prop · FX0320 · 1974-12-31 00:00:00 — Däremot har förutsatts att de i den nya lagen upptagna närmarebestämmelserna om kriminalvården i anstalt i allt väsentligt skall kunnasättas i kraft oberoende av det nya region- och anstaltssystemet och alltså viden för hela landet gemensam tidpunkt, , Jag vill till en början framhålla att det nyaregionsystemet som avses ersätta den nuvarande räjongindelningen kommer attgenomföras successivt för olika delar av landet under en flerärsperiod.Bestämmelser om regionsystemet torde emellertid få meddelas av Kungl. Maj:t isamma ordning som gäller beträffande räjongsystemet. Den nya lagen omkriminalvård i anstalt påverkas därför Inte I och för sig av den nyaregionindelningen. Vad härefter gäller det nya anstaltssystemet, som byggerpå en indelning av anstalterna i riksanstalter och lokalanstalter, har försjälva anstaltsbyggandet som uteslutande kommer att inriktas på uppförandetav nya lokalanstalter utarbetats en tidsplan som omfattar . anfört torde i någon mån kunna nedbringas om befintliga anstalter i större utsträckningän kriminalvårdsberedningen förutsatt tas i anspråk som lokalanstalter.Emellertid tar tidsplaneringen sikte enbart på det byggnadsmässigagenomförandet av anstaltsreformen. 1 och för sig torde det sålunda vara fulltmöjligt att utan avbidan pä byggnadsprogrammets genomförande organisatorisktindela samtliga nu befintliga anstalter i riksanstalter och lokalanstalter. Ensådan ordning skulle innebära att sädana befintliga anstalter som skallersättas av nyuppförda lokalanstalter övergångsvis fär fungera som lokalanstalter. Enligt min mening talar övervägande skäl för att man påangivet sätt redan frän början och vid en för hela landet gemensam tidpunkt genomfördet nya anstaltssystemet. Det blir då möjligt att låta den nya lagen omkriminalvård i anstalt träda i kraft i sin helhet vid en och samma tidpunkt.Från organisatoriska och praktiska synpunkter innebär detta betydande fördelar.Ett sådant tillvägagångssätt måste emellertid å andra sidan oundvikligen fätill följd att vissa materiella bestämmelser om anstaltsvärdens närmareutformning i en del fall inte redan från början kommer att kunna tillämpas iavsedd utsträckning utan först småningom i takt med byggnadsprogrammetsförverkligande. Jag tänker här bl. a. på ökad frigång och annan verksamhet vidlokalanstalterna som är avsedda att göra övergången mellan anstaltsvärd ochfrivärd mindre skarp och som endast med vissa svårigheter låter sig förverkligasinom ramen för det nuvarande anstaltsbeståndet. Dessa initiala olägenhetertorde dock få accepteras i betraktande av de obestridliga fördelar som den härförordade lösningen i övrigt innebär. Mot bakgrurid av det anförda och med tanke på detförberedelsearbete som krävs innan den nya lagen skall börja tillämpas förordarjag att denna i sin helhet sätts i kraft . Departementsförslaget Innebär att den nuvarandebehandlingslagen ersätts av två särskilda lagar, nämligen dels lagen omkriminalvård i anstalt och dels lagen om beräkning av strafftid m. m. Vissaparagrafer i behandlingslagen hänför sig till frågor som regleras i båda dessalagar. Frän författningsteknisk synpunkt synes det med hänsyn härtill lämpligtatt bestämmelserna om ikraftträdandet av de nya lagarna och upphävandet avbehandlingslagen meddelas i en särskild lag. 5.3 Ändringar i bestämmelser omskyddstillsyn När domstol dömer någon till skyddstillsyn, kan domstolenmed stöd av 28 kap. 3 § BrB förordna att i skyddstillsynen skall ingåbehandling i anstalt. Har den dömde inte fyllt , kan rätten besluta attsådant förordnande om anstaltsbehandling skall verkställas utan hinder av attdomen på skyddstillsyn inte har vunnit laga kraft. Anstaltsbehandling enligt 28 kap. 3 § BrB kan komma ifråga även under pågående skyddstillsyn. Om den dömde allvarligt missköter sig,kan domstol sålunda på talan av åklagare förordna om anstaltsbehandling (28 kap. 9 § andra stycket BrB). Begär den som har dömtstill skyddstillsyn nytt brott kan domstolen, om 34 kap. 1 § 1 eller 