prop · FX03142 · 1974-12-31 00:00:00 — ellergåvobrev förordna att omyndigs egendom skall förvaltas av annan än förmyndaren.Det har ifrågasatts om inte i den omyndiges intresse någon form av kontrollfrån det allmännas sida bör införas beträffande sådan förvaltning. () har i en skrivelse till Kungl, Maj:t påpekat att luckorsom skapar rättsosäkerhet föreligger i lagstiftningen beträffande dels undervilka förutsättningar en myndig person skall kunna frånkännasprocessbehörighet, dels på vilket sätt en person som frånkänts sinprocessbehörighet skall kunna föra sin talan, JOanför att frågan om parts processbehörighet regleras i 11 kap, 1 § andrastycket . Sedan det i första stycket slagits fast att envar kanvara part i rättegång, föreskrivs i andra stycket att talan skall föras av densom är partens ställföreträdare, om parten inte råder över det, varom tvistas,eller tvisten rör rättshandling som parten inte får ingå. När det gäller fysiskperson, som är omyndig på grund av underårighet eller omyndighetsförklaring,vållar föreskrifterna inga tillämpningssvårigheter. En sådan persons bristanderättsliga handlingsförmåga kan lätt fastställas och det finns alltid en ställföreträdareatt tillgå som kan föra hans talan. Däremot är läget mera tveksamt när en partvisserligen är myndig men det på grund av hans sinnesbeskaffenhet kanifrågasättas om han är i stånd att ta värd om sig och sin egendom. Medutgångspunkt i vad som sägs i lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutitsunder inflytande av rubbad själsverksamhet, ligger det enligt JO:s uppfattningnära till hands att betrakta parten såsom saknande rättslig handlingsförmågaoch därmed processbehörighet. Det kan emellertid också göras gällande attförutsättningen för att en person skall kunna frånkännas processbehörighetmåste vara att han har en ställföreträdare som i så fall kan föra talan i hansställe. Så har emellertid lagrummet inte tolkats och tillämpats i praxis.Högsta domstolen har sålunda i flera fall frånkänt myndiga personer utanställföreträdare processbehörighet. Talan som väckts av eller mot en sådanperson har i enlighet härmed avvisats. Detkan tyckas, anför JO, att den skildrade situationen inte skulle behövauppkomma. Reglerna i 10 kap, 1 § 1 FB borde innebära en garanti för attomyndighetsförklaring och förordnande av förmyndare kom till stånd beträffandeenvar för vilken det kunde komma på tal att ifrågasätta processbehörigheten pågrund av bristande rättskapacitet. Den rättspraxis som utbildat sig i fråga omomyndighetsförklaring vederlägger emellertid det antagandet. Man måste därförräkna med att det finns ett inte ringa antal människor i landet som är myndigaoch som ingen ansök-ningsberättigad anser sig böra begära omyndigförklarade mensom av domstol skulle förklaras sakna processbehörighet om de sökte väcka talaneller någon sökte väcka talan mot dem. Fråganär då enligt JO om det går att praktiskt komma till rätta med saken inom ramenför gällande civil- och processlagstiftning. somframträder är att parten förmås att anlita ombud. Denna lösning synesemellertid JO mycket diskutabel. Det synes föga konsekvent att anse partenkapabel att utfärda en rättegångsfullmakt om man anser honom saknarättskapacitet i processuellt hänseende, I vart fall torde det endast ibegränsad utsträckning finnas möjlighet att göra den distinktion i fråga omprocessuell rättskapacitet och rättskapacitet att utfärda fullmakt som dennalösning förutsätter. Enannan lösning som kan diskuteras är förordnande av god man för parten med stödav 18 kap, 3§ FB, Det kan rätten göra på eget initiativ. Förutsättningen försådant förordnande är emellertid att parten på grund av sjukdom, som kan antasvara övergående, är ur stånd att bevaka sin rätt eller förvalta sin egendom ochpartens samtycke skall i princip föreligga, JO framhåller därför att denna väginte heller kan vara framkomlig annat än i enstaka undantagsfall. Det framstår som verkligtbetänkligt, anför JO, att det lagstiftningsvägen inte har sörjts