prop · FX03168 · 1974-12-31 00:00:00 — kan inte ansluta sig tUlatt lagen utformas så att ges rätt att undanta inneliggande kassa,raedel sora innestår i , inheraska checkar, postreraissväxlar och tUlgodohavandenhos andra banker från de likvida tUlgångarna, Med anledning av förslaget att höja raaxiraikvotenför sparbanker och centralkassor från 25 tUl framhåUerjordbrukskasseförbundet att behovet att av kreditpolitiska skäl införa högalikviditetskrav för cen- tralkassornaunder överskådlig tid är betydligt mindre än för affärsbankerna, Eftersorahuvuddelen av jordbmkskassornas kredUgivning är av långfristig natur är omsättningshastighetenpå jordbrukskassornas kredilgivning avsevärt lägre än affärsbankernas.Centralkassornas annorlunda uUåningsstruktur innebär dessutom att de harsvårare än affärsbankema att raed kort övergångstid anpassa sig till skärptalUcviditetskrav, Förbundet avstyrker därför den föreslagna höjningen avraaxiraikvoten för sparbanker och centralkassor. Förbundet erinrar vidare omatt centralkassorna enligt den nuvarande överenskommelsen med skallhåUa en likviditetskvot på därvid det av hänsyn frärast tUl denskiftande efterfrågan på jordbrukskredit inom olika regioner räcker orakvoten uppfylls av centralkassorna sararaantagna. Förbundet påpekar attutformningen av överenskommelsen på denna punkt stämmer överens med vad somuttalades i det betänkande som ligger tUl grund för den gällande lagen.Förbundet framhåller att jordbrukskasserörelsen i huvudsak fortfarande ärinriktad på lantbmkskrediter och att rörelsens totala andel avjordbmkskrediterna banklagstiftning ökat jämfört med andrabankinstitutsgmppers. Regeln om att centralkassorna vid beräkningen avlikviditetskrav skall betraktas som en helhet bör därför behållas ochlagfästas. Förslaget att slopa den specialregel som gällerför och innebärande att dessa bankersnetloinlåning från sparbanker resp, centralkassor i likviditetskvotsberäkningarnalikstäUs med inlåning från allmänheten har föranlett både positiva ochnegativa uttalanden. Riksbanksfullmäktige (majoriteten) är positiva tillförslaget och framhåller att det står klart att specialregeln har skadatlikviditetskvotssystemets effektivitet och att den fullständigt utnyttjadskulle eliminera möjligheten att effektivt tiUämpa likviditetskraven påsparbanker och centralkassor. Den innebär också att sparbanks- ochjordbrukskassesektorn gynnas jämfört med affärsbankerna på ett sätt som äromöjligt att försvara raot bakgmnd av den numera accepterade synen påkonkurrens raellan olika slag av bankinstitut. Om specialregeln slopas, måsteeraeUertid hänsyn tas till att och, i mindre grad.Jordbrukets Bank utvecklar sin rörelse under inflytande av de möjligheter somde nuvarande bestämmelserna ger. Det blir därför nödvändigt att tUlärapa övergångsreglerför att ge dera rimlig tid att anpassa sig tUl de nya förhåUandena, Bankinspektionen är kritisk mot förslaget på dennapunkt. Enligt inspektionen är det i sammanhanget väsentligt att SparbankemasBank och på gmnd av sin funktion som likviditetsregle-randecentralinstitut inte är jämförbara med andra banker. Det av utredningenanförda teoretiska exemplet bygger på antagandet om sådan jämförbarhet och ärdärför inte realistiskt. Varje sparbank och jordbmkskassa måste under alla förhåUandenhålla viss egen kassalikviditet ochkan alltså inte låna ut resp. sätta in hela sitt likviditetsöverskoit icentralinstitutet. Den sammanlagda kassalikviditeten inom exempelvis sparbanksrörelsenblir därför avsevärt större än om den samlade sparbanksrörelsen i StäUetutgjort en enda stor bank. Med andra ord leder den marginella beredskapen hosett myckt stort antal självständiga enheter totalt sett till ett störrelikviditetsbehov än ora raotsvarande rörelse bedrivs i ett enda institut. Engenora insättningar från sparbanker resp. centralkassor uppnådd hög likviditetkan inte av det centrala institutet användas för utlåning tUl allraänheten.Institutet raåste med hänsyn till de i förväg