prop · FX0342 · 1974-12-31 00:00:00 — Flera remissinstanser föreslår att bestämmelsen utformasefter mönster av motsvarande bestämmelse i kreditupplysningslagen, vilketinnebär att den som bedriver inkassoverksamhet skall gä fri frånersättningsskyldighet, om han kan visa all tillbörlig omsorg och varsamhet hariakttagits. Liksom utredningen anser jag att gäldenärensskadeståndsskydd enligl nuvarande regler är otillräckligt när del gäller skadasom har förorsakats av otillbörlig inkassoålgärd. Enligt skadeståndslagen kanersättning för sådan skada i princip utgå endast om brott föreligger. Jag delarutredningens uppfattning att det är befogat med ett strängt skadeståndsansvarför denna typ av skador, som ofta är förenade med otillbörliga kränkningar avden enskildes personliga integritet. Ersättningsskyldighet bör därför inträdaäven om del inte kan visas alt skadan har förorsakats uppsåtligen eller avvårdslöshet. Som har påpekats under remissbehandlingen talar vissa skälför att man inte inför en rent strikt skadeständsskyldighet ulan att man gördet möjligt för den som bedriver inkassoverksamhet att gå fri frånskadeståndsansvar, om han kan visa att tillbörlig omsorg och varsamhet hariakttagits. På det sättet skulle man bl.a. nå överensstämmelse med vad som förmotsvarande fall gäller enligt kreditupplysningslagen. En sådan exculpationsregelskulle emellertid i praktiken knappast komma att tillämpas. Om någon hartillfogats skada genom en inkassoålgärd som anses otillbörlig, torde det vara idel närmaste ogörligt all visa att tillbörlig omsorg och varsamhet hariakttagits. På grund av det sagda anser jag att det inte finns behov av attinföra en exculpationsmöjlighel i förevarande sammanhang. Jag delar den under remissbehandlingen framförda meningenatt uttrycket otillbörlig inkassoålgärd i och för sig är vagt. Jag haremellertid i ett tidigare avsnitt gjort en del uttalanden om vad som skallavses med otillbörlig inkassoålgärd. Det får förutsättas att innebörden kommeratt preciseras närmare i praxis, främst genom föreskrifter och anvisningar avtillsynsorganet. Liksom utredningen anser jag att skadestånd i det angivnafallet bör utgå även för ideell skada, dvs. för lidande och andraomständigheter som inte är av rent ekonomisk betydelse. Detta överensstämmermed vad som gäller enligt datalagen och kreditupplysningslagen. Jag vill erinra om alt den särskilda skadeståndsregel somfinns i datalagen blir tillämplig även på inkassoområdet, i den mån registersom används i inkassoverksamhet förs med hjälp av ADB. Om registrerad tillfogasskada genom att personregister innehåller oriktig uppgift om honom föreliggersåledes strikt skadeståndsansvar. 1 likhet med utredningen anser jag det obehövligt att förain särskilda bestämmelser i inkassolagen för all reglera ansvaret för skada somen borgenär åsamkas i samband med inkassoverksamhet. 1 delta hänseende börallmänna skadeståndsregler gälla. Sammanfattningsvis föreslår jag alltså alt i den nya lagentas in en beslämmelse om att den som bedriver inkassoverksamhet skail ersätta skada som till följd av verksamheten tillfogas någon genomotillbörlig påtryckning eller annan otillbörlig inkassoålgärd. Vidare börföreskrivas att man vid bedömande om och i vad mån skada har uppstått skall tahänsyn även till lidande och andra omständigheter av annan än rent ekonomiskbetydelse. Bestämmelserna avses gälla all yrkesmässig inkassoverksamhet. De föreslagna bestämmelserna innebär att den som bedriver inkassoverksamhetbl.a. blir skyldig att ersätta skada som anställd har vållat i tjänsten. Ivissa fall har den skadelidande i och för sig möjlighet att rikta sittersättningsanspråk direkt mot arbetstagaren. 