prop · FX0397 · 1974-12-31 00:00:00 — Till ersätlningsgilla utgifter bör i första hand hänförasutgifter för resor till eller från vederbörande anstalt. Prop.1974: 97 72 utgå för kostnad för familjens flyttning till en mindrebostad samt utgifter för skötsel av barn. Kostnaden för extra arbetskraft somhar behövts i en rörelse bör däremot inte anses sora en ersättningsgiU utgifti detta sammanhang. Kostnaden får i stället tas raed i beräkningen vid bestämmandetav ersättning för förlorad arbetsförtjänst. De skador sora jag nu har talat om har utgjort ekonomiskaskador. Frågan är om ersättning enhgt den nya lagen bör utgå också för ideellskada, dvs. Jag vill på den punkten först uttala att enfrihels-inskränkning uppenbarligen i de flesta faU är ägnad att medföra mereller mindre kännbara psykiska påfrestningar. Givetvis måste det psykiskatrycket förstärkas, om den intagne upplever frihetsinskränkningen soraoberättigad. Det är eraellertid uppenbart all den enskildes upplevelseav en frihetsinskränkning varierar kraftigt från fall tUl fall. Undanlagsviskan omständigheterna kring ingripandet vara sådana att frihetsinskränkningeninte alls eller i mycket ringa grad medför lidande. Som exempel kan näranasfall då frihetsinskränkningen avser en person som har missbrukatsprit eller narkotika och sora saknar fast bostad och anställning. På grund av det sagda avstyrker jag utredningens förslagom alt frihetsberövande automatiskt skall medföra ersättning för lidande. Omdet emellertid i del enskilda fallet konstaleras alt ett frihetsberövande ellerannan frihetsinskränkande åtgärd sora orafattas av lagen har inneburitlidande, anser jag det klart befogat alt den som har drabbats skall ha rätttill ersättning för denna form av skada. Ersättningsrätten bör därvid inte somi lag begränsas genom ett krav på synnerliga skäl e. d. Sammanfattningsvis föreslår jag alltså, när det gällerfrågan ora ersättningsgill skada, att i den nya lagen förs in en bestäramelseora alt ersättning utgår för utgifter, förlorad arbetsförtjänst och lidande. lag innehåUer inte några föreskrifter ora hurersättningen skall beräknas. Inte heller skadeståndslagen innehåller någonallmän bestämmelse på denna punkt. Detta innebär att ersättningen i varje särskiltfall skall bestäraraas så, att den raotsvarar den uppkomna skadan. Principenmodifieras dock i skadeståndslagen genora järakningsregler för vissa speciellasituationer. Vid bestämmandet av ersättning enligt den nya lagen kanraan enligt utredningen tänka sig en raer eller raindre sträng normalisering.En sådan ordning medför all prövningen av ersättningens storlek förenklas ochgörs snabbare, något som kommer även den enskUde till godo. När det gäller ersättning för förlorad arbetsförtjänstligger det enligt utredningen nära till hands att för en standardisering användaden pla- Prop.1974: 97 73 ceringi sjukpenningklass sora sker enligt lagen om aUmän försäkring. Utredningenkonstaterar eraellertid att sjukpenningen inle alltid raotsvararinkorastbortfaUet. Man skulle då kunna tänka sig ett systera som innebär attersättning för förlorad arbetsförtjänst i princip beräknas eftersjukpenningbelopp men att högre ersättning kan utgå, om skadan visas varaväsentiigt större. Utredningen tillbakavisar dock även denna tanke och föreslåri stäUet att ersättning för mistad arbetsförtjänst skall utgå med beloppraotsvarande den arbetsinkomst som vederbörande visar sig ha gått förlustigtill följd av frihetsinskränkningen. Utredningenlar i detta samraanhang också upp tanken på att, såviti gäller ersättning förförlorad arbetsförtjänst o. d., föra in en regel om begränsning av ersättningennär skadan är betydande. Utredningen avstår emellertid från att föreslå ensådan regel. Vaddärefter beträffar lidande pekar utredningen på svårigheterna att uppskattastorleken, ekonomiskt sett, av en sådan skada. Enligt utredningen skulle detfrån flera synpunkter vara en vinst, ora raan på denna punkt norraaliseradeersättningen. Utredningen föreslår därför en