svårbestämbara anspråken från ettstort antal sparbanker resp. centralkassor på likviditetslillskott hålla en höglikviditetsberedskap. Härtill bidrar att likviditetsbehovet hos de skildaenheterna inte kan styras centralt på sätt som sker i en bank raedavdelningskontorsorganisation. Den höga likviditetsberedskapen bestyrks avutvecklingen. Kravet på reeU likviditet har dock inte järafört raed andrabanker verkat negativt på raöjligheten att förvärva enligt lagstiftningenlikviditetsgrundande obligationer. Med hänsyn till de särskilda förhållandensom sålunda föreligger synes det enligt inspektionens uppfattning inte oförenligtmed principen om konkurrensneutralitet att nuvarande specialregel behåUs.Kvolkravet måste dock raed beaktande av de faktiska omständigheterna sättasrelativt högt, högre än vilket är maximum enligt lagförslaget. En lösningsom i likhet med lagförslaget innebär att nuvarande specialbestäramdse intetUlärapas synes inte raöjlig. skulle kvoten för centralinstituten blinegativ. En orastrukturering av verksaraheten i syfte att raöjliggöra även ettrelativt lågt kvotkrav skulle rubba institutens förraåga att fuUgöra sinagrundläggande centrala uppgifter. Slopas den legala specialbestäraradsen måstedärför enligt inspektionens uppfattning i den praktiska tillämpningen införasnågon ny konstruktion av innebörd t, ex, att särskilt likviditetskrav inoralagens raaxiraura bestäms för dels varje sparbank resp, centralkassa, delssparbankssektorn (inkl. ) resp, jordbmkskassesektorn (inkl.Jordbrukets Bank). Bestämraandet av dessa krav får förutsättas ske medbeaktande av verksamhetens beskaffenhet på ett sätt som skänker reellkonkurrensneutralitet. De berörda bankgrupperna ställer sig avvisande tillförslaget att slopa specialregeln. anser att förslagetinnebär ett avsteg från principen om konkurrensneulral behandling av olikainstitutsgrupper. Sparbanksstrukturen skUjer sig väsentUgt från övrigabankinstituts. Det finns f, n, 231 enskUda sparbanker, vilka har att verka ikonkurrens med ett antal raer eller ramdre rikstäckande institut. Sparbankernaär enligt sparbankslagen hänvisade tUl att bedriva sin verksamhet inom ett iresp. regleraente geografiskt avgränsat verksarahetsoraråde. Detta innebär attenskilda sparbanker inte har konkurrenternas möjligheter att slussainlåningsmedel från oraråden med låg kreditefterfrågan till områ- denmed hög sådan, vilket i sig borde vara ett samhällsintresse. Sparbanksstruktureninnebär vidare att det stora flertalet sparbanker utgör alltför små enheter föratt de själva skall kunna bära kostnaderna för egna specialister inomutlandsrörelsen, fond- och notariatverksamheten, företagskreditsidan etc. Avsamma skäl kan sparbankerna inte ta på sig enhandsengagemang i sammautsträckning som konkurrenterna. En konkurrens på i realiteten lika vUlkorfömtsätter således att man inom sparbanksrörelsen kan bygga upp för sparbankernagemensamma organisationer för att överbrygga nackdelarna avsparbanksstrukturen. En sådan uppbyggnad av gemensamma organ har också skett.Sparbankernas Bank är i detta sammanhang det självklart viktigaste. För enutförligare belysning av Sparbankernas Banks betydelse som ekonomiskt centralorganför sparbankerna hänvisar föreningen tUl bankens eget remisssvar. Elt slopandeav specialreglema för vid beräkningen av likviditetskvotskulle rycka undan gmnden för bankens verksamhet. Konsekvenserna av en sådanåtgärd blir helt motsatta de av utredningen eftersträvade. Sparbankernasmöjligheter att konkurrera på lika villkor minskar. Utredningens förslaginnebär dessutom att sparbankernas möjligheter att tUlvarata stordriftsfördelarinom väsentliga områden begränsas, vilket från samhällsekonomisk synpunkt intekan vara en Önskvärd konsekvens. konstaterar att bankinstitutenunder en lång följd av år förvärvat bostadsobUgationer med anledning av attdessa fått inräknas bland de likvida tiUgångama vid beräkning avlikviditetskvot. Detta gör det enligt utredningen nödvändigt att i den förövrigt