prop · FX0331 · 1974-12-31 00:00:00 — Sålunda undantas från lagen sådanarbetstagare om han har deltagit i undervisningi svenska språket med samhällsorientering och för deltagandet av arbetsgivarenhar fått ersättning som gmndar sig på avtal mellan arbetsgivaren och berördarbetstagarorganisation (punkt 3 a övergångsbestämmelserna). Vidare skall annansådan arbetstagares rätt till ledighet och lön omfatta 160 eUer 240 timmarberoende på hans kunskaper i svenska språket. För arbetstagare, som haråtnjutit undervisning som har sagts under 80 men inte , omfattarrätten endast . Behovet av undervisning skall, i övrigt prövas i denordning Konungen bestämmer (punkt 3 b övergångsbestämmelsema). Bestämmelsernai övrigt i lagen innebär i huvudsak följande. Arbetstagaren har, med deundantag som fömt har nämnts, rätt tUl ledighet under ordinariearbetstid för att delta i sådan undervisning i svenska språket med samhällsorientering,för vilken statsbidrag utgår (2 § första stycket). För deltidsanställd gälleren jämkningsregel. Genom kollektivavtal mellan arbetsgivaren eller förening avarbetsgivare och fackförening eller annan liknande förening av arbetstagare fårrätten till ledighet enligl 2 § första stycket begränsas (2 § andra stycket).Finns inle fackförening eller annan liknande förening får sådant avtal träffasmellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Tid under vilken arbetstagare harledigt för undervisning jämstäUs med arbetad lid (2 § tredje stycket). Arbetstagarenhar vidare rätt till lön för deltagande i undervisning. Prop.1974: 31 34 Genom sådant avtal som avses i 2 § andra stycket kanledigheten begränsas så att arbetstagaren helt eller delvis kommer att delta iundervisningen än arbetstid. Detta medför emellertid inte någoninskränkning i arbetstagarens rätt tUl lön för den tid han genomgår undervisningen.Denna rätt är helt oberoende av när undervisningen sker och får genomuttryckligt lagstadgande inle inskränkas genom avtal (5 §). Däremot fåröverenskommelse träffas i fråga om hur lönen skall beräknas och när den skallutbetalas. Arbetsgivaren skall så snart det kan ske upplysaarbetstagare om hans rättigheter enligl lagen och frånanställningens början bereda honom möjlighet till ledighet för att påbörjaundervisningen (4 § första stycket). Byter arbetstagaren anställning efterpåbörjad undervisning har den nye arbetsgivaren motsvarande skyldighet att gehonom ledighet och lön för den fortsatta undervisningen (4 § andra stycket).Var arbetstagaren anställd när lagen trädde i kraft räknades arbetsgivarensskyldigheter enligt 4 § från ikraftträdandet. Arbetsgivarens skyldigheter och arbetstagarens motsvaranderättigheter gäller dock . Har arbetsgivaren upplyst arbetstagarenom hans rättigheter enligt lagen saml berett honom ledighet för att delta iundervisning, upphör arbetsgivarens övriga skyldigheter enligl lagen omarbetstagaren inte har påbörjat undervisning från det hantillträdde sin första anställning här i landet (4 § Iredje stycket). Arbetsgivare, som är bunden av kollektivavtal enligl 2 §andra stycket eller 5 §, får tillämpa avtalet även på sådan utiändskarbetstagare som inte är medlem av den avtalsslutande organisationen påarbetstagarsidan (6 §). Förklaring, varigenom arbetstagare frånsäger sig sinrätt enligl lagen i annat avseende än i 2 § sägs, och uppsägning, som skerenbart av det skälet att arbetslagaren begär eUer utnyttjar sin rätt enhgtlagen, är ogiltig (6 a §). Om arbetsgivare inte fullgör sina skyldigheter enligtlagen kan han bli skadeståndsskyldig gentemot arbetstagaren. Vid bedömning avuppkommen skada kan omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelsebeaktas (7 §). Arbetstagaren måste dock underrätta arbetsgivaren om sinaanspråk efter det skadan inträffade saml anhängiggöra sin lalansenast efter skadans uppkomst (8 §). Mål om lagens tillämpning skall, med undantag förprövningen av arbetstagares undervisningsbehov, prövas av arbetsdomstolen, omanställningsavtalet regleras av kollektivavtal, och