regel ora att den sora harberövats friheten skall erhålla ersättning för lidande med ett standardiseratbelopp, beräknat tUl tiondelen av det basbelopp enligt lagen om allraänförsäkring sora gäller när ersättningsfrågan avgörs. Därutöver skall beräknaselt hundradels basbelopp för varje påbörjat dygn av av frihetsberövandetoch fyra tusendels basbelopp för varje påbörjat dygn av återstående del avfrihetsberövandet. Schablonregeln skall dock enligt utredningens förslag frångås,ora ett frihetsberövande har medfört särskilt kännbart lidande e. d. I sådantfall skaU ersättning beräknas efler lidandets art och omfattning. Detsararaagäller, när ersättning skall utgå för annan frihetsinskränkning änfrihetsberövande. En förutsättning för att ersättning skall utgå i sådant fallär dock, som förut har angetts, att synnerliga skäl föreligger. uppfattning bör staten i princip stå för följderna av enförsäraring i penningvärdet sora kan påverka ersättningsrätten. Elt skydd raotförändringar i penningvärdet kan åstadkoraraas på olika sätt. Utredningen anseratt man, såvitt gäller ersättning för förlorad arbetsförtjänst och förutgifter, bör välja den utvägen att skadan beräknas efter förhållandena då deninträdde och att uppräkning sker efter basbeloppets förändringar fram till dentidpunkt då det första beslutet rörande ersättningsfrågan raeddelas. Påraotsvarande sätt bör ersättning för lidande, sora har berörts, beräknaspå grundval av det basbelopp sora gäller när ersättningsfrågan första gångenavgörs. Detstora flertalet reraissinstanser godtar förslagel all ersättning för raistadarbetsförtjänst skall utgå raed belopp som motsvarar den lidna skadan. Enremissinstans anser emellertid alt en schablonisering bör eftersträvas och altdet i flertalet fall skulle innebära bestämda fördelar Prop.1974: 97 74 attberäkna ersättningen efter sjukpenningen. Det föreslås därför att ersättningför inkotnstbortfall i princip skall beräknas efter sjukpenningen i densjukpenningklass där vederbörande var placerad när frihetsinskränkningenvidtogs särat att annan beräkningsgmnd skall tillärapas bara ora det äruppenbart all inkoraslbortfallet varit väsentiigt större eller mindre än deninkomst sjukpenningen representerar. Förslagetom att ersättning för lidande skall utgå med normaliserat belopp har föranlettdelade raeningar bland reraissinslanserna. Några instanser finner tanken på enstandardisering tillfredsstäUande och godtar också de föreslagna beloppen. Påandra håll anser raan eraellertid att schablonreglerna kan leda tiU oriraligthöga ersättningsbelopp, specieUt vid kortare frihetsinskränkningar. Vissaremissinstanser finner del också tveksamt om frågan ora ersättning för lidandelärapar sig för en schablonlösning. Det framhålls bl. a. att förhållandena kanvariera avsevärt från fall till fall. Så gott som samtiigaremissinstanser godtar utredningens förslag om värdesäkring aversättningsbeloppen. Från något håll anser man emellertid att ersättningen börknytas tUl det basbelopp sora gäller då ersättningen blir tillgänglig förlyftning. För rain del vill jagförst slå fast att det givelvis är en fördel ora förfarandet vid ersättningensbestäraraande blir så enkelt och snabbi som möjligt. För den enskilde är delnaturligtvis också en ora han så långt möjligt slipper föra bevisning omden uppkorana skadans storlek i varje särskUt fall. Med hänsyn härtill kan detdiskuteras att i den nya lagen föra in regler ora standardiserad ersättning. Uppenbarligenär det eraeUertid förenat raed avsevärda svårigheter att ulforraa lärapligaschablonregler. När det gäller ersättning för förlorad arbetsförtjänst skulledet visserligen kunna tänkas att, sora utredningen har varit inne på, anknytatiU reglerna ora sjukpenning. Jag viU erinra ora att det sedan den 1 januari1974 gäller elt nytt systera för beräkning av sjukpenning (se SFS 1973r 465).Detta systera, sora uite innehåller sjukpenningklasser, utgår från begreppetsjukpenninggrundande inkorast. Systeraet innebär bl. a. att raan bättre