förenklade lagtexten slå fast, att bostadsobligationer alltid skall fåräknas som likvida medel. Utredningen anför att en ändring på den punktenskulle kunna medföra allvarliga konsekvenser för bankinstitulen. SparbankernasBank har självfaUet också utvecklat sin verksamhet raed hänsyn till despeciella regler sora gällt för den. En ändring av dessa regler på detgenomgripande sätt sora föreslås skulle få ytterst allvarliga konsekvenser.Utredningen borde även i detta fall ha dragit slutsatsen, att de nuvarandereglerna raåste bibehållas. Föreningen anför vidare att utredningens antydanatt sparbanksrörelsen skuUe ha missbrukat specialregeln genom attföredra placeringar i framför obligationsköp saknar allgrund. Enligt föreningen är ökningen av placeringar i i huvudsakgmndad på det faktum att banken, vid övergången till likviditetskvotskrav försparbanker, i fullt samförstånd med skapade en förmånliginlåningsräkning föi sparbankerna i syfte att underlätta uppbyggnaden av deraslikviditet. Det är inte rimligt att som argument för slopande av specialregelnanföra att Sparbankernas Banks och ansträngningar att för bättrasparbankernas likviditet rönt framgång. Mankan vidare enligt föreningen konstatera att varken ökningen un- derår 1973 eller den absoluta storleken av Sparbankernas primärlikviditet pånågot vis är anmärkningsvärda. Primärlikviditeten (i procent av förbindelsema)ökade i föreningens statistikgrupp från till , vilket medhänsyn tUl en ovanligt hög inlåningsökning och låg kreditefterfrågan inteframstår som uppseendeväckande. Den faktiska utvecklingen visar också attsparbanksrörelsen inte på något \'is missbrukat specialregeln. Vid utgången avår 1973 hade en faktisk likviditetskvot på . De 74större sparbankerna i föreningens statistikgrupp hade vid samma tidpunkttillsammans en likviditetskvot på . Om man tUlämpar en helhetssyn ochinbegriper i statistikgruppen och då renodlar SparbankernasBanks likvida medel i överensstämmelse med utredningsförslaget, skulletotalkvoten ha varit . Om man som ytterligare exempel konstaterar attsparbankerna har en "överlikviditet" på (25,5 20,0) ochbetraktar den del av insättningarna i som är nödvändig föratt nå (1 248 mUj kr.) sora en avdragspost vid beräkningen avSparbankernas Banks likviditetskvot, ger det en kvot för på46 %. frarahåller vidare att i vissaavseenden fyller funktionen sora förraedlande länk raeUan sparbankerna ochmyndigheterna och då i första hand . har därvidalltid lojalt följt ingångna överenskomraelser. Sammanfattningsvis konstaterar sparbanksföreningenatt ett slopande av specialregeln inte kan få mer än rent marginella effekterför den totala kreditvolymen i samhället. Förändringen kan från rentkreditpolitiska utgångspunkter inte vara så angelägen att det motiverar desynnerligen allvarliga konsekvenser den skulle få för ochsparbanksrörelsens raöjligheter att utgöra en konkurrenskraftig och balanserandefaktor på kreditmarknaden. Om i ett åtstramningsläge ändå vUlgardera sig för de teoretiska riskerna för ett missbruk av specialregeln ochförhindra en utlåningsökning från , kan detta ske på flerasätt. kan utnyttja möjlighetema att införa ett tillfälligtutiåningstak för eller fastställa ett högrelikviditetskvotstal för banken. Enligt är de skäl som liggerbakom den nuvarande specialregeln fortfarande gUtiga. Det av utredningenangivna exemplet på hur nuvarande beräkningssätt kan begränsa effekten av ettlikviditetskrav på sparbankerna är teoretiskt riktigt men i praktiken felaktigt.Exemplet förutsätter nämligen att skulle ageralikviditetsmässigt sora flertalet andra affärsbanker, dvs. hålla enlikviditetskvot i nära anslutning till den krävda kvoten. På gmnd av sinställning sora ekonoraiskt centralorgan har banken alltid strävat att hålla enhög betalningsberedskap. Den genorasnittliga årliga likviditetskvoten har förbankens del legat raellan 48,7 och Endast vid tre månadsultimon har likviditetskvotenunderstigit . Det har vid dessa tillfäUen varit fråga om