prop · FX03142 · 1974-12-31 00:00:00 — Det erinras om att varje kommun avses få en viss frihet att självutforma överförmyndarorganisationen och bestämma förmyndar-arvodenas storlek. Till ledning för kostnadsberäkningarna nämns emellertidatt kostnaderna för överförmyndarnämnden i för har beräknatstill ca 1,2 milj, kr. När det gäller förmyndararvodena hänvisas tillförmynderskapsutredningens beräkningar enligt vilka arvoden av allmänna medelskulle komma att utgå med sammanlagt 4 milj, kr., räknat för hela landet. Detpåpekas dock dels att utredningens beräkningar avser penningvärde,dels att beräkningarna grundas på den förutsättningen att arvode utgår avallmänna medel endast i de fall då den omyndiges inkomst understiger ett halvtbasbelopp. Enligtpromemorian kan det övervägas att låta statsbidrag utgå till kommunerna förderas kostnader för överförmyndarorganisationen och för arvoden ochersättningar till förmyndare och gode män. Mot detta anförs emellertid dels attett system med statsbidrag nödvändiggör vissa detaljregleringar, som i övrigttorde vara onödiga, dels att det är en allmän strävan från såväl statligt somkommunalt håll att göra stödåtgärder till kommunerna mer generella och undvikastatsbidrag som särskilt skall täcka vissa kostnader. Härtill kommer att varjeenskild kommuns kostnader för förmyndarvården torde bli förhållandevisbegränsade. Med hänsyn härtill avvisas tanken på särskilda statsbidrag i dettasammanhang. 4.13 Kontroll över boutredningsmans förvaltning Ipromemorian framhålls att innehåller åtskilliga bestämmelser somsyftar till kontroll av boutredningsmans förvaltning men attkontrollmöjligheterna i praktiken utnyttjas i relativt liten omfattning. Föratt öka dödsbodelägarnas möjligheter till kontroll föreslås skyldighet förboutredningsmannen att dels nedsätta dödsboets värdehandlingar i öppet förvarhos bank, om sammanlagda värdet överstiger två gånger basbeloppet enligt lagenom allmän försäkring, dels före den avge redovisning förmedelsförvaltningen under föregående år. Redovisningen skall tillställas en avdödsbodelägarna, och de övriga delägarna jämte den domstol som meddelatboutredningsmanna-förordnandet skall underrättas härom. Finns omyndig idödsboet skall ett exemplar av redovisningen tillställas överförmyndaren. Omboutredningsmannen underlåter att fullgöra vad som enligt förslaget åligger honom, skall domstolen kunna meddelavitesföreläggande. Vidareföreslås att det i lagen införs möjlighet för boutredningsman som slutfört sittuppdrag att på begäran bli entledigad från detta. 4.14 Skydd för omyndigs och dödsbodelägares medel genomförsäkring eller på annat sätt I promemorianpåpekas att såväl förmyndare som gode män och boutredningsman är skyldiga attersätta skada som de uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar den omyndige,huvudmannen eller boet. Denna skadeståndsskyldighet bör enligt promemorianuppenbarligen behållas. Det kan, sägs det vidare, övervägas att förstärkaskyddet för de enskilda och för dödsbon genom ett system med försäkring e,d.Emellertid påpekas att förluster på grund av förskingringar har förekommit imycket liten utsträckning inom ifrågavarande områden och att dekontrollföreskrifter som finns eller som föreslås ytterligare tordeförebygga risken för förskingringar. På grund härav anses det inte finnastillräckliga skäl för att införa bestämmelser om skydd för omyndigs ochdödsbodelägares medel genom försäkring eller på annat liknande sätt. 4,15 Avveckling av äldre godmanskap Enligtpromemorian är det önskvärt att det tillskapas en snabb och enkel form föravveckling av alla gamla godmanskap för okända eller bortovarande arvingareller tesiamentstagare där arvlåtaren avlidit före ellertestator avlidit före , Avvecklingen skall enligtpromemorieförslaget ske enligt en särskild lag varigenom gode männen åläggs attleverera in medlen till statsverket. De gode männen skall därefter entledigas.Eventuella rättsägare skall från lagens ikraftträdande kunnaframställa anspråk på medlen hos förmynderskapsdomstolen. Efter tväårstidensutgång skall förmynderskapsdomstolen för varje särskilt fall pröva huvuvidamedlen skall tillfalla person som framställt anspråk på dem. Medel som inteskall utges till enskild rättsägare skall tillfalla allmänna arvsfonden. De godemännens inbetalning av förvaltade medel skall enligt förslaget göras hoskammarkollegiet i dess egenskap av förvaltare av allmänna arvsfonden.Inbetalningen skall ske från lagens ikraftträdande. Dennatidsfrist torde enligt promemorian i de flesta fall väl räcka till för att deberörda gode männen skall hinna fullgöra sin skyldighet. Överförmyndaren skallemellertid kunna medge gode mannen anstånd med inbetalningen. Det åliggerenligt förslaget överförmyndaren att informera de gode män som berörs av lagenom vad de har att iaktta och att övervaka att de fullgör sin inbetalningsskyldighet.Om god man trots påstötning från överförmyndaren underlåter att fullgöra vadsom åligger honomenh'gt Jagen skall överförmyndaren anmäla förhållandet för rätten. Rätten skalli sin tur kunna förelägga den gode mannen vid vite att fullgöra sin skyldighet. Samtidigtmed att gode mannen levererar in medlen till kammarkollegiet skall han inge enav överförmyndaren godkänd sluträkning för sitt uppdrag. Kollegiet börunderrätta överförmyndaren om inbetalningen. Denne bör i sin tur underrättaförmynderskapsdomstolen härom så att gode mannen kan entledigas. isistnämnda båda hänseenden anses dock inte behöva ges i själva lagen. Innanförmynderskapsdomstolen avgör frågan om vem inlevererade medel skall tillfallaskall yttrande inhämtas från kammarkollegiet samt från överförmyndaren och dengode mannen. Rätten skall också i övrigt sörja för erforderlig utredning iärendet. Normalt torde det enligt promemorian dock vara tillräckligt att rättenanskaffar uppgifter ur sådana protokoll och andra handlingar som tillhör detursprungliga godmansärendet. Med hänsyn till den ringa behållning som de häraktuella godmanskapen vanligen har, får det enligt promemorian förutsättas attden utredning som kammarkollegiet måste göra för att kunna avge yttrande iärendena blir tämligen summarisk. Omrätten vid prövningen av vem medlen skall tillfalla finner att känd person, sominte har anmält anspråk inom tvåårstiden, är berättigad till medlen framförperson som anmält sådant anspråk eller framför allmänna arvsfonden, skall denangivna personen beredas möjlighet att framställa anspråk. En förutsättninghärför är givetvis att vederbörande inte befinner sig på okänd ort. Domstolensskyldighet att bereda känd person tillfälle att framställa anspråk begränsasdärför till fall där det kan ske. Framställer vederbörande anspråk pä medleninom den tid som domstolen har förelagt, skall anspråket prövas utan hinder avatt lagens tväårsfrist har gått ut. Ärende enligt denföreslagna lagen skall handläggas enligt bestämmelserna i lagen omdomstolsärenden. Den som anmält anspråk på förvaltade medel får emellertidsjälv stå för sina kostnader i anledning härav. Ogillas anspråket, skall haninte förpliktas att ersätta staten dess kostnader i ärendet. För rättens domförhetskall enligt förslaget gälla samma regler som gäller vid prövning av tvistigaärenden enligt . Rätten skall således bestå av lagfