prop · FX03166 · 1974-12-31 00:00:00 — Före avgörande av dylika ärenden inhämtar industriverketregelmässigt yttrande från särat vederbörande länsstyrelseoch koramun. Genom beslut har Kungl. Majrt uppdragit åtindustriverket att utreda vissa frågor rörande utvinning av sand och grus,särskilt från havsområden. Utredningsuppdraget, som bl. a. avser granskning avmöjligheterna tUl en ökad utvinning av sand och grus från havsområden, skallbedrivas raed beaktande särskilt av en sådan utvinnings verkningar i den marinamiljön på såväl kortare som . I samband härmed bör enligt direktivenövervägas principerna för tillståndsgivning i fråga om Det finns anledning vänta att täktverksaraheten tillhavs kommer att öka väsentiigt . För rain del anser jag detangeläget att härraed samraanhängande problera bedöras enhetligt och att frågorom upplåtelse av takt som kan befaras ha raera ingripande verknmgar eller påannat sätt kan ha intresse från rikssynpunkt prövas oraedelbart av Kungl.Maj:t. För den skull bör, i av\'aktan på att industtiverkets utredning skall geunderlag för mer preciserade föreskrifter, nu införas den ordningen attindustriverket skall hänskjuta ärende ora takt på aUmänt vattenområde i havettill Kungl. Maj:ts prövning, om fråga är om läkt som är av större omfattningeller kan raedföra betydande skadeverkningar eller annars om naturvårdsverketbegär det, samt att ärenden om läkt utanför territorialgränsen skall avgörasomedelbart av Kungl. Maj:t. nuvarande praxis att innan tiUståndges till takt av sten, grus och sand på kontinentalsockeln inhämta yttrandefrån och andra berörda rayndigheter bör koraraa till uttryck iförfattning. Det ankommer på Kungl. Maj:t att besluta i dessa frågor. Med anledning av koraraitténs förslag oraobligatorisk täktplan vill jag erinra om att enligt 12 § naturvårdskungörelsen(1964: 825) ansökan om täkttUlstånd aUt efter omständighetema i det särskildafaUet skall vara åtföljd av karta eller skiss särat den ytteriigare utredningsora fordras för att företagets inverkan på det skyddade inttesset skall kunnabedöraas. de ingivna handlingarna bedöras otiUräckliga, kan länsstyrelsenenligt NVL kräva en utförligare plan, vid äventyr att ansökningen annarsavvisas. Någon lagändring synes inte behövlig. Detsarama gäller i fråga oravissa förslag till ändringar i de av riksdag antagna bestämmelsema omoraprövning av täkttiUstånd. Däremot ansluter jag mig till förslaget att säkerhetalltid skall stäUas för fullgörandet av föreskrivna återställningsåtgärder, omej särskilda skäl föranleder annat. Enligt 19 § NVL kan länsstyrelsenmeddela landskapsskyddsförordnande, vUket innebär att lokaltförbehåller sig tillståndsprövning i fråga om vissa slag av företag. Om detfinns anledning anta att nybyggnad, upplag eller annat arbetsföretag som inteomfattas av täktregleringen skulle inom visst område komma att i väsentiigraån skada landskapsbilden, kan således förordna att företag avdet slaget inte får utföras inom området utan tillstånd. Tillarbetsföretag kan hänföras exempelvis kraftledningar, bilskrotningsupplag,husbehovstäkter samt avverkning och plantering av skog. I samband med tiUståndkan meddelas föreskrifter för att begränsa eller motverka skada pålandskapsbilden. Bestämmelserna är inte tilllämpliga på bebyggelse inomplanområde eller på företag sora prövas enligt vattenlagen ellerrailjöskyddslagen. Medför tillståndsvägran eller föreskrifter i saraband raedtUlstånd att pågående markanvändning avsevärt försvåras, kan ersättning utgå(28 §). Behov av mera långtgående skydd för naturen kantillgodoses genom institutet naturreservat. Sålunda kan enligt 7 § område, somfinnes böra särskilt skyddas eller vårdas på grund av sin betydelse förkännedomen om landets natur, sin skönhet eller eljest märkliga beskaffenheteller emedan området är av väsentlig betydelse för allraänhetens frUuftsliv avlänsstyrelsen förklaras sora naturreservat. I fråga om naturreservat finnsbestämmelser bl. a. om de inskränkningar i nyttjandet av mark