prop · FX03151 · 1974-12-31 00:00:00 — Avtalet bör då upphöra att gälla vidutgången av den hyrestid som har förlängts eller, om beslut ihyressättningsfrågan meddelas därefter, vid utgången av månaden näst efter dendå anmälan gjordes. Både hyresvärden och hyresgästen bör emellertid kunna utverkaanstånd med avflyttningen, hyresgästen för att ordna sin bostadsfråga på annatsätt och hyresvärden för att skaffa annan hyresgäst. Kommitténs överväganden i denna del har mynnat ut islutsatsen att förlängningstvister och tvister om annat hyresvillkor än hyranbör behandlas på samma sätt i fullföljdshänseende som kommittén föreslagitbeträffande bruksvärdetvisterna. Den allvariigaste invändningen mot en ordning,enligt vilken förlängnings- och hyressättningsfrågorna behandlas olika ifullföljdshänseende, är enligt kommittén att proceduren efter hyresnämndensprövning blir allttör invecklad och tungrodd. Dessutom måsle för parternauppdelningen av tvistefrågorna, som obestridligen har ett nära samband medvarandra, ofta te sig främmande och delvis förvirrande. Därtill kommer,framhåller kommittén, att regleringen med nödvändighet måste bli tämligendetaljerad och vidlyftig, något som ingalunda talar till förmån föralternativet. De invändningar, framför alltav principiell natur, som kan riktas mot en ordning som innebär atl ävenförlängningstvistema skall överprövas av bostadsdomstolen anser kommittén vägalätt i jämförelse med de nackdelar som är förenade med ett differentieratsystem för fullföljd av talan mot hyresnämnds beslut. Kommittén har därefter övervägt frågan omförlängningstvisterna bör få föras vidare från bostadsdomstolen till allmänöverrätt, hovrätt eller högsta domstolen. Kommittén vill emellertid inteförorda att så får ske. Det innebär visserligen att antalet prövningsinstanserför förlängningsmålen skärs ner från nuvarande tre till två, men det bedömerkommittén närmast vara en både från den synpunkten att nedskärningenmed en instans kan förväntas leda tUl avsevärda tidsvinster i många fall ochfrån kostnadssynpunkter. Enligt kommitténs uppfattning behöver det förordadetvåinstanssystemet inte föranleda några betänkligheter frånrättssäkerhetssynpunkt. Övervägande antalet förlängningsärenden torde nämligenvara av förhållandevis enkel beskaffenhet. Värdet av att den särskildaöverinstansens avgöranden i sådana ärenden kan överprövas förefaller kommitténdärför vara diskutabelt, i all synnerhet som bostadsdomstolen föreslås få ensammansättning som gör den särskilt kompetent att göra de erforderligabedömningarna. avgöranden i tvister om överlåtelse avhyresrätt enligt 34 eller 36 § hyreslagen (överlåtelse till samboende resp.överlåtelse av hyresrätt tUl lokal) föreslås i enhetlighetens intresse fåfullföljas tUl bostadsdomstolen. Vad sedan gäUer bostadssanerings- ochtvångsförvaltningsärenden konstaterar kommittén att de båda ärendekategoriernahar det gemensamt att prövningen mestadels inrymmer ett betydande mått avskälighetsöverväganden, som i sin tur föratsätter hyrespolitisk överblick och erfarenhetav och insikt i frågor rörande förvaltning av hyresfastighet ochbostadshyresgästers förhållanden. Det ter sig därför mindre tUlfredsstäUandeatt den nuvarande överprövningen sker utan medverkan av företrädare förpartsorganisationema. Bostadsdomstolen får enligt kommitténs mening ansesbättre skickad än allmän domstol att handha uppgiften att överpröva hyresnämndsavgörande av frågor enligt BSL och TvL. I bostadsdomstolen finns eiUigtförslaget nämligen inte bara det önskvärda inslaget av intresserepresentanterutan också juristdomare som specialiserat sig på hyresrättsliga frågor.Kommittén framhåller att ordningen med fullföljd från hyresnämnd tUl densärskilda överinstansen också säkerställer en enhetiig praxisbildning minstlika väl som nuvarande fullföljdsordning enligt BSL och TvL. På grund av vadsom har anförts förordar kommittén att talan mot beslut som hyresnämnd meddelari fråga enligt BSL eller TvL får fullföljas hos bostadsdomstolen. Enligt