prop · FX03124 · 1974-12-31 00:00:00 — I promemorian konstateras att i de fall som avsesmed den föreslagna nya bestämmelsen i 36 kap. 1 a § BrB torde beslagregelmässigt inte komma att ske efter förordnande av rätten. Åklagaren tordedärför på grund av bestämmelsen i 27 kap. 7 § RB bli skyldig att väcka talaninom en månad från det beslaget verkställdes och om detta inte kan ske, måsteåklagaren begära förlängnmg av tiden för talan. I departementspromemorian erinras i dettasammanhang om alt det inom specialstraffrätten har införts bestämmelser, som ivid omfattning sätter ifrågavarande tidsfrister i 27 kap. 7 § RB ur kraft. Somexempel på sådan lagstiftning nämns 2 § 2 lagen (1958: 205) om förverkande avalkoholhaltiga drycker m.m., 16 § andra stycket varusmugglingslagen (1960:418),7 § narkotikastrafflagen (1968:64) och 18 § förordningen (1972: 820) om skattpå spel. Vidare anförs i promemorian att det vid olikatillfällen påtalats att enmånadsregeln i 27 kap. 7 § RB vållar polis, åklagareoch domstolar ett omfattande administrativt arbete och att det med denutveckling som har skett i fråga om arbetsbördan hos de rätlsvårdande organenofta inte är möjligt att hålla den aktuella tiden, varför framställningar tillrätten om förlängning av åtalstiden är mycket vanligt förekommande. Enligtpromemorian rör det sig i dessa fall i allmänhet om gods av mindre värde. Detvanligast nämnda exemplet i detta sammanhang är tillbehör som beslagtagils fråntrimmade mopeder. Vidare leder enligt promemorian enmånadsregeln till attsärskilda rutiner måste tillämpas för att tiden inte skall försittas. I promemorian betonas vidare att det finns en omfattandereglering som syftar till att stärka rättsskyddet för den som drabbas av ettbeslag. Av dessa föreskrifter framgår till en början att den som drabbas avbeslag på begäran skall få ett bevis om beslaget. Har han inte varit närvarandevid beslaget skall han utan dröjsmål underrättas därom och hur det harförfarits med den beslagtagna egendomen. Om beslaget har verkställts utanrättens förordnande, har den som drabbats av beslaget rätt att begära attfrågan prövas av rätten. Förhandling i beslagsfrågan skall enligt huvudregeln iså fall ske sist på fjärde dagen efter det begäran om prövning har inkommit. Enligt promemorian skulle det mot bakgmnd av vadsom nu anförts kunna övervägas att slopa den nuvarande enmånadsgränsen i 27kap. 7 § RB. En sådan åtgärd skulle stämma överens med rättsutvecklingen inomspecialstraffrätten. Emellertid kan det enligt promemorian finnas skäl attåtminstone tills vidare bibehålla en bestämd tidsgräns för fall där störrevärden står på spel eller beslaget är av större omfattning. Enligt promemorian synes det således lämpligt att isamband med nu övervägda och föreslagna lagstiftning på sttaff- ochprocessrättens område införa en särskild värdegräns för tillämpningen avenmånadsregeln. Denna gräns föreslås bli så hög att de tillämpade myndigheternainte i alltför stor utsträckning behöver göra noggranna och därmed arbetskrävandevärderingar. Som en lämplig gräns förordas det belopp, som har föreslagits ifråga om ändringen av 17 § RP, nämligen . Med en sådan utformning tordeenligt promemorian enmånadsregeln i 27 kap. 7 § RB komma att omfatta endast debeslag, vid vilka det finns ett mera påtagligt intresse av en skyndsamhandläggning. Prop.1974: 124 23 3 Försäljning av förverkad egendom och hittegods ra. Regler om förverkande finns som tidigare nämnts i36 kap. BrB, tryckfrihetsförordningen samt i ett mycket stort antalförfattningar med specialstraffrättsliga bestämmelser. Förverkande kan avseantingen viss egendom (sakförverkande) eller dess värde (värdeförverkande). I en del av författningarna finns mer eller mindreutförliga föreskrifter om vilka åtgärder som skall vidtas med förverkadegendom medan andra författningar helt saknar sådana bestämmelser. De föreskrifter som ges i detta sammanhang kan avseförfarandet med själva egendomen, vem som skall bestämma hur det skall förfarasmed egendomen eller gälla försäljning och fördelning av köpeskilling. Enligt vissa författningar skall förverkad egendomförstöras. Exempel på sädana bestämmelser finns i 90 § 2 mom.rusdrycksförsäljningsför-ordningen (1954: 521) och 3 § lagen (1958: 205) omförverkande av alkoholhaltiga drycker. Andra författningar innehållerbeslämmelser om att egendomen skall oskadliggöras, exempelvis 35 § jaktstadgan(1938: 279), 63 § förordningen (1949: 341) om explosiva varor, 22 § lagen(1960: 418) om straff för varusmuggling. I de senare fallen är avsikten attegendomen skall göras ofarlig eller mindre än förut ägnad för brottsliganvändning men ändå bibehållas i sådant skick att den kan utnyttjas ekonomiskt.Här berörda bestämmelser torde dock vara av mindre intresse i förevarandesammanhang. De i detta sammanhang mera intressantabestämmelserna är de som reglerar försäljningen av förverkad egendom. Dessabestämmelser kan gå ut på dels vem som skall besluta hur man skall förfara medegendomen, t. ex. 36 § lagen (1938: 274) om rätt till jakt, 35 § jaktstadgan,26 § strålskyddslagen (1958: 110), 21 § läkemedelsförordningen (1962: 701),dels hur försäljningen skall ske, t. ex. 41 § skogsvårdslagen (1948: 237), 23 §första stycket lagen om straff för varusmuggling, dels \ em som skall ombesörjaförsäljningen, t. ex. 22 § första stycket lagen om straff för varusmuggling, 2§ 1 och 3 § lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m. m., 37 § förstastycket ölförsäljningsförord-ningen (1961: 159), dels också fördelning avinfluten köpeskilling, t. ex. 36 § 1 mom. lagen om rätt till jakt, 35 §jaktstadgan. De medel som inflyter från en försäljning skall somregel tillfalla kronan men i vissa fall skall en fördelning ske. I sådana fallkan fördelningsreglerna innebära att viss del av beloppet skall tillfallakronan och återstoden viss fysisk eller juridisk person, t ex, jaktvårdsfonden(35 § lagen om rätt till jakt). Iblandmåste egendom försäljas innan slutligt beslut om förverkande avegendomen har meddelats. 1 dessa fall skall köpeskillingen som regel nedsättashos överexekutor. Vid försäljning av förverkad egendom förekommer attegendomen inte får säljas till annan än vissa särskilt angivna köpare (jfr t.ex. 37 § första stycket ölförsäljningsförordningen) eller till köpare som erhållitsärskilt tillstånd att förvärva och inneha egendomen, exempelvis den som harvapenlicens. 3.1.2Försäljning av förverkad egendom De författningar som innehåller bestämmelser om detsätt på vilket förverkad egendom skall försäljas föreskriver som regel attförsäljningen skall ske vid auktion. Även i fall då författningen, vilket inteär ovanligt, saknar bestämmelser om försäljningssättet sker försäljning ändå iregel genom auktion. Regler om försäljning av lös egendom som tillhörstaten fanns tidigare i upphandlingskungörelsen (1952: 496). Enligt 71 § idenna författning skulle försäljning av sådan egendom ske efter infordrande avanbud genom annonsering eller genom särskilda skrivelser eller genom utbjudandepå offentlig auktion. I det enskilda fallet skulle det tillvägagångssättväljas som med hänsyn till godsets beskaffenhet och myckenhet samt kravet påaffärsmässighet prövades lämpligt. Anbud under hand fick infordras bl. a. närefter infordrande av anbud genom annonsering eller genom särskilda skrivelsereller genom utbjudande på offentlig auktion antagbart anbud inte erhållits, närförsäljning till följd av godsets beskaffenhet inte tålde uppskov och närgodsets värde beräknades uppgå till högst . Beträffande sistnämnda fallkan anmärkas, att med godsets värde torde förstås värdet av hela det parti avenhetiig sammansättning som skall säljas, oavsett om partiet är avsett attsäljas i mindre enheter. Gällande upphandlingskungörelsc (1973: 600), vilkenträdde i kraft , innehåller inte någon motsvarighet tillifrågavarande försäljningsregler. Även andra försäljningssätt än som angetts kandock ifrågakomma särskilt när det gäller egendom som förverkats enligtförfattningar som saknar bestämmelser