i annat fall av allmändomstol. Sådant mål kan också hänskjutas tiU avgörande av skiljemän (9§). För arbetstagare som har börjat sin första anstäUning häri landet före gäller, utöver vad fömt har nämnts, följandeavvikelser från lagen. Arbetsgivaren skall så snart ske kan och senast Prop.1974: 31 35 från anställningens början underrättaarbetstagaren om hans rätt enligt lagen samt före utgången av beredahonom möjlighet till ledighet för att påbörja undervisning. Var arbetslagarenanställd när lagen trädde i kraft skulle sådan underrättelse ha lämnats senastden (punkt 3 d första stycket övergångsbestämmelserna).Vidare får arbetsgivare eller förening av arbetsgivare och fackförening ellerannan liknande förening av arbetstagare träffa avtal om ledighetensförläggning. Finns inte fackförening eller annan liknande förening avarbetstagare får sådant avtal träffas mellan arbetsgivaren och arbetstagaren(punkt 3 d andra stycket övergångsbestämmelserna). Underlåter arbetstagarenutan synnerliga skäl att utnyttja sin rätt till ledighet för undervisning undertid varom sådant avtal enligl punkt 3 ti övergångsbestämmelserna har träffals,är arbetsgivaren inte vidare skyldig att ge arbetstagaren sådan ledighet. Har arbetstagare som är i fråga påbörjat men inleavslutat undervisningen under anställning hos tidigare arbetsgivare, har han iny anställning rätt till ledighet och lön enligt lagen för att fortsätta undervisningen(punkt 3 f övergångsbestämmelserna). Har arbetsgivaren fullgjort sinunderrättelseskyldighet och berett arbetstagaren möjlighet till ledighet föreutgången av upphör hans övriga skyldigheter enligt lagen gentemotarbetstagaren, om denne inte har påbörjat undervisningen senast den 30 juni1978. För samtliga arbetstagare som omfattas av lagen gällerdessutom att, om arbetsgivare den 1 januariden hargett arbetstagare ledighet eller lön i enlighet med lagen, det antal timmar somledigheten eller lönen har avsett får avräknas från vad som i detta avseendeåligger arbetsgivaren enligl lagen. Avräkning skall därvid aUtid ske från 240timmar även om arbetstagarens rätt till ledighet och lön enligt 3 bövergångsbestämmelserna omfattar endast , dock att arbetstagarensrätt till ledighet och lön efter avräkning inte får överstiga . Maj:l har med stöd av 9 § tredje stycket meddelatvissa lill-lämpningsföreskrifteri angående prövning och register för vissauppgifter som avses i lagen. Med stöd härav har SÖ utfärdat anvisningar. 3.2 Frågan om svenskundervisning för sjömän vid I samband med behandlingen i av prop. 1973: 43med förslag till lag om ändring i lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagandei svenskundervisning för invandrare väcktes två motioner vari hemställdes, attlagen även skulle omfatta utländska arbetstagare på svenska fartyg. godkända betänkande (InU 1973: 15, ' Kungörelse (1973: 631) om rätt till ledighet och lön viddeltagande i svenskundervisning för invandrare. Prop.1974: 31 36 rskr1973: 158) sade sig inrikesutskottel kunna instämma med motionärerna i attskäl talade för all även utländska sjömän, oaktat de inte genom bosättning hadeanknytning till vårt land, fick möjligheter att delta i svenskundervisning.Frågan var emellertid komplicerad och olika lösningar, bl. a. avtalsvägen, vartänkbara. Utskottet som erinrade om att frågan inte hade behandlats i invandrarutredningensbetänkande om invandrarnas utbUdningssituation (SOU 1971: 51) eller i någon av berördapropositioner (prop. 1972: 100 och prop. 1973: 43), sade sig inte hatillräckligt underlag för en slutiig bedömning av problemet. Utskottetframhöll att frågan också hade anknytning till utredningen om arbelstUlståndför utländska sjömän. Delta utredningsarbete väntades bli slutfört inom kort.Utskottet förutsatte all den av motionärerna aktualiserade frågan logs upp isamband med beredningen i Kungl. av det väntadeutredningsförslaget. Motionerna borde med hänsyn tUl del anförda inte föranledanågon åtgärd. Utredningenframhåller, att del från olika synpunkter