kommitténs förslag skall bostadsdomstolenvara slutinstans i bostadssanerings- och tvångsförvaltningsärende. prövningsinstanserskärs ner i förhållande till vad som gäller . Enligt kommitténs uppfattningsätts dock inte rättssäkerheten i fara bara därför att antaletprövningsinstanser nedbringas. Kommittén framhåller som sin principiellainställning att antalet prövningsinstanser är av mindre betydelse urrättssäkerhetssynpunkt än frågorna om prövningsorganens sammansättning ochförfarandet vid dem. De förslag i sist angivna hänseenden som kommittén läggerfram anser kommittén väl tillgodose de rättssäkerhetskrav som kan och böruppställas. Kommittén hyser således för egen del inte några betänkligheter motatt för bostadssanerings- och tvångsförvaltningsärendena införa etttvåinstanssystem. Tvärtom anser kommittén minskningen av antaletprövningsinstanser vara tUl fördel inte minst från processekonomisk synpunkt.När det gäller tvångsförvaltningsmålen framhåller kommittén dämtöver att enminskning av antalet prövningsinstanser torde medföra en effektivisering avtvångsförvaltningslagstiftningen genom att tvångsförvaltningen kan påbörjas ifull utsträckning i ett tidigare skede än f. n. Kommittén anser inte att det finns skäl att ifullföljdshänseende behandla bostadsrättstvisterna på armat sätt än andratvister som ankommer på hyresnämnds prövning. Med hänsyn tUl attbostadsdomsiolen vid handläggning av bostadsrättstvister enligt förslaget skallbestå av bl. a. personer med erfarenhet av och insikt i förvaltning av bostadsrättsfastighetoch av personer som är väl förtrogna med bostadsrättshavares förhållanden ärden fullföljdsordning som sålunda förordas snarare att föredra framför dennuvarande. Därtill kommer enligt kommittén fördelar i form av kortaresammanlagd handläggningstid för vissa ärendekategorier och den möjlighet tillenhetlig rättstillämpning som den nya fullföljdsordningen erbjuder. Även tvistsom rör vägrat medlemskap i bostadsrättsförening och fråga om godkännande avstämmobeslut enligt 60 § första stycket 1 bostadsrättslagen bör överprövas avbostadsdomstolen. Inte minst intresset av att fullföljdsreglerna blir såenhetiiga som möjligt talar för detta. Kommittén konstaterar härefter att hyresnämndsavgöranden i ärenden enligt hyresregleringslagen och bristortiagen med ettundantag överprövas av prövningsorgan vid sidan av det allmänna domstolsväsendet,nämligen , och att det för nämnda ärendekategorier redan gällerett tvåinstanssystem. Att föra dessa ärendekategorier tUl bostadsdomstolenskulle således inte innebära någon principiell nyhet. På grand härav och dåbostadsdomstolen är avsedd att få en sammansättning som i sina huvuddragerinrar om den som har f. n., föreslår kommittén att även dehär aktuella ärendetyperna förs dit. Kommittén framhåller att dess förslag i vad avserinstansordningen i hyresregleringsärenden självfallet gäller underförutsättning att hyresregleringen inte avvecklas före eller med atthyresprocessrefor-men genomförs. Sker sådan avveckling, saknar förslaget i vaddet avser hyresregleringsärendenai viss mån aktualitet. Frågan blir då, anför kommittén, närmast hur man börförfara med sådana ärenden som för avvecklingen är anhängiga hoshyresnämnd eller hyresrådet. Vadslutligen angår överprövningen av processuella beslut som hyresnämnd meddelaruttalar kommittén att de frågor som avgörs genom sådana beslut är frågor somallmän domstol är väl förtrogen med genom sin verksamhet på andra områden änhyresrättens. Som exempel anförs beslut om ersättning av allmänna medel tillden som har inställt sig inför höras (23 § andra stycket 3nämndlagen, jfr 19 § andra stycket samma lag och 16 § instraktionen förarrendenämnderna och hyresnämnderna) och beslut om utdömande av vite förförfallslös utevaro från sammanträde (23 § andra stycket 4 nämndlagen, jfr 9 §första stycket, 10 § och 2425 §§ samma lag). Inom kommittén har därfördiskuterats lämpligheten av att beträffande de processuella besluten ha enordning med besvär till fastighetsdomstol. Kommittén