prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — Denu berörda anställningarna upphör utan iakttagande av uppsägningstid, däförordnandeperioden har gått till ända eller då den ordinarie befattningshavaren återgår itjänst. Genom 5 § lagen om anställningsskydd kommer möjlighetenatt använda tidsbegränsade anställningsformer att kraftigt inskränkas. Avtal omatt anställning skall avse , viss säsong eller visst arbete får träffasendast om det föranleds av arbetsuppgifternas särskilda beskaffenhet. Avtal omanstäUning får dock träffas, om avtalet gäller praktikarbete ellervikariat. Den främsta anledningen till att tidsbegränsadeanställningsformer inskränks är att man eljest lätt skulle kunna uteslutatillämpningen av de regler om saklig grund för uppsägning,omplaceringsskyldighet, varsel m. m. som gäller vid tillsvidareanställning.Samma skäl gör sig enligt min mening gällande på den offentliga sektorn. Visstidsförordnandensom inte betingas av särskilda skäl bör sålunda kunna utmönstras. Detta harockså varit utredningens uppfattning. Även för den offentliga sektorns vidkommande kan det emeUertidföreligga samma behov av anpassning av reglerna om visstidsanställning som förden privata sektorn har förutsatts kunna ske genom kollektivavtalsreglering.Detta är dock inte möjligt pä grund av avtalsförbudet itjänstemannalagstiftningen. 1 likhet med utredningen menar jag att det därförmåste finnas en möjlighet att i administrativ väg göra de erforderligaanpassningarna. Jag har förut framhållit att det under ett övergångsskede ocksåbör vara möjligt att göra undantag från lagens huvudregel på grund av denanpassning som måste göras beträffande tjänsteorganisationen, medelstilldelningetc. Därutöver kan det även på den offentliga sektorn förekomma situationer,där en visstidsanställning även efter den berörda övergångstiden kan te sig sombefogad, även om den inte direkt kan stödjas pä arbetsuppgifternas särskildabeskaffenhet. Jag tänker t. ex. på det för den offentliga sektorn speciellasystemet med s. k. tjänsteförening, där den anställde har en ordinarie tjänsteller tjänst med tillsvidareförordnande men genom visstidsförordnande fullgören annan tjänst. Anställningsskyddet ligger här i stället i bottentjänsten.Exempelvis inom skolväsendet förekommer vikarier i formell mening endast ibegränsad omfattning. För erforderliga vikariat i den mening som avses i lagenom anställningsskydd tillskapas särskilda icke ordinarie tjänster. För vissa avdem meddelas tidsbegränsade förordnanden. 1 vilken omfattning detta bör blimöjligt även i fortsättningen får prövas under det fortsattaanpassningsarbetet, men principen menar jag bör kunna läggas fast för detoffentliga området . Jag föreslär därför att huvudregeln frän lagen omanställningsskydd tillförs reglerna om anställningsformen i statstjänstemannalagenmen att Kungl. Majrt ges rätt att i administrativ ordning föreskrivaundantag frän huvudregeln. Motsvarande ändringar torde få göras i kommunaltjänstemannastadgan.Jag förutsätter att undantag inte kommer att föreskrivas eller behållas annatän dä det är klart betingat av de särskilda förhållandena pä det stathgt löneregleradeområdet. Det särskilda tillägget i förhållande till lagen omanställningsskydd, rörande provanställning, motiveras endast av det rådandeavtalsförbudet. Principerna för anordnande av provtjänstgöring bör, liksomenligt lagen om anställningsskydd, läggas fasl i samverkan medpersonalorganisationerna. 