för ettklargörande av under vilka förutsättningar en myndig person skall kunnafrånkännas processbehörighet. Än mer otillfredsställande måste det anses varaatt lagstiftningen inte heller har anvisat någon ordning enligt vilken enpersons talan kan föras, då han funnits sakna behörighet att själv föra sintalan. Som det nu är har han i praktiken ingen annan möjlighet att få sin talanutförd än att begära sig omyndigförklarad för att på så sätt få enställföreträdare som kan föra hans talan. Det synes inte rimligt att så skallbehöva vara fallet, om omyndigförklaring inte ändå är påkallad av andra skäl.Det förtjänar betonas att bristen på reglering skapar rättsosäkerhet inte baraför den person vars rättskapacitet det gäller utan också för den som kan behövainleda process mot honom. 4.1 Grunderna för omyndighetsförklaring och förordnande avgod man Enligt promemorian framstår de nuvarande omyndighetsgrundernai viss utsträckning som föråldrade. Särskilt gäller detta de båda grundernaslöseri och missbruk av rusgivande medel i 10 kap, 1 § andra och tredjepunkterna FB, Vad gäller de grunder som anges i 10 kap, 1 § första och fjärdepunkterna FB framstår inte sällan en omyndighetsförklaring i dessa fall som enalltför sträng åtgärd i förhållande till det praktiska behovet. Med hänsyn tillde väsentliga inskränkningar i rådigheten över såväl ekonomiska som personligaförhållanden som en omyndighetsförklaring medför bör en sådan förklaring enligtpromemorian komma till stånd bara när det finns ett verkligt behov av en sågenomgripande åtgärd. Det hjälpbehov som föreligger torde ofta kunnatillgodoses utan att förmyndare förordnas. Promemorian pekar i sammanhanget på kommunernas skyldighetenligt socialhjälpslagen att skaffa sig kännedom om de enskildas behov avomvårdnad och att verka för att detta blir tillgodosett. Det framhålls attkommunerna har prövat olika lösningar för att bispringa ensammaoch isolerade personer. Även när det gäller personer som vistas på vårdanstalterav olika slag pågår enligt promemorian ett omfattande arbete i syfte att skapaen bättre vårdmiljö. Den angivna hjälpverksamheten tar i första hand sikte påvården av enskildas personliga angelägenheter. Enligt promemorian böremellertid de som deltar i hjälpverksamheten också kunna bistå enskilda i vissarättsliga angelägenheter av enklare natur, exempelvis mellanhavanden medvårdmyndigheter. Hjälp bör också kunna lämnas när den enskilde kallas till enbouppteckning eller ett arvskifte, när han delges ett betalningsföreläggandeeller när han behöver föra talan om socialförsäkringsförmån. Vid behov bör densom bistår den enskilde kunna få formell fullmakt att uppträda som ombud.Emellertid krävs det härvid att den enskildes psykiska tillstånd är sådant atthan kan ingå giltiga rättshandlingar. I vissa fall kan den enskildes behov av hjälp i rättsligaeller ekonomiska angelägenheter vara så omfattande att det inte är tillräckligtmed det bistånd som kan lämnas inom ramen för den angivna hjälpverksamheten. Äveni sådana situationer torde det emellertid enligt promemorian ofa vara möjligtatt bereda den enskilde erforderlig hjälp utan att han behöver förklarasomyndig. Detta kan ske genom att man bygger ut godmans-institutet. Ävenom man förstärker samhällets kurativa verksamhet och vidgar förutsättningarnaför förordnande av god man är det dock enligt promemorian uppenbart att maninte helt kan undvika omyndigförklaringar. Bl,a, finns det risk för attpersoner som har nedsatt psykisk hälsa och som får bistånd genom förordnande avgod man själva ingår rättshandlingar i strid med de åtgärder som vidtas av dengode mannen. Detta kan uppenbarligen vara till skada såväl för den sjuke självsom för tredje man, I de flesta fall torde det emellertid enligt promemorianfinnas små risker för att den sjuke på det angivna sättet skall ingåkolliderande rättshandlingar. Det förda resonemangetleder enligt promemorian fram till att man utan några praktiska olägenheter börkunna göra väsentliga inskränkningar i de