2 BrBtillämpas och skyddstillsynen således består, enligt 6 § i samma kap. förordnaom anstaltsbehandling. Enligt 38 kap. 9 § andra stycket BrB kan rätten, om dendömde inte har fyllt 23 är, förordna att beslut enligt 28 kap. 9 § andrastycket eller 34 kap. 6 § samma balk skaU gå i verkställighet utan hinder avatt det inte har vunnit laga kraft. Meddelas förordnande om anstaltsbehandling i här avseddafall beträffande någon som har fyllt , går beslutet inte i verkställighetförrän fullföljdstiden har gått ut, såvida inte den dömde avgernöjdförklaring. Avsevärd tid kan således förflyta från det att en anstaltsbehandlingaktualiseras till dess att verkställighet kan äga rum. Uppkommer fråga omanstaltsbehandling under pågående skyddstillsyn kan övervakningsnämnden ellerdomstolen med stöd av 28 kap. 11 § BrB förordna att den dömde skall tillfälligtomhändertagas. Beslutet går i verkställighet men omhändertagandetfår inte pågå än eller undantagsvis tvä veckor. 1 en motion vid riksdag (1971:649) väcktes fråganom sådan ändring av BrB att domstol, när den under pågående skyddstillsynförordnar om anstaltsvärd eller undanröjer skyddstillsynen och dömer tillfängelse, skall ha möjlighet att förlänga tiden för omhändertagande enhgt 28kap. 1 I § BrB till dess domstolens beslut vinner laga kraft, (JuU 1971:17) avvisade på anförda skälden i motionen föreslagna lösningen men tog fasta på ett par förslag somframförts under remissbehandlingen. Det ena innebar att möjligheterna att förordnaom omedelbar verkställighet av beslut om anstaltsbehandling borde vidgas genomatt 23-ärsgränsen tas bort. Det andra förslaget gick ut pä att införa enmöjlighet för domstolen att i de fall då starka individualpreventiva skältalar för ett skyndsamt ingripande förordna om omedelbar verkställighet, ävendå domstolen undanröjer skyddstillsynen och dömer till fängelse. Dessa frågorborde enligt utskottet övervägas av Kungl. 1 det sammanhanget bordeockså prövas om det föreligger behov av ändrade regler beträffandemöjligheterna att omhänderta den som har dömts till skyddstillsyn under tidenfrän det övervakningsnämnden gör framställning hos åklagaren om åtgärder tilldess att domstolens beslut föreligger. biföll utskottets hemställan. 1 departementspromemorian har föreslagits bestämmelser sominnebär att domstolen skall ha möjlighet att förordna om omedelbar verkställighetav anstaltsbehandling enligt 28 kap. 3 § BrB även om den som förordnandet avserhar fyllt . En sädan möjlighet bör enligt promemorian finnas såväl närförordnande ges i domen på skyddstillsyn som när det ges senare underprövotiden, antingen pä grund av den dämdes misskötsamhet eller vid lagföringför ny brottslighet. Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorieförslaget,anser det vara betänkligt frän rättssäkerhetssynpunktatt en tilltalad underkastas behandlingsåtgärder innan domen har vunnit lagakraft. Ett skäligt hänsynstagande till rättssäkerhetssynpunkter skulle enligt samfundet ske, om möjligheten till omedelbarverkställighet förbehålls de fall då den dömde har erkänt gärningen. Enligtsamfundet behöver ett sådant villkor inte uppställas, om förordnande omanstaltsbehandling meddelas under pågående skyddstillsyn, eftersom skuldfrågani sådant fall är rättskraftigt avgjord redan tidigare. Avförarbetena till BrB framgår att möjligheten att förordna om anstaltsbehandlingsom ett led i en skyddstillsyn främst är avsedd för unga lagöverträdare.