prop · FX03142 · 1974-12-31 00:00:00 — Som jag har nämnt har en omyndigförklaring bl, a.den effekten att rösträtten går förlorad, I promemorian diskuteras möjlighetenatt fri-koppla rösträtten från frågan huruvida en person är omyndigförklaradeller ej och i stället låta rösträtten bestämmas direkt med hänsyn till vederbörandessinnesbeskaffenhet, I promemorian avvisas emellertid denna tanke. Rösträttenskall alhså enligt promemorieförslaget alltid gå förlorad vidomyndigförklaring. Vad sålunda föreslagits har godtagits av praktiskt tagetalla remissinstanser. Från något håll anseriman det emellertid önskvärt attden som omyndigförklaras har möjlighet att behålla sin rösträtt. Frågan huruvida en omyndigförklaring bör föranleda förlustav rösträt- tenhar behandlats i propositionen med förslag till ny regeringsform (prop, 1973:90s, 163), Bl, a, diskuterades möjligheten att låta endast den somomyndigförklaras enligt 10 kap, I § första punkten FB gå förlustig rösträtten. Vidarebehandlades alternativet att ställa upp ett fristående kriterium varigenompersoner med viss angiven sinnesbeskaffenhet skulle diskvalificeras frånrösträtt. Bägge alternativen avvisades emellertid, 1 stället förordades ipropositionen att nuvarande ordning skulle behållas. Det slutligt antagnaförslaget till regeringsform innebär också, som tidigare nämnts, attomyndigförklaring alltid medför förlust av rösträtten, oavsett på vilken grundomyndigförklaringen skett. Det kan enligt min meninginte komma i fråga att nu föreslå någon ändring i den princip som har kommittill uttryck i den antagna nya regeringsformen. Den somomyndigförklaras bör således även i fortsättningen alltid gå förlustig sinrösträtt. Om man emellertid i enlighet med vad jag föreslagit slopar denuvarande omyndighetsgrunderna i 10 kap. 1 § andra - fjärde punkterna FB ochsamtidigt inskränker möjligheten till omyndigförklaring enligt 10 kap, I §första punkten, blir resultatet att rösträtten kommer att gå förlorad endast isådana fall där det får anses klart befogat. Redan enligt gällande rättkan det förekomma att en person som i och för sig är myndig bedöms saknaförmåga att själv föra sin talan vid domstol och med anledning därav frånkännsprocessbehörighet. Uppenbarligen kommer den situationen att bli vanligare, omman i enlighet med det tidigare anförda inskränker möjligheterna tillomyndigförklaring. Denna fråga har, som tidigare nämnts, tagits upp av JO i enskrivelse till Kungl, Maj:t, I skrivelsen begär JO bl, a. ett klargörande avunder vilka förutsättningar en myndig person skall kunna frånkännasprocessbehörighet. I promemorian sägs emellertid att man inte kan göra någotallmänt uttalande på denna punkt utan att det liksom får ankomma pådomstolarna att avgöra frågan från fall till fall med beaktande bl, a, avmålets beskaffenhet. För bedömningen av den enskildes sinnestillstånd kan detenligt promemorian i vissa fall vara lämpligt att domstolen begär yttrande avsocialstyrelsen. Under remissbehandlingenhar understrukits att det är av stor vikt från bl, a, rättssäkerhetssynpunktatt det klargörs under vilka förutsättningar en myndig person får frånkännasprocessbehörighet och att klara regler tillskapas för det formella förfarandeti sådana fall. Enligt är det ofta meningslöst att inhämtayttrande från , eftersom styrelsen inte kan ta ställning utanatt ha tillgång till läkarutlåtande och det är en ren tillfällighet om sådantutlåtande finns. Följden blir enligt tingsrätten att flera personer, som skullevisa sig sakna processhabilitet om läkarundersökning kunde komma till stånd,måste tillåtas föra talan med yrkanden som är mer eller mindre befängda. Dettavållar såväl domstolen som motparterna betydande besvär och kostnader. Ävenjag anser att det självfallet skulle vara en fördel om man kunde ställa uppgenerella regler om när en person skall frånkännas processbehörighet och omdet formella förfarandet i sådana fall. Enligt min mening låter sig detta dockinte göra. Som har framhållits i promemorian måste avgörandet träffas