äntidigare kan följa upp de försäkrades inkoraster och undvika att sjukpenningenblir för låg. Trots delta skulle del i vissa fall kunna uppstå felaktiga resultat,ora raan använde den sjukpenninggrundande inkoraslen sora grund vidbestäraraande av ersättning i förevarande samraanhang. Som exerapel kan näranasfall då det är fråga ora långa frihetsberövanden eller ora enfrihetsinskränkning av raindre ingripande slag sora inte har berövat denenskilde raöjlighelen till förvärvsarbete. I viss utsträckning måste raannaturligtvis acceptera alt ett schablonsyslera ger felaktiga resultat.SkiUnaden raellan det faktiska inkomstbortfallet och den korapensation somsjukpenningen ger skulle eraellertid ibland kunna bli så väsentiig att den inteskulle kunna godtas. Man skulle då behöva kora- Prop.1974: 97 75 pletterahuvudregeln om sjukpenninggrundande inkomst sora beräkningsgmnd raed etttillägg om att ersättningen i vissa fall skulle kunna beräknas på annat sätt.Reglerna skulle emellertid på detta sätt bh så invecklade att värdet medschablonregeln avsevärt skulle minska. Pågrand härav anser jag liksora utredningen och de allra flestareraissinslanserna att ersättning för förlorad arbetsförtjänst bör utgå medbelopp raotsvarande den faktiska skada som visas ha uppkomrait i varje särskiltfall Vid bestämmandet av den skada sora har uppstått kan densjukpenninggrundande inkorasten givetvis ingå sora en faktor i bedöraningen. Ävennär det gäller ersättning för lidande finner jag del svårt all finna ettlärapligt syslera för schablonisering. Jag har redan i föregående avsnittfrarahållit att förhållandena i saraband med en frihetsinskränkning varierarkraftigt från fall lUl fall och all det därför är olärapligt att låtaersättning för lidande utgå autoraatiskt. Sararaa skäl talar raot införandet avschabloniserad ersättning. Bortsett från de förhållanden sora rör denskadelidandes person kan det finnas skäl att ta hänsyn även till formerna kringfrihetsinskränkningen, t. ex. ora grunden för ingripandet är elt påstått brotteller ell påstått vårdbehov. Även graden av publicitet kring beslutet orafrihetsinskränkning bör kunna tillraätas betydelse. Enoraständighet som utredningen har tagit specieU hänsyn till vid utformningen avschablonreglerna är frihetsberövandets längd. Självklart är detta enomständighet som raåste vägas in vid bestämmandet av ersättningen. Ävenbetydelsen av frihetsberövandets längd måsle eraellertid variera från falltill fall. I vissa situationer kan enbart det förhållandet attfrihetsberövande verkställs orsaka ett så påtagligt lidande all det ijäraförelse härraed får raindre betydelse hur lång verkställighetstiden blir.I andra fall kan förhållandet vara det raotsatta. Somframgår av den redogörelsen har utredningen själv konstaterat att ettsystera raed schablonersällning för lidande ibland ger ett klartotillfredsställande resultat. Utredningen har därför föreslagit attersättningen i vissa fall skall beräknas efter en skälighetsbedöraning. Det äremellertid uppenbart att elt sådant tillägg väsentligt försvagar värdet av ettschablonsyslera. Sammanfattningsvisanser jag alt övervägande skäl talar mot införandet av schablonregler, när detgäller ersättning för lidande. Jag avstyrker därför utredningens förslag pådenna punkt. Ersättning för lidande bör sålunda, hksom när det gäller förloradarbetsförtjänst, utgå raed belopp raotsvarande den skada sora har uppstått ivarje särskilt fall. Detsararaa bör gälla beträffande ersättning för utgifter. Vaddärefter gäller den ifrågasatta möjligheten att införa en högsta gräns för utgåendeersättningsbelopp vill jag erinra om att jag i det föregående har tUlbakavisattanken på att begränsa ersättningsrätten för det fallatt skadan utgörs av intrång i näringsverksarahet. Inte heller i övrigt finnerjag skäl att i delta sararaanhang föreslå någon begränsningsregel. I enlighetraed vad jag har föreslagit i ett tidigare avsnitt bör eraellertid ersättningenkunna jämkas, om tiden för frihetsinskränkningen har