- Avdem som döms till skyddstiilsyn med anstallsbehandling är också det alldelesövervägande antalet under . Någon övre åldersgräns för dennapäföljdskombination har emellertid inte föreskrivits, och den används i ett parhundra fall i fråga om dömda . Närdomstolen finner att anstaltsbehandling bör ingå i skyddstillsyn beträffandedel klientel som är , antingen förordnandet meddelas i domeneller senare , torde situationen i allmänhet vara sådan attomedelbara åtgärder behövs för att lösa akuta problem av skilda slag.Anstaltsbehandlingen är i sådana fall ofta en förutsättning för att den fortsattavården i frihet skall ha utsikter att lyckas. Det måste under sädanaomständigheter anses olyckligt att behandlingen kan komma att dröja underavsevärd tid. Detta kan sålunda få till följd att den dömdes sociala situationförvärras ytterligare till men inte minst för den kommande vården i frihet. Mot bakgrund av det nu anförda anser jag attpromemorieförslaget bör genomföras. Mitt förslag föranleder ändringar i 28 kap. 3 § andrastycket och 38 kap. 9 § andra stycket BrB. 1 likhet med vad som anförs i promemorian anser jag attvad utskottet i övrigt anfört om omedelbar verkställighet av fängelse och omomhändertagande i avbidan på domstolens beslut bör övervägas i annat ochvidare sammanhang. 6 Lagförslagens enskilda bestämmelser 6.1 Förslaget till lag om beräkning av strafftid m. m. Den föreslagna beteckningen på den nya lagen är i och försig inte helt adekvat, eftersom lagen behandlar åtskilligt annat än vad som hörtill strafftidsberäkning i detta uttrycks tekniska mening. Sålunda handlaråtskUliga av bestämmelserna om förutsättningar för verkställighet avfrihetsberövande påföljder samt om när och hur sådan verkställighet skallinledas. Dessa bestämmelser har emellertid även den innebörden att de angerfrån vilken utgångspunkt strafftiden skall räknas. Denna omständighet iförening med behovet av en kortfattad och särskiljande beteckning tordeberättiga den föreslagna rubriken. 1 anledning av ett under remissbehandlingenframfört förslag att använda beteckningen verkställighetslag vill jag erinra omatt den lag som ersattes genom behandlingslagen och som sålunda också innehöllen motsvarighet till de bestämmelser som enligt mitt förslag bör tas in ilagen om kriminalvård i anstalt, hade beteckningen lag (1945:872) omverkställighet av frihetsstraff m. m. Paragrafen, som motsvarar 1 § i promemorieförslaget, angeri första stycket lagens omfattning. Andra stycket föreskriver attbestämmelserna i lagen om fängelse även är tillämpliga i fråga om fängelse somhar ålagts som förvandlingsstraff för böter. Befordran av dom till verkställighet in. 2 och 3 §§ Dessa paragrafer motsvarar 4 och 5 §§ i behandlingslagen.I paragraferna har företagits ändringar av redaktionell natur. Med dom avses här, liksom i motsvarande paragrafer ibehandlingslagen, även domstols beslut, t. ex. i det fallet att domstol pågrund av den dömdes misskötsamhet undanröjer tidigare ådömdskyddstillsyn och bestämmer annan påföljd för brottet (jfr 28 kap, 9 § och 38kap, 8 § BrB), En dom på fängelse fär i vissa fall inte verkställas trotsatt den har vunnit laga kraft. De fall som här avses är reglerade i 34 kap, 10§ andra stycket BrB, Dessa bestämmelser tar sikte pä den situationen att dendömde har begått brottet innan han börjat avtjäna ett fängelsestraff, som harådömts honom för annat brott. Framgår det inte av domarna, att det andrastraffet har beaktats, skall domstol, efter anmälan av åklagare, bestämma detstraff som den dömde skall undergä till följd av den dom som sist förekommer tillverkställighet. Syftet är att åstadkomma ett resultat som i möjligaste månuppväger följderna av att de båda brotten inte har bedömts i ett sammanhang.Prövningen skall ske när de båda domarna har vunnit laga kraft. Eftersomprövningen skall avse endast den dom som sist förekommer till verkställighet,föreligger inte något hinder att verkställa den andra domen. Det har därförinte ansetts nödvändigt att uttryckligt ange att verkställighet inte får ske avdet fängelsestraff beträffande vilket domstolsprövning skall ske. Det är attmärka att nöjdförklaring beträffande den senare domen inte kan avges.Domstolens beslut enligt 34 kap. 10 § andra stycket BrB går enligt 38 kap. 9 §samma balk i verkställighet. Någon ändring i de hänseenden som nuhar berörts är inte avsedd. Något uttryckhgt stadgande som reglerar hithörandefrågor finns inte i behandlingslagen och torde inte heller behövas i den nyalagen. Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om avgivande avnöjdförklaring och om verkan av sådan förklaring. De motsvarar 6-10 §§ ibehandlingslagen. Nöjdförklaring av den som är häktad, vare sighäktningsbeslutet har meddelats i samma mål som domen eller i annat mål,behandlas i 4 §. Enligt 5 § är motsvarande bestämmelser tillämpliga beträffandeden som undergår fängelse eller på annan grund är intagen ikriminalvårdsanstalt. Till 6 § har förts bestämmelser om nöjdförklaring av densom är på fri fot. 7 § innehåller vissa gemensamma bestämmelser. 1 8 § finnsregler om nöjdförklarings verkan. Någon motsvarighet till de i 9 § andra och tredje styckenabehandlingslagen givna bestämmelserna om underrättelse till domstol omnöjdförklaring samt om minnesanteckningar angående sådan förklaring finns intei 7 §. Närmare föreskrifter i dessa hänseenden bör meddelas i administrativordning. De utvidgningar i fråga om rätten att avge nöjdförklaringsom vidtagits hänger till största delen samman med de vidgade möjligheterna attverkställa påföljd med häktning i annat mål. Jag hänvisar i denna deltill vad som anförts i den allmänna motiveringen. Nöjdförklaring skall kunna mottas under veckans alladagar, I de fall nöjdförklaring fär avges inför viss angiven befattningshavaregäller att förklaringen vid förfall för denne får avges inför den som är i hansställe. häri sitt remissyttrande framhållit att med detjoursystem som gäller vid de rättspsykiatriska klinikerna knappast någon annanän klinikchefen bör kunna åläggas att ta emot nöjd förklaring. Enligt styrelsensmening skulle det även när klinikchefen är i tjänst vara säkrast oeh mestpraktiskt att polismyndigheten fär till uppgift att motta nöjdförklaring pärättspsykiatrisk klinik. Med anledning av dessa synpunkter har i 4 § förstastycket förts in en bestämmelse som anger alt Kungl. Maj:l skall kunna förordnaatt häktad som förvaras pä rättspsykiatrisk klinik i vissa faU skall avge nöjdförklaring inför närmastepolismyndighet. Enremissinstans anser att det finns skäl som talar mot att låta poUsmyndighetmotta nöjdförklaring på rättspsykiatrisk klinik, särskilt i de fall dä detgäller att fastställa om en nöjdförklaring av en psykiskt sjuk ellerutvecklingsstörd kan betraktas som en giltig viljeförklaring. Med anledninghärav vill jag framhålla att i den mån en sädan bedömning blivit aktuell enligtgällande rätt så har den alltid i princip måst företas av någon som inte harpsykiatrisk kompetens. Den nu föreslagna ordningen som innebär att den som ärintagen på rättspsykiatrisk klinik i vissa fall skall kunna avge nöjdförklaringinför annan än klinikchefen eller dennes ställföreträdare innebär såtillvidainte någon principiell nyhet. Så snart tvekan uppstår huruvida en dömd person -vare sig han för tillfället är intagen pä rättspsykiatrisk klinik eller ej -skall anses vara i ständ att avge nöjdförklaring med bindande verkan tordemedicinsk sakkunskap böra anlitas. 1 fråga om nöjdförklaring av den som är pä fri fot anges i6 § att sådan förklaring skall kunna avges även inför föreståndare för allmänthäkte. De aUmänna häktena fär anses väl lämpade att ta emot dömda som inställersig för att undergä påföljd, 9 och 10 §§ Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om befordran avdom till verkställighet och motsvarar ll § i behandhngslagen, 1 syfte att vinnabättre överskådlighet har bestämmelserna delats upp på två paragrafer, varavden första (9 §) avser fall då den dömde är häktad eller intagen ikriminalvårdsanstalt och den andra (10 §) övriga fall, 1 fråga om deöverväganden som ligger bakom de delar av dessa bestämmelser som utgör en nyheti förhållande till gällande rätt hänvisar jag till den allmänna motiveringen. Hovrättenöver och påpekar i anslutning till promemorians förslag tillbestämmelserna i 10 § att den dömde inte har någon möjlighet att få påföljdenverkställd genom att avge nöjdförklaring efter det att domen har vunnit lagakraft. Hovrätten, som anser att skillnaden i detta hänseende mellanlagakraftvunna och ej lagakraftvunna domar inte är sakligt motiverad, föreslåratt det i denna paragraf införs en