från falltill fall, varvid bl, a, målets beskaffenhet måste beaktas. Uppenbarligen måstedomstolen normalt ha ett läkarutlåtande e, d, som underlag för sin bedömning. Ävenyttrande från kan behöva inhämtas. Som tingsrättenhar påpekat är det emellertid ofta en tillfällighet om läkarutiåtandeföreligger eller kan inhämtas. Att å andra sidan låta domstolen få möjlighetatt tvångsvis föranstalta om läkarundersökning kan lika litet som när detgäller omyndigförklaring komma i fråga. Deangivna förhållandena leder till att personer måste tillåtas föratalan, trots att det finns omständigheter som tyder på att de skulle frånkännasprocessbehörighet, om läkarutlåtande hade kunnat anskaffas. Detta förhållandemåste dock enligt min mening accepteras, I undantagsfall torde emellertidomständigheterna kunna vara så flagranta att en person kan frånkännasprocessbehörighet även om läkarutredning e,d, inte föreligger. Viktigast i dettasammanhang anser jag vara att det finns någon som kan föra talan för den somfrånkänns processbehörighet trots att han i och för sig är myndig, 1hittillsvarande domstolspraxis har det inträffat fall då myndiga parters talanhar avvisats på den grunden att de har saknat processbehörighet och inte haftnågon ställföreträdare som har kunnat föra deras talan, Pä motsvarande sätt hardomstolarna avvisat talan som har väckts mot personer som är myndiga men somtrots detta har bedömts sakna processbehörighet. De angivna förhållandena måsteanses klart otillfredsställande. Situationen har också påtalats av JO i berörda skrivelsen. Problemet torde emellertid bh tillfredsställande löst,om man i enlighet med vad som har föreslagits vidgar möjligheterna attförordna god man för den som på grund av sjukdom e,d, inte själv kan bevaka sinrätt. Härigenom torde de myndiga personer som frånkänns processbehörighet sågott som alhid kunna få en ställföreträdare som kan föra deras talan. Som jagtidigare har nämnt bör det i hithörande fall finnas möjlighet för domstolen attpå eget eller annans initiativ förordna god man, även om den enskilde inte hargett sitt samtycke till åtgärden, 115 kap, 3§ och 20 kap, 2§ FB finns f,n, vissa bestämmelser ombehörigheten för den som är sinnessjuk eller sinnesslö att föra talan iäktenskapsmål resp, mål om äktenskaplig börd. Dessa bestämmelser bör enligt minmening utgå. Jag återkommer till bestämmelserna i specialmotiveringen, Idet föregående har jag upprepade gånger framhållit det angelägna i att enomyndigförklaring tillgrips endast när en så ingripande åtgärd verkligen ärnödvändig. Uppenbarligen är det lika viktigt att en omyndigförklaring hävsså snart det är erforderligt att den enskilde är omyndigförklarad.Till denna fråga återkommer jag i ett senare avsnitt. Förunderårigt barn i äktenskap är föräldrarna gemensamt förmyndare. Om en avföräldrarna dör eller om någon av dem är underårig eller omyndigförklarad, ärden andre ensam barnets förmyndare. Detsamma gäller om en av föräldrarna harbefunnits olämplig som förmyndare och därför har entledigats frånförmynderskapet. Har vårdnaden om barnet tillagts endast den ene av föräldrarnai samband med äktenskapsskillnad eller annars under äktenskapet ärvårdnadshavaren ensam barnets förmyndare. För barn utom äktenskap är den avföräldrarna som har vårdnaden om det också barnets förmyndare. Kan inte någonav föräldrarna vara förmyndare efter vad som här har sagts, skall domstolenförordna särskild förmyndare för barnet. Även fÖr den som är omyndigförklaradskall en särskild förmyndare förordnas. Dethänder inte sällan att modern till ett utomäktenskapligt barn själv ärunderårig. Trots att hon i ett sådant fall är vårdnadshavare för barnet är honpå grund av sin underårighet obehörig att vara barnets förmyndare, 1 praktikenunderlåter man i sådana fall ofta att förordna särskild förmyndare för barnet,I allmänhet torde detta inte innebära någon nackdel. Om emellertid särskildförmyndare har förordnats på grund av faders eller moders underårighet är detangeläget att förordnandet upphör