ofta bättre möjlighetän huvudmannen att bedöma kundens solvens. Detta gäller särskilt om huvudmannenär ett utländskt företag. Förslaget inbjuder vidare till åsidosättande avnormal försiktighet från uppdragstagarens sida. 5.7 Provisions förfallotid m.m. Frågan om provisionens förfallotid berörs av någraremissinstanser. Föreningen anser att den föreslagnabestämmelsen härom bör göras tvingande. hälsar försin del de sakkunnigas förslag med tillfredsställelse och berör i sitt yttrandeinte frågan om regeln bör vara tvingande eller ej. TCO avstyrker bestämt förslaget att huvudmannen skall harätt att återkräva redan utbetald provision. En sädan bestämmelse kan, åtminstonenär det gäller handelsresandena, leda till orimliga ekonomiska konsekvenser närersättningen har konsumerats. Starka sociala skäl talar därför mot införandetav en sädan regel. Dessutom utgör den redan utbetalade provisionen vederlag förutfört arbete och bör även av den anledningen inte kunna återkrävas. De sakkunnigas förslag att provisionsnota skall tillställasagenten en gång i kvartalet kritiseras av TCO och Föreningen ,vilka anser att provisionen bör redovisas . TCO framhåller att ensådan ordning bl. a. med hänsyn till datateknikens användning vid bokföringenskulle kunna införas utan större olägenheter. Föreningen päpekar att det redannu har blivit vanligt att provisionsnota skrivs ut . anser vidare att uppdragstagaren bör ha rätt attta del av huvudmännens räkenskaper. Han har annars inte möjlighet attkontrollera riktigheten av den provision som har tillgodoförts honom. Förtillskapande av en sädan rätt bör enligt TCO i första hand förhandlingsvägenprövas. Först i andra hand bör lagstiftning övervägas. Föreningen anser att mani vart fall bör införa bestämmelser om att fakturakopior skall bifogasprovisionsnotorna. Även berör frågan omuppdragstagarens möjligheter att kontrollera provisionen. Förbundet haremellertid inte funnit att det, såvitt gäller handelsagenterna, har yppats nägotallmänt behov av särskilda kontrollmöjligheter utöver dem som ligger isystemet med order och räkningskopior och påfordrar därför inte att det införsbestämmelser om vidgade kontrollmöjligheter. De föreslagna övergångsbestämmelserna godtas i allmänhetav remissinstanserna. Hovrätten över och anser attbestämmelserna bör tolkas sä, att den nya lagen blir tillämplig pä samtligainvesteringar som företas efter lagens ikraftträdande. Kommissionslagen innehåller utförliga regler om kommissionärer,handelsagenter och handelsresande. Lagen kom efter samarbete meddanska och norska kommittéer. Lagar med i stort sett samma innehåll utfärdadesvid ungefär i och . Med kommissionär förstås enligt kommissionslagen den som haråtagit sig att i eget namn men för annans räkning köpa eller sälja varor,värdepapper eller annan lös egendom. Verksamheten kan men behöver inte vara avyrkesmässig natur. Med handelsagent avses den som har åtagit sig att för annans(huvudmannens) räkning verka för avsättning av varor genom att ta upp köpeanbud(order) till huvudmannen eller genom att i huvudmannens namn slutaförsäljningsavtal. Handelsagentens verksamhet av.ser således inte inköp.Agenten handlar i huvudmannens namn men är en självständig yrkesutövare. Hansverksamhet skall vara förlagd till viss ort, där han skall ha kontor eller egenlokal för rörelsen. Utmärkande för handelsresanden är att han reser mellanolika orter och därvid verkar för avsättning av huvudmannens varor genom att taupp order eller genom att i huvudmannens namn sluta försäljningsavtal. Ärhandelsresandens verksamhet inskränkt till den ort där huvudmannen driver sinrörelse kallas han för platsförsäljare. Handelsresande kan vara anställd ihuvudmannens tjänst eller vara självständig företagare. För de anställdahandelsresandena gäller förutom vissa särskilda bestämmelser ikommissionslagen - de regler som följer av anställningsförhållandet. För desjälvständiga handelsresandena gäller i fråga om deras rättigheter ochskyldigheter i förhållande till huvudmannen samma regler som förhandelsagenterna. Handelsagenternas och handelsresandenas organisationer ide nordiska länderna har vid upprepade tillfällen framställt önskemål om enrevision av kommissionslagstiftningen. Kraven har gällt bl. a. ökademöjligheter för agenterna och handelsresandena att erhålla provision exempelvisvid bristande betalning från Iredje mans sida samt skyldighet för huvudmannenatt oftare översända provisionsnota. Vidare har yrkats att agenterna skall fårätt till ersättning för goodwill vid uppdragets upphörande och att regler omuppsägningstid skall införas. Ar 1961 tillsattes i en kommitté för att utarbetalagstiftning på området. Aret därpå förordnades i , och Sverigesakkunniga med uppdrag att följa arbetet i den finska kommittén och attöverväga om det förelåg anledning att ändra kommissionslagstiftningen i resp.länder. De svenska och norska sakkunniga avgav år 1 970 betänkanden medpraktiskt taget likalydande förslag till ändringar i kommissionslagstiftningen.1 har nägot betänkande ännu inte avlämnats. Den finska kommittén haravlämnat ett betänkande med förslag till lag om handelsreprcsentanter(handelsagenter och handelsresande) som nära ansluter till de norska och svenska förslagen. 