har emellertid kommit tillslutsatsen att också överprövningen av hyresnämnds processuella beslut börförläggas till bostadsdomstolen. Eftersom dess föreslagna sammansättningsäkerställer en kvalificerad överprövning också av rent rättsliga frågor, kandet knappast inge några betänkligheter att bostadsdomstolen får pröva också dejäniförelsevis okomplicerade processuella frågor som det här gäller. I dennadel innebär förslaget inte heller någon nedskärning av antaletprövningsinstanser såvitt gäller frågor som avses i 23 § andra stycket 13nämndlagen. Annorlunda förhåller det sig med beslut enligt punkt 4 i sammalagrum, t. ex. beslut varigenom processuellt vite har dömts ut av nämnd. Talanmot sådant beslut av fastighetsdomstol får fullföljas enligt de allmännafuUföljdsreg-lerna i RB. Den omständigheten att hyresnämnd getts behörighet atti vissa ärendekategorier häkta tredskande vittne (jfr 13 § nämndlagen) ingerenligt kommittén inte några betänkligheter mot att låta talan mot hyresnämndsbeslut fullföljas hos bostadsdomstolen. Kommittén utgår från att hyresnämnd iendast sällsynta undantagsfall kommer att utnyttja möjligheten att häktavittne. För dessa fall är det inte påkallat med en specialreglering. Med ibilden har naturligtvis varit också strävan att få till stånd så enhetligafullföljdsbestämmelser som möjligt. Avslutningsvis har kommittén tagit upp ett parfrågor som inte rör fullföljds- och instansordningen i ärenden somprövas av hyresnämnd. Enfråga gäller formerna för överprövningen av arrendenämnds avgöranden.Kommittén erinrar om att de statliga arrendenämnderna inrättades efter mönsterav hyresnämndema och att förfarandet i arrendetvister anordnades i huvudsakligöverensstämmelse med förfarandet i hyrestvister. Kommittén uttalar att detsynes ligga nära till hands att gestalta överprövningen av arrendenämnds avgöranden på i stort sett Prop, 1974:151 46 sammasätt som kommittén föreslår på hyressidan. Med hänsyn tUl att kommittén ålagtsatt bedriva sitt arbete skyndsamt har kommittén emellertid inte ansett sigböra utverka erforderliga tilläggsdirektiv för att företa en översyn av fråganom överprövning av arrendenämnds avgöranden. En annan fråga som kommittén har ägnatuppmärksamhet rör formerna för prövning av hyrestvister som inte skall avgörasav hyresnämnd. Sådana tvister skall, om de inte rör kollektivavtal, prövas iförsta instans av fastighetsdomstol. I fråga om vissa slag av sådana tvister,t. ex. tvist om jämkning av hyresvUlkor enligt 64 §, ersättning till lokalhyresgästenligt 57 §, bestämmande av hyra enligt 19 a §, allt hyreslagen, och tvist omförverkande av hyresrätten i vissa fall när förverkan-deanledningen är annan ändröjsmål med hyran, skulle det enligt kommitténs mening kunna övervägas attlåta dem prövas i första instans av hyresnämnd. Kommittén har emellertid fimnitövervägande skäl tala för att behålla den nuvarande ordnmgen oförändrad. bör således prövningen av de allmänna hyrestvisterna ligga kvar hosfastighetsdomstolarna och inte föras över tUl tingsrätterna i vanlig sammansättning.Detta gäller även om liknande fullföljds- och instansordning som föreslås ifråga om hyrestvisterna skulle införas på arrendesidan. I detta sammanhang'skaU slutiigen nämnas attbostadsdomstolen enligt kommittén bör förläggas till . Kommitténs förslag har, sett som helhet, fått ettövervägande positivt mottagande under remissbehandlingen. Sålunda tillstyrksförslaget i sina huvuddrag av bl. a. , , statenshyresråd, majoriteten i , hyresnämnderna för , för län och för , , , , HSB och Näringslivets byggnadsdelegation. Företrädesvis från domstolshåll har invändningarframförts mot förslaget att inrätta en särskild överinstans utanför detallmänna domstolsväsendet för överprövning av hyresnämnds avgöranden. I dennadel avstyrks förslaget av en minoritet i , , och Malmötingsrätter, en hyresnämndsordförande vid kansliet för hyresnämnden förMalmöhus län, samt domareförbundet. En remissinstans, ,anser att frågan bör utredas ytterligare, varvid