så snart föräldern har uppnått myndig ålder.Som har föreslagits i promemorian bör man ta in en särskild regel i 11 kap, 4 §FB med tanke på dessa fall. Närsärskild förmyndare skall förordnas för en person som är underårig elleromyndigförklarad skall domstolen enligt gällande rätt utse en erfaren,rättrådig och i övrigt lämplig man eller kvinna. Helst skall det vara en personsom är släkt med den omyndige eller som är besvågrad med honom eller annarsstår honom nära. Kravetpå att förmyndaren skall vara lämplig innebär givetvis att han skall ha dekvalifikationer som fordras för att sköta det förmynderskap som anförtroshonom. Kraven måste ställas olika beroende på om förmynderskapet avser envuxen person eller ett barn, om uppgiften i första hand kommer att avse denpersonliga omvårdnaden om myndlingen eller skötseln av hans ekonomiskaangelägenheter, om den ekonomiska förvaltiiingen är omfattande osv.Förhållandena kan således skifta väsentligt och det är därför enligt min meninginte möjligt att, som föreslagits från något håll under remissbehandlingen,mera utförligt än som redan har skett i lagtexten formulera de krav som börställas. Påpekas bör emellertid att, om förmyndaren på ett tillfredsställandesätt skall kunna sköta sina uppgifter när det gäller personlig omvårdnad, såkrävs det i många fall att han har god kännedom om den socialavärdlagstiftningen. När det gäller bestämmelsen om att till förmyndare helstskall utses någon som står den omyndige nära påpekas i promemorian attdomstolarna skulle få bättre möjligheter att till förmyndare utse någon som kanantas hysa intresse för den omyndige, om domstolarna inte behövde ta hänsyntill den angivna bestämmelsen, 1 promemorian föreslås därför att bestämmelsenslopas. Förslaget härom har godtagits av remissinstanserna. Som har anförts i promemorian torde ett upphävande av denaktuella släktskapsbestämmelsen ge domstolarna bättre möjligheter att beaktaden omyndiges intressen vid utseende av förmyndare. Även jag anser därför attbestämmelsen bör upphävas. Att den slopas medför naturligtvis inte något hinderför att man även utser förmyndare inom den krets av personer somomfattas av bestämmelsen. Tvärtom torde det vara lämpligt att utsesläktingar och liknande till förmyndare. En annan sak som bör beaktas vid förordnande av förmyndareär att inte allför många förmynderskap samlas hos en och samma person. På dennapunkt har riktats kritik mot nuvarande förhållanden. Uppenbarligen finns detockså en överhängande risk för att en förmyndare kommer att försumma sinaskyldigheter, om han har hand om ett stort antal förmynderskap. Särskilt stortorde risken vara för att den personliga omvårdnaden skall försummas. Uppenbarligen kan man inte ställa upp någon bestämd gränsför hur många förmynderskap en viss person skall kunna ha hand om. Det böremellertid åligga domstolarna att noga förvissa sig om att den som utses tillförmyndare har erforderlig tid att ägna sig åt sitt uppdrag. Att åtasig uppdrag som förmyndare är enligt gällande regler en medborgerlig plikt.Den som kommer i fråga för ett sådant uppdrag har inte rätt att i eget intresseavböja detta eller att bli befriad från uppdraget utom i fall som anges i 11kap, 8 § FB, En redogörelse för dessa fall har lämnats i avsnittet 2,5,Förälder som enligt lag är förmyndare för sitt barn har enligt angivna lagrumrätt att bli entledigad från förmynderskapet endast om han har förpliktats attställa säkerhet för den omyndiges egendom eller medförmyndare har förordnats. Enligt promemorian kan det ifrågasättas om det ärförenligt med den omyndiges bästa att till förmyndare för honom utse någon sominte är villig att åta sig uppdraget eller att såsom förmyndare behålla enperson som önskar bli befriad från uppgiften. Av dessa skäl torde också deangivna bestämmelserna mycket sällan ha tillämpats. Ett upphävande av bestämmelserna bör därför enligtpromemorian övervägas. En viktig fråga är därvid om efter ett eventuelltupphävande kretsen av personer som är villiga och lämpliga att