6.2.4 för uppsägning, omplaceringsskyldighet m. m. 1 7 § lagen om anställningsskydd anges att uppsägning fränarbetsgivarens sida skall vara sakligt grandad. Sakhg grund för uppsägningföreligger ej, om det skäligen kan krävas att arbetsgivaren berederarbetstagaren annat arbete hos sig. De motsvarande stadgandena återfinns i 30 §andra stycket statstjänstemannalagen och 36 § andra stycket kommunaltjänstemannastadgan.Enligt dessa stadganden får uppsägning ske endast om tjänstemannen har visatbristande lämplighet för tjänsten eller det finns anledning all dra in dennaeller om uppsägningen av annat skäl är påkallad från allmän synpunkt. Avförarbetena till tjänstemannalagstiftningen framgår, att man med den valdaförfattningstexten har avsett att lagfästa den tidigare inom statsförvaltningentillämpade principen att uppsägning skaU fä ske endast om det föreligger ettobjektivt godtagbart skäl för åtgärden. Utredningenföreslår att reglerna om grund för uppsägning samt skyldighet alt prövaomplacering i lagen om anställningsskydd skall gälla även statligt regleradetjänster. En sädan ordning innebär enligt utredningen inte någon försämring avdet anställningsskydd som på den offentliga sektorn har följt av de förutåtergivna stadgandena och den rättspraxis som har utbildats i anslutning tilldem. Utredningen föreslår därför att de motsvarande reglerna utmönstras itjänstemannaförfattningarna. Utredningensförslag godtas av så gott som samtliga remissinstanser. Även den föreslagnaskyldigheten för den ståtlige arbetsgivaren att sörja för omplacering har vidremissbehandlingen fått ett positivt gensvar. De statsanställdashuvudorganisationer betonar dock vikten av att den föreslagna ändringen inte färmedföra ändring i oförmånlig riktning av den praxis i uppsägningsfall som f. n.råder på det offentliga området. Den enda remissinstans som ställer sig tveksamtill utredningsförslaget är kammarrätten i , som pä skäl som harredovisats i remissammanställningen menar att det inte är påkallat attutmönstra de motsvarande stadgandena i statstjänstemannalagen. Även om jag kanha viss förståelse för den av kammarrätten framförda uppfattningen, menar jagatt redan en anpassning till de allmänna reglerna för arbetsmarknaden är av såstort värde att den bör ske, om inte särskUda skäl talar däremot. Jag kan intefinna att argumenten mot en anpassning är tUlräckligt starka. Enligt de grundersom jag har uttalat mig för vid anpassningen av tjänstemannalagsliftningen fårdet befintliga anställningsskyddet inte försämras. Det bör enligt min meningkunna förutsättas att en sådan inställning också kommer tiU uttryck irättstillämpningen. 1 fräga om den stathga omplaceringsverksamheten uttalar enav de statsanställdas huvudorganisationer, att statsförvaltningen som helhet måste betraktas som en arbetsgivare, vilken till sittförfogande har en central omplaceringsverksamhet som omfattar helastatsförvaltningen. Även andra remissinstanser uttalar sig för en utvidgning avden centrala omplaceringsverksamheten. Uttalandet går dock enligt min mening alltförlångt för att vara uttryck för innebörden av 7 § lagen om anställningsskydd.Enligt departementschefens av godkända uttalande gälleromplaceringsskyldigheten på det offentliga området endast inomanställningsmyndighetens verksamhetsområde (prop. 1973r 129 s. 121).Självfallet innebär lagen om anställningsskydd inte nägot hinder mot enutveckling av den stathga omplaceringsverksamheten i den riktning somremissinstanserna har berört. Det är dock en fräga som inte bör behandlas idetta sammanhang. Detsamma gäller den av utredningen och remissinstansernauppmärksammade frågan om undantag frän reglerna om ledigkungörande av tjänst.Den frågan behandlas f. n. av lönesystemutredningen. 1 samband med frågan om skyldighet att söka omplaceraarbetstagare till annat arbete berör utredningen ett problem som hänger sammanmed det ganska snäva tjänstebegreppet inom offentlig verksamhet. Detkan enligt utredningen vara nödvändigt att formellt säga upp en arbetstagarefrån en tjänst för att kunna omplacera honom till en annan tjänst. Detta skulleenligt utredningen inte vara möjligt med den utformning som 7 § har fått.Gäller det en omplacering som sker med tjänstemannens godkännande kan jag intese att en formeU uppsägning av nu berört slag skulle strida mot syftet med 7 §,om en uppsägning i denna situation över huvud taget skulle behöva tillgripas. i samband med varsel veta att