prop · FX03159 · 1974-12-31 00:00:00 — Det belopp som ö-skatteränta beräknas påavrundas tUl närmast lägre hundratal kronor. Räntan utgår om ö-skattenuppkommit genom betalning av prelimi- närskatt året näst efter inkomståret och ombetalningen skett därefter men, i normalfallet, samma år.Högsta räntebelopp som kan utgå är . Vid beräkning av ö-skatteräntajusteras den slutUga skatten endast på det sättet att skattetillägg ochförseningsavgift enligt 116 a resp. 116 c § taxeringsförordningen inte tas medi den slutliga skatten vid ränteberäkningen. Vid ränteberäkningen skall tillden slutiiga skatten läggas tUlkommande skatt som den skattskyldige ärdebiterad på gmnd av inkomsttaxeringen vartill den preliminära skattenhänför sig. I vissa faU inräknas i den slutiiga skatten också tUlkommande skattsom ej påförts vid tiden för återbetalningen men kan förväntas bli påförd denskattskyldige. Reglerna om beräkning av ö-skatteränta vid rättelseav fel och omdebitering på gmnd av taxeringsbeslut överensstämmer med vad somgäller beträffande omräkning av kvarskatteränta. ö-skatteränta som den skattskyldigeerhåUit på grund av fel i själva debiteringen eUer skatteavräkningen är hanskyldig att återbetala (69 § 3 mom. UF). Beslut om höjning av taxering ellersjukförsäkringsavgift etc. föranleder i princip inte omräkning avö-skatteränta. Länsskatterätts beslut om taxeringshöjning medför dock nyberäkning av ö-skatteränta när vid tiden för återbetalning av ö-skatten tillkommandeskatt debiterats på grund av beslutet eller när preliminär skatt innehållits iavvaktan på debitering av tillkommande skatt. Nedsätts debiteringen på gmnd avlägre taxering sker alltid omräkning med avseende på ö-skatteränta. Den räntasom skattskyldig sålunda erhåller är han skyldig att återbetala om taxeringensedermera höjs. Restitutionsränta (69 § 2 mom. UF) utgår närskattskyldig får tUlbaka skatt på gmnd av att slutlig, kvarstående ellertUlkommande skatt nedsätts eller när skattskyldig räknas tiU godo ytterligareö-skatt samt när sådan ö-skatt, som innehållits i avvaktan på debitering avtUlkommande skatt, betalas ut tUl den skattskyldige efter taxeringsåretsutgång. Räntan utgår efter och beräknas förutom på själva skattebeloppet ävenpå den ytterligare ö-skatteränta som den skattskyldige äger rätt till enligtomdebitermgen. Uppkommer öretal vid ränteberäkningen skall räntcbe-loppetjämnas tUl närmast högre hela krontal. Ränta utgår inte ora räntebeloppetunderstiger . Restitutionsränta beräknas inte på belopp, somdödsbo befrias från att erlägga för skattskyldigs räknmg, och inte heller påkvarskatteränta som skall betalas tillbaka till skattskyldig. Om skattskyldigfått sin taxering nedsatt men i stället skall betala skatt, som debiteratseller bör debiteras på samma ort men i annan ordning eller på annan ort ellerför annat år, skall restitutionsränta beräknas endast på den del av överskjutandeskattebelopp, som inte tas i anspråk för betalning av denna skatt. Restitutionsränta utgår t. o. m. dagen föråterbetalning. I övrigt gäller belräffande ränteberäkningen i huvudsak, attrestitutionsränta på skattebelopp, som erlagts preliminärt, och ö-skatteränta,som uppkommit vid ny ränteberäkning, utgår från utgången av taxeringsåret, ochränta på annan skatt fr. o. m. det första halvårsskiftet efterskattebetalningen. Liksom i fråga om ö-skatteränta kan skattskyldigbli återbetalningsskyldig för restitutionsränta. Om det beslut som föranlettränta ändras på sådant sätt att ränta inte skulle ha utgått eller skulle utgåttmed lägre belopp om ändringsbeslutet kunnat beaktas från början, skall nämligenden skattskyldige återbetala vad han uppburit för mycket i ränta (69§ 3 mom. UF). Enligt 75 § femte stycket UF får arbetsgivare räntaefter för år vid återbetalning av skattebelopp, som han eriagt förarbetstagare, om han sedermera funnits inte vara ansvarig för skatten. Han ärskyldig att betala tillbaka för mycket uppburen ränta om han enligt senarebeslut förklaras ansvarig för skattebeloppet eller del