förordnas tillförmyndare kan förväntas bli tillräckligt stor för att fylla behovet. Som nyssnämndes torde det emellertid knappast förekomma att någon mot sinvilja förordnas till förmyndare eller tvingas behålla ett sådant uppdrag. Närdet gäller tillgången på förmyndare torde därför ett upphävande av bestämmelseninte ha någon betydelse. Som strax skall beröras närmare har i promemorianockså lagts fram vissa förslag som syftar till att förbättra tillgången påförmyndare. Med hänsyn till det sagda föreslås i promemorian att bestämmelsernai 11 kap, 8 § slopas. Detta gäller även såvitt bestämmelserna avser legalförmyndare. Det kan nämligen enligt promemorian inte anses vara förenligt medbarnets bästa att som förmyndare behålla en förälder som vill bli befriad frånuppgiften. Detnu återgivna promemorieförslaget har i allmänhet lämnats utan erinran avremissinstanserna. Från något håll har emellertid anförts att entledigande avlegal förmyndare ej bör komma i fråga, om det skulle äventyra den omyndigesintressen. Förmin del anser jag det klart att bestämmelserna om skyldighet att åta sigförmyndaruppdrag bör slopas. Detta bör också innebära att förordnad förmyndarealltid skall ha rätt att bli entledigad på egen begäran. När det sedan gällerlegal förmyndare får det normalt anses oförenligt med barnets bästa att tvingaen förälder som vill bli entledigad från förmyndaruppgiften att kvarstå. Ävenen sådan förmyndare bör därför i princip ha rätt att bli entiedigad, om hanbegär det, I undantagsfall kan det dock tänkas att barnets intressen bästfrämjas av att fadern eller modern stannar kvar som förmyndare. Med hänsyn tilldet sagda förordar jag en regel om att legal förmyndare inte skall ha rätt tillentledigande på egen begäran, om särskilda skäl talar mot entledigandet. Jagvill inskjuta att även om en förmyndare har rätt att bli entledigad på egenbegäran, så kan givetvis entledigandet inte äga rum förrän en ny förmyndareförordnas. F,n, föreligger inte sällan svårigheter att få tag i villiga och lämpligaförmyndare för omyndiga som lever i små ekonomiska omständigheter eller somfordrar ett stort mått av personlig omvårdnad. Den omyndiges medel förslår idessa fall inte till ett förmyndararvode som ger förmyndaren skälig ersättningför det arbete som han lägger ner på förmynderskapet. Arbetet med denpersonliga omvårdnaden är dessutom med nuvarande arvodesregler inteersättningsgillt. Dessa förmynderskap kan också vara så tidskrävande att det ärsvårt för en förmyndare att sköta uppdraget vid sidan om sitt vanliga arbete. Uppenbarligen är detangeläget att domstolarna utan alltför stor omgång kan få tag på lämpligaförmyndare. Inte minst viktigt är det att det finns tillgäng till kvalificeradeförmyndare i fall då den omyndige är i stort behov av personlig omvårdnad. förbättra tillgången på lämpliga och villiga förmyndare torde deteffektivaste medlet vara att ändra de nuvarande arvodesreglerna. Denna frågaskall behandlas närmare i ett följande avsnitt. Ävenett utökat samarbete mellan domstolar och kommunala organ måste givetvis varaav värde i detta sammanhang. Det är också berättigat att ge kommunernainflytande över personvalet vid förordnande av förmyndare med hänsyn till att det i övervägande antaletförmynderskap med särskilt förordnad förmyndare inte är förvaltningen av denomyndiges egendom utan den personliga omvårdnaden om myndlingen som kan sägasutgöra den väsentliga delen av förmyndarens uppdrag. Att tillvarata någons personligaintressen är emellertid, som tidigare nämnts, också en uppgift. Detåligger nämligen kommunen enligt socialhjälpslagen att se till att den somvistas i kommunen får den omvårdnad som kan anses tillfredsställande medhänsyn till hans behov och förhållandena i övrigt. Det sagdatalar för att man genomför promemorians förslag om att domstolarna i ärenden omförordnande av förmyndare alltid skall bereda kommun tillfälle att lämnaförslag på person som är lämplig för uppdraget, I lagen bör emellertid angesvilket organ som skall yttra