1 sådant fall blir emellertidbestämmelsen i 4 kap. 1 § skadeståndslagen tillämplig. Detta innebär attarbetstagaren blir ansvarig för skada som han har vållat genom fel ellerförsummelse i tjänsten endast i den mån synnerliga skäl föreligger med hänsyntill handlingens beskaffenhet, arbetstagarens ställning, den skadelidandesintresse och övriga omständigheter. Detsamma gäller i fall då arbetsgivarenregressvis vill återkräva utgiven ersättning av arbetstagaren. Även vissa andra bestämmelser i skadeståndslagen kommerall bli tilllämpliga vid sidan av skadeståndsregeln i inkassolagen. Dettagäller exempelvis bestämmelsen i 5 kap. 5 § skadeståndslagen om jämkning avskadestånd på grund av vållande på den skadelidandes sida. Vissa skäl talar för att den nya lagen bör träda i kraftden . a. skulle man på det sättet uppnå en samordning med såväl kredilupplysningslagensom datalagen, vars bestämmelser om tillståndsprövning träder i kraft vid sammatidpunkt. Emellertid anser jag det nödvändigt att dalainspektionen får en visstid pä sig att utarbeta arbetsrutiner och blanketter m. m. Även med hänsyn tillföretagen inom branschen finns det anledning alt skjuta någol påikraftträdandet. Jag förordar därför alt den nya lagen sätts i kraft den 1januari 1975. För att övergången skall gå så smidigt som möjligt bördatainspektionen, på samma sätt som när det gäller dataregister ochkreditupplysningsverksamhet, före ikraftträdandet få pröva ansökningar omtillstånd till inkassoverksamhet som avser tiden därefter. Uppenbarligen måste det bli svårt för datainspektionen attpå genomföra en tillståndsprövning av samtliga förelag som sysslarmed tillståndspliktig inkassoverksamhet och som avser att fortsätta med sädanverksamhet efter lagens ikraftträdande. 1 fråga om tillståndspliktig inkassoverksamhetsom har börjat bedrivas före lagens ikraftträdande bör därför föreskrivas att,om ansökan om tillstånd görs före , verksamheten därefter fårbedrivas utan tillstånd till dess ansökningen har slutligt prövats. 1 enlighet med det anförda har inom justitiedepartementetupprättats förslag till 1. inkassolag, 2. lagom ändring ilagsökningslagen (1946:808), 3. lagom ändring ilagen (1915:219) om avbelalningsköp. 7.1 Förslaget till inkassolag Lagförslaget är uppdelat på fem huvudavdelningar. 1 1 §,som bildar en första avdelning, har tagits in vissa inledande bestämmelser.Paragrafen innehåller sålunda regler om lagens tillämpningsområde och endefinition av begreppet inkassoverksamhet. Andra avdelningen, som omfattar 2och 3 §§, innehåller regler om tillstånd m. m. Bl.a. föreskrivs som en huvudregeli 2 § att inkassoverksamhet, som avser indrivning av fordringar för annansräkning eller fordringar som övertagits för indrivning, får bedrivas endastefter tillstånd av datainspektionen. 1 3 § ges regler om förutsättningarna förtillstånd och om tidsbegränsning av tillstånd m.m. 1 lagförslagets tredje avdelning, som omfattar 4 12 §§,finns bestämmelser om bedrivande av inkassoverksamhet m.m. I 4 § ges en allmänregel att inkassoverksamhet skall bedrivas enligt god inkassosed. Dennaallmänna regel följs av mer detaljerade bestämmelser i de följande paragraferna.Sålunda innehåller 5 § bestämmelser om vad som skall iakttas vid krav m. m.,medan 6 § tar upp vissa förutsättningar för vidtagande av rättslig åtgärd. 7 §ger möjlighet att i vissa fall göra undantag från de två närmast föregåendeparagraferna, medan 8 § innehåller en bestämmelse om att inkassoålgärd ej börvidtas i vissa fall. 1 9 § finns en bestämmelse om verkan av betalning som erläggstill den som har uppdrag att driva in fordran. Slutligen finns i samma avsnitt bl.a.regler om förvaltning och redovisning av klientmedel (10 §) och en beslämmelseom tystnadsplikt (11 §). Det därpå följande avsnittet i lagförslaget omfattar 13 16 §§ och handlar om tiUsyn m.m. Huvudbestämmelsen om datainspektionenstillsynsverksamhet finns i 13 §, medan 14 § innehåUer föreskrifter om rätt fördalainspektionen att företa inspektion och att få tillgång till handlingar m.m.1 15 § ges datainspektionen befogenhet all meddela föreskrifter, förelägga viteoch återkalla tillstånd. 16 § slutligen innehåller en bestämmelse omtystnadsplikt. Lagförslagets sista avsnitt omfattar 17 19 §§ ochbehandlar frågor om straff och skadestånd m.m. 1 17 § finns bestämmelser omstraff för vissa förseelser mot lagen, medan 18 § innehåller regler omskadestånd. Slutligen ges i 19 § en besvärsbestämmelse. Lagförslagetsaknar motsvarighet till 4, 6, 16, 23 och 25 §§ i utredningens förslag. 