beaktats vid fastsläUandeav brottspåföljd. frarahålht har man i svensk lagsliftning i vissa fall tagit hänsyntill att penningvärdet förändras. Regler har sålunda införts som syftar tillatt värdesäkra sådana periodiska prestationer som har fastställts till visstnominellt belopp genom beslut av myndighet eller genora avtal. Den regel omvärdesäkring som utredningen har föreslagit har emellertid ett annat innehåll.Avsikten med regeln är sålunda alt garantera att den ersättningsprövandemyndigheten tar hänsyn till sådana penningvärdeförändringar som har inträffatfrån det att skadan skedde till dess ersättningen fastställs. Enregel med det nu angivna innehållet torde innebära en nyhet i svenskskadeståndslagstiftning. Den saknar sålunda motsvarighet i exempelvisskadeståndslagen. Däremot uttalas i lagens förarbeten (se t. ex. prop. 572) alt det får förutsättas att dorastolarna vid bestära-mandel avskadestånd lar tillbörlig hänsyn till penningvärdets utveckling och fortgåendehöjningar av den allraänna inkomstnivån. Det lorde också vara praxis vidpersonskadereglering att ta hänsyn till exerapelvis löneförhöjningar i tidenraellan skadan och prövningslidpunklen. Enligtrain mening är det obehövligt att i den nya lagen föra in en värdesäkringsregelav det innehåll utredningen har föreslagit. Även ulan en sådan regel är detsjälvklart att den ersättningsprövande myndigheten tar hänsyn tillpenningvärdeförändringar vid bestäraraandet av ersättning för såväl förloradarbetsförtjänst och utgifter sora för lidande. Jag avstyrker således utredningensförslag på denna punkt. Vadjag har sagt i detta avsnitt innebär att den nya lagen inte behöver innehållanågra regler ora hur ersättningen skall bestämmas. I stället blir allmännaskadeståndsprinciper tillämpliga. Till dessa principer hör all del är den sorabegär skadestånd sora har alt visa all skada har uppstått och hur stor dennaär. Jag förutsätter eraellertid att den ersättningsprövande myndigheten inteställer alltför stora krav på den enskUde i detta avseende. Liksora utrednmgenanser jag att det sätt på vilket skadan har tillfogals talar för att raan visargenerositet raot den drabbade. Anspråkpå ersättning enligt lag skall fraraställas hos allmän domstol.Behörig domstol är i princip den domstol där ansvarsfrågan handläggs eller, omfrågan har handlagts i flera instanser, den dorastol sora sist har handlagtfrågan. Yrkande kan fraraställas antingen i Prop.1974: 97 77 detraål där ansvarsfrågan handläggs eller senare genom särskild ansökan. Föransökningen gäller en preskriptionstid av . Ävenenligt skadeståndslagen prövas skadeståndsanspråk av allmän domstol. I principskall talan väckas vid allmän underrätt. Någon speciell preskriptionstidgäller inte enligt skadeståndslagen. Ipropositionen med förslag tUl skadeståndslag (prop. 1972r 5 s. 382) framhållsdet angelägna i att främja frivUlig skadereglering när det gällerskadeståndsanspråk mot det allraänna. Bestäraraelser härora finns i kungörelsen(1972r 416) om statsmyndigheternas skadereglering i vissa fall. I kungörelsenföreskrivs bl. a. att ersättningsanspråk skall framställas hos JK, omanspråket grundas på påstående om felaktigt beslut eller underlåtenhet attmeddela beslut. Ärende som handläggs av JK hänskjuts till Kungl. Majrt, omfråga uppkoraraer ora åtagande raed belopp överstigande . I annatfall avgör JK själv ärendet. Anhängiggörs talan vid dorastol, skall JK bevakastatens talan. Enligt utredningens meningbör det även när det gäller den nya lagen vara en principiell utgångspunkt attersättningsanspråk prövas av domstol. Det är emellertid angeläget att förenklaförfarandet så.myckel sora möjligt. På grund härav anser utredningen att manbör anknyta till den frivUliga skaderegleringsverksamhet som är anförtrodd JKnär det gäller skador inora skadeståndslagens oraråde. Utredningens lagförslaginnebär att i princip alla ersättningsanspråk skall framställas hos JK och attanspråken inte får göras gällande inför domstol annat än om och i den raån JKhar