därav. Med anståndsränta avses den ränta som enUgt 49 § 4mom. UF i visst fall skall erläggas av den som åtnjutit anstånd med inbetalningav skatt. Enligt 49 § 2 mom. 1) kan skattskyldig, som anfört besvär övertaxering, under närmare angivna fömtsättningar av medges anståndmed betalning av skatt i avvaktan på besvärens prövning. I den mån besväreninte bifalls och den skattskyldige sålunda efter anståndstidens slut skallbetala skattebelopp, som omfattas av anståndet, beräknas ränta efter förår på detta belopp. Räntan beräknas från utgången av det uppbördsår undervUket skattebeloppet skuUe ha erlagts om anstånd inte meddelats t. o. m. dendag betalning sker. öretal jämnas till närmast högre krontal. tas inte ut. Om skattskyldigs taxeringsbesvär bifalls i högreinstans återbetalas räntan sedan taxeringen vunnit laga kraft. Räntorenligt vissa andra författningar Enligt förordningen (1941: 416) om arvsskatt ochgåvoskatt (AGF) påförs ränta när anstånd med fastställande av skatt eller medbetalning av skatt (52 § 1 mom. och 55 § 2 mom.) medges. Ränta utgår också närbetalning av arvsskatt sker genom att skuldebrev eller aktie godtas sombetalningsmedel (52 § 2 mom.). Vid anstånd med faststäUande av skatt beräknasränta då bouppteckning senast skolat vara ingiven eller, om skattentas ut efter deklaration, från den dag deklaration rätteligen skuUe varit inlämnad.Ränta utgår tiU dagen för skattens faststäUande. Ränta vid anstånd med skattseriäggande eller vid användande av skuldebrev eller aktie som betalningsmedelräknas för myndighetens beslut om anstånd I samtliga fall utgår ränta efter den procent somKonungen i anslutning till det allmänna ränteläget fastställer idecember att gälla för det påföljande året. AGF innehåUer även bestämmelse omrestitutionsränta. Dödsbo och skattskyldig äger sålunda enligt 61 § i allmänheterhåUa ränta på återbetalat belopp efter fr. o. m. den dagbeloppet inbetalats efter meddelat beslut om skattens faststäUande tUl den dagbeloppet återbetalas. Ränta utgår dock inte än till dess 30dagar förflutit efter att det beslut vunnit laga kraft enligt vUket beloppetskaU återbetalas och i varje fall inte än från det underrätteller länsstyrelse först meddelat beslut om skattens fastställande. Enligt 36 § förordningen (1958:295) om sjömansskatt(SjF) skall redare och erhålla ränta efter för år när skattåterbetalas på grand av sjömansskattenämndens beslut om jämkning eller rättelseav skatteavdrag. Ränta ulgår också vid återbetalning på grund av kammarrättseller regeringsrättens utslag. Öretal som uppkommer vid ränteberäkningenjämnas till närmast högre hela krontal. Ränta beräknas fr. o. m. året efter detår tmder vilket skatten erlagts t. o. m. den månad då beslut om återbetalningmeddelas. Om det beslut som legat tUl gmnd för ränteberäkningen ändras på sådantsätt att ränta inte skulle ha utgått eller utgått med lägre belopp om ändringenkunnat iakttas när räntan beräknades, är eller redare skyldig att betalatillbaka för mycket erhållen ränta. Enligt 3 § kungörelsen (1964: 805) om uppbörd ochredovisning av särskild skatt å vissa lotterivinster skall anordnare, som inteerlägger skatt i rält tid, betala ränta enligt de grunder som anges i 27 §förordningen (1959: 92) om förfarandet vid viss konsumtionsbeskattning (FF).Anordnare av lotteri kan även bli tillerkänd ränta. Så är fallet när inbetaltbelopp överstiger vad som skall erläggas i skatt enligt RSV:s beslut.Restitutionsränta utgår då enligt 29 § FF, dvs. I 61 § uppbördskungörelsen (1967: 626) (UK)föreskrivs att avgifter och liknande medel, som får tas ut genom utmätning utanföregående dom eller utslag, skall drivas in enligt föreskriftema om indrivningav skatt i UF och UK samt att därvid utgår reslavgift enligt saimna grundersom i UF, dock med högst . Vissa av de författningar som avses i 61 § UKinnehåUer även bestämmelser om ränta. Exempel härpå är den ränta, somlantmäteristyrelsen enligt 32 § lantmäteritaxan (1960: 332) kan påfordra närbelopp inte erläggs inom föreskriven tid eller