4 §innehåller ett förbud mot att kombinera inkassoverksamhet med annan verksamhetoch 16 § bestämmelser om inkassoverksamhet som bedrivs i anslutning tUlnärstående företag med annan verksamhet. Jag har i avsnittet 5.8 i den allmännamotiveringen uttryckt som min åsikt att sådana bestämmelser inte bör införas. 6§ anger vissa förutsättningar för att inkassoålgärd skall få vidtas. 1avsnittet 5.3.2 har jag utvecklat mina skäl för att inte föreslå en sådanbestämmelse. 23 och 25 S§ slutligen innehåller vissa bestämmelser ombestridande av kostnaderna för tillsynsorganets verksamhet och om rätt för Kungl.Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer alt meddela föreskrifter.Frågan om kostnaderna för tillsynsorganets verksamhet har jag behandlat iavsnittet 5.9.3, där jag föreslår en annan lösning än utredningen. Debestämmelser som erfordras med anledning härav kan även utan uttryckligtbemyndigande i lagen meddelas av Kungl. Detsamma gäller föreskrifterför lagens tillämpning i övrigt. 1 enlighet med vad jag har anfört i avsnittet 5.2 i denallmänna motiveringen anges i första stycket att lagen gäller yrkesmässigtbedriven inkassoverksamhet. Bestämmelsen kompletteras av en definition i andrastycket av begreppet inkassoverksamhet. Definitionen motsvarar delvis 1 § iutredningens lagförslag. Enligtdefinitionen avses med inkassoverksamhet sådan verksamhet som har till syfteatt driva in betalning för fordran. Det krävs alltså att verksamheten har ettinslag av hot eller tvång. En typisk inkassoålgärd är utsändande av kravbrevmed hot om att rättslig åtgärd kommer att vidtas, om betalning inte skerfrivilligt. Åtgärder som innebär en ren påminnelse om betalningsskyldighet, t.ex. utsändande av en betalningsavi, faller däremot utanför begreppet inkassoverksamhet. I och för sig kan inkassoverksamhet ta sikte även påsådana fordringar som inte har förfallit till betalning. Normalt torde dock inkassoåtgärderavse endast förfallna fordringar. Huruvida ett krav e. d. avser egen ellerannans fordran är utan betydelse. 1 bägge fallen är det fråga om inkassoverksamheti lagens mening. På denna punkt skUjer sig departementsförslaget frånutredningens förslag. Lagens tillämpningsområde begränsas genom elt krav på att inkassoverksamhelenskall bedrivas yrkesmässigt. Detta innebär alt lagen i första hand omfattar inkassoverksamhetsom bedrivs i förvärvssyfte. Hit hör framför allt den verksamhet som bedrivs avde egentliga inkassoföretagen, dvs. förelag som handlar på uppdrag avfordringsägare och driver in fordringar för deras räkning. Det krävs emellertidinte att indrivning av fordringar skall utgöra ett sådant företags enda eller enshuvudsakliga verksamhet. Även inkassoverksamhet som bedrivs parallellt medannan förvärvsverksamhet, exempelvis kreditupplysningsverksamhet, omfattas avlagen. Under begreppet yrkesmässig inkassoverksamhet faller i princip ocksåsådan inkassoverksamhet för annans räkning som bedrivs av banker och advokater samlav branschföreningar och liknande företagarorganisationer. Av återgivna definitionen följer emellertid alt lagen omfattar inte bara inkassoverksamhetför annans räkning utan också indrivning av fordringar för egen räkning. Lagengäller alltså bl.a. sådana företag som sysslar med att förvärva och därefterdriva in fordringar. Verksamhet av det slaget företer uppenbarligen storalikheter med de egentliga inkassoföretagens verksamhet. Men begreppetyrkesmässig inkassoverksamhet omfattar även annan verksamhet som avserindrivning av egna fordringar. 1 princip bör all indrivning som ingår som ettled i en viss näringsverksamhet anses som yrkesmässig inkassoverksamhet,oavsett om den avser egna eller andras fordringar. 