om försäljningssättet. I detta sammanhangkan nämnas att RRV i cirkulär till länsstyrelserna lämnatanvisning om att trålar och andra i yrkesfiske använda redskap i regel inteskall försäljas utan i stället övertas av , eftersomförsäljningspriset för sådana redskap visat sig i alltför hög grad understigaverkliga värdet. Försäljning av sådana redskap skall därför ske endast i defall då förklarat att den inte vill överta redskapen. En kategori egendom som i förevarande sammanhang iallmänhet kräver ett särskilt förfarande ar sådana varor som är utsatta för förskämningeller på annat sätt kan riskera att förstöras. I dessa fall är en snabb försäljning nödvändig och man kan inte avvakta ettförsäljningsförfarande på auktion eller genom anbud. Försäljning får då ske pålämpligt sätt ofta efter värdering av två ojäviga män (jfr 35 § 2 mom.jaktstadgan) eller besiktning av annan person, exempelvis veterinär (jfr 15 § kungörelsen 1934: 563 angående kontroll av utförselav kött). Intäkterna från försäljning av förverkad egendom uppgick enligt upp gift från RRV för budgetåren 1969/70, 1970/71 och 1971/72 till 270 248, 301 203 resp. . förverkas egendom som ioch för sig representerar stora värden men som av skilda anledningar inteförsäljs. Förverkade alkoholhaltiga drycker, som torde vara den vanligastevarugruppen bland den förverkade egendomen, förstörs i mycket slor omfattningliksom all förverkad narkotika. 3.1.3 Redovisning m. m. Uppgifler om egendom som förklaratsförverkad skall antecknas i saköreslängd, som upprättas av RPS medutnyttjande av datateknik. Uppgifterna som ligger till grund försaköreslängden erhålls på följande sätt. Genom den uppgiftsskyldighetrörande domar i brottmål m. m. som åvilar domstol enligt 5 § kungörelsen (1970:517) om rättsväsendets informationssystem (Rl-kungörelsen) får RPS kännedom omdom eiler beslut vari domstol har förklarat egendom förverkad på grund av brott(angående ikraftträdande av nämnda kungörelse, se även SFS 1970: 810). Uppgiftsom avses i 5 § skall enligt 6 § sändas lill RPS fördomen eller beslutet. Sedan tid för fullföljd av lalan mot domen eller beslutethar utgått, skall enligt 7 § uppgift lämnas till RPS, huruvida avgörandetvunnit laga kraft. 16 § RPS att för upprätta saköreslängd i treexemplar samt indrivningshandlingar. Däri skall upptas böter som tingsrätt eller hovrätt genom lagakraftägande dom eller slutligt beslut har ålagt tillta lad att utge eiler som ålagts tilltalad av högsta domstolen. 16 § sägs om bötergäller enligt 17 § i tillämpliga delar bl. a. belopp som förklarats förverkatoch sådant förverkande som avser annat än penningar, om beslut inte meddelatsom att den förverkade egendomen skail förstöras. Saköreslängd ochindrivningshandlingar skall enligt 18 § första stycket upprättas senast den 15i andra månaden efter den, då uppgift har inkommil till RPS om att dom ellerslutiigt beslut vunnit laga kraft. De upprättade handlingarna skall föremånadens slut sändas lill i det län där domstolen är belägen.Enligt 18 § andra stycket skall lämna ett exemplar avsaköreslängden jämte indrivningshandlingar till kronofogdemyndigheten förverkställighet. I 19 § första stycket sägs att i den mån annat inte följer av16, 17 eller 18 § ägerförordningen (1917: 915) angående indrivning och Prop.1974: 124 26 redovisningav böter motsvarande tillämpning. Enligt 19 § andra stycket skall närmareföreskrifter om redovisning, saköreslängd och kontroll över indrivningenmeddelas av RRV. Förverkande kan förutom genom dom eller beslut avdomstol också ske i samband med strafföreläggande och föreläggande avordningsbot. Enligt 7 § första stycketstrafföreläggandekungörelsen (1970: 60) skall godkännande av strafföreläggandetillställas RPS, vilken enligt 8 § i samma kungörelse även skall underrättas omvilka förelägganden som har utfärdats. RPS skall enligt 11 § andra stycket förvarje månad upprätta saköreslängd, upptagande förelägganden som har godkäntsunder månaden och för vilka full betalning inte har erlagls. Även om betalninghar erlagts skall i längden antecknas sådant förverkande som avser annat änpenningar, om beslut om förstörande av den förverkade egendomen inte harmeddelats, saint förverkande av medel som har varil föremål för beslag. Enligt11 § tredje stycket skall saköreslängden upprättas senast den 15 i andramånaden efter den, som längden avser, och sändas före månadens slut i tvåexemplar till i det län inom vilket föreläggandet har utfärdats.Länsstyrelsen skall enligt 11 § fjärde stycket lämna ett exemplar tillkronofogdemyndigheten för verkställighet. 