när anstånd meddelas. Utredningens uppdrag har såvitt nu är i frågaavsett möjligheten att skapa ett system, varigenom räntorna enhgt UF m. fl.författningar på ett smidigt sätt kan anpassas till förändringarna i diskontot.Beträffande ränta på kvarskatt har man haft att särskilt ta hänsyn tUl att denbör vara ett medel för att effektivisera skatteuppbörden och överväga om därmedär helt förenligt att räntan är avdragsgill vid inkomsttaxeringen. Iförevarande hänseenden har utredningen haft att även i övrigt lägga fram deförslag till förbättring av gällande ordning som utredningen har funnitpåkallade. Utredningens förslag innebär ett i stort settenhetligt system för samtliga skatter och allmänna avgifter. Variationerna ide föreslagna bestämmelserna för särskUda skatter eller avgifter hänför sigtiU olikheter i skatte- eller avgiftssystemen som sådana. Uttednmgen erinrar inledningsvis om attuppbördssystemet i princip är utformat så att de skattskyldiga erläggerinkomstskatt (preliminär skatt) i anslutning tUl inkomstförvärvet. Preliminärskatt tas emeUertid ut enligt tämligen schablonmässiga regler och för ett gottuppbördsresultat behövs därför oftast att de skattskyldiga själva tar initiativtUl en riktig avvägning av skatten. De skattskyldigas inttesse av att medverkatUl att den preliminära skatten blir rätt avvägd är beroende bl. a. av vUkakonsekvenserna blir om den preliminära skatten är för låg i förhållande tiU denslutiiga skatten. Om den preluninära skatten är lägre än den slutligaskatten uppkommer kvarskatt, som betalas först eftertaxeringsåret. För den som har preliminär A-skatt tas kvarskatten ut genomskatteavdrag, som regel . Skattskyldig medB-skatt skall själv betala in kvarskatten under uppbördsterminerna ochmaj efter taxeringsåret. Det uppskov med skattebetalning, som uppkommer genomreglema för betalning av kvarskatt, innebär att de skattskyldiga har ett visstintresse av att skjuta upp betalningen av preliminär skatt. Kvarskatteräntan infördes som en påföljd förutnyttjad skattekredit under . Enligt uttalandena vidräntebestämmelsemas tUlkomst är denna tidsberäknmg gjord från utgångspunkten attränta skall drabba endast den som inte gjort fyllnadsbetalning av preliminärskatt efter inkomståret. Som skäl för denna begränsning avden beräknadekredittiden anfördes att för många skattskyldiga förelåg svårigheter att underinkomståret beräkna den inkomst på vUken slutlig skatt skall utgå. Alla bordedärför få möjlighet att göra fyllnadsbetalning efterinkomståret utan att behöva vidkännas ränta för tid . Utredningen understryker att för en godöverensstämmelse mellan preliminär och slutlig skatt fömtsätts att deskattskyldiga själva medverkar och tar initiativ tUl att den preliminäraskatten blir riktigt beräknad. En sådan medverkan kan uppenbarligen intepåräknas i önskvärd utsträckning utan någon form av påtryckning. Det är därförenligt utredningen nödvändigt att förena kvarskatt med en avgiftspåföljd, alldelesoavsett det förhållandet att skattskyldig har en förmån genom uppskovet medbetalning av kvarskatt. En avgift på kvarskatt skulle inte i första handframstå som ersättning för det uppskov skattskyldig får med betalning avskatten. Genom avgiften skuUe i stället de skattskyldiga förmås att genomfrivUlig betalning så nära som möjUgt anpassa storleken av betald preliminärskatt till den slutliga skatten. För att få denna verkan av påtryckningsmedelbör avgiften utformas så att dess effekt blir oberoende av den skattskyldigesavdragsrätt vid taxeringen. Den bör således ha ungefär samma karaktär somrestavgiften vid försummad skattebetalning. Den bör följaktligen inte få drasav vid inkomsttaxeringen. Hänsyn bör helt naturligt tas tUl att skattskyldiginte bör undgå ränta för den kredit som uppskovet med skattebetalningen medför. Utredningen har övervägt två lösningar. Enligt denena (avgiftsalternativet) beräknas en ej avdragsgUl avgift som såvitt möjligtär avvägd med beaktande av tidigare angivna räntesynpunkter. Den andra lösningeninnebär att