1 praktiken kommer lagen pådet sättet att omfatta en stor del av landets företag och andra näringsidkare,eftersom de som regel i större eller mindre utsträckning sysslar med att drivain fordringar. När det gäller företag utanför den egentliga inkassobranschen bördock krävas att inkassoverksamheten inte är av alltför obetydlig omfattning. Omen näringsidkare som normalt inte driver in fordringar tillfälligtvis vidtaråtgärder för att driva in en fordran för egen eller annans räkning, omfattasdessa åtgärder inte av lagen. Från huvudregeln att lagen gäller all yrkesmässigtbedriven inkassoverksamhet görs ett undantag. Enligt första stycket andrapunkten omfattas verksamhet hos exekutiv myndighet inte av lagen. Som jag haranfört i avsnittet 5.2 avser undanlaget alla former av indrivning hos exekutivmyndighet, oavsett om det är fråga om allmänt eller enskilt mål. Paragrafen,som motsvarar 2 § i utredningens lagförslag, innehåller bestämmelser omtillståndstvång. 1 första stycket har tagits in huvudregeln att inkassoverksamhet,som avser indrivning av fordringar för annans räkning eller fordringar somövertagils för indrivning, får bedrivas endast efter tillstånd avdatainspektionen. 1 andra stycket föreskrivs alt tillstånd inte behövs för inkassoverksamhetsom bedrivs av kreditinrättning eller advokat. Bestämmelserna har behandlats iavsnittet 5.7.1 i den allmänna motiveringen. Huvudregeln i första stycket innebär till en början atttillstånd krävs för de egentliga inkassoföretagen, dvs. för de företag somyrkesmässigt bedriver inkassoverksamhet för annans räkning. Tillståndstvångetomfattar emellertid inte bara företag som har till huvudsakligt syfte att_drivain Även den som yrkesmässigt bedriver inkassoverksamhetvid sidan av annan näringsverksamhet, t.ex. kreditupplysnings- ellerbokföringsverksamhet, måste ansöka om tillstånd. Likaså krävs tillstånd för t.ex.branschföreningar och liknande företagarorganisationer som ombesörjerinkasseringar för medlemmarnas räkning. Tillståndspliktengäller också den som yrkesmässigt inkasserar fordringar som övertagits förindrivning. Härmed åsyftas framför allt företag som i förvärvssyfte köper uppoch driver in mer eller mindre inkuranta fordringar. Jag vill emellertidframhålla att kravet på yrkesmässighet innebär att det måste vara fråga om enverksamhet som inte är av enbart tillfällig natur. I fråga omvissa företag som sysslar med inkassoverksamhet kan det vara tveksamt tillvilken kategori de bör hänföras. hör bl.a. de s.k. diskonteringsföretagen.Deras verksamhet är inte inriktad på indrivning av fordringar ulan påfinansiering av detaljhandelsföretag genom diskontering av avbetalningskontrakl.Om avbetalningsköparen inte fullgör sin betalningsskyldighet, övergårkontraktet regelmässigt till detaljhandelsföretaget, som således slår riskenför bristande betalning på köparens sida. En likartad verksamhet bedrivs av definansieringsföretag som ägnar sig åt s. k. factoring. Deras verksamhet gårframför allt ut på att lämna näringsidkare kredit mot säkerhet i uteståendekundfordringar. De övertar fakturor och tar hand om bokföring, kravrutiner m.m.Vidare lar faclormg-företagen emot betalning och sköter redovisningen. Om en gäldenärinte betalar efter ett eller flera krav, överlämnas indrivningen som regel tillett inkassoföretag. Eventuella förluster på grund av bristande betalningdrabbar uppdragsgivaren. Factoringföretagens verksamhet omfattar emellertid iviss utsträckning också köp av fakturafordringar. Vid sådana köp övergår riskenför att gäldenären inte fullgör sin betalningsskyldighet på factoringföretagel,bortsett från sådana fall då det föreligger fel i den levererade varan e.d.Också när det gäller köpta fordringar överlämnar factoringföretagen vanligentill ett inkassoföretag att vidta mer ingripande inkassoåtgärder. Det sagda ger vid handen att såväl diskonterings- som factoringföretagennormalt faller utanför kretsen av de företag som förvärvar fordringar förindrivning. De är alltså inte på denna grund underkastade krav på tillstånd.Emellertid torde förelag av denna typ i många fall bli tillståndsplikliga avden anledningen all de bedriver inkassoverksamhet