utredningsarbetet bör inriktaspå att försöka finna en lösning inom det allmänna domstolsväsendets ram. Enligt minoriteten inom är det en princip försvenskt rättsväsendes del att alla mål handläggs av allmän domstol, om intemålens särskilda natur gör det nödvändigt att de förs tUl specialdomstol.Starka skältalar för principen, bl. a. intresset av ett enhetiigt domstolsväsende ochintresset av att de allmänna domstolarna inte kopplas bort från väsentiigaspecialområden med minskad utblick som följd. Minoriteten erinrar om attprincipen har kommit tUl uttryck när fastighets- ochvattendomstolsmålen hänförts tUl vissa allmänna underrätter. Enligt minoritetenfinns inte tUlräckliga skäl att avvika från huvudprincipen, när det gäller demålkategorier som enligt förslaget skall föras till bostadsdomstolen,önskemålet att parterna på hyresmarknaden skall med sin sakkunskap varaföreträdda kan tillgodoses inom ramen för det allmänna domstolsväsendet genomatt nämndemännen i fastighetsdomstolen ersätts med företrädare för de berördaorganisationerna. Syftet att få till stånd en enhetiig rättstUlämpning kanuppnås genom att målen får föras vidare från fastighetsdomstol till hovrätt ochdär koncentreras till en sådan domstol. Även hovrätten skulle i så fall vidbehov tillföras experter från hyresmarknaden. En annan utväg som minoriteteninom pekar på är att hyresnämnderna integreras i fastighetsdomstolarna ochatt målen i vanlig ordning får föras vidare tUl hovrätt och högsta domstolen.Slutligen framhåller minoriteten att det är angeläget att en samlad översyn nusker av kompetens- och fullföljdsreglerna på fastighetsdomstolssidan för attfå en större enhetiighet till stånd. I avbidan på resultatet av en sådanöversyn bör frågan om inrättande av bostadsdomstolen anstå. Stockholmstingsrätt anlägger liknande synpunkter. Tingsrätten påpekar dessutom attflertalet av de målkategorier som det här gäUer har handlagts av allmän domstolsedan lång tid tillbaka. Den föreslagna ordningen bör inte genomföras, om intenuvarande ordning visat sig behäftad med brister som inte kan avhjälpas genommindre ingripande åtgärder. Tingsrätten uttalar vidare att, om en avhovrätterna görs tUl slutinstans för de mål och ärenden som börjar ihyresnämnd, man kan tänka sig en ordning med prövningstillstånd när det gäUerfullföljd av talan mot fastighetsdomstols avgöranden. Behovet av vägledande avgöranden talar enligtGöteborgs tingsrätt starkt för att en särskild slutinstans får avgöra samtiigafullföljda bruksvärdemål. Tingsrätten vill emellertid sätta i fråga om ensärskUd specialdomstol bör inrättas och förordar i stället att överprövningenförläggs tUl en hovrätt, förslagsvis , med den sammansättning somkommittén föreslagit för bostadsdomstolen. Inte heller enligt tingsrättbör hinder möta mot att tUlföra allmän överrält sådan sakkunskap som finnsrepresenterad hos hyresmarknadens intresseorganisationer. Även denna tingsrättanser att den aktuella överprövningen bör kunna förläggas till en avhovrätterna, lämpligen . Enligt bör rättstvister kunnaprövas i tre instanser, om inte särskilda skäl talar mot det. Samfundetförordar därför att talan mot hyresnämnds beslut får fullföljas hos hovrätt ochhögsta domstolen. Denönskvärda snabbheten i avgörandena i vissa fall kan tillgodoses genom attmålen behandlas som förtursmål. Samfundet framhåller att de allmännadomstolarna har ansetts lämpade att pröva exproprialionsmäl och andra mål därtekniska och ekonomiska överväganden ofta spelar en avgörande roll. Det kaninte anses att bruksvärdemål m. fl. hyresmål på ett så avgörande sätt skiljersig från nämnda målkategorier att de inte skulle kunna prövas vid allmändomstol. Slutiigen anför samfundet att starka skäl talar för ett sammanhålletdomstolsväsende och att särskild sammansättning for domstolarna i vissa mål äratt föredra frainför inrättande av frislående specialdomstolar. Ävenbland de remissinstanser som är kritiska eller ställer sig tveksamma tillförslaget att inrätta en specialdomstol över