en sådan avgift kombineras med en ren kreditavgift i form av ränta(kombinationsaltemativet). Utredningen påpekar att även den nuvarandekvarskatteräntan är utformad för att fylla den dubbla funktionen avpåtryckningsmedel och kreditavgift. För att den också så långt möjligt skalltäcka dessa två funktioner har man satt räntesatsen högre än vad som ärmotiverat av enbart kreditsynpunkter. Att påtryckningsmedlet utformats somenbart ränta får ses mot bakgmnden av att man vid räntebestämmelsernas tiUkomstlade huvudvikten vid att skattskyldig genom att erlägga för låg preliminärskatt utnyttjar en möjlighet att få kredit. Vid valet av alternativ har utredningen ävenbeaktat att den totala kvarskatten normalt uppgår till betydande belopp. Vid1970, 1971 och taxeringar var kvarskatten för fysiska personer resp.ca 2,5, 3 och 1,9 mUjarder kr. och för aktiebolagen, som utgör den helt övervägandedelen av juridiska personer, resp. 225, 233 och 276 milj. kr. ca 2,7, 3,2 och . Även ö-skatten var stor. Den uppgickför de fysiska personerna till resp. ca 2,5, 2,7 och4 mUjarder kr. och för aktiebolagen till 195, 268 och 301 milj. kr., dvs. tillsammanlagt ca 2,7, 3 och 4,3 mUjarder kr. Kvarskatt och ö-skatt vägde sålundaganska jämnt . Att den överskjutande skatten uppgicktill så högt belopp hade sin grund i bl. a. de ändrade beskattningsreglernaenligt skattepaket och preliminärskattetabellernas avvägning. raening kan man räkna med att totalbeloppen för kvarskatt ochö-skatt skall väga tämligen jämnt sedan tabellerna numera justerats. Utredningen framhåller att avgiften bör oberoendeav utfallet i fråga om ö-skatt utformas så att den kan stimulera deskattskyldiga att inbetala tUlräckligt med preliminär skatt. Eftersom det frånbl. a. kreditpolitisk synpunkt är önskvärt att den preliminära och slutiigaskatten så nära som möjligt stämmer överens får tUlses att räntebestämmelsernaför ö-skatt inte direkt uppmuntrar tiU stor överbetalning av preliminär skatt. Beträffande avgiftsalternativet har utredningenfunnit att en avgift för att få önskvärd effekt skulle få bestämmas tillomkring . Utredningen erinrar dock om att skattskyldig, såsomuppbördssystemet är konstmerat, har ett avsevärt uppskov med skattebetalningeni den mån kvarskatt uppkommer. Det skuUe enligt utredningens mening innebäraett aUtför stort avsteg från gäUande principer för vårt beskattningssystem attutesluta just denna kredit från beräkning av ränta. Utredningen framhåUer att kombinationsalternativetmedger beräkning av ränta såsom avgift för den skattskyldiges kredit. Vidsidan härav bör beräknas en ej avdragsgUl avgift som i kombination med räntanskall utgöra det påtryckningsmedel som är raotiverat och nödvändigt med hänsyntiU uppbördssystemets syfte och funktion. Altemalivet ger alltså möjlighet attbeakta synpunkter av det slag, som uttedningen redovisat, som detinnebär införande av en avgift som blir oberoende av den skattskyldigesmöjligheter att i det särskilda fallet utnyttja en avdragsrätt. Valet av alternativ bör enligt utredningen inte sesenbart som en fråga om avgifts- och/eller ränteregler beträffande kvarskatt.Kvarskatt är en rent uppbördsteknisk konstmktion, som anger endast vad denskattskyldige har att betala enligt avräkningen vid debitering av slutlig skattför ett inkomstår. Genom ändringar på gmnd av taxeringsbeslut m. m. kan denskattskyldige efter denna debitering bli berättigad att återfå eller bliskyldig att betala ytterligare skatt för samma inkomstår som debiteringenavsåg. Skatt som sålunda ytterligare skaU betalas erläggs som tillkommandeskatt. Kvarskatt och tillkommande skatt är med andra ord olika benämningar påskatt som i efterhand skall betalas för visst inkomstår. SkiUnaden består i attde båda "skatteslagen" påförs . Ett övervägandeav en kreditavgift i form av ränta på kvarskatt enligt kombinationsaltemativetaktualiserar därför frågan om rän- tapå tillkommande skatt. Sådan ränta utgår f. n. inte. Utredningen föreslåremellertid att så skall bli fallet. Det förslaget