nuvarande omyndighetsgrunderna. Fördet första bör de grunder som anges i 10 kap, 1 § andra tredje punkterna heltutmönstras. Vidare bör första punkten förses med den inskränkningen attomyndigförklaring får ske endast om det inte är tillräckligt att god manförordnas för den enskilde eller att han på annat mindre ingripande sätt fårbistånd i vården av sina angelägenheter. Vad slutiigen gäller fall som avses medfjärde punkten, dvs, fall då den enskilde själv önskar bistånd i vården avsina. angelägenheter, torde det, i den mån inte första punkten är tillämplig,vara tillräckligt att god man förordnas. Även fjärde punkten bör därför enligtpromemorian upphävas, Isamband med den förordade ändringen av 10 kap, 1 § första punkten FB bör enligtpromemorian även lagrummets terminologi moderniseras så att uttryckensinnessjukdom, sinnesslöhet och annan rubbning av själsverksamheten ersättsmed orden psykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling och psykisk abnormitetav annat slag. Den föreslagna terminologin överensstämmer med de uttryckssättsom förekommer inom vårdområdet (jfr lagen (1966:293) om beredande avsluten psykiatrisk vård i vissa fall och lagen (1967:940) angående omsorger omvissa psykiskt utvecklingsstörda). Iöverensstämmelse med det tidigare anförda föreslås i promemorian också attbestämmelserna om förordnande av god man i 18 kap, 3 § FB ändras.Förutsättningarna för förordnande av god man bör vidgas genom att man vid fallav sjukdom slopar det nuvarande kravet på att sjukdomen skall vara avövergående natur och genom att god man skall kunna förordnas inte bara vidsjukdom utan också vid ålderdomssvaghet e,d. God man bör enligt promemorian kunnaförordnas såväl för att bevaka den enskildes rätt eller förvalta hans egendomsom för att sörja för hans person. Liksomhittills bör huvudprincipen vara att god man får förordnas endast med denenskildes samtycke. Vissa skäl talar enligt promemorian för att man dessutomställer upp en regel om att god man inte skall kunna förordnas, om detföreligger risk för kolliderande rättshandlingar. Det torde dock bU mycketsvårt för domstolarna att bedöma om det i det särskilda fallet föreligger sådanrisk. Följden kan bli att domstolarna tillämpar en restriktiv praxis när detgäller förordnande av god man. Därmed motverkas önskemålet att så långt möjligtbegränsa antalet omyndigförklaringar. Med hänsyn till det sagda bör enligtpromemorian det angivna villkoret inte tas upp i lagtexten. Enligtgällande lag efterges kravet på den sjukes samtycke till förordnande av godman, om sjukdomen medför hinder mot inhämtande av sådant samtycke. Dennaundantagsregel bör enligt promemorian behållas. Med hänsyn till intresset avatt så långt möjligt låta godmansförordnanden ersätta omyndigförklaringar bördet öppnas möjlighet att även i annat fall förordna god man, trots att denenskilde inte har lämnat sitt samtycke. Det bör dock i sådant fall krävas attsärskilda skäl föreligger. Sådana särskilda skäl bör i första hand kunnaföreligga, om den enskilde är part i rättegång och hans psykiska tillstånd ärsådant att han inte själv kan föra sin talan. Det kan då inträffa att denenskildes talan eller den talan som förs mot honom måste avvisas, om han intefår en ställföreträdare. Närdet gäller den omdiskuterade frågan huruvida en omyndigförklaring alltid börföranleda förlust av rösträtten sägs i promemorian att det inte kan komma ifråga att nu föreslå någon ändring i den princip som har kommit till uttryck iden antagna nya regeringsformen och som innebär attomyndighetsförklaring alltid medför förlust av rösträtten. Det påpekasemellertid att, om möjligheterna till omyndigförklaring inskränks, rösträttenkommer att gå förlorad endast i sådana fall där det får anses klart befogat, Ipromemorian framhålls att det redan enligt gällande rätt kan förekomma att enperson som i och för sig är myndig bedöms sakna förmåga att själv föra sintalan vid domstol och med anledning därav frånkänns processbehörighet.Uppenbarligen kommer den