hyresnämnderna anses allmänt attden nuvarande instansordningen i bruksvärdemålen är mindre bra. ex. att den nuvarande ordningen, som innebär att de 24hyresnämndernas avgöranden av braksvärde- och andra vUlkorsfrågor slutligtöverprövas av lika många fastighetsdomstolar, är klart olämplig. Omen särskUd instans inom eller utom det allmänna domstolsväsendet inrättasför överprövning av hyresnämnds beslut i bruksvärdemål, godtarremissinstanserna i allmänhet kommitténs förslag i vad gäller överinstansenskompetensområde i övrigt. En fråga som emellertid har tUldragit siguppmärksamhet under remissbehandlingen gäller fullföljds- och instansordningeni besittningsskyddslvister, om förslaget att braksvärdemålen skall överprövasav en särskUd prövningsinstans över hyresnärnnderna genomförs. Det övervägandeantalet remissinstanser ansluter sig emellertid till kommitténs bedömningar idenna fråga. anför sålunda att kommitténs skäl föratt föra över besittningsskyddsmålen till bostadsdomstolen är så övertygandeatt någon annan ordning än som har föreslagits inte bör komma i fråga. Att låtahyressättningsärendena gå till den nya bostadsdomstolen och förlängningsmålentill allmän domstol skulle särskilt i de inte ovanliga fall där tvisten avserbåda frågorna för många framstå som både komplicerat och omotiverat.Fastighetsägareförbundet framhåller att det visserligen finns goda skäl förståndpunkten att besittningsskyddstvisterna slutligt bör prövas av allmändomstol men att kommitténs förslag i denna del bör godtas på grund av dekomplikationer av skilda slag som skulle kunna uppstå, om målen ifullföljdshänseende behandlas olika. Det torde vara ett allmänt önskemål atthyreslagstiftningen inte blir mera invecklad och svåröverskådlig än vad denredan är. a. , majoriteten i ochmajoriteten i betonar det sakliga samband som råder mellanförlängnings-och vUlkorsfrågorna och anser att detta inte lämpligen bör brytas.Majoriteten i framhåller dessutom angelägenheten av attfullföljdsbestämmelserna blir så enkla som möjligt. intebara för de berörda myndigheterna utan framför allt för parterna. Uppenbarligenskulle det inntebära processuella och processekonomiska nackdelar, omhyressättnings- och förlängningsfrågorna skulle vara aktuella vidolika myndigheier. Förslaget att också överprövningen av hyresnämndsbeslut i besittningsskyddstvister skall förläggas tUl den särskildaöverinstansen för överprövning av braksvärdemål kritiseras av en minoritet inomDON, , en ledamot i och en i Malmötingsrätt, Umebygdens tingsrätt samt domareförbundet. Nämnda remissinstanserförordar att besittningsskyddstvisterna också i fortsättningen får föras vidarefrån hyresnämnd tUl fastighetsdomstol, även om braksvärdetvistema och andravillkorstvister skall överprövas av en särskild instans över hyresnämnderna,bostadsdomstolen eller annat prövningsorgan. För den redovisade ståndpunkten talar enligtminoriteten inom följande. Förlängningsmålen får anses ligga så näraallmänna tvistemål att de naturligt hör hemma hos allmän domstol(fastighetsdomstol). Det kan inte heller vara lämpligt att dessa mål, i vUkamuntlig förhandling ofta torde bli erforderlig i andra instans, hänförs till enför hela riket gemensam domstol i med de ölägenheter som detlainnebär när målen kommer från en förhållandevis avlägsen ort. Det synes inteheller från rättssäkerhetssynpunkt tUlfredsställande alt talerätten ibesittnings-skyddstvistema skall begränsas tUl två instanser. Om etttvåinstanssystem tillämpas över lag beträffande dessa tvister, kan befaras attbevisupptagning i stor utsträckning måste ske i hyresnämnd. Detta torde i sintur medföra att det nuvarande snabba och biUiga förfarandet i nämndemaäventyras. De olägenheter som kommittén anför mot att hyressättningstvisternapå ena och förlängningstvisterna på den andra sidan skuUe behandlas olika ifullföljdshänseende kan enligt minoriteten i inte anses ha den tyngd att deutgör tUlräckligt motiv att föra förlängningsmålen tUl bostadsdomstolen. Liknande synpunkter anläggs