regel av innebörd att vad som sägs iparagrafens tredje stycke också skall gälla den som i annat fall begär attlagakraftvunnen dom skall verkställas. Enligt min mening torde det inte föreligga något behov avden föreslagna bestämmelsen. Jag utgår därvid från att ingen som begär att fåverkställa en lagakraftvunnen dom blir vägrad detta. Jag vill i dettasammanhang erinra om bestämmelsen i 14 § som ger kriminalvärdsmyndigheternabefogenhet att besluta om anstånd i vissa fall. Av dess motsvarighet ibehandlingslagen (12 § femte stycket) och med stöd därav utfärdade föreskrifterframgår att ett sådant anståndsbeslut inte tar ifrån den dömde rätten attpäfordra verkställighet. 1 paragrafens sista stycke har tagits in en bestämmelsesom ger polismyndighet rätt alt även i fall då förpassning har begärtsförelägga den dömde att själv inställa sig vid kriminalvårdsanstalt. Paragrafen, som saknar motsvarighet i behandlingslagen,föreskriver att den som skall förpassas till påföljd fär tillfälligt förvaras i allmänt häkte eller polisarrest, omdet är erforderiigt med hänsyn tUl transportförhållandena. Avsikten med bestämmelsenär främst att underlätta planeringen av kriminalvårdens transporter så attmöjligheterna till samtransporter skall kunna utnyttjas i större utsträckningutan att den som skall förpassas behöver förlora strafftid. Som jag harframhållit i den allmänna motiveringen bör bestämmelsen tillämpas även vidåterförande av en intagen till anstalt efter det att han avvikit. Bestämmelserna i 12 § behandlingslagen har uppdelats påtre paragrafer, 1214 §§. I 12 § ges bestämmelser om uppskov medverkställighet av fängelse med hänsyn till den dömdes hälsotillstånd, arbets-eller utbildningsförhållanden eller övriga omständigheter. En utförlig redogörelseför dessa bestämmelsers innebörd har lämnats i den allmänna motiveringen. 1 praxis har yppats viss tvekan om frän vilken dag dennuvarande sexmånadersfristen for uppskov skall räknas. Detta hänger samman medden verkan som skall tillmätas en ansökan om nåd. nådeansökan först sedandomen har vunnit laga kraft, räknas fristen frän den dag domen blevverkställbar utan hänsyn till nådeansökan. Om nådeansökan däremot inges innandomen är verkställbar, har uppskovsfristen i praxis räknats föravgörandet i nådeärendet. Som JO har framhållit böruppskovsfristen alltid räknas från den dag dä domen blir verkstäUbar. Någonförskjutning av utgångspunkten för fristen bör inte äga rum på grund av ansökanom nåd. Lagtexten har fått en utformning som syftar till att klargöra dettaförhållande. Äv samma skäl har paragrafen dessutom i lagförslaget placerats förebestämmelserna om anstånd pä grund av nådeansökan. Paragrafen innehåller bestämmelser om anstånd medverkställighet pä grund av ansökan om nåd. Enligt gällande lag kan anstånd på grund av ingivennådeansökan ej beviljas, om den dömde är häktad eller om nåd har söktsi målet. Enligt förslaget skall anstånd inte heller kunna beviljas, om dendömde är intagen i av påföljd. Med hänsyn till införandet av fritidsstraff som påföljdför brott av krigsman (prop. 1972:138) har ordet disciphnbot bytts ut motdisciphn-straff. Paragrafen har dessutom undergått vissa redaktionellajämkningar. Paragrafen motsvarar 12 § femte stycket behandlingslagenoch innehåUer ett bemyndigande för Kungl. Maj:t att meddela bestämmelser omanstånd för andra faU än som avses i 12 eller 13 §.Bemyndigandet har i viss utsträckning utnyttjats genom bestämmelser om anståndför att förebygga överbeläggning på kriminalvärdsanstalterna (14 § behandlingskungörelsen1964:630). Dessa paragrafer motsvarar med endast redaktioneUaändringar 13-15 §§ behandlingslagen. Paragrafen saknar motsvarighet i behandhngslagen. Av 37 §första stycket behandlingslagen har motsättningsvis framgått att häktning avannat skäl än misstanke om brott inte skall medföra avbrott i pågåendeverkstäUighet. Här avses häktning som används för att tvinga någon att uppfyllaen skyldighet, exempelvis att avge vittnesmål eller att avlägga utmätningsed.Genom att häktningen i sådant fall inte medför nägot avbrott i en pägäendeverkstäUighet torde tvångsmedlet inte ha någon effekt beträffande den somundergår påföljd under sä läng tid, att häktningen måste hävas innan frigivningfrån påföljden blir aktuell. KAIK fannatt det saknades skäl att behålla denna ordning och föreslog därför ettsärskilt stadgande av innebörd att verkställigheten skall avbrytas, om den somundergår fängelse, ungdomsfängelse, internering eller behandling i anstaltenligt 28 kap. 3 § BrB häktas av annan anledning än misstanke om brott. 