har, liksom kombinationsalternativet,som utgångspunkt att skattskyldig bör vidkännas ränta som beräknas med hänsyntUl den tid för vUken kredit kan anses åtnjuten. Kvarskatteräntan enligt kombinationsalternativetvill utredningen sålunda se som en del av en respitränta, beräknad iförhåUande till den tid som förflutit innan skatt skall betalas antingen somkvarskatt eUer som tillkommande skatt. Utredningen påpekar att kombinationsalternativetkan synas något komplicerat eftersom det förutsätter beräkning av två poster,avgift och ränta, som skall anges var för sig på debetsedlarna. Ifrågavarandeberäkningar sker emeUertid med hjälp av ADB och så är även faUet med överförandetav beloppen på debetsedlama. Enligt utredningen behöver heller inte depraktiska svårighetema bli alltför betydande. SärskUt gentemot de skattskyldiga som har de högstainkomstema och vanligen också de största kvarskatterna får en kvarskatteavgiften bättre effekt än vad enbart en ränta ger. Utredningen har närmare im-dersöktkvarskattebeloppens fördelning mellan olika gmpper skattskyldiga och därvidkunnat konstatera att de B-skatteskyldiga fysiska personerna harförhållandevis flera högre kvarskatteposter än skattskyldiga med A-skatt. Dettaär än mer framträdande i fråga om de skattskyldiga juridiska personerna,särskUt aktiebolagen. Utredningen framhåller också att nuvarandekvarskatteränta med all sannolikhet för de skattskyldiga framstår som en avgiftför åtnjuten kredit. Senaste höjning av procentsatsen () torde inte inågon högre grad ha medfört ändring i detta synsätt. Den viteskaraktär som kvarskatteräntanavses ha, undanskyms mer eller mindre av själva konstmk-tionen. Härtill bidrargivetvis även det förhållandet att skattskyldig ofta i det särskUda fallet harskäl att bedöma räntan raed hänsyn tiU en kredittid som är inte oväsentligtlängre än . Kombinationsalternativet kommer för det heltövervägande antalet av de skattskyldiga, som har kvarskatt, att leda tillenbart en ränta. Den ej avdragsgiUa avgiften skaU utgå endast om kvarskattenuppgår tUl ett inte alltför obetydligt belopp. Utredningen har staimat förkorabinationsalter-nativet. Räntan skall därvid utgöra betalning för den kreditskattskyldig erhåUer genom att inbetalning av preluninär skatt är för låg tmderdet att avgiften skall framstå som ett rent påtryckningsmedel av viteskaraktär. Räntesatsen för den föreslagna kvarskatteräntananser utredningen böra avvägas med hänsyn tUl en kredittid av ,räknat från taxeringsårets början tiU den 1 aprU året näst efter taxeringsåret.Liksom f. n. skall fyUnadsbetalning av preliminär skatt kunna göras senastden 30 aprU taxeringsåret. Anknytning tUl det aUmänna ränteläget erhålls genomatt RSV i deceraber skall faststäUa nästföljande års kvarskatteräntamed utgångspunkt från högsta allmänt förekommande räntesats vid inlåning ibankaktiebolag, postbanken, sparbank och centralkassa för jordbmkskredit. Mednuvarande inlå-nmgsränta, , skulle kvarskatteräntan enligt förslaget bli . Eftersom kvarskatteräntan skall vara en ren kreditränta, föreslår utredningenatt den beräknas på hela den kvarstående skatten utan den begränsning som denuvarande 1 000-kronors-, tiondels- och 5 000-kronors-reglema innebär. Vidränteberäkningen skall däremot enligt förslaget, liksom f. n., i den slutiigaskatten inte inbegripas skattetiUägg eller förseningsavgift. Ny beräkning avkvarskatteränta skall göras när den skattskyldiges taxering ändras eller skattomdebiteras av annan anledmng. Vid höjning av taxeringen skall således denytterligare ränta beräknas som skulle ha utgått om taxeringshöjningen hadekunnat beaktas vid debiteringen av slutiig skatt. En nedsättning av taxeringenfår på liknande sätt tiU följd att kvarskatteräntan reduceras eller heltfaller bort. Den ränteeffekt avgiften skall ge har av utredningen beräknats medutgångspunkt från den 30 aprU under taxeringsåret, eftersora avgiftenshuvudsakliga syfte får anses vara att åstadkomma fyUnadsbetalning. AvgiftenskaU alltså i kombination med räntan ses