situationen att bli vanligare, om man inskränkermöjligheterna till omyndigförklaring. Något allmänt uttalande om under vilkaförutsättningar en myndig person skall kunna frånkännas processbehörighet tordeenligt promemorian inte kunna göras, utan domstolarna torde liksom fåavgöra frågan från fall till fall med beaktande bl,a, av målets beskaffenhet. Enligtpromemorian är det viktigaste i sammanhanget att det finns någon som kan föratalan för den som frånkänns processbehörighet trots att han i och för sig ärmyndig. Detta kan åstadkommas om man vidgar möjligheterna att förordna god manför den som på grund av sjukdom e.d, inte själv kan bevaka sin rätt. Härigenomtorde enligt promemorian de myndigapersoner som frånkänns processbehörighet så gott som alltid kunna få enställföreträdare som kan föra deras talan. Som tidigare nämnts bör det ihithörande fall finnas möjlighet för domstolen att förordna god man, även omden enskilde inte har gett sitt samtycke till åtgärden. 1 promemorian diskuterasom de kvalifikationskrav som enligt 11 kap. 5 § FB gäller för förmyndare börändras. Enligt promemorian innebär givetvis kra-vet på att förmyndare skallvara lämplig att han skall ha de kvalifikationer som fordras för att sköta detförmynderskap som har anförtrotts honom. Kraven måste ställas olika beroende påom förmynderskapet avser en vuxen person eller ett barn, om uppgiften kommeratt avse den personliga omvårdnaden om myndlingen eller skötseln av hansekonomiska angelägenheter, om den ekonomiska förvaltningen är omfattande osv.Förhållandena kan således skifta väsentligt och det torde enligt promemorianinte vara möjligt att mera utförligt än som redan har skett i lagtextenformulera de krav som bör ställas. Närdet gäller bestämmelsen om att till förmyndare helst skall utses någon som stården omyndige nära framhålls det i promemorian att domstolarna skulle få bättremöjligheter att till förmyndare utse någon som kan antas hysa intresse för denomyndige, om de inte behövde ta hänsyn till den angivna bestämmelsen, Ipromemorian föreslås därför att bestämmelsen slopas. Enomständighet som enligt promemorian bör beaktas vid förordnande av förmyndareär att inte alltför många förmynderskap samlas hos en och samma person.Givetvis kan man inte ställa upp någon bestämd gräns för hur mångaförmynderskap en viss person skall kunna ha hand om. Det bör emellertid åliggadomstolarna att noga förvissa sig om att den som utses till förmyndare harerforderlig tid att ägna sig åt sitt uppdrag. Ipromemorian diskuteras vidare om man bör behålla den nuvarande medborgerligaskyldigheten att åta sig uppdrag som förmyndare (11 kap, 8 § FB), Det kanenligt promemorian ifrågasättas om det är förenligt med den omyndiges bästa atttill förmyndare för honom utse någon som inte är villig att åta sig uppdrageteller att såsom förmyndare behålla en person som önskar bli befriad frånuppgiften. Det torde i nuvarande läge knappast heller förekomma att någon motsin vilja förordnas till förmyndare eller tvingas behålla ett sådant uppdrag.När det gäller tillgången på förmyndare torde därför ett upphävande avbestämmelsen inte ha någon betydelse, I promemorian föreslås därför attbestämmelsen i 11 kap, 8 § slopas. Detta gäller även såvitt bestämmelsernaavser legal förmyndare, Ipromemorian framhålls att det inte sällan föreligger svårigheter att få tag ivilliga och lämpliga förmyndare för omyndiga som lever i små ekonomiska omständigheter eller som fordrar ett stort måttav personlig omvårdnad. Den omyndiges medel förslår i dessa fall inte till ettförmyndararvode som ger förmyndaren skälig ersättning för det arbete som hanlägger ner på förmynderskapet. Arbetet med den personliga omvårdnaden ärdessutom med nuvarande arvodesregler inte ersätt-ningsgillt. Skötseln av dessaförmynderskap kan också vara så tidskrävande att det är svårt för enförmyndare att sköta uppdraget vid sidan om sitt vanliga arbete. För attavhjälpa de svårigheter som sålunda föreligger i detta avseende föreslås ipromemorian, förutom