hänsyn till arbetarskydds- ochsäkerhetsaspekter saml önskvärdheten av all underlätta den fortlöpandekollekliva samvaron ombord är angelägel att sjömännen bereds möjlighet tillförbättrade språkliga kommunikationer. Utiänning som mönstrar på svensktfartyg i svensk hamn skah i princip ha arbetstUlstånd. Är han dessutom bosatt ilandet kan han göra anspråk på förmåner enligt lagen. Utländsk sommönstrar på i utiändsk hamn behöver däremot inte ha arbetstiUstånd och omfattasdärför inte av lagen. uppfattning bör lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagandei svenskundervisning även omfatta de sjömän som har beviljats anstäUningstillståndenligt de bestämmelser som utredningen har föreslagit. Även om frågan, såsomhar framhållits i inrikesutskottets betänkande, är komplicerad och desslösande kan komma att fordra speciella åtgärder beträffande sjömän medanställning ombord på svenska fartyg i huvudsakligen utrikes sjöfart anserutredningen att förutsättningar finns att uppnå konstruktiva och försjöfartsnäringen och berörda arbetstagargrupper ändamålsenliga lösningar.Utredningen finner del därför vara angelägel, alt nuvarande lagstiftning omsvenskundervisning kompletteras så att den också kommer att omfatta degrupper av sjömän, för vUka lagen nu inte gäUer. Rederinäringensexpert hos utredningen har uttryckt tvivel om möjligheterna all genomföra förslageloch framhållit att bl. a. de långtgående praktiska konsekvenserna måstebeaktas. Därutöver har han betonat att svenskundervisningen för utländskasjömän inle kan få den betydelse, som gällande lagstiftning avsett. Prop.1974: 31 37 Endast ett mindre antal remissinstanser har yttrat sig idenna fråga. Flertalet, SÖ, AMS, invandrarutredningen, Sveriges fartygsbefälsföreningoch ställer sig positiva till att utiändskasjömän med anställningstillstånd får rätt till ledighet och lön vid deltagandei svenskundervisning. SÖ påpekar att utredningen inte har avgetl någol konkretförslag. Viss undervisning bedrivs f. n. ombord via studieförbunden i form av statsbidragsberättigadestudiecirklar. Huruvida studiecirkelformen är tillämpbar här kan SÖ f. n. intenärmare bedöma. I studiecirkel bestående av sjöfolk ombord på fartyg fårdeltagarantalet vid varje sammankomst vara minst tre, ledaren inräknad, dåförhållandena nödvändiggör detta. SÖ anser i likhet med utredningen attundervisningen i svenska för sjömän med anställningstiUstånd fordrar speciellaåtgärder. En tänkbar lösning synes vara undervisning med utnyttjande av självinstruerandestudiemateriel och, om delta är teknisk möjligt, kompletterad med inlem TV.Frågan om denna svenskundervisning bör dock enligl SÖ:s mening ytterligareutredas och övervägas. ifrågasätter lämplighetenav att språk-undervisningskravet skall begränsas till det svenska språket.Eftersom det i större delen av sjöfarlsvärlden erkänns att det engelska språketär "sjöfartens språk" bör man enligt föreningens åsikt överväga ominte engelskundervisning kan ges som ett alternativ till undervisning isvenska språket. SAF och kommer under anförande avliknande synpunkter fram till en närmast negativ håUning lUl förslaget. Organisationemaframhåller att i allmänhet kommer berörda sjömän inle att bosätta sig i Sverigeoch inte heller tjänstgöra på svenska fartyg . Om härtillläggs, alt det kan vara fråga om sjömän, som på grund av sinbosättningsort föredrar att tjänstgöra på fartyg i viss utländsk fart, så harsvenskundervisningen ingen uppgift att fylla. I samband med de diskussioner somhar förts beträffande bl. a. vidgad yrkesutbUdning för sjömän har från såvälskolmyndigheternas som berörda organisationers sida framhållits önskemålet atti kursplanen skall ingå engelska språket som ett obligatoriskt ämne.Organisationerna erinrar om att avtalen mellan och de ombordanställdasorganisationer är översatta till engelska. Den svenska sjölagen, sjömanslagen,sjöarbetstidslagen, semesterlagen, befälskungörelsen ochmönstringsförordningen är av samma skäl översalta liU engelska och så blirfallet även i fortsättningen. Organisationerna anser därför, att det bör räckaom den utländske sjömannen har erforderliga kunskaper i engelska språket eller någolav de nordiska språken. Även generalkonsidatet i ifrågasätter om det inteär mer ändamålsenligt med ordnad undervisning i engelska i stället för isvenska. 