tjänstemannen inle accepterar enföreslagen omplacering och står inte några andra arbetsuppgifter till buds inommyndighetens verksamhetsområde, torde myndigheten ha fullgjort sinomplaceringsskyldighet. Frågan torde enligt min mening kunna överlämnas ålrättstillämpningen. Utredningen har inte föreslagit någon ändring av dengällande föreskriften i 30 § första stycket statstjänstemannalagen och 36 §första stycket kommunaltjänstemannasladgan om rätt all med omedelbar verkansäga upp en tjänsteman, som har förordnats för tillfällig anställning, då anstäUningeninte har varat mer än . Flera remissinstanser ifrågasätter om intedessa bestämmelser bör utmönstras. Detta är också min uppfattning. Dessabestämmelser som främst tar sikte på anställningar som vikariat, feriearbeteför skolungdom etc. utgör egentligen ett undantag frän reglerna omuppsägningstid, dvs. en fråga som det är möjligt att träffa kollektivavtal om.Den erforderliga anpassningen bör dä ske i denna form. Det anförda bör gällaäven den motsvarande regeln i 35§ för det fall att det är arbetstagaren som vUllämna anställningen. Jag vUl tillägga, att det t. ex. för praktikarbete,vikariat eller provanställning också är möjligt att förordna arbetstagaren påbegränsad tid enligt de föreslagna reglerna i 7 § statstjänstemannalagen. Bland tjänstemän i verksledande eller därmed jämförligställning finns de som är förordnade tills vidare, även om flertaletverkschefer etc. är 1 saml Nr 88 förordnade , vanligen . Beträffande denförra gruppen av tjänstemän uppkommer det problemet alt de har undantagits fråntillämpningen av lagen om anställningsskydd men de omfattas f. n. avuppsägningsskyddet i 30 § statstjänstemannalagen resp. 36 § kommunaltjänstemannastadgan.Enligl vad jag förut har berört, bör den nya lagstiftningen inte få föranledanågon försämring av det befintliga anställningsskyddet. Jag menar därför att demotsvarande reglerna om grund för uppsägning och uppsägningsförfarandet samtvarsel och överläggning i lagen om anställningsskydd bör bli tillämpliga på demutan hinder av undantaget i lagens I §. Jag föreslår i likhet med utredningen,att 30 § statstjänstemannalagen tUlförs en särskUd föreskrift härom men att Kungl.Majrt ges rätt att meddela avvikande föreskrifter rörande uppsägningsförfarandetsamt varsel och överläggning i fräga om de högre tjänstemän, som avses. 1enlighet med vad jag förut har anfört bör å andra sidan de delar av statstjänstemannalagenutmönstras vars innehåll redan följer av lagen om anställningsskydd. För sammanhangetskull föreslår jag dock att 30 § tUlförs vissa allmänna regler om denoffentliga tjänstens upphörande. Den av mig förordade lagtexten kommer därigenomatt avvika frän utredningens förslag men innebär inte nägon ändring i sak,frånsett formen för uppsägning. TiU den frågan återkommer jag i det föhande. 6.2.5 Uppsägningsförfarandet, varsel och överläggning m. m. Lagen om anställningsskydd innehåller i 8-10 §§ regler omuppsägningsförfarandet och i 2932 §§ bestämmelser om varsel och överläggning.Uppsägning från arbetsgivarens sida skall vara skriftlig och arbetsgivaren ärskyldig att pä arbetstagarens begäran uppge de omständigheter som åberopastill grund för uppsägningen. Arbetstagaren skaU vidare underrättas om vad hanhar att iaktta, om han vill göra gällande att uppsägningen är ogiltig. Lageninnehåller även regler om hur uppsägningsbeskedet skaU delges arbetstagarenoch om när uppsägning skall anses ha skett. Varsel- och överläggningsreglernainnebär, att arbetsgivaren är skyldig att i förväg underrätta denarbetstagarorganisation, som har kollektivavtal för arbetsplatsen, innan hanvidtar uppsägning, avskedande, permittering, nyanställning m. m. Ävenarbetstagaren skall underrättas vid avskedande eller uppsägning på grund avpersonliga förhållanden. Organisationen och arbetstagaren har rätt tillöverläggning med arbetsgivaren om den tUltänkta åtgärden. Åtgärden fär intevidtas förrän en påkallad överläggning