1 harde ändringsförslag som den norska kommittén framfört redan lett tilllagstiftning. De sakkunniga syftar med sitt förslag främst till attstärka handelsagentens och i motsvarande mån även kommissionärens ochhandelsresandens ställning gentemot huvudmannen. Som motiv för en sådan f~örstärkninganför de sakkunniga att mellanmannen vid avtalsslutet ofta befinner sig iunderläge i förhållande till huvudmannen. De sakkunniga har också funnit detpåkallat att ge agenterna i de nordiska länderna en med agenterna i de störreeuropeiska industristaterna mer jämbördig ställning. Förslaget innehåller regler om ersättningsskyldighet förden part som bringar ett avtal att upphöra före utgången av en i lagen angivenminsta uppsägningstid. Vidare föresläs regler om efterprovision, som innebäratt mellanmannen får rätt till provision på avtal som sluts efter det attuppdraget eller anställningen har upphört men som kommit till genom hansmedverkan under uppdrags- resp. anställningstiden. Kommissionärer och andrauppdragstagare får enligt förslaget också rätt till ersättning för vissainvesteringskostnader i samband med att uppdraget upphör. I fråga om rättentill provision föreslås att provision i princip skall utgå i förhållande tillvad tredje man fullgör av avtalet. Vissa ändringar föreslås också i de reglersom rör provisions förfallotid, provisionsnotor och rätt till ersättning förutgifter. De sakkunniga har inte funnit anledning föreslå att man i kommissionslagenför in regler om ytterligare kategorier av mellanman, t. ex. återförsäljare medensamrätt. De sakkunniga betonar emellertid att det måste finnas ett betydandeutrymme för en analog tillämpning av kommissionslagens regler i fråga om andramellanman än dem som uttryckligen omfattas av lagen. Remissinstanserna finner allmänt att de sakkunnigasförslag är väl avvägt och i allt väsentligt ägnat att läggas till grund förlagstiftning. Invändningar framförs dock på en del punkter, framför allt närdet gäUer frågan orn uppdragstagarens rätt till ersättning vid uppdragetsupphörande. Några remissinstanser anser att de nordiska reglerna på dennapunkt borde ha samordnats med dem som gäller pä kontinenten. Vidare framförs kritikmot förslaget om förutsättningarna för provision. För egen del finner jag det liksom de sakkunniga uppenbartatt de grupper av uppdragstagare som omfattas av lagen ofta befinner sig i ettunderläge i förhållande till huvudmannen vid uppdragsavtalets ingående. Somföljd härav kan det vara svårt för uppdragstagarna att gentemot huvudmannenhävda sina intressen och i avtalet få sina rättmätiga anspråk i fråga omuppsägningstid, ersättning o. d. tillgodosedda. 1 likhet med de sakkunnigafinner jag det därför angeläget att söka stärka uppdragstagarnas ställninggentemot huvudmannen, framför allt genom regler som ger dem ett ökat rättsskyddvid avtalets upphörande. Som framgår av den tidigare lämnade redogörelsen förutländsk rätt finns också i åtskillig utländsk lagstiftning regler som geruppdragstagarna ett längre gående skydd än som följer av den svenskakommissionslagen. De sakkunnigas förslag med dess bestämmelser om ersättningvid förtida uppsägning, efterprovision och ersättning för förlust påinvesteringar m. m. tillgodoser enligt min mening i allt väsentligt de krav påförbättring av uppdragstagarnas ställning som sålunda föreligger. En grupp vars vUlkor särskilt behöver förbättras ärhandelsresandena. Oavsett om handelsresanden är anställd hos huvudmannen ellerom han är självständig företagare torde han i de flesta fall ha en svagareekonomisk ställning och därmed ett större skyddsbehov än kommissionären ellerhandelsagenten. Även handelsresandenas krav tillgodoses i väsentligutsträckning genom utredningsförslaget. Som jag skall återkomma till i detföljande anser jag dock att deras ställning i vissa avseenden bör förbättrasytterligare. Med hänsyn tUl vad jag nu har sagt förordar jag liksomremissinstanserna att de sakkunnigas förslag läggs till grund förlagstiftning. Kommissionslagen är på grund av sin uppbyggnad tämligensvårtillgänglig. De sakkunnigas förslag innebär inte någon förenklinghärvidlag. Pä grundval av sakkunnigförslaget är det emellertid inte möjligt attnu göra en vittgående omarbetning av lagen. Inte heller finner jag anledningatt i detta sammanhang modernisera lagen i språkligt hänseende. Uppenbarligen finns det stora likheter mellan denverksamhet som bedrivs å ena sidan av handelsagenterna och å andra sidan avåterförsäljare med ensamrätt och andra mellanman som inte omfattas avkommissionslagen. Som tidigare nämnts är det heller inte ovanligt att enhandelsagent också kan vara ensamåterförsäljare genom att vid sidan avagenturverksamheten sälja huvudmannens varor i fast räkning. Det sagda talar iviss män för att man vidgar kommissionslagens tillämpningsområde genom att förain regler om nya grupper av mellanman. Enligt min mening finns det dock inteunderlag för att nu genomföra en sädan utvidgning. Däremot kan naturligtviskommissionslagen i viss utsträckning tillämpas analogt. 6.2.1 Uppsägning av uppdragstagare Kommissionslagen innehåller inte några bestämmelser omuppsägningstid, såvitt gäller kommissionärer, handelsagenter och självständigahandelsresande.