för annans räkning. Enligt departementsförslaget skall tillståndsprövningenankomma på datainspektionen. Inspektionen prövar också frågor om tillstånd attinrätta och föra personregister enligt dalalagen och frågor om tillstånd tillyrkesmässig kreditupplysningsverksamhel enligt kreditupplysningslagen. Ellföretag som bedriver tillståndspliktig inkassoverksamhet med hjälp av ADBbehöver tillstånd såväl enligt datalagen som enligl inkassolagen. Omfattarverksamheten också yrkesmässig kreditupplysningsverksamhet. krävs dessutom tillstånd enligt kreditupplysningslagen.Tillståndsprövningen beträffande sådana företag bör givetvis såvitt möjligtske i ett sammanhang. Hur tillståndsprövningen närmare skall gå till ämnar jagdiskutera i kommentaren till 3 §. I andrastycket görs två undantag från huvudregeln om tillståndstvång. Del förstaundantaget avser inkassoverksamhet som bedrivs av , eller kreditinrättning under bankinspektionens tillsyn.Bestämmelsen överensstämmer med det undantag från reglerna om kreditupplysningsverksamhelsom finns i 1 § andra punkten kredilupplysningslagen. Vilka kreditinrättningarsom omfattas av bankinspektionens tillsyn framgår av instruktionen (1970:538)för bankinspektionen. Enligt instruktionen omfattar tillsynen bl.a.bankaktiebolag, sparbanker, kreditinrättningar tillhörande landshypoteks- och stads-hypoteksrörelsensaml jordbrukets kreditkassor och deras riksorganisation. Undantagsregelnomfattar inte sådan inkassoverksamhet som bedrivs av dotterbolag till bankerna. Som ettandra undantag gäller enligt andra stycket att tillstånd inte behövs för inkassoverksamhetsom bedrivs av advokat. Undantaget gäller liksom undantaget förkreditinrättningar oavsett vilken omfattning verksamheten har. På denna punkthänvisar jag i övrigt till vad jag har anfört i avsnittet 5.7.1. Paragrafen, som delvis motsvarar 3 § i utredningenslagförslag, innehåller bestämmelser om förutsättningarna för tillstånd m.m.Hithörande frågor har behandlats i avsnittet 5.7.2 i den allmänna motiveringen. Enligt första punkten får tillstånd alt bedriva inkassoverksamhetmeddelas endast om verksamheten kan antas bli bedriven på ett sakkunnigt och omdömesgilltsätt. Tillståndsprövningen skall sålunda grunda sig på en bedömning avsökandens kvalifikationer. Om det med hänsyn till samtliga föreliggandeomständigheter finns anledning anta att verksamheten kommer att bli bedrivenpå ett lämpligt sätt, skall tillstånd meddelas. Någon bedömning av om det frånallmänna synpunkter finns behov av den avsedda verksamheten skall inte ske.Skulle det i efterhand visa sig att datainspektionen har gjort en felbedömningbeträffande en sökandes kvalifikationer, har inspektionen möjlighet allingripa med stöd av 15 §.1 sista hand kan meddelat tillstånd återkallas. 1 andra punkten föreskrivs att tillstånd får meddelas fören lid av högst i sänder. Jag vill påpeka att datainspektionen äroförhindrad att meddela tillstånd . Detta kan vara motiverat bl.a.i sådana fall då underlaget för lämplighetsprövningen är bristfälligt eller dåverksamheten är sådan att det föreligger särskilt stora risker för att gäldenärernaskall utsättas för integritetskränkning eller annan skada. Så kan vara falletnär inkassoverksamheten avses bli kombinerad med annan verksamhet. Jag vill understryka att en tillståndshavare normalt börkunna påräkna förlängning av tillstånd, om han har följt lagens bestämmelseroch de föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Som jag har anfört iavsnittet 5.7.2 bör förnyelse av tillstånd i allmänhet kunna vägras endast omdet på grund av det sätl på vilket verksamheten bedrivits saknas tillräckligaskäl att anta alt verksamheten i fortsätiningen skall bli bedriven på ettsakkunnigt och omdömesgillt sätt. Paragrafeninnehåller också en bestämmelse om att tillstånd får förenas med föreskrift omhur inkassoverksamhet skall bedrivas. Jag vill i det sammanhanget erinra om attdet finns likartade bestämmelser i datalagen och kredilupplysningslagen. Enligt5 S dalalagen skall dalainspektionen, i samband med att tillstånd meddelas tillinrättande och förande av personregister, meddela föreskrift om dels ändamåletmed registret, dels vilka personuppgifter som får ingå i detta. 