mot en kredittid om ca ett år.Efter avvägning av dessa synpunkter föreslår utredningen att avgiften bestämstill . Vid avgiftsberäkningen skall gälla spärreglerna för den nuvarandekvarskatteräntan. Detta iimebär att avgift skall utgå endast på den del avkvarskatten som överstiger . och f. ö. endast ora kvarskatten utgörminst en tiondel av den slutiiga skatten eller . De nuvarandereglerna att vissa skatter och avgifter inte skall påverka kvarskatteräntanföreslås gälla vid beräkning av avgiften. gällande regler för omräkning avkvarskatteränta skall tillämpas i fråga om den föreslagna avgiften. Nyberäkning av avgift skall sålunda göras vid rättelse av debiterings- elleravräkningsfel och när kvarstående skatt av annan anledning nedsätts. Utredningen har behandlat de nuvarande reglerna ombefrielse från kvarskatteränta och framhåUer därvid, att eftersom denföreslagna räntan är beräknad enligt rena kreditsynpunkter det får ansessaknas skäl att medge befrielse från den. För den kredit som den skattskyldigeerhållit bör nämligen imder aUa omständigheter beräknas skälig ränta. Beträffande kvarskatteavgiften bör gälla sammamöjlighet tUl befrielse som finns i fråga om den nuvarande kvarskatteräntan.Avgiften bör alltså kunna nedsättas när kvarskatten beror av förhåUande varöverden skattskyldige inte kimnat råda. I fråga om ränte- ooh avgiftsberäkning för makarframhåUer utredningen att i det föreslagna systemet både kvarskatte- ochö-skatteräntor- 4 1974.1 saml Nr 159 naär avvägda raed hänsyn enbart tiU kreditsynpunkter. Mot den bakgrundenframstår det enligt utredningens mening inte som riktigt att behålla nuvaranderegler om gemensam ränteberäkning för makar. Beträffande beräknmg av kvarskatteavgift för makarframhåUs följande. En riktig avvägning av den preliminära skatten kan förmakars del ibland försvåras genom de speciella regler som gäller för makarsbeskattning, t. ex. bestämmelsema om gemensam beräkning av skatt för vissainkomster, regler om s. k. skattereduktion och föreskriften att förvärvsavdragskall tUlkomma den make som har den lägsta A-inkomsten. Fr. o. m. den 1januari 1971 skall emellertid makar i princip beskattas var för sig. Det heltövervägande antalet skattskyldiga berörs därför inte av de problem att avvägaden preliminära skatten, som kan sammanhänga med reglerna om gemensam beräkningav skatt för makar. Utredningen föreslår därför inte någon specialregelför makar vad gäller beräkning av kvarskatteavgift. Den föreslagna allmännaregeln om befrielse från kvarskatteavgift bör enligt utredningen vara tiUfyUestäven för "makefallet". Utredningen erinrar om att tUlgodoföring avö-skatteräntan närmast har setts som en konsekvens av ränteplikten beträffandekvarskatt. Reglerna för de båda räntorna var också från början lika, medan förö-skatteränta av de urspmngliga spärreglerna numera är kvar endast den attränta beräknas bara på den del av ö-skatten som överstiger . Medankvarskatteräntan avser att stimulera tUl fyllnadsbetalning av preliminär skatt,får ö-skatteräntan i princip ses som en gottgörelse tUl de skattskyldiga somfullgjort sina inbetalningar under ordinarie uppbördsterminer och därigenomfått ö-skatt. För att inte intresset för fyllnadsbetalningarskall minska bör emellertid enligt utredningens mening även i fortsättningentUlgodoräknas ränta inte endast på ö-skatt som uppkommit genom att preliminärskatt erlagts under ordinarie uppbörd dvs. utan ävenpå skatt som inbetalts därefter men under taxeringsåret. Utredningen föreslår att kredittiden beräknas tUl ettår eller med andra ord får avse hela taxeringsåret. Förslaget innebär attö-skatteränta beräknas som enligt nu gällande bestämmelser. Ifråga om skatt som erlagts efter men senast den 30 aprU föreslåsen kredittid . Ö-skatteränta beräknas f. n. på den del avö-skatten som överstiger . sedan avrundning skett tiU närmast lägrehundratal kronor (69 § 1 mom. UF). Innan ränta beräknas skall den slutligaskatten dock justeras på visst sätt. Med slutlig skatt skall sålunda likställastUlkom-