extraordinäralikviditetspåfrestningar på sparbankerna, vUka avspeglat sig på bankenslikviditet. Det finns ingen anledning antaga att banken skulle frångå sinnämnda likviditetspolitik så länge den har sin centralbanksfunktion attfylla. Att utvecklingen vid en likviditetsökning i sparbankerna inte blir densom utredningen i sitt teoretiska exempel skisserat belyses även avutvecklingen , dvs. de år då sparbankerna arbetat underlikviditetskvoter. Under dessa båda år ökade bankens inlåning från sparbankernamed 1 725 milj. kr. och inlåningen från "andra kunder" med 616 milj.kr, eUer totalt med 2 341 milj, kr. steg den direkta utlåningen tiU"andra kunder" med 795 milj. kr. Även om ett likviditetskrav på 24 %ställs på den del av inlåningsökningen, som koraraer från andra kunder, harendast ett belopp om 370 milj. kr. av den från sparbankerna erhållna inlåningenpå 1 725 milj. kr. använts för utlåning. Detta belopp är en mycket begränsaddel av den "överlikviditet" i förhållande till ställda krav, somsparbankerna redovisade vid det senaste årsskiftet. Det anförda utgör ettexempel på Sparbankernas Banks likviditetsutjämnande funktion. Beträffandepåståendet att specialregeln skulle ge sparbankerna ett incitament att föredraplaceringar hos framför bl. a. statspapper framhålls attsparbankerna haft att bygga upp sina likviditetskvoteroch att banken för att underlätta detta i samråd med givitsparbankerna vissa räntefavörer. Vid en bedömning av sparbankernas bidrag tillden statliga upplåningen måste också Sparbankernas Banks placeringar i statspappertagas med i bUden, Vid utgången av utgjorde de av förbindelsernaoch vid utgången av . Motsvarande del för affärsbankerna exkl.Sparbankernas Bank var uppskattningsvis resp. . För att belysaförslagets allvarliga konsekvenser för de båda centralinstituten ger bankenföljande exempel. Enligt gällande beräkningsregler var bankens likviditetstalden 61,mot krävda . Om utredningens förslag följs, skulle likviditetskvoten i stället bli negaliv, , För att i det lägetuppnå de krav enligt likviditelskvotslagen som ställs på de s. k,provinsbankerna eller skulle behöva öka sina likvidatiUgångar med ca 785 milj, kr. Med hänsyn till sin centralbanksuppgift måslebanken håUa en betryggande marginal mellan faktisk och krävd likviditetskvot.Under en följd av år har denna marginal under normala förhållanden varit minst20 %, Om marginalen halveras och kvoten sålunda blir kräver detla ettlikviditetstillskott på ca 915 mUj, kr. Vid ett ändrat beräkningssätt skullesålunda bänken i dagens läge behöva omvandla drygt 900 milj. kr. av sinutlåning om totalt 1 625 milj. kr. till allmänheten till likvida tUlgångar. Detbör då observeras att bankens utlåning är i hög grad koncentrerad Av de av banken beviljade krediterna svarar utlåningen tillbostadsbyggandet för , Det torde vara uppenbart att en sådanomläggning raåste utsträckas under en lång följd av år, såvida intemöjligheterna att fungera som bank skuUe försvinna. Banken framhåller att enneddragning av utlåningen också leder till en kraftig räntabilitetsförsämringför banken, I egenskap av ekonomiskt centralorgan för sparbankema måstebankens betalningsberedskap vara hög. De "nya" likvida tUlgångarnamåste därför bli av relativt kortfristig natur med följd att avkastningen på detillkommande likvida tUlgångarna kan komma att ligga lägre än räntanpå utiåningen. Den årliga inkomstminskningen kan bli ca 18 milj, kr, vUket skaUjämföras med att bankens vinst före skatter och avsättningar för varknappt 28 milj. kr. Bankens minskade möjligheter att tjäna som centralbank försparbankerna skulle i sin tur få en rad negativa konsekvenser. Banken pekarhärvid på att avsaknaden av gemensara kapacitet via centralinstitutet skulleoraöjliggöra konsortieengagemang i vad avser bl. a. bostadsfinansieringen.Avsaknaden av geraensararaa resurser via centralinstituten på rörelsesidan(fond-, utlands- och företagskreditavdelningarna) försämrar vidaresparbankernas konkurrensläge och kan