ägt rum. Tjänstemannalagstiftningens motsvarande regler om uppsägningsförfarandetåterfinns i 30 § första stycket statstjänstemannalagen och 36 § första stycket kommunaltjänstemannastadgan,vari det anges att uppsägning skaU vara skriftlig. Beslutet om uppsägning skalleller, i varje faU, bör motiveras (prop. 1965:60 s. 202 och prop. Myndigheten är enligl 18 § förvaltningslagen skyldig att underrättaarbetstagaren om vad han har att iaktta vid talan mot beslutet. tredje stycket statstjänstemannalagen och 36 § tredjestycket kommunaltjänstemannastadgan framgår vidare, att tjänstemannensorganisation i efterhand kan påkalla överläggning om en uppsägning och atttjänstemannen då inte får skiljas frän tjänsten förrän överläggningen ägt rum,även om uppsägningstiden har gått ut. Avsikten är att myndigheten vid sådanöverläggning skall närmare redovisa skälen för uppsägningen, varvidorganisationen kan framföra synpunkter på uppsägningens giltighet, möjligheten tiUomplacering m. m. Att överläggning påkallats förskjuter dock Lnte besvärstiden.Besvär över uppsägningsbeslutet skall anföras från den dag dåarbetstagaren fick del av uppsägningen. Beslutet får inte verkställas förrändet har vunnit laga kraft (prop. 1965:60 s. 202). Den mestbetydande skiUnaden mellan de berörda regelsystemen består i att det i denoffentliga tjänstemannalagstiftningen saknas regler om att myndigheten i förvägskaU varsla den berörda arbetstagarorganisationen och, i vissa fall,underrätta arbetstagaren. Inte heller kan överläggning påkallas redan innan enoffentlig arbetsgivare har fattat sitt beslut, frånsett reglerna i 15 och 16 §§förvaltningslagen om rätt för part att yttra sig och lämna muntliga uppgifter iett pågående förvaltningsärende. 1 hkhet med utredningen anser jag detnaturligt att även arbetstagarorganisationerna pä den offentliga sektorn och, ivissa fall, tjänstemannen skall få samma rätt tiU varsel m. m. och överläggningsom gäller för arbetsmarknaden i övrigt. Utredningens förslag på denna punkthar också godtagits av remissinstanserna. Man har dock påpekat att de ändringarsom i samband med riksdagsbehandlingen av lagen om anställningsskydd antogsbeträffande varsel- och överläggningsreglerna självfaUet ocksä måste genomföraspå den offentliga sektorn. Utredningens förslag avgavs nämligen innanriksdagen hade beslutat om dessa ändringar. Vissa remissinstanser menar, att rätten tiU varsel ochöverläggning bör utvidgas till att gälla varje organisation som har berördamedlemmar pä arbetsplatsen. Samma krav framställdes vid behandlingen avförslaget till lag om anställningsskydd men avslogs då av . Kravet harånyo framförts vid årets riksdag. För egen del anser jag att reglerna om varseloch överläggning bör vara desamma för hela arbetsmarknaden. Det finns därförinte anledning att nu föra in några särskilda regler för den offentligasektorn. 1 stället bör tjänstemannalagstiftningen utformas så att den allmännalagens regler kan slå igenom, även om de skulle ändras. 1 enlighet med de avmig tidigare förordade principerna sker det lämpligast genom att de motsvarandereglerna i statstjänstemannalagen fär utgå. Med anledning av den nu berördafrågan viU jag framhälla, att något hinder inte möter mot att den enskildetjänstemannen låter sig företrädas av sin organisation vid de överläggningarsom kan påkallas med anledning av uppsägningen. 