1974: 31 38 4.1Anställningstillstånd för utländska sjömän TUlgrund för den nuvarande utlänningslagstiftningen ligger principen att endastsvensk medborgare har en ovUlkorlig rätt att vistas här i landet och här fåsin utkomst. För att reglera tUlströmningen av utlänningar med hänsyn tUltillgången på arbete, bostäder, landets resurser i fråga om hälso- ochsjukvård, undervisning, social omvårdnad m. m. uppställs krav på tillstånd avolika slag. Sålunda krävs arbetstillstånd för att utiänning skall få laanställning här i landet. Utan en sådan form av reglering skulle invandringenkunna leda till resultat som står i motsättning tUl målen för vårarbetsmarknadspolitik, nämligen att skapa och upprätthåUa full, produktiv ochfritt vald sysselsättning (jfr prop. 1968: 142 s. 96, SU 1968: 196, rskr 1968:405). Bestämmelsernaom medlen för kontrollen av invandringen återfinns i utiänningslagen (1954:193), UtlL, och utiänningskungörelsen (1969: 136), UtiK, som Kungl. Maj:tutfärdat med stöd av lagen. Lagen anger endast all arbetstUlstånd får användassom konlroUmedel. I övrigt överlämnas ål Kungl. Maj:t alt bestämma omarbetstillstånd skaU krävas. Maj:l har med stöd härav i UtiK förordnalom krav på arbetstillstånd. I fråga om de materiella förutsättningarna för allbevilja eller vägra arbetstillstånd innehåller varken UtlL eller UtlK någraföreskrifter. Ledning får sökas i de av statsmakterna antagnariktlinjerna för utlänningspolitiken och den praxis som har utvecklats medutgångspunkt däri. Bestämmelserna omarbetstillstånd gäller i princip endast vid anställning här i landet.Utlänning som vill vinna anställning ombord på svenskt fartyg i utländsk hamnbehöver inte ha arbetstillstånd. Det innebär dock inte att det helt fritt gåratt anställa utlänning utomlands. Där så kan ske skall nämligen den i 19 §mönstringsförordningen (1961: 87) givna föreskriften att besättningen tillminst två tredjedelar skall bestå av svenska eller andra nordiska medborgarebeaktas även vid påmönslring utom landet. I sjöbefälskungörelsen (1960: 487)krävs vidare svenskt medborgarskap för behörighet att vara befälhavare påsvenskt handelsfartyg. Enligt särskilda föreskrifter av Kungl. Maj:t gällerdessutom förbud för utländsk medborgare alt anställas som telegra-fisl påsvenskt fartyg. Dispens från förbudet får meddelas av sjöfartsverket.Slutligen måste bemanningsföreskrifter, fastställda av med stödav bestämmelserna i 6 kap. lagen (1965: 719) om säkerheten på fartyg, iakttasäven vid anställning av utländsk arbetskraft i utiändsk hamn. Dessa föreskriftergäller besättningens sammansättning i fråga om antal och kvalifikationer. 1974: 31 39 Utvecklingeninom den svenska handelsflottan under slutet av 1960-talel och början av1970-talet kännetecknas i huvudsak av en övergång till större och tekniskt meravancerade fartyg. Antalet rederier och fartyg har minskat. Vidarehar den svenska handelsflottans tjänster i allt högre grad tagits i anspråk förmera vidsträckt internationell handel. Genomden ökade seglalionen på utländska hamnar med svenska fartyg men också genomden vanligen förekommande anställningsformen för sjömän, farlygsansläUning,har inslag av utiändsk arbetskraft ombord blivit vanligt. Del bör dock nämnasalt den nya sjömanslagen (1973:282) som huvudsaklig ansläUningsform angerrederianställning, vilket kan ses som ett uttryck för en utveckling mol fastareanställningsförhållanden. Undersexårsperioden 19671972 har antalet utomnordiska sjömän på svenska fartyg omminst 300 bruttolön överstigit antalet utländska sjömän från denordiska länderna. De utomnordiska sjömännens andel av den totala bemanningenhar utgjort 22 . Under de två sistaåren har andelen