ogillat dem; JK har rätt att för statens del träffa avgörande utan någonbegränsning tUl belopp. Rättenatt framställa ersättningsanspråk bör enligt utredningen begränsas till tidengenom bestämraelser ora preskription. Utredningen föreslår att den sora villkräva ersättning skall framställa sitt anspråk hos JK från detatt sådant förhållande inträtt som föranleder alt ingripandet skall ansesobefogat. Har JK ogillat anspråket skall talan väckas vid doraslol inora dentid sora JK har angett. Utredningenpåpekar att lag innehåller regler som gör del möjligt att framställaersättningsanspråk vid domstol på ett tidigt stadium, t. ex. i det mål däransvarsfrågan handläggs. Flera skäl talar emellertid enligt utredningen raotall föra in en raotsvarande regel i den nya lagen, bl. a. det förhåUandet attlagen orafattar även adrainistrativa frihetsinskränkningar. Utredningenslagförslag upptar därför inle någon raolsvarighet till de angivna reglerna i1945 års lag. TillskUlnad från skadeståndslagen innehåller utredningens lagförslag inte hellernågra fomrabestäramelser. Däreraot föreslår utredningen vissa regler omrättegångskostnader. Reglerna innebär bl. a. att staten i princip skall stå förden enskildes ansökningskostnader hos JK och vidkännas sina egnarättegångskostnader vid dorastol. Utredningensförslag i fråga om förfarandet vid prövning av ersätt- Prop.1974: 97 78 ningsanspråkhar tillstyrkts eller lämnats utan erinran av de flesta reraissinslanserna. Pånågra håll för man eraellertid frara kritik raot det förordade regelsysleraetoch föreslår all ersältningsärendena handläggs på sararaa sätl sora anspråkraot staten enligt skadeståndslagen. Vissa enskildheter i utredningens förslagkritiseras även av reraissinstanser sora i och för sig ställer sig positivatill huvudtankarna bakom förslaget. Inågra reraissvar görs erinringar raot förslaget ora preskriptionslid. Sålundaifrågasätter en reraissinslans över huvud taget behovet av särskildapreskriptionstider när det gäller ersättningsanspråk enligt den nya lagen. Enannan reraissinslans anser att preskriptionstiderna i varje fall bör förlängasi förhållande till utredningsförslaget. Enligt rain raening talarstarka skäl för att man låter ersättningsfrågor enligl den nya lagen så långtraöjligt prövas på sararaa sätt som ersättningsfrågor enligt skadeståndslagen.Detta innebär för det första att det i prmcip bör ankomraa på dorastol attavgöra ersättningsanspråken. Givelvis kan det härvid diskuteras alt låtadorastolen vid sin prövning av ora fömtsättnhigar för ersättning föreliggervara bunden av utlåtande från den myndighet som slutligt har faltal beslut ifrihetsinskränkningsfrågan. Ett likande system diskuterades i propositionenmed förslag till skadeståndslag (prop. 1972r 5 s. 378). Tanken på ett sådantsystera tillbakavisades dock, eftersora det bl. a. skulle strida raot degrundläggande principerna för vår rättegångsordning. Enligt rain raening bördorastolarna även i förevarande sammanhang vara helt obundna vid sin prövningav ersättningsanspråket. När det gäller behörigdomstol anser jag alt den allraänna regeln i 10 kap. 2 § RB bör varatillämplig. Regeln innebär att staten i tvisteraål i allraänhet skall sökasdär den rayndighet sora har att bevaka lalan i målet har sitt säte. EftersomJK, sora jag strax skall återkoraraa till, bör ha till uppgift alt bevakastatens talan när det gäller skador sora faller under den nya lagen, är detStockholras tingsrätt som blir behörig domstol. Sora har frarahållitsunder förarbetena tUl skadeståndslagen är det angeläget alt fräraja enfrivillig skadereglering,- när det gäller skadeståndsanspråk raot detallraänna. Detta gäller även ersättningsanspråk enligt den nya lagen. Jag anserdet härvid lärapligt alt göra samraa systera tUlärapligt sora redan gäller ifråga ora handläggningen av skadeståndsyrkanden enligt skadeståndslagen.Anspråk på ersättning raed stöd av den nya lagen bör alltså fraraställas hosJK, sora också bör ha befogenhet att på egen hand avgöra