1 fråga om formkravet vid uppsägning inställer sig densärskilda frågan, om det i tjänstemannaförfattningarna tidigare inskrivnaskyddet för den enskilde tjänstemannen skulle komma att försämras om denallmänna lagstiftningens regler införs även pä den offentligasektorn. Det gällande kravet på skriftlig form för uppsägning anses nämligeninte enbart vara en ordningsföreskrUt - vilket är fallet med 8 § lagen omanställningsskydd utan underlåtenhet medför att uppsägningen bhr ogiltig. bör värdet av ett enhetligt system leda tiU en samordning även avde formella reglerna, trots att detta i något enstaka fall kunde framstå som enförsämring av anställningsskyddet. Samtliga huvudorganisationer päarbetstagarsidan har ställt sig avvisande till utredningens förslag. Frågansynes mig inte vara av nägon större betydelse. En felaktig uppsägning kan jualltid förnyas. Med hänsyn till remisskritiken anser jag dock att de nuvarandeprinciperna bör få stå kvar. Jag föreslår dock att 30 § statstjänstemannalagenförtydligas, så att detta undantag klart framgår av lagtexten. Regeln tar dä,enligt 2 § lagen om anställningsskydd, över den motsvarande föreskriften i 8 §första stycket samma lag. 6.2.6 Underrättelse i vissa fall Har en arbetstagare anställts för begränsad tid ärarbetsgivaren enligt 15 § lagen om anställningsskydd skyldig att, sedananställningen har varat , underrätta arbetstagaren för den händelsehans anställning inte kommer att förnyas. Underrättelse skall enligt 33 § ävenlämnas om arbetsgivaren vUl att arbetstagaren skall lämna anställningen medpension etc Underrättelse skall i dessa båda fall lämnas minst en månad föreanställningens upphörande och ske skriftligen. Pä den offentliga sektorn finns motsvarande regler endastvid s. k. långtidsvikariat samt vid flertalet fall av avgång med pension.Tjänsteman som innehar förordnande för bestämd tid på en tjänst avgår däremotutan särskild underrättelse i förväg vid förordnandetidens utgång. Detsammagäller för innehavare av vikariat som tillsatts eller t. ex. sålänge tjänstens innehavare är tjänstledig för sjukdom eller offentligt uppdrag. Enligt utredningens mening finns fog för att till denoffentliga sektorn utsträcka den allmänna lagstiftningens regler omunderrättelseplikt dä anställning för begränsad tid inte kommer att förnyas.Förslaget har med nägot undantag godtagits av remissinstanserna. Även jag är avsamma mening. Att reglerna såsom har framhållit, kan bliadministrativt betungande, är inte ett tillräckligt vägande skäl för att denståtlige arbetsgivaren skall undantas frän en skyldighet som redan har lagts påde privata arbetsgivarna. Som förutsättning för att en arbetstagare skallunderrättas om att en visstidsanställning inte kommer att förnyas gäller enligtlagen om anställningsskydd, att arbetstagaren har haft en vLsstLdsanställnLnghos arbetsgivaren om sammanlagt under de senaste två åren.Är motsvarande förutsättningar uppfyUda finns enligt utredningens mening skälatt utsträcka underrättelseplikten även till fall, då en tjänsteman får återgåtUl en lägre tjänst med den inkomstmLnskning m. m. som detta vanligen innebär.Den frågan anser jag bör bli föremål för ytterligare överväganden i detfortsatta anpassningsarbetet. Reglerna om underrättelse vid pensionsavgång i 33 § lagenom anställningsskydd äger enligt utredningen inte tUlämpning i alla depensionssituationer, som berörs i 31 och 32 §§ statstjänstemannalagen resp. 37och 38 §§ kommunaltjänstemannastadgan. Å andra sidan är de motsvarande statligaföreskrifterna i huvudsak förmånligare för arbetstagaren. De återfinns i desärskilda pensionsförfattningarna. Utredningen har erfarit, att detundantagsvis kan förekomma faU, där en underrättelseplikt inte föreliggerenligt pensionsförfattningarna men skulle göra det enligt lagen om anställningsskydd.Den aUmänna tjänstemannalagstiftningen bör emellertid enligt utredningen intetyngas av sädana undantagsregler. Dessa bör kunna tillskapas pä administrativväg. Jag delar den bedömningen, som inte har föranlett nägon erinran vidremissbehandlingen. Behovet av sädana undantag bör alltså bli en fräga som fårprövas i det fortsatta anpassningsarbetet. 