1departementspromemorians lagförslag finns en bestämmelse som överensstämmer medKAlK:s förslag. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget. Även jag anser atten sådan bestämmelse bör införas i den nya lagen. Frågan om vilken verkan somhäktning på grund av misstanke om brott skall ha pä en pågåendestraffverkställighet återkommer jag till i anslutning till 23 §, Beräkning av strafftid m. m. Paragrafen motsvarar 16 § behandlingslagen. I paragrafens första stycke anges att strafftiden vidverkställighet av fängelse skall räknas från den dag då domen får verkställas,om den dömde är häktad eller på annan grund intagen ikriminalvårdsanstalt. 1 annat faU skall strafftiden räknas från den dag då dendömde enligt 10 § tas in i aUmänt häkte eller kriminalvårdsanstalt eller då hantas om hand av polismyndighet för förpassning. Andra stycket motsvarar 16 § andra stycketbehandUngslagen. Paragrafen motsvarar 17 § behandhngslagen. 1 paragrafen har endast vidtagits den ändringen att detsärskilt anges, att strafftidsresolutionen skall innehålla uppgift om denstrafftid som återstår då villkorlig frigivning kan ske.Detta innebär emellertid inte någon principiell nyhet eftersom sädana uppgifterredan nu tas med i resolutionerna. Första stycket innehåUer bestämmelse om attkriminalvårdsstyrelsen vid utfärdande av strafftidsresolution skall omräknastrafftid som understiger till dagar. Med uttrycket förekommertill verkställighet avses att bestämmelsen skall vara tillämplig även i falldå tvä korta straff om sammanlagt högst skall verkställassamtidigt eUer när ett straff skall verkställas tillsammans med återståendestrafftid enligt en annan dom och den sammanlagda tiden är högst fyra månader.Har omräkning skett till dagar, skall denna omräkning gälla även om senare ettnytt straff skulle förekomma till verkställighet pä grund varav den sammanlagdastrafftiden kommer att överstiga . 1 övrigt överensstämmer paragrafen med 18 §behandlingslagen. Paragrafen motsvarar 19 § första stycket behandlingslagen. 1 paragrafen ges regler om hur tid för frihetsberövandetsom tillgodoräknats enligt 33 kap. 5-7 § BrB skall läggas ut i samband medstrafftids-beräkning. Reglerna har kompletterats med bestämmelser omtillgodoräknande för det fall som avses i 19 § andra stycket i denna lag. Första stycket motsvarar 19 § andra stycketbehandlingslagen. Där behandlas frågan om hur avbrott i verkställighetenpåverkar strafftidsberäkningen. Tid för avbrott skall till skillnad från vadsom har skett alltid räknas . Av vad jag har anfört i den allmänna motiveringen angåendevidgade möjligheter till samtidig verkställighet av häktning och brottspåföljdframgår, att den omständigheten att den som undergår påföljd häktas pä grund avmisstanke om brott inte bör föranleda att straffverkställigheten avbryts. Ettuttryckligt stadgande härom har tagits in i andra stycket. Verkställigheten fortgår även om den dömde som häktadförvaras annorstädes än i kriminalvårdsanstalt. 1 fråga om behandlingen medfördock häktningen att de bestämmelser som gäUer för häktade bhr tiUämp-Uga. I behandlingslagen finns några bestämmelser av vilkaframgår att inte skall räknas in i verkstäUighetstiden. Även förslagettill lag om kriminalvård i anstalt innehåller i 35, 39 och 47 §§ bestämmelserav sådan innebörd. Tredje stycket i 23 § hänvisar till dessa bestämmelser. Dessa bestämmelser motsvarar med vissa redaktionellajämkningar 20-22 §§ behandlingslagen och 25-28 §§ i KÄlK:s förslag.