1 12 § första stycket sägs att i denmån annat inte följer av 11 § äger förordningen angående indrivning ochredovisning av böter motsvarande tillämpning. Närmare föreskrifter om redovisning,saköreslängd och kontroll över indrivningen skall enligt 12 § andra stycketmeddelas av RRV. Enligt 9 § ordningsbotskungörelsen (1968: 199)skall RPS likaledes underrättas om vilka förelägganden av ordningsbot som harutfärdats och vilka som godkänts i samband med utfärdandet. 13 § andra stycket för varje månadupprätta saköreslängd i tre exemplar, upptagande förelägganden som hargodkänts under månaden och för vilka full betalning inte har inkommit. Oavsettom betalning har inkommit, skall i längden antecknas förverkande, om beslut omförstörande av den förverkade egendomen inte meddelats. I 13 § tredje stycketsägs att saköreslängden skall upprättas senast den 15 i andra månaden efter densom längden avser. Den skall sändas före månadens slut i två exemplar tilllänsstyrelsen i det län inom vilket föreläggandet har utfärdats. Länsstyrelsenskall enligt 13 § fjärde stycket lämna ett exemplar till kronofogdemyndighetenför verkställighet. Enligt 14 § skall av saköreslängd framgå bl. a. om egendomförverkats, i den mån beslut om dess förstörande inte har meddelats. 15 §första stycket innehåller den bestämmelsen, att i den mån annat inte följer av13 och 14 §§ äger förordningen angåendeindrivning och redovisning av böter motsvarande tillämpning. Enligt 15 § andrastycket skall närmare föreskrifter om redovisning, saköreslängd och kontrollöver indrivningen meddelas av RRV. Prop.1974: 124 27 RRV har i skrivelse till samtiigalänsstyrelser och kronofogdemyndigheter anfört bl. a. följande beträffandekontroll över indrivningen av böter enligt strafföreläggande m. m. RPSupprättar fr. o. m. en saköreslängd för varje kronofogdedistriktbeträffande dels strafförelägganden dels förelägganden av ordningsbot.Saköreslängderna framställs med automatisk databehandling och anger perdistrikt en totalsumma böter och en totalsununa särskild rättsverkan. Någonackumulering av månadssummorna per disttikt och år har inte inlagts idatarutinerna. Varje saköreslängd undertecknas av behörig befattningshavarehos RPS. Eftersom RPS:s bevakning av strafförelägganden och förelägganden avordningsbot samt bokföring och redovisning i anslutning härtill ävensomupprättandet av saköreslängder och indrivningshandlingar sker maskinellt, harRRV inte funnit sådana åtgärder behövliga för kontroll av indrivningen avstrafföreläggandeböter och ordningsbot som enligt 2021 §§bötesin-drivningsförordningen gäller för allmän underrätts saköreslängd. RRVhar emellertid med stöd av 12 § strafföreläggandekungörelsen och 15 §ordningsbotskungörelsen föreskrivit att länsstyrelserna i samband med förandetav avräkningsliggare skall kontrollera att saköreslängd för överdels strafförelägganden dels förelägganden av ordningsbot kommer in tilllänsstyrelsen inom i ovannämnda kungörelser föreskriven tid. I det fulltutbyggda Rl-systemet (rättsväsendets informationssystem) avses någonuppdelning på olika bö-tesformer inte komma att ske vid framställning avsaköreslängder och indrivningshandlingar. Domstolsböter, strafföreläggandeböteroch ordningsbot kommer att upptas i en gemensam saköreslängd förvarje kronofogdedistrikt. Med anledning härav samt med hänsyn till betydelsenav enhetlig bokföring har RRV föreskrivit atl samtliga bö-tesmedel fr. o. m.den 1 juli 