som kanföreskrivas för ändaraålet (8 §), skyldighet för markinnehavaren att tåla attvandrmgsleder m. ra. anordnas inom området eller att där företas gallring,röjning m. fl. åtgärder för tillgodoseende av syftet med reservatet (9 §),föreskrifter för allmänheten (10 §), interimistiskt förordnande (11 §) samtupphävande av eller undantag från reservatföreskrifter (12 §). NVK framhåller vid sina överväganden i fråga omlandskapsvården att de åtgärder och verksamheter som kräver beaktande frånkontrollsynpunkt är av varierande slag. En gmpp av företag som kommitténnämner omfattar bl. utförande av vägar och större schaktningar ellerupptagande av ledningsgator. Kommittén nämner också utvecklingen och deförändrade brukningsmetodema inom jordbruk och skogsbrak. Som exempel härpåanför kommittén bl. a. förvandling av till skogsmark, kalawerkningöver stora områden och markberedning genom hyggesplöjning. Kommittén anser att NVL:s nuvarande bestämmelser pålandskapsvårdens område inte ger möjligheter att bedriva aktiva åtgärder förlandskapsvård i fråga ora oraråde sora inte ingår i nationalpark eller naturreservat.Allmänna miljökrav och naturvårdshänsyn har enligt kommittén ökatbehovet av sådan vård. Kraven på markägare och andra att vid nyttjandet av markbeakta miljökrav och naturvårdshänsyn har i motsvarande mån ökat och lett tillkrav på begränsningar i nyttjandet. Kommittén framhåUer att avsaknaden av ettlämpligt instrument för administration och säkerställande av landskapsvårdandeåtgärder från det allmännas sida har framstått som en allvarlig brist raed denuvarande beslämmelserna. Detta har lett till att naturreservatsinstitutettUlgrips även i fall med mycket begränsat åtgärds- eller konirollbehov. För att tillgodose det angivna behovet av ettlämpligt instrument för landskapsvårdande insatser från det allmännas sidaföreslår koramittén ett nytt skyddsinstitut, kallat naturvårdsområde. Somnaturvårdsområde skall enligt förslaget kunna förklara områdeinom vilket särskilda åtgärder behövs för att skydda eUer vårda naturmiljön.De inskränkningar som härvid kommer i fråga är enligt kommittén i aUmänhet avmindre ingripande beskaffenhet. Som exempel anges förbud mot eller föreskrifteri fråga om byggnad, upplag, schaktning, plantering och awerkning. I den raånsärskilda åtgärder behövs för skyddet eller vården, skall markägaren varaskyldig att tåla att dessa utförs. empelanför komraittén röjning, renhållning, plantering, anläggning av stig, anordnandeav rastplats o, d. De åtgärder som gäller vården bör enligt koramittén interegleras i själva förordnandet. I den mån särskUda insatser behövs bör dettaenligt komraitténs raening regleras i särskilt avtal. Vid jämförelse mednaturreservatet har institutet naturvårdsområde, framhåller konunittén, frånmarkinnehavarens synpunkt den fördelen att det i mindre raån mkräktar påförvaltningen av fastigheten. Genora-förandet bör därför ske i sararåd raellandet aUraänna och sakägama. Tillämpning av naturreservatsinstitutet är enligtkommittén avsedd att komma i fråga främst i faU raed raera långtgåendeföreskrifter där raark tas i anspråk eller pågående raarkanvändning avsevärtförsvåras, I dessa fall bör enligt koraraittén naturvårdsområde inte komma i fråga.I enlighet härmed föreslås att tillärapning av institutet naturvårdsområdeinte skall medföra rätt tUl ersättaing av det allmänna, Koraraitténs förslag innebär att nu gällandebestämraelser ora förordnande till skydd för landskapsbUden ersätts av de föreslagnabestämmelserna ora naturvårdsoraråde. Kommitténs förslag i denna del har föranlett delademeningar bland remissinstanserna. Förslaget tUlstyrks eller läranas i huvudsakutan erinran av bl, a, , raajoriteten bland länsstyrelsema,LO, TCO och de ideella organisationerna på friluftslivets och naturvårdensområden. Sålunda framhålls bl, a. behovet av en rajukare skyddsforra än dennaturreservatet ger. Några av dessa reraissinstanser, bl. a. flera länsstyrelser,understryker att pågående markanvändning