6.2.7 Uppsägningstidens längd, lön och andraförmåner under uppsägningstid m. m. Den offentliga tjänstemannalagstiftningen innehåller Lntenågra regler om uppsägningstidens längd eUer om lön och andraanställningsförmåner under uppsägningstid. På detta område gäller ejavtalsförbudet i 3 § statstjänstemannalagen och 2 § kommunaltjänstemannalagen,utan hithörande frågor regleras i kollektivavtal. Reglerna i 11 §, 1214 §§och 17 § lagen om anställningsskydd avseende uppsägningstidens längd, rätt tiUbibehållna anställningsförmåner under uppsägningstid samt rätt till betaldledighet för besök på arbetsförmedlingen m. m. bör utan särskild föreskriftbli tUlämpliga även pä den statligt reglerade tjänstemannasektorn. Rätten tillledighet för besök på arbetsförmedlingen m. m. torde endast avse fall, dåanställningen skall helt upphöra. Den gäller alltså inte dä en tjänsteman efterförordnande pä viss tjänst får återgå till annan statlig tjänst. Reglerna omuppsägningstidens längd är dispositiva pä sätt närmare anges i 3 § lagen omanställningsskydd. Några särskilda anpassningsåtgärder fordras därför inte. 1 11 § statstjänstemannalagen .stadgas en i principoinskränkt skyldighet att i vissa fall utöva annan tjänst, vilka reglermöjligen kunde uppfattas strida mot den särskUda begränsning avförflyttningsrätten under uppsägningstid, som stadgas i 14 § första stycketlagen om anställningsskydd. En motsvarande begränsning skuUe då enligt utredningenbehöva inskrivas i 1 8 § statstjänstemannastadgan. Enligt utredningens meningbör det dock räcka med ett motivuttalande om att 14 § första stycket lagen omanställningsskydd även avser den offentliga sektorn. Reglerna i 11 § statstjänstemannalagenoch 18 § statstjänstemannastadgan avser endast skyldigheten att utöva annantjänst. 1 vad mån förflyttning inom ramen för den tjänsten får ske underuppsägningstid regleras av 14 § första stycket lagen om anställningsskydd.Såvitt jag kan finna är konkurrensen lagrummen emellan endast skenbar.Självfallet bör samma förflyttningsskydd i samband med uppsägninggälla för hela arbetsmarknaden. Permittering förekommer, i vissa begränsade fall, på denstatligt reglerade tjänstemannasektorn. Reglerna om permitteringslön i 21 §lagen om anställningsskydd innebär självfallet inte att permittering färtillgripas där permitteringsinstitutet över huvud taget inte förekommer (prop. 6.2.8 Regler om turordning, företrädesrätt tiU nyanställning m. m. Medför indragning av tjänst att någon av de berördatjänstemännen måste sägas upp, torde vid valet tjänstemännen emellan stor viktfästas vid anställningstidens längd. Några uttryckliga regler om turordning fmnsdock inte i tjänstemannalagstiftningen. Däremot har del beträffande deoffentliga tjänstemännen utvecklats en fast praxis i besvärsärenden angåendeturordning vid uppsägning. Enligt denna läggs, förutom vid anstäUningstidenslängd, stor vikt även vid omständigheter såsom tjänstemannens meriter, hanspersonliga situation, myndigheternas bästa och allmänhetens intresse av attoffentliga funktioner fullgörs på ett riktigt sätt. 1 vissa fall kan det förekomma att turordningsfrågoravgörs utifrån särskilda utgångspunkter. På skolområdet finns t. ex. vissa av Kungl.Majrt och utfärdade föreskrifter, vUka direkt eller indirektbestämmer hur den lokala skolmyndigheten skall förfara vid omförordnande avlärare, då valet står mellan flera tjänstemän. Kännetecknande för dessa reglerär att arbetstagarna delas in i olika grupper med hänsyn till behörighet,anställningsform etc. och att den mest meriterande gruppen ges företrädeframför de övriga. Inom gruppen sker dock valet efter anställningstidens längd,men olika beräkningsregler kan gälla beroende pä var anställningstiden harvarit förlagd. Vid återanställning gäller den i 28 § regeringsformen inskrivnaprincipen om förtjänst och skicklighet som enda befordringsgrunder vidtjänstetillsättning. Denna bestämmelse har ansetts lägga hinder i vägen förregler om företrädesrätt till ny anställning. Enligt det av antagnaförslaget till ny regeringsform m. m. skaU dock utöver exempelvistjänstgöringstid kunna tas bl.a. arbetsmarknadspolitiska hänsyn Ofr. Hinder torde härigenom inte längre möta mot att regler införs på detoffentliga området om företrädesrätt tiU ny anställning. Detta torde även gäUaregler om lurordning vid återanställning.