medföra en splittring av sparbanksväsendetsom i hög grad kan snedvrida balansen inom banksektom. I flera sararaanhang bl. a. i offentligautredningar har frarahållits behovet av orafattande enhandsengageraang påkreditmarknaden. Detta torde vara ett av de skäl som bl, a, lett tiUfusionsbUdningar både inora den privata affärsbankssektorn och hos de statligakreditinstituten. sparbankerna för sarahällets bästa skall kunna följa raedi denna utveckling, fordras antingen tillgången tUl geraensararaa resurser hosde centrala instituten eller annars en raycket kraftig koncentrationsutveckling,som skulle göra att tanken med sparbankernas lokala förankring kom attförvanskas. Med hänvisning tiU det sagda avstyrker banken bestämt ett slopandeav specialregeln och framhåller att vad banken anfört i frågan i alltväsentligt äger tillämpning också på , För att vid behovmotverka de nackdelar som skulle uppslå genom att nuvarande beräkningsreglerteoretiskt skulle reducera effekten av gentemot sparbankerna ställdalikviditetskvotskrav kan andra lösningar till-lämpas. Ett sätt är attrUcsbanken, då en skärpning av likviditetskvotskravet försparbankerna/centralkassorna genomförs, inför ett tillfälligtutlåningstak för /, Avslutningsvis framhållerbanken att den i medvetande om sin uppgift som sparbankernas ekonoraiska centralorganalltid lojalt följt de intentioner de penningvårdande rayndigheterna visat ivad avser kreditpolitikens till-lärapning. Det saknas anledning antaga attbanken skulle handla på ett annat sätt. Banken påpekar också attriksbanken har påverkat och i fortsättningen kan påverka sparbankerna i förriksbanken önskadriktning via , En förutsättning härför är dock att banken kanfylla sina centralbanksuppgifter gentemot sparbankerna. Inte heller jordbrukskasseförbundet att skillnaderna mellan de olika bankinstituten harsuddats ut så att sparbankssektorn och jordbrukskasserörelsen genomspecialregeln har en konkurrensfördel som är oförenUg raed denkonkurrensneutralitet som den nya banklagstiftningen åsyftar. Utredningensräkneexempel är inte realistiskt. Förbundet framhåller att Jordbrukets Banksrörelse skiljer sig väsentligt från de vanliga affärsbankernas verksamhetgenom dess funktion som förvaltare av centralkassornas gemensamma likviditetsreserv.Detta faktum medför helt andra och större krav på betalningsberedskapen hosJordbmkets Bank, Medan de egentliga affärsbankerna kan upprätthålla enbetryggande betalningsberedskap genom en likviditetskvot sora ligger någraprocentenheter över de angivna kvolkraven, är ett motsvarande agerande heltomöjligt för , Detta illustreras av att Jordbmkets Banksfaktiska genomsnittliga likviditetskvot var år1969, , , och . Denfaktiska kvoten ligger aUlså vanligen ca 2,5 gånger högre än kvolkravet om , Härav framgår att inlåningsökningen angivna år således inte medförde enkreditexpansion hos av det slag som utredningens räkneexempelantyder. Detta belyses också av ett i yttrandet redovisat diagram över bankensutveckling. Av diagramraet fraragår att bankens totala inlåning under åren19701973 ökade med 936 raUj, kr., varav 803 mUj. utgjorde inlåning fråncentralkassoma och 133 milj. kr. var inlåning från allmänheten. Om kvotkravetär , skulle denna inlåningsexpansion raed utredningens resoneraangraöjliggöra att utlåningen till allmänheten ökades med 655 mUj. (0,7x936).Men denna utiåning ökade i själva verket med endast 161 milj. kr., dvs, medmindre än en fjärdedel av det enligt utredningens exempel möjliga beloppet.Trots att den angivna tidsperioden omfattar (1969 och 1970) under vilkarådde kreditrestriktioner av en hårdhetsgrad som torde vara svår att överträffai fraratiden, ökade Jordbmkets Banks likviditetskvot i stället för att minska.Någon utlåningsexpansion i det pressade läget var det således aldrig fråga om.Det finns ingen grundad anledning att tro att skulle kunnaagera likviditetsmässigt på ett annat sätt . farhågor för att specialregeln skulle påverka centralkassorna althellre placera