ändrade arvodesregler som skall beröras närmare längrefram, att domstolen i ärende om förordnande av förmyndare skall beredavederbörande kommun tillfälle att lämna förslag på person lämplig föruppdraget. Med en sådan ordning åstadkommer man dessutom enligt promemorian attkommunerna får inflytande över valet av förmyndare. Att kommunerna får ettsådant inflytande är naturligt med hänsyn till att den särskilt förordnadeförmyndaren i övervägande antalet fall kan sägas fullgöra en uppgift isin omvårdnad om den omyndiges person. Frågan i vilken ordning kommunerna skall lämna förslag påförmyndare bör enligt promemorian inte närmare regleras i lag utan avgöras avkommunerna själva. En lämplig utväg synes vara att kommunen lägger uppgiften påöverförmyndaren. Det framhålls att om sökanden i för-mynderskapsärendetföreslagit någon som förmyndare, kommunen självfallet bör ta ställning tilldennes lämplighet. Kommunen bör också beakta det tidigare berörda önskemåletatt inte alltför många förmyndar-uppdrag samlas på en och samma person, 1 promemorian understryks att rätten inte bör vara bundenav kommunens förslag utan har att utse den som rätten finner vara lämpligastmed hänsyn till förhållandena i det särskilda fallet. Inte sällan förordnas särskild förmyndare för barn på dengrunden att barnets far eller mor själv är underårig. Enligt promemorian är detangeläget att ett sådant förordnande upphör så snart föräldern uppnått myndigålder. Med tanke på dessa fall föreslås en särskild regel i 11 kap, 4 §FB, 4.3 Inskrivning av förmynderskap och godmanskap 1 promemorian betonas det angelägna i att tillsynsorganeninriktar sin kontroll på sådana förmynderskap där en kontroll är särskiltpåkallad med hänsyn till den omyndiges egendomsförhållanden. Att ettförmynderskap underkastas särskild kontroll bör liksom f.n. komma till uttryckgenom att förmynderskapet skrivs in hos förmynderskapsdomstolen. Vissaändringar bör emellertid göras i reglerna om inskrivning. Vad gäller förmynderskap för underårig med legalförmyndare bör inskrivningframför allt ske om den underårige förvärvar egendom av viss omfattning, underförutsättning att egendomen skall stå under förmyndarens förvaltning och inteutgör lån. Enligt promemorian är det önskvärt med en beloppsgräns som följerförändringarna i penningvärdet och som därför t,ex, anknyter till basbeloppetenligt lagen om allmän försäkring. Lämpligen bör gränsen sättas till ett beloppmotsvarande två gånger basbeloppet. Inskrivning avförmynderskap för underårig bör enligt promemorian i princip också ske, omvärdet av den egendom som den underårige förvärvar inte ensamt utan endasttillsammans med värdet av egendom som han har förvärvat uppgår tillden fastställda beloppsgränsen. Den underåriges egendomsförhållanden kan även iövrigt vara sådana att förmynderskapet för honom bör stå under kontroll, trotsatt värdet av hans tillgångar inte når upp till beloppsgränsen. Inskrivning kanockså vara befogad i fall då förmynderskapsdomstolen har vidtagit någon åtgärdbeträffande förmynderskapet. Domstolen bör därför ha möjlighet att, vid sidanav de fall då den underårige erhåller egendom till tidigare nämnt värde,förordna om inskrivning när särskilda skäl föreligger. Liksom f ,n, börinskrivning enligt promemorian alltid ske när det gäller förmynderskap förunderåriga med särskilt förordnad förmyndare. Även förmynderskap föromyndigförklarade och godmanskap bör alltid skrivas in. När det gällerförmynderskap med legal förmyndare bör det enligt promemorian öppnas möjlighetatt förordna om att inskrivning skall upphöra, om förhållandena ändras så attdet inte längre finns grund för sådan åtgärd. Frågan huruvida inskrivning skallupphöra bör kunna tas upp av domstolen såväl efter ansökan av förmyndaren elleröverförmyndaren som ex officio. 