sig på kommunens vägnar, Jag ämnar i ett följandeavsnitt föreslå att den nuvarande kommunala överförmyndarorganisationenbehålls. Det är då också naturligt att det är överförmyndaren som beredstillfälle att yttra sig i ärenden om förordnande av förmyndare. Med hänsyntill det sagda föreslår jag att i lagen förs in en regel om hörande avöverförmyndare i angivna ärenden. Jag utgår från att överförmyndarna i behövligutsträckning kommer att utnyttja möjligheten att lämna domstolarna förslag pålämpliga personer och att det därför inte, som har anförts från något hållunder remissbehandlingen, är erforderligt att komplettera bestämmelsen ominhämtande av yttrande med en föreskrift om skyldighet att utse presumtivaförmyndare. Näröverförmyndaren avger förslag till förmyndare, måste han givetvis beaktaförhållandena i det enskilda fallet. kan det vara lämpligt att föreslåen av kommunens tjänstemän, särskilt någon som är sysselsatt inomsocialvårdssektorn, I andra fall kan det vara lämpligare att föreslå någonenskild person till förmyndare. Har sökanden i förmynderskapsärendet föreslagitnågon som förmyndare bör överförmyndaren självfallet ta ställning till denneslämplighet. Oavsett om överförmyndaren föreslår en tjänsteman eller enenskild person bör han beakta det tidigare berörda önskemålet att inte alltförmånga förmynderskap kommer att samlas hos en och samma person. Genom attöverförmyndarna på det sätt som här har föreslagits engageras i valet avförmyndare får de en god överblick över vilka personer som innehar förmyndaruppdraginom kommunen. Härigenom kan bl, a, förhindras att för många förmyndaruppdragsamlas på en och samma person. Självfalletkommer överförmyndarens förslag att få stor betydelse, när rätten skallförordna förmyndare. Särskilt gäller detta om förmyndarens uppdrag kan väntasfå sin tyngdpunkt i den personliga omvårdnaden om myndlingen. Rätten bör dockinte vara bunden av förslaget utan har att utse den som rätten finner varalämpligast med hänsyn till förhållandena i det särskilda fallet. 6.4 Inskrivning av förmynderskap och godmanskap Varje underårig står allt från sin födelse underförmynderskap av sina föräldrar eller en av dem, om inte särskild förmyndarehar förordnats för honom. Gällande bestämmelser utgår emellertid från att detinte behövs någon långtgående kontroll över förmynderskapet från det allmännassida förrän den underårige förvärvar egendom som måste förvaltas. Detta blir iallmänhet fallet först om en av föräldrarna dör, I enlighet härmed föreskrivsi FB att förmynderskap skall inskrivas, dvs, registreras hos rätten, när fadereller moder avlider. Härutöver skall inskrivning ske om egendomsom skall stå under förmyndarens förvaltning på annat sätt än genom låntillfaller den underårige eller om någon rättens åtgärd vidtas i fråga som rörförmynderskapet. Inskrivning av förmynderskap skall också ske då någon somuppnått myndig ålder förklaras omyndig. Vidare skall alla godmanskap skrivasin. Sedan ett förmynderskap väl har rättsenligt skrivits in,kan beslut inte meddelas om att inskrivningen skall upphöra. Ett förmynderskapför underårig som en gång har skrivits in förblir sålunda inskrivet tills denunderårige blir myndig. Avser förmynderskapet en omyndigförklarad personförblir förmynderskapet inskrivet så länge vederbörande är omyndigförklarad. Ipromemorian föreslås vissa ändringar i de nuvarande bestämmelserna ominskrivning. Det påpekas att egendom som tillfaller underårig vid enaförälderns död eller annars ofta är så obetydlig att det inte är motiverat attdet allmänna griper in med förmyndarkontroll. Visserligen kan förmyndaren blibefriad från att avge redovisning. Själva inskrivningsförfarandet medför dockbesvär för förmyndaren och tidsödande arbete för domstolen och överförmyndaren,I promemorian föreslås därför att inskrivning av förmynderskap för underårigskall ske endast om särskild förmyndare förordnas för den underårige eller hanpå annat sätt än genom upptagande av lån erhåller egendom som skall stå underförmyndarens