inte får försvåras inomnaturvårdsområde. Andra åter anser att rätt tUl ersättning bör föreligga äveninom raraen för det nya institatet. Vidare påpekas att föreskrifter förnaturvårdsoraråde bör vara dispensabla. Flera remissinstanser anser attföreskrifter för allmänhetens uppträdande inom naturvårdsområde bör kunnameddelas. De remissinstanser som företräder jord- ochskogsbrukets intressen i olika avseenden kritiserar förslaget. Dessaremissinstanser vänder sig särskilt mot komraitténs tolkning av begreppetpågående markanvändning. Enligt remissinstanserna är avverkning och andraåtgärder för ett rationellt bedrivet skogsbruk ett led i pågåendemarkanvändning. Inskränkningar häri bör därför vara förknippade med ersättnlngsrält.Några nya restriktioner för skogsbruket bör enligt flera av dessa remissinstanserinte komraa ifråga års skogsutredning slutfört sitt arbete. Bland dem som avstyrker förslaget återfinns ocksåplanverket. ifrågasätter behovet av det nya institutet.Några av de länsstyrelser som är tveksamma eUer avstyrker förslaget framhålleratt nuvarande landskapsskyddsförordnande är mera ändamålsenligt som skyddsformän natarvårdsområde. naturvårdsoraråde står enligt rain raening i överensstäraraelsemed den syn på naturvården, som vuxit fram . För att bevara envärdefull naturmiljö är det raånga gånger inte tUlräckligt raed föreskrifterför att raotverka att landskapsbilden skadas genora störande förändringar avmarkanvändningen. Eftersom landskapet i regel präglats av kulturåtgärder,behöver sådana föreskrifter ofta kompletteras med aktiva vårdåtgärder förbevarande av naturmUjön inom området. Jag är medveten om att nämnda mål i ochför sig skulle kunna nås genom föreskrifter om bildande av naturreservat. har emellertid hittiUs övervägande använts för kvalificeratskyddsvärda områden, beträffande vUka krävts intensiva vårdåtgärder ochlångtgående, ersättningsgrundande restriktioner för markanvändningen. Ofta harde behövliga åtgärderna varit av så ingripande art, att det allmänna funnit detlämpligast att förvärva området i fråga. För min del anser jag det ocksåriktigt att reservatinstitutet i princip förbehålls särskilt skyddsvärdaobjekt för vars säkerstäUande krävs mera intensiva vårdåtgärder och betydandeingrepp i pågående markanvändning. Institutet naturvårdsområde såsora det ärtänkt enligt NVK:s förslag avses till skillnad härifrån skola användas för attbevara ett natur- och kulturlandskap i fall där skyddsbehovet är raindreintensivt och kan tUlgodoses genom vård- och kontrollåtgärder som vanligen kanförenas med ett normalt jord- och skogsbruk. Jag delar den av flera remissinstanserframförda uppfattningen att det föreslagna institutet bör kunna bli ettlämpligt instrament för säkerstäUande av landskapsvårdande åtgärder i fall därbildande av naturreservat av antydda skäl inte bör komma i fråga somlandskapsskyddsförordnande enligt nuvarande 19 § skulle vara otillräckligtgenom att det enbart kan avse förbud eller tillståndstvång. De farhågor som uttryckts av företrädare förskogsnäringen med anledning av förslaget om naturvårdsområde är enligt minmening överdrivna. Förordnande om naturvårdsområde bör inte komma i fråga, omavsedda vårdföreskrifter skulle vara så ingripande att pågående markanvändningavsevärt försvåras. I sådant fall bör i stället det berörda området avsättas somnaturreservat. Med hänsyn tUl det anförda anser jag inte att invändningarnafrån skogsnäringens sida utgör skäl att avstå från införande av det nyainstitutet. Till frågan om innebörden av begreppet pågående markanvändning isamband med skogsbmk skall jag strax återkomma. Det sagda innebär att alltid harmöjlighet att besluta om de åtgärder som behövs för att skydda naturen. Skulleåtgärderna vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras,skall området avsättas som naturreservat. Det betyder bl. a, att berörda markägarehar möjlighet att föra talan om ersättaing enligt 26 §. Är åtgärderna inte såingripande, skall i stället besluta att området