1970 i uppbördsbokföringen skall, med iakttagande av föreskrivenfördelning, bokföras på gemensamt konto. Medel som inflyter vid försäljning av förverkatgods skall alltjämt bokföras på härför avsett konto. I cirkulär till samtliga länsstyrelser den 3 juli1954 har RRV även utfärdat bestämmelser om kontroll av redovisningen avförverkat gods. Dessa bestämmelser har följande innebörd. För kontroll avredovisningen från kronofogdemyndighet antecknar med ledning avsaköreslängd förverkad egendom i en särskild liggare. Saköreslängden överlämnasdärefter till kronofogdemyndigheten med indrivningsorder. Hos denna myndighetsker på motsvarande sätt anteckning i en särskild liggare över förverkadegendom. I tiggarna upptas erforderliga uppgifler om godset och uppgift om närinflutet försäljningsbelopp har redovisats eller hur det har förfarits medgods som inte har försålts. För att styrka åtgärder i sistnämnda avseende skallkronofogdemyndigheten till överlämna intyg utfärdat avvederbörande förrättningsman. Icirkulär till samtiiga länsstyrelser medgav RRV att förverkaderusdrycker fick undantas från redovisning i länsstyrelses ochkronofogdemyndighets liggare över förverkat gods i den utsträck ning det medledning av saköreslängden kunde avgöras att verkställig het ägt rum genom attrusdryckerna förstörts. 3.2Förenade fabriksverken (FFV) (FFV/Ö)inrättades inom FFV på förslag av dåvarande statens sakrevision. Avsikten var att FFV/Ö försöksvis skulle försäljakrigsmaklens övertaliga och kasserade tygmateriel, dvs. vapen, fordon, verktygm. m., om inte annat överenskoms mellan FFV och vederbörande myndighet. FFV/Ökunde även efter särskild överenskommelse sälja annan övertalig och kasseradmateriel. Försäljningen skulle ske på provisionsbasis. prövade FFV/Ö olikaförsäljningsformer. Man kom därvid fram till atl försäljning från fastaförsäljningsställen till priser som fastställts efter sakkunnig värdering gavett bättre ekonomiskt utbyte än övriga typer av försäljning. Därtill fann man att organisationen fctmdeutnyttjas mer ekonomiskt, om ytterligare varugrupper tillkom, som t. ex.intendenturmateriel, produkter tillverkade vid statliga institutioner avsocial karaktär eller vid terapiavdelningar och övrigaverkstäder samt materiel från kommunala myndigheter och institutioner. I sin rapport till Kungl. Maj;t överförsöksverksamheten vid FFV/Ö föreslog FFV att försäljningen skulle utvidgasatt omfatta även nämnda artiklar och att verksamheten i övrigt skullebedrivas efter tidigare fastställda principer. Ar 1964 meddelade Kungl. Maj:t vissa provisoriskabestämmelser i ämnet. De innebar i korthet att FFV/Ö:s verksamhet skulleomfatta all krigsmakten tillhörig övertalig eller kasserad materiel, om ejannat särskilt avtalades, samt att FFV efter särskilt avtal även kundeförsälja materiel för annan statlig myndighet. FFV skulle få betalt för sina kostnader samt få enaffärsmässigt beräknad provision. Dessa bestämmelser medförde en betydande utvidgningav överskottsförsäljningens verksamhet. Omsättningen ökade från 8,8 milj. kr.1962/63 till 13,8 milj. kr. 1964/65. I sin rapport över verksamheten år 1965konstaterade att ifrågavarande försäljning lämpligen borde fortsättaenligt de riktiinjer som tidigare gällt. Det påpekades emellertid attdet i vissa fall skulle vara rationellt om FFV efter särskild överenskommelsekunde få överta materiel i fast räkning. Några ytterligare direktiv för verksamheten haremellertid inte utfärdats av Kungl. Verksamheten har därför drivitsvidare enligt tidigare redovisade principer. Försäljningen bedrivs i huvudsak från fastaförsäljningsställen i (huvudförsäljningsställe), , ,och . har dessutom ett provisorisktförsäljningsställe inrättats i . FFV/Ö:sverksamhet är uppdelad på sju försäljningsavdelningar, nämligen för fordon(civila och militära), maskiner (verktygsmaskiner och annan verkstadsutmstning,entreprenadmaskiner och motorer), möbler inkl. kontorsutrustning, skrot,byggnader (främst fritidsstugor och cementvaror), diverse