sin likviditet hos än i statspapper framhåUerförbundet att denna benägenhet hos centralkassorna torde kunna härledas ur denkooperativa företagsformens idémässiga innehåll i fråga om inbördessolidaritet och självhjälp. förvaltar hela rörelsensgemensamraa likviditetsreserv. Det framstår som praktiskt och ekonoraisktriktigt att han- kenhandhar rörelsens placeringar i statspapper ra. i stället för att tolvregionbanker sysslar raed detta. Jordbrakets Banks statspappersinnehav ärbetydande och utgjorde vid slutet av av dess inlåning fråncentralkassorna. Sararaantaget för hela rörelsen utgjorde statspappersinnehavetca av förbindelserna vilket kan jämföras för affärsbankema exkl.Sparbankernas Bank. Mot bakgrund av rörelsens lagfästa uppgift att tUlgodosejordbrukets kreditbehov är det inte rimligt att kräva en ökning av dess bidragtill den statliga upplåningen. Ett slopande av specialregeln skulle fåaUvarliga konsekvenser för . Enligt nuvarande beräkningsreglervar dess likviditetskvot vid utgången av mot krävda . Med enberäkning enligt utredningens förslag skulle kvoten i stället bli negativ (). För att uppnå en likviditetskvot om , vilket raot bakgrund avbankens uppgift sora förvaltare av centralkassomas likviditetsreserv tordevara nödvändigt, krävs sålunda att banken omvandlar ca 200 milj. kr. eller näratvå tredjedelar av sin utlåning till likvida medel. En sådan utveckling skuUedrastiskt begränsa rörelsens raöjligheter att tillgodose de ökade behoven bl,a, hos jordbrukets ekonomiska föreningsrörelse av större krediter på enhand. Vidare skulle banken få vidkännas en minskad räntemarginal, innebärandeminskade raöjligheter att fungera sora centralbank för kreditkassoma. Dettaskulle i hög grad försvaga rörelsens konkurrensförraåga. Det är enligtförbundet svårt att finna några sarahällsekonoraiskt hållbara raotiv för ensådan utveckling. Principen om konkurrensneutralitet får inte drivas utanhänsynslagande till de skilda funktioner och huvuduppgifter oUka bankinstituthar. Specialregeln har tUlkomrait raed tanke på den särskilda karaktär avlikviditetsutjämnande organ och dearinginstitut som de berörda bankerna har.Dessa huvudfunktioner kvarstår oförändrade raen skulle bli avsevärt svårareatt uppfylla, ora specialregeln slopades, eftersora de båda bankemaslikviditetssituation i ett slag skulle bU starkt negativ. harvisserligen raöjlighet att lösa övergångsprobleraen för de båda bankerna genomsärskUda överenskoraraelser. Kvar står emellertid att dessa bankers möjlighetatt fullgöra sina huvuduppgifter avsevärt försvåras, Jordbrukskasseförbundel anser det inte motiveratatt sora utredningen föreslagit vidga kretsen av institut sora kanorafattas av kassakrav till att avse även sparbanker och centralkasssor. Förbundeterinrar om vad kreditmarknadsutrednmgen anförde i denna fråga i det belänkandesom Ugger tUl grund för den nuvarande kreditpolitiska lagstifiningen. Nämndautrednmg påpekade att och är konstmerade sorabankaktiebolag och att de därför kommer att liksora övriga affärsbanker kunnainbegripas i förordnande om kassakvoter. Att dessutora föreskriva kassakvoterför sparbankerna och centralkassoma, innebärande krav på raedelsbehållning iriksban- ken,skulle enligt utredningen införa ett nytt eleraent i dessas kassadispositioner.Möjligen skulle frågan kunna resas, om medelsbehållning i skullekunna ersättas av tillgodohavande i centralinstituten. Åtminstone så längekassakvoterna används endast som ett komplement tiU likviditetskvoternaförelåg dock inte enligt utredningens mening tillräckliga skäl för att med dekomplikationer detta skulle medföra tillämpa kassakvoter för sparbanker ochcentralkassor. Förbundet framhåller att vad kreditmarknadsutredningen sålundaanförde fortfarande utgör goda skäl för att undanta centralkassor ochsparbanker från bestämraelser om kassakrav. Förbundet tillägger att sådanabestämmelser sannolikt skulle få starkare räntabilitetsmässiga inverkningar påcentralkassorna än på t. ex. affärsbankerna.