skall utgöranaturvårdsområde, I sådant fall har berörda markägare inte någon rätt tillersättning. Bestämmelsema om landskapsskyddsförordnande i 19 §NVL har bl, a, använts för kontroll av sådana arbetsföretag som kraftledningar,bilskrotningsupplag och husbehovstäkter. Behov av sådan kontroll kommergivetvis att finnas även . Med anledning av påpekanden av någraremissinstanser vill jag i denna del framhålla att hinder i och för sig inteavses föreligga mot att bilda naturvårdsområde som enbart innefattarföreskrifter om tillståndstvång t, ex, i fråga om husbehovstäkt. I fråga ombilskrotningsupplag kan särskilt nämnas alt inrättande av upplag numera fordrarbyggnadslov i hela landet, varvid enligt 52 § byggnadsstadgan gäller att upplaginte får inrättas så att det vanpryder omgivningen eller eljest vållarolägenhet av betydelse. Framför allt vill jag emellertid i sammanhanget hänvisatUl att de bestämmelser om utvidgning av samrådsskyldigheten enligt 20 § NVLsom jag föreslår i det följande bör underlätta för länsstyrelserna attupprätthålla den kontroll över berörda arbetsföretag som behövs frånnaturvårdssynpunkt. Ett upphävande av de nuvarande bestäraraelsema omlandskapsskyddsförordnande komraer därför enligt rain raening inte att medföranågra olägenheter i nu ifrågavarande avseende. Jag förordar sålunda att nuvarande bestämmelser omlandskapsskyddsförordnande i 19 § NVL i huvudsaklig överenstämmelse med NVK:sförslag ersätts raed föreskrift att område, inom vilket särskilda åtgärderbehövs för att skydda eller vårda naturmiljön men som med hänsyn tUl denbegränsade omfattningen av åtgärderna eller andra omständigheter inte lämpligenbör avsättas till naturreservat, av skall kunna förklaras somnaturvårdsområde. För naturvårdsområde bör kunna föreskrivas de inskränkningari nyttjande av fastighet som behövs för att trygga ändamålet med beslutet såsomförbud mot eller föreskrifter i fråga om byggnad, upplag, schaktning, planteringoch avverkning samt skyldighet för ägaren att tåla att på hans mark utförsröjning, plantering eller annan liknande åtgärd med den begränsningen attföreskriftema i enlighet med vad jag sagl inte får innebära avsevärtförsvårande av pågående markanvändning. Eftersom det ofta torde vara praktisktomöjligt att redan i samband med bildandet av naturvårdsoraråde meddeladefinitiva föreskrifter om vad som i olika hänseenden skall gälla ,bör föreskrift även få utformas som förbud att vidta viss åtgärd utanlänsstyrelsens tillstånd. När det gäller skogsavverkning måste t. ex. hänsynkunna tas till att ett trädbestånd har begränsad livslängd. Vägras tillståndnär sådant krävs, bör gälla samma begränsning med hänsyn tUl intrång i pågåendemarkanvändning som vid meddelande av indispensabel föreskrift. Ävenbestämraelserna om föreskrifter för allmänheten (10 §), interimistisktförordnande (11 §) samt upphävande av och undantag från reservatföreskrifter(12 §) föreslås få motsvarande tillämpning i fråga om naturvårdsområde. Medhänsyn lill institutets föreslagna innebörd finns inte behov av regler om rätttill ersättning av det allmänna.Behövs mera långtgående naturvårdsföreskrifter, torde i allmänhet institutetnatarreservat kunna användas. Några remissinstanser harkritiserat vissa påståenden av NVK i frågan om vilka restriktioner som inaturvårdens intresse bör kunna läggas på skogsbmket utan attersättningsskyldighet uppkommer för det allmänna och har hemställt omvägledande uttalanden från departementschefens sida beträffande Innebörden avbegreppet pågående markanvändning i ifrågavarande hänseende. Med anledninghärav vill jag anföra följande. De av riksdag fastställda grundernaför rätt till ersättning med anledning av dispositionsinskränkningar enligtbyggnads-och naturvårdslagstiftningen innebär bl. a. att markinnehavare harrätt tUl ersättning, om sådana inskränkningar medför att pågående markanvändningavsevärt försvåras eller att mark tas i anspråk. Om innebörden härav yttradejag i egenskap av chef för dåvarande