1 den mån detbehövs för alt förebygga risk för otillbörligt integritetsintrång skallinspektionen enligt 6 § datalagen meddela föreskrifter också i andrahänseenden. får meddelas om bl. a. inhämtande av uppgifter förregistret, de bearbetningar av personuppgifterna i registret som får göras medADB, utlämnande och annan användning av personuppgift, bevarande och gallringav personuppgifter samt kontroll och säkerhet. I 4 §kreditupplysningslagen finns en bestämmelse om att tillstånd att bedrivakreditupplysningsverksamhet får förenas med föreskrift om hur verksamhetenskall bedrivas. Enligt vad som framhålls i prop. 1973:155 (s. 143) bör sådanaföreskrifter, liksom motsvarande föreskrifter enligt datalagen, i första handta sikte på att undanröja riskerna för otillbörligt integritetsinlrång.Föreskrifter får meddelas beträffande rutinerna vid utlämnande avkreditinformation, insyn, gallring, rättelse m. m. Datalagensbestämmelser om meddelande av föreskrifter är tillämpliga, om någon avser attbedriva inkassoverksamhet med hjälp av ADB. Med stöd av förevarande paragrafkan datainspektionen meddela föreskrifter även i andra hänseenden än som angesi datalagen. Bestämmelsen gäller bara inkassoföretag och andratillståndspliktiga rättssubjekt men är å andra sidan tillämplig oavsett omsökanden avser att bedriva verksamheten med hjälp av ADB eller ej. Det böremellertid uppmärksammas att reglerna för verksamhetens bedrivande är merutförliga i inkassolagen än i dalalagen, som tar sikte på register av mycketolika art. Behovet att förena tillstånd till inkassoverksamhet med särskildaföreskrifter är alltså inte lika stort som vid motsvarande prövning enligtdatalagen. De föreskrifter som kan komma att meddelas enligt inkassolagenbör i första hand ta sikte på alt undanröja riskerna för alt gäldenärer utsällsför otillbörliga inkassoåtgärder eller på annat sätt åsamkas onödig skada ellerolägenhet. Som jag har berört i den allmänna motiveringen kan föreskrifterbehövas beträffande utformningen av kravrutiner, information till gäldenärerna,tidsfrister m. m. Föreskrifter är naturligtvis särskilt befogade, omdatainspektionen hyser tveksamhet beträffande sökandens kvalifikationer ellerom inkassoverksamheten avses bli bedriven i kombination med annan verksamhet.Om ett företag avser att bedriva både inkasso- och kreditupplysningsverksamhet,kan föreskrifter meddelas såväl enligt förevarande paragraf som enligtmotsvarande bestämmelse i kreditupplysningslagen. Det kan finnas skäl att medstöd av förevarande paragraf meddela föreskrift bl.a. om att register i inkassoverksamhetenskall föras på ett sätt som ger betryggande säkerhet för att den informationsom härrör från denna verksamhet inte används på ett sätl som står i strid medkreditupplysningslagens regler om lagring och utlämnande av information. Vad särskilt angår föreskrifter om information till gäldenärernahar jag i avsnillet 5.3.2 framhållit alt det i många fall är värdefullt att en gäldenäri samband med krav får uppgift om följderna av bristande betalning. Behovet avatt få sådan information varierar emellertid, beroende på om gäldenären är enenskild person eller ett företag. Sålunda torde företag och andra näringsidkarei regel inte ha något behov av information om följderna av bristandebetalning, medan enskilda gäldenärer ofta torde ha intresse av att få vetavilka åtgärder man avser att vidta från borgenärssidan. Dessa omständigheterfår beaktas av datainspektionen vid utarbetandet av föreskrifter på dennapunkt. Jag vill i detta sammanhag också erinra om mitt tidigareuttalande att vissa risker är förenade med information av det angivna slaget.En upplysning om följderna av bristande betalning kan ges ett sådant innehålleller utformas på ett sådant sätl att den motverkar sitt syfte att vara tillhjälp för gäldenären.