av tingsrättoch domareförbundet. Tingsrätten understryker att förlängningsmålen enligttingsrättens erfarenhet mera säUan lämpar sig för enbart skriftlighandläggning. Tingsrätten framhåller vidare att ett genomförande av förslagetskulle innebära en olycklig splittring av tillämpningen av hyreslagstiftningenpå skUda domstolssystem, något som kan medföra risk för bristande enhetlighetoch följdriktighet i rättstillämpningen på området. Som ett ytterligare skälatt förlägga överprövningen av hyresnämnds avgöranden i besittningsskyddsmåltill fastighetsdomstol framför domareförbundet att man måste räkna med attöverinstansen i aUmänhet måste hålla syn i åtskUliga besittningsskyddsmål.Enligt förbundet är det otänkbart att en i placerad domstol skallkurma företa syn i den utsträckning som kommer att behövas. Detta förhållandehar inte beaktats tillräckligt 1 saml Nr 151 Enligt förbundet kan det övervägas att tillåta prejudikatdispenstUl högsta domstolen, om förlängningsmålen behålls inom det allmännadomstolsväsendet. Under den fömtsättningen bör enligt förbundetintresserepresentanter kunna medverka i överrättsprocessen och målenanhängiggöras vid fastighetsdomstol efter besvär mot hyresnämndsbeslut.Tingsrätten och domareförbundet anför vidare att åtskilliga av dekomplikationer som kommittén har redovisat vid ett differentieratfullföljdssystem skulle elimineras genom att man tUlämpar olika procedurerberoende på om hyrespart vUl att hyresförhållandet skall upphöra eller om hanendast vill ha en viUkorsändring till stånd. uttalar att detinte bara är obehövligt att behålla sambandet mellan villkorsfrågor ochavflyttningsfrågor utan att en brytning t. o. m. är förenad med betydandefördelar. Enligt tingsrätten och domareförbundet behöver det inte helleruppstå några svårigheter att hänföra hyresvillkoren till olika villkorsgrupperoch därmed tUl olika fullföljdsordning. betonar attlagstiftaren måste underkasta sig arbetet med att kartlägga de olikavUlkorstyperna och utforma behövliga regler, om huvudfrågan skall kunna lösastillfredsställande. Görs en åtskUlnad i fullföljdshänseende, behövs enligtdomareförbundets mening bestämmelser som ger hyresgästen rätt att frånträdaavtalet inom rimlig tid oberoende av avtalets uppsägningsbestämmelser, omhyresgästen inte kan åtnöjas med utgången i hyressättningstvisten. Tingsrättenanser att den berörda frågan bör kunna lösas enklare än vad kommittén har angett. Umebygdens tingsrätt anför bl. a. att det synesställt utom allt tvivel att den nuvarande ordningen för fullföljd av talan ibesittningsskydds-målen är att föredra framför ett system med endast en, förhela riket gemensam fullföljdsinstans med ett i första hand skriftligtförfarande. Tingsrätten instämmer i kommitténs uttalande att, om en åtskillnadgörs i fullföljdshänseende mellan förlängnings- och braksvärdemålen och därmedmellan olika slags villkorsfrågor, det behövs regler till skydd för klagandensrätt att fullfölja talan, om han inom rätt tid har kommit in medfullföljdsinlaga fastän den på grand av oriktig eller oklar fullföljdshänvisninggetts in till fel instans. De remissinstanser som förordar attförlängningsmålen skall överprövas av allmän domstol uttalar allmänt att, omså blir fallet, även talan mot hyresnämnds beslut i överlåtelse ochsublokationsfallen bör fullföljas hos domstol. En minoritet inom samt och Göteborgstingsrätter och domareförbundet anser dock inte att andra mål och ärendenenligt bostadsrättslagen än hyressättningslvister enligt 7 § nämnda lag böröverprövas av den särskilda överinstansen. Frågor om medlemskap i bostadsrättsföreningoch om godkännande av stämmobeslut enligt 60 § första stycket 1 bostadsrättslagenbör överprövas av allmän domstol en- a. att förhållandena idessa mål inte kan anses vara så speciella att medverkan av intresserepresentanterkan sägas vara av värde. Enligt HSB bör däremot även fråga om medlemskap isådan ekonomisk förening där andel i föreningen är förenad med hyresrättavgöras slutligt av bostadsdomstolen.