civUdepartementet (prop. 1972: 111 bU. 2och 3 s. 334) bl. a. att markägare som genom föreskrifter eller beslut enligtNVL hindras att vidta en normal och naturlig rationalisering av pågåendemarkanvändning bör få ersättning härför. Beträffande frågan hur bl, a.kalawerkning av skogsraark skulle bedömas från denna synpunkt framhöll jag atlnågot entydigt svar inte går att lämna utan att bedömningen raåste ske från faUtiU fall och med utgångspunkt i vad som framstår som ennaturlig fortsättning av den pågående markanvändningen. Jag tillade att härvidsärskilt var att beakta bl. a, samhäUets syn på lämpUga braknings- och rationaliseringsmetodersädan denna kommer till uttryck i bl, a. den jord- och skogsbrukspolitiskalagstiftningen eller på annat sätt. Att göra generella uttalanden om vadifrågavarande ersättningsprinciper innebär beträffande olika i dagens lägeanvända metoder i skogsbruket är givetvis vanskligt. Avgörandet aversättningsfrågan i samband med en viss disposUions-inskränkning måste i höggrad bil beroende av i vad mån inskränkningen med hänsyn till omständigheternai det enskilda faUet kan anses medföra avsevärt hinder i skogsbmket. Allmäntvill jag dock säga följande. Av vad jag har sagt i det föregående framgår atttrakthyggesbruk, som bl. a. innebär att avverkningen koncentreras tiU en yta avviss storlek, f. n. måste betraktas som en normal driftsmetod i skogsbruket.Ägare av skogsraark är eraeUertid skyldig att tåla sådana av naturvårdshänsynbetingade restriktioner som inte avsevärt försvårar rationellt skogsbruk.Föreskrifter om konkreta åtgärder av det slag som enligt vad jag förututvecklat bör iakttas i skogsbruket av hänsyn till naturvården kan självfalletinte gmnda rätt till ersättning. Det gäller bl, a, vissa åtgärder såsomkvarlämnande av träd eller trädridåer i anslutning till bebyggelse ochvattendrag och på impediment samt anpassning av hyggesgeometrin tUllandskapsformen. På samma sätt bör kunna genomföras sådana begränsningar ikalhyggesytoraas storlek eUer jämkningar i hyggenas förläggning ellermra som är möjliga bl, a, med hänsyn tUl skogsbestån- detsålder och skogstUlståndet i övrigt. Medför det i skogsvårdslagen uppställdakravet på jämn avkastaing att skogen på en fastighet inte får avverkas vidönskad tidpunkt, kan givetvis av naturvårdsskäl betingade restriktioner avmotsvarande Innebörd inte gnmda rätt tiU ersättning. Detsamma torde i regelgälla i fråga ora förbud raot s. k, hyggesplöjning eftersora ett sådant förbudoftast har endast raarglneU betydelse för markägaren. Liksom NVK anser jag det väsentiigt att inrättandeav naturvårdsområde så långt raöjligt sker i sararåd raed raarkinnehavarna.Samförståndslösningar i samband med bildande av naturvårdsområde bör underlättasav att såväl det allmännas förettädare som markinnebavaren ofta kan väntas haintresse av att den senare genom avtal åtar sig att mot ersättning svara förvissa skötselåtgärder inom området. I likhet raed NVK räknar jag raed att det nyainstitutet naturvårdsområde skall komma tUl användning särskUt för att skyddanaturrailjön i närheten av tätorter. Behovet av saraordning raed denkoraraunala planeringen blir härigenora särskUt påtagligt. Jag ansluter raigtill NVK:s förslag att bestäraraelsema om naturvårdsområde inte skall avsebebyggelse inom fastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan. I sammanhangetvUl jag också hänvisa till att jag kommer att föreslå att bl, a. bUdande avnatarvårdsområde alltid skall föregås av samråd med komraunen och attbefogenhet att raedge undantag från föreskrifter för sådant område skall kunnadelegeras till myndighel. Jag ansluter mig också tiU NVK:s förslag att ifråga om naturvårdsoraråde undantag ej skall gälla för företag sora prövasenligt vattenlagen eller railjöskyddslagen. Det nya institutet bör således idetta avseende järaställas med naturreservat. Talan mot länsstyrelses beslut om bUdande avnaturvårdsoraråde skall enligt koraraitténs förslag i likhet med vad som f, n,gäller om talan raot