minskal till något . Frågan om att reglerarekryteringen av utomnordiska sjömän till svenska fartyg i utiändska hamnarlogs upp i en framstäUning från Svenska sjöfolksförbundeltill Kungl. Förbundet hemställde om en utredning med uppdrag attutarbeta sådan ändring i gällande lagstiftning all utomnordisk medborgare inteägde räll att utan arbetstillstånd ta anställning på svenskt fartyg i utländskhamn, om han tidigare inte hade varit anställd på sådant fartyg sammanlagtminst . Dittillsvarande ordning, som gavsvensk redare i motsats liU annan svensk arbetsgivare möjlighet att anställa utiändskarbetskraft efter eget gottfinnande och i många fall i strid mot arbelsmarknadspolitiskaintressen, borde enligl förbundets mening inte få bestå. Förbundet uppgav sigverka för en reglerad rekrytering av utländsk arbetskraft till den svenskahandelsflottan, så att denna arbetskraft fick en tryggad anställning. Medanledning av förbundets framställning tillkallades en sakkunnig meduppgift att utreda frågan om arbetstillstånd för utomnordiska medborgare vidanställning på svenskt fartyg. Den sakkunnige, som för sitt arbete antogbenämningen utredningen om arbetstillstånd för sjömän, avgav den 17 juli 1973betänkandet (Ds In 1973: 12) Anställningstillstånd för utomnordiska medborgarevid anställning på svenskt fartyg. Isitt betänkande erinrar utredningen om att tillströmningen av utländskarbetskraft till den svenska arbetsmarknaden enligt riktlinjema 1974: 31 40 förden svenska utlänningspolitiken måste regleras för att målen för arbetsmarknadspolitikenskall kunna nås. EiUigl utredningen avser en väsentlig del av de svenskasjömännens arbetsmarknad anställning på svenska fartyg som uteslutandetrafikerar utländska hamnar. Utredningen anser att för denna arbetsmarknad börså långt möjligt gälla samma arbetsmarknadspolitiska målsättning som för densvenska arbetsmarknaden i övrigt. Det innebär att nordiska sjömän och utomnordiskasjömän som är etablerade i den svenska handelsflottan inte får ställas utanarbete på grund av att annan utiändsk arbetskraft anställs på sådana svenskafartyg. Medhänsyn till de olika uppfattningar om rekryteringen utomlands av utländskarbetskraft till svenska fartyg som hade kommit fram å ena sidan i framställning och AMS' remissyttrande däröver samt å andrasidan i Sveriges redareförenings yttrande över framställningen, har utredningengjort en enkätundersökning bland rederier, anslutna lUl redareföreningen. Medledning av bl. a. resultatet av undersökningen konstaterar utredningen att utomnordiskarbetskraft nyrekryleras i relativt stor omfattning även närnordisk och utomnordisk etablerad arbetskraft går arbetslös. Utredningenanser alt nuvarande ordning enligt vUken redare fritt kan anställa utländskarbetskraft på de svenska fartyg som huvudsakligen trafikerar utländska hamnarbidrar till att öka arbelslöshetsriskerna för de nordiska arbetslagarna och de utomnordiskaarbetstagare som har etablerat sig i den svenska handelsflottan.Mönstringsförordningens bestämmelser har inte visat sig kunna effektivtmotverka de svårigheter som uppkommer på grund av påmönslring av utländsk, ejetablerad arbetskraft. En oreglerad nyrekrytering av utländsk arbetskraftmotverkar också arbetsgivar- och arbetstagarorganisationernas strävanden attstabilisera sjömanskåren och att förbättra kårens yrkesförutsättningar genomgod yrkesutbUdning och god yrkesvana. Denlångvariga bristen på behörigt befäl inom handelsflottan och de återkommandeperioderna av överskoti resp. underskott på manskap påkallar enliglutredningen dessutom åtgärder för att främja rekryteringen tUl sjömansyrket iSverige. Detta föratsätter i sin tur att den nuvarande bemanningssituationenmed stort antal kortlidsseglare förändras så att riskerna för arbetslöshet förden fast anställda delen av yrkeskåren minskas. Utredningenkonstaterar att utvecklingen inom handelsflottan mot större och tekniskt meravancerade fartyg ökar kraven på utbildning och yrkesvana hos de ombordanstäUda.Enligt saknar