ersättningsfrågor upptUl en viss beloppsgräns. På sararaa sätt sora f.n. gäller i fråga omskadeståndsanspråk enligt skadeståndslagen anser jag att det bör stå denenskilde fritt att väcka talan dhrekt vid domstol i stäUet för att vända.sigtill JK. På denna punkt har jag alltså en raening sora avviker frånutredningens. Givetvis bör den enskUde kunna påkalla domstolsprövning även isår Prop.1974: 97 79 danafall då förhandlingarna raed JK inte leder till uppgörelse. Väcks talan viddorastol, bör JK företräda staten där. Uppenbarligen finns detvissa skäl som talar för att raan i den nya lagen, på sarama sätt som i 1945års lag, för in regler ora preskription av ersättningsanspråket. Mot dettatalar emellertid i första hand att ska-. deståndslagen saknar särskildapreskriplionsbeslämmelser. Rent sakligt kan det också i vissa fall fraraslåsora stötande ora den enskilde, i de skadefall det här är fråga ora, skulle gåraisle om rätten till ersättning på den grunden alt han inle har iakttagit enviss, kortare preskriptionstid. Ytterligare ett skäl sora talar mot att man nuinför preskriptionsbe-stäraraelser är att de allmänna reglerna om tioårigpreskription f. n. är föremål för översyn inora jusliliedeparteraentet. Innandenna översyn har slutförts bör raan inte utan starka skäl föra in särskUdapreskriptionsregler i ny lagsliftning. Medhänsyn till det anförda avstyrker jag utredningens förslag ora att föra innågra preskriptionsregler i den nya lagen. Detta innebär all de aUraännabestäraraelserna ora tioårig preskription t. v. blir tiUämpliga. Jagansluter mig till utredningens uppfattning att den nya lagen inte bör innehållanågon raolsvarighet tUl reglerna lag ora raöjlighet att väcka talanom ersättning i raål där ansvarsfrågan handläggs. Vaddärefter gäller frågan ora ersättning för rättegångskostnad vill jag erinra omatt den enskUde har raöjlighet att erhåUa rättshjälp enligt rättshjälpslagen isamband med att han ansöker om ersättning hos JK. Den nya lagen bör därför inteinnehålla någon bestäraraelse om ersättning för ansökningskostnader. Även i defall då talan väcks vid domstol kan rättshjälp utgå. ersättningsyrkandetogillas, gäller eraellertid allraänna regler ora skyldighet alt ersättaraotparten hans kostnader. Givetvis talar vissa skäl för att raan i detta sararaanhanginför ett undantag från den angivna principen. Enligt min mening bör manemellertid på denna punkt ha samraa ordning som gäller vid prövning av skadeståndsanspråkenligt skadeståndslagen. Eftersora den lagen saknar bestäraraelser om undanlagfrån allmänna regler om rättegångskostnader, bör man även i förevarandesammanhang avstå från att föra in sådana bestämraelser. Vadjag har sagt i detta avsnitt ora förfarandet vid prövning av ersättningsanspråkinnebär att den nya lagen inte behöver innehålla några regler i hithörandefrågor. Däreraot måsle vissa ändringar göras kungörelse orastatsrayndigheternas skadereglering i vissa fall. Frågan ora dessa ändringartorde senare få anraälas för Kungl. Enligtrain mening bör den nya lagen träda i kraft den 1 juh 1974. Om inte några särskilda övergångsbestämraelser meddelas torde Prop.1974: 97 80 detfölja av allmänna grundsatser att den nya lagen blir tUlämplig i fråga omskadefall som inträffar efter ikraftträdandet, medan äldre lag kommer atttillämpas på skadefall sora har inträffat . Denna princip följdesvid skadeståndslagens ikraftträdande. Skadeståndslagen är alltså tiUärapligendast på skadefall som har inträffat efler ikraftträdandet . Utredningen har föreslagitatt man skall göra avsteg från den angivna principen, såvitt gäller den nyalagen. Som skäl anför utredningen bl. a. att, om man skulle uteslutafrihetsinskränkningar sora har skett före ikraftträdandet, så skulle en påföljdeller vårdåtgärd som har pågått både före och efter ikraftträdandet bli attbedöma delvis enligt gällande rätt och delvis enhgl den nya lagen. Utredningenföreslår därför att den nya lagen görs tillämplig även beträffandefrihetsinskränkningar före ikraftträdandet.