4.4.Allmänt om förmyndares och god mans plikter I promemorian betonas attdet får anses minst lika viktigt att förmyndaren sörjer för den omyndigesperson som att han sköter den ekonomiska förvaltningen av den omyndigesegendom. Detta förhållande bör enligt promemorian komma till klart uttryck ilagtexten. Det föreslås därför att bestämmelserna om förmyndarens skyldigheternär det gäller vården om myndlingens person flyttas från sin nuvarande plats i13 kap, 3 § till 1 § samma kapitel. När det gäller god manunderstryks i promemorian att även om orsaken till godmansförordnandet i förstahand har varit att den enskilde har behövt hjälp i rättsliga eller ekonomiskaangelägenheter, så bör den gode mannen alltid vara skyldig att dessutom sörjaför den enskildes person i den mån det är erforderligt. få garantier för att förmyndare och gode män verkligen till- godoserden enskildes behov av personlig omvårdnad torde det enligt promemorian varanödvändigt att ge dem uttrycklig rätt till ersättning för det arbete som delägger ned i detta avseende. För promemorians förslag härom kommer attredogöras i ett senare avsnitt. FB innehåller f.n, intenågra bestämmelser om egendom under särskild förvaltning, dvs, egendom somtillförts omyndiga genom testamente eller gåva med villkor att egendomen skallstå under förvaltning av annan än förmyndaren, I promemorian föreslås att vissabestämmelser i ämnet förs in i 13 kap, 1 §, Förslaget innebär att, om det somvillkor vid omyndigs förvärv genom testamente eller gåva har föreskrivits attegendomen skall stå under särskild förvaltning av annan än förmyndaren, utanmedbestämmanderätt för denne, och det har angetts vem som skall utövaförvaltningen, så gäller inte lagens bestämmelser om förmyndares förvaltning.Enligt förslaget skall dock den särskilde förvaltaren till förmyndarenlämna redovisning över den förvaltade egendomen. Sådan redovisning skalllämnas, även om testator resp, givare skulle ha föreskrivit motsatsen. Enligtpromemorian bör självfallet såväl fysisk som juridisk person kunna komma ifråga som särskild förvaltare, Förmånstagareförordnandeangående försäkringsbelopp bör enligt promemorian likställas med förvärv genomgåva eller testamente, när det gäller förutsättningarna för särskildförvaltning. 4.6Vård av omyndigs rätt i oskiftat bo Ipromemorian uttalas att det uppenbarligen är angeläget att överförmyndaren fårdel av alla bouppteckningar som rör dödsbon där det finns omyndig delägareeller delägare för vilken god man bör förordnas. För att skapa garantier föratt överförmyndaren verkligen får del av bouppteckningar i de här berördafallen bör det enligt promemorian åläggas rätten att sända avskrift avbouppteckningen till överförmyndaren. För enkelhetens skull bör sådantöversändande ske i alla fall då det finns omyndig delägare e,d,, såledesoberoende av om det finns behållning i boet eller om det i boet ingår fastegendom eller rörelse. Med en sådan lösning finns det inte anledning attbehålla den nuvarande skyldigheten för förmyndaren att ge in bouppteckning tillöverförmyndaren. Bestämmelserna härom bör därför upphävas. Detbör enligt promemorian ankomma på dödsboet att till rätten ge in bouppteckningi så många exemplar som behövs för att rätten skall kunna fullgöra sinskyldighet att sända avskrift till överförmyndaren. Det föreslås att en regelom detta tas in i 20 kap, 8 § . I promemorian diskuteras huvuvida det bör införas enskyldighet för överförmyndaren att göra anmälan till inskrivningsmyndigheten ifall då avtal har träffats om sammanlevnad i oskiftat bo och avtalet omfattarfastighet. Tanken på en sådan anmälningsskyldighet avvisas emellertid. 4.7 Förmyndarens förvaltning av den omyndiges egendom 4.7.1 Placering av omyndigs tillgångar Enligt promemorian måste riktmärket för förmyndarensförvaltning av den omyndiges tillgångar liksom vara att bevaraegendomens värde och se till att skälig avkastning erhålls. Det betonas dockatt en sådan målsättning inte får lägga hinder i vägen för att den omyndigesmedel används till hans nytta. Även omalltså förmyndaren i första hand måste se till att den omyndige fårtillräckliga medel för sitt underhåll o,d,, kan det i många fall finnasöverskjutande medel att placera.