förordnande ora landskapsskydd föras hos Kungl, Maj:t istatsrådet. Några reraissinstanser har i likhet med en minoritet i kommitténkrävt att beslut varom nu är fråga skall kunna överklagas i kammarrätten. Somskäl åberopas bl. a. att spörsmålet huruvida för ett naturvårdsområdemeddelade föreskrifter är så ingripande att pågående markanvändning avsevärtförsvåras är en rättsfråga som bör avgöras av dom- stol. Det kan med visst fog hävdas att beslut om bUdandeav naturvårdsområde med den konstmktion institutet föreslås få har Inslag avrättstUlämpning. Frågan om inrättande av natarvårdsområde och meddelande avföreskrifter härför är eraellertid framför aUt en ändaraåls- ochlärap-lighetsfråga. Enligt min raening skulle det vara synnerligen opraktisktatt dela upp avgörandet av rätts- och lämplighetsfrågoma i saraband raedinrättandet av naturvårdsoraråde pa olika instanser. Med hänsyn tUl det nyainstitatets betydelse för samhällets naturvårdsverksamhet och sarabandet medden fysiska planeringen i övrigt bör besvärsprövningen som kommitténföreslagit uteslutande ankorama på Kungl, Maj:t, En sådan ordning är enligtmin raening i överensstämmelse med gällande principer för fördelningen avbesvärsärenden mellan Kungl, Maj:t och förvaltningsdomstol. Från närbesläktaderättsområden kan som exerapel näranas besvär över åtskilliga beslut avlänsstyrelse enligt byggnadslagstiftningen samt besvär mot beslut avskogsstyrelsen angående vägran av tillstånd enligt skogsvårdslagen tillawerkning bl. a. inom svårföryngrade skogar eller skyddsskogar. Som NVKpåpekar kan Kungl. Maj:t inhärata yttrande från regeringsrätten, ora enföreliggande rättsfråga gör detta motiverat. som inteomfattas av tillståndstvång enligt 18 eller 19 § NVL komraa att väsentiigtändra landskapsbUden, bör enligt 20 § samråd ske med . I fråga omsådant arbetsföretag kan förelägga företagaren att vidta deåtgärder som, utan att vara oskäligt betungande, finnes erforderliga för att begränsaeller motverka skada på landskapsbUden, Bestämmelserna gäUer inte bebyggelseinom planområde eller företag vars tUlåtiighet prövas enligt vattenlagen ellermUjöskyddslagen, NVK anser det angeläget att samråd alltid sker med länsstyrelseninnan någon utför arbetsföretag sora det här är fråga om och föreslår därföratt samråd blir obligatoriskt. Med hänsyn tUl att vissa slag av arbetsföretagenligt kommittén regelmässigt är förbundna med väsentlig miljöpåverkanföreslår NVK vidare att Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:tbestämmer skall kunna föreskriva att samråd alltid skall ske i fråga om vissaslag av företag. Sådan föreskrift föreslås bli straffsanktionerad. Som exerapelpå företag på vilka samrådsbestämmelseraa avses bli tUlärapliga nämnerkomraittén bl. utförande av vägar, större schaktningar, upptagande avledningsgator, slutawerkning och raarkberedning genom hyggesplöjning. Sådanaåtgärder framstår enligt koraraittén knappast som ett led i pågåenderaarkanvändning. I fråga om slutawerkning anser kommittén dock en meraindividuell bedömning vara påkallad. Förslaget tiUstyrks eller lämnas utan erinran av ihuvudsak samma remissinstanser sora ställt sig positiva tUl förslaget omnatarvårdsområde, medan i första hand de remissinstanser som företräderskogsbmkets intressen avstyrker förslaget. Flera remissinstanser hävdar attföreskrift ora samrådsskyldighet raåste kunna begränsas till arbetsföretaginora bestämt område. För egen del vill jag anföra följande. Samrådsbestämmelsematorde i praktiken ha tUlämpats i relativt liten utsträckning. I likhet raed NVKanser jag det påkallat att samrådsbestäramelsema skärps. Det är uppenbart attbehovet av sararåd inte aUtid beror enbart på vilken typ av arbetsföretag detär fråga om utan ofta har samband med i vUken trakt företaget skall utföras. Ihuvudsaklig överensstämmelse raed koraraitténs förslag förordar jag, fömtorainförande av en aUraän sararådsplikt be- träffandei naturmiljön mera ingripande företag, att Kungl. Maj:t eller myndighet somKungl.