de utiändska mäklare som ibland anlitasmöjlighet och intresse att bedöma om den personal de skaffar är lämplig för anstäUning.Sveriges redareförening har framhållit att svensk rederinäring inte har intresseav att anställa sjöfolk svenskt eller utländskt som inte är 1974: 31 41 skötsamt.Helsl skall den som anställs också vara yrkeskunnig. Utredningen erinrarvidare om all sjömanslagskommitté i betänkandet (SOU 1971: 6) Nysjömanslag har framhåUit bl. a. att svårigheterna att rekrytera dugligtsjöfolk har lett till att fartygsbesättningarna fått ett inslag av utlänningar,som avsett att la endast tUlfällig anställning och som bl. a. pågrund av språksvårigheter inte får naturlig samhörighet med arbetsmiljön påsvenska fartyg. Enligl utredningens mening är del ett gemensamt intresse föralla berörda parter att i yrket kvalificerad arbetskraft anställs på svenskafartyg. I den mån svenska rederier anstäUer utländsk arbetskraft, som intetidigare har tjänstgjort på svenskt fartyg, ulan alt först undersöka vilkenarbetskraft som finns tillgänglig hos den svenska sjömansförmedlingen i Sverigeoch i cenlralhamnarna,! är det enligl utredningen risk för att redaren inte fården mest kvalificerade tillgängliga arbetskraften. Enutgångspunkt för reformer på sjöfartens område bör enligt utredningen vara allde bestämmelser som föreslås så långt söm möjligt överensstämmer med dem somgäller för här i landet anställd arbetskraft. Dessutom bör i princip svensk ochutländsk arbetskraft jämställas i fråga om anställningsvillkor. Föratt kunna uppnå de arbelsmarknadspolitiska mål som statsmakterna har ställtupp anser utredningen att de ölägenheter som följer av en oreglerad rekryteringså långt som möjhgt bör undanröjas. Det kan ske genom att man vid nyrekryteringi regel först undersöker om lämplig svensk, annan nordisk eller etablerad utomnordiskarbetstagare finns anmäld vid sjömansförmedling i eller i centralhamninnan icke etablerad utomnordisk arbetstagare anställs. Enligl utredningensuppfattning kan man inte nå de sålunda uppställda målen på annat sätt än genomalt införa tUIståndsskyldighet för utomnordiska medborgare som anställs iutländsk hamn. Sveriges redareförenings expert hos utredningen har anmält enavvikande uppfattning i denna fråga. Han anser att införande av enlagstiftning onödigtvis komplicerar förhållandena och att antalet utlänningarsom anställs i den svenska handelsflottan och som inte är etablerade är såringa att man inte behöver lagstifta därom. Vidare framhålls att det inte kanvara rimligt att fartygen, vilka representerar mycket stora värden, skall bliliggande i väntan på beslut om arbetstillstånd från myndighet i . Av remissinstanserna harpraktiskt tagel alla utom de som företräder arbetsgivarintressena ställt sigpositiva till en lagstiftning Som innebär tillståndslvång för utomnordiskamedborgare vid anstäUning på svenska fartyg i utländsk hamn. De som är positivatUl förslaget instämmer genomgående i de motiv som utredningen har anfört tillstöd för sitt förslag. SAF och delar däremot den avrederinäringens expert hos utredningen framförda meningen. 'Centralhamn se s. 9. 1974: 31 42 Föregen del vill jag till en början erinra om att en huvudlinje i vår ullänningspolitikär att kontrollera tillströmningen av utländsk arbetskraft till den svenskaarbetsmarknaden. Huvudsyftet med denna kontroll är att tUlgodose dearbetsmarknadspolitiska strävandena att åstadkomma och bevara bl. a. fullsysselsättning för våra egna medborgare och för de utlänningar som har fåttinvandra hit. Kontrollen syftar vidare tUl alt garantera att den vikligaprincipen på den svenska arbetsmarknaden att utländsk arbetskraft skallåtnjuta lika goda anställningsförmåner som svensk arbetskraft upprätthålls.Eftersom vår arbetsmarknadspolitik omfattar i princip alla yrkesområden ochsåledes även de grupper av yrken som finns inom utrikessjöfarten, framstår detfrån principiell synpunkt som riktigt att också denna del av arbetsmarknadenkontrolleras på motsvarande sätt.