förvaltning och som till sitt värde överstiger ett beloppmotsvarande två gånger basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring ellerrätten av annan särskild anledning finner att förmynderskapet bör skrivas in.Rätten får också enligt promemorieförslaget möjlighet att besluta attinskrivning skall upphöra, om grund för inskrivning inte längre föreligger. Närdet gäller förmynderskap för omyndigförklarade och godmanskap föreslås ipromemorian att inskrivning liksom f,n, alltid skall ske. Vad som sålunda föreslagits i promemorian har i allmänhetgodtagits under remissbehandlingen. På några håll anser man dock att den före- slagnabeloppsgränsen för det fall att den underårige förvärvar egendom är alltför hög. Förmin del vill jag först nämna att kontrollen över förmyndarnas verksamhet kommeratt behandlas närmare i ett följande avsnitt. Förslaget innebär bl, a, att dennuvarande kommunala överförmyndarorganisationen liksom domstolarnastillsynsverksamhet behålls. Vissa åtgärder i syfte att effektiviseraförmyndarkontrollen kommer dock att föreslås. Givetvisär det angeläget att tillsynsorganen inriktar sin kontroll på sådanaförmynderskap där en kontroll är särskilt påkallad med hänsyn till denomyndiges egendomsförhållanden. Att ett förmynderskap underkastas särskildkontroll bör liksom f,n, komma till uttryck genom att förmynderskapet skrivsin hos förmynderskapsdomstolen. Som framhållits i promemorian är det dockbefogat att göra vissa ändringar i reglerna om inskrivning. Vadgäller förmynderskap för underårig. med legal förmyndare bör inskrivningframför allt ske om den underårige i samband med att någon av föräldrarna döreller vid annat tillfälle förvärvar egendom av viss omfattning, underförutsättning att egendomen skall stå under förmyndarens förvaltning och inteutgör lån. Önskvärt är att det fastställs en beloppsgräns som följerförändringarna i penningvärdet. Det är därför lämpligt att, som har skett ipromemorieförslaget, anknyta till basbeloppet enligt lagen om allmänförsäkring. Den föreslagna gränsen vid ett belopp motsvarande två gångerbasbeloppet utgör enligt min mening en lämplig avvägning. En regel bör alltsåinföras om att inskrivning skal! ske, när den underårige har förvärvat egendomsom till sitt värde överstiger två gånger gällande basbelopp. Dennu förordade regeln om inskrivning bör tolkas så, att inskrivning skall skeinte bara när den underårige vid ett och samma tillfälle förvärvar egendom tillett värde överstigande två basbelopp utan också när den underårige erhålleregendom som tillsammans med tidigare förvärvad och alltjämt innehavd egendomöverstiger beloppsgränsen. värdet av den underåriges tillgångar inte överstiger två basbelopp, kanhans egendomsförhållanden ändå vara sådana att förmynderskapet för honom börstå under särskild kontroll. Som exempel härpå kan nämnas att den underårigeblir ägare till fast egendom. Inskrivning kan också vara befogad när någon avden underåriges föräldrar har avlidit och den ekonomiska ställningen i dödsboetinte låter sig klart överblicka, liksom i fall då förmynderskapsdomstolen harvidtagit någon åtgärd beträffande förmynderskapet. En åtgärd som alltid börföranleda inskrivning är förordnande av särskild förmyndare för den underårige. Medhänsyn till det sagda bör det i enlighet med promemorieförslaget föreskrivasatt domstolen, vid sidan av de fall då den underårige har förvärvat egendomtill tidigare nämnt värde, skall förordna om inskrivning när särskildförmyndare förordnas för den underårige eller när domstolen av annan särskildanledning finner att inskrivning bör ske. De nu förordade reglerna om inskrivning av förmynderskapför underåriga förutsätter att det hos domstolen eller överförmyndaren förs noteringarOm förekomsten av egendom i förmynderskapen. Förmyndare har redan nu skyldighetatt göra anmälan till överförmyndaren när egendom tillfaller underårig. Som harframhållits under remissbehandlingen torde visserligen förmyndarna i storutsträckning underlåta att göra sådan anmälan.