materiel samt förexport. Huvuddelenav varorna säljs i kommission, varvid FFV/Ö:s provisionssatser varierar från 3procent för skrot till för möbler och diverse materiel.Nytillverkade produkter köper FFV/Ö dock till största delen i fast räkning. Ioch med att dessa produkters andel av omsättningen ökat, har köpen i fasträkning vuxit förhållandevis snabbt . Omsättningen inom överskottsförsäljningen har ökatstarkt. Från 13,8 milj. kr. 1964/65 till 34,2 mUj. 1969/70 och 43,0 milj.kr. 1970/71 i löpande priser. För förväntasomsättningen fortsätta att stiga. föreslog en av FFV tillsattutredningsgrupp att verksamheten med överskottsförsäljningen skall överförastill ett särskilt aktiebolag. Något beslut därom har ännu inte fattats. Enutredning rörande FFV:s framtida verksamhetsinriktning m. m. har tillsatts år1972 (I 1972: 02). 1 direktiven till utredningen anförs bl. a. följande. FFV har i anslagsframställningen för budgetåret1972/73 tagit upp frågan om verksamhetsformen. FFV har därvid framhållit attden nuvarande formen som affärsdrivande verk har uppenbara nackdelar i förhållandetill aktiebolagsformen. Det gäller såväl möjligheter till resultatutjämningoch självfinansiering som möjligheter tUl snabbt beslutsfattande. FFV finnerdet angeläget att frågan om en ny företagsform prövas. De sakkunniga bör överväga lämplig företagsform förFFV. Konsekvensema av att hela FFV eller delar av verket drivs som aktiebolagbör jämföras med konsekvensema av ett bibehållande av nuvarandeverksamhetsform. Om de sakkunniga förordar det senare alternativet, bör förslaglämnas rörande de ändringar som kan behöva genomföras i fråga om FFV;sekonomiska och administrativa befogenheter. Sedan de sakkunniga tagit ställning till FFV:sframtida verksamhetsinriktning bör de upprätta förslag till mål för FFV. Om de sakkunniga förordar att FFV ävenfortsättningsvis skall vara ett affärsverk, bör förslag framläggas omerforderliga ändringar i FFV:s instruktion. De sakkunniga bör därvid ocksålämna förslag rörande huvuddragen i lämplig organisation för verket. I sin tidigare nämnda skrivelse till Kungl. Maj:tföreslår RRV att FFV anlitas för försäljning av förverkat gods och hittegodssom har tillfallit kronan. FFV/Ö avses bli central uppsamlingsplats för sådanegendom. De lokala myndigheterna kan härigenom avlastas åtskilligt arbete ochansvaret för egendomens behandling överförs till den centrala myndigheten.Lokal försäljning bör enhgt RRV ifrågakomma endast beträffande ömtåligt gods.Det konstateras vidare att FFV i yttrande till RRV har förklarat sig ha stortintresse av att i enlighet med förslaget överta försäljningen av förverkadegendom och hittegods. Något formellt hinder mot en sådan ordning finns inteeftersom det av 2 § instruktionen (1965: 840) för förenade fabriksverken direktframgår att FFV bl. a. har till uppgift att bedriva försäljning av statentillhörig, övertalig och kasserad materiel, som myndighet överlämnar till FFVför försäljning. I sin promemoria motiverar RRV närmare förslagetatt FFV bör om-händerha ifrågavarande försäljning. Därvid anförs i huvudsakföljande. har vid FFV en sakkunnig organisation för handhavandetoch försäljningen av överbliven lös egendom. Denna försäljningsorganisationhar behövliga transportmedel och lagerlokaler till sitt förfogande. Enutsträckt användning av denna organisation kan förmodas leda till förenklingvid avyttringen av statsverket tillfallen lös egendom och medföra lägrekostnader och större intäkter. Det torde sålunda vara lämpligt alt gå vidarepå den inslagna vägen med försäljning genom FFV/Ö. har försök endastgjorts beträffande hittegods i men inget motsäger att ett utnyttjandeav denna försäljningsform för samtliga myndigheters hittegods skulle vara tillgagn för statsverket. Även beträffande förverkad egendom bör FFV/Ö kunnaöverta försäljningen, så långt detta praktiskt låter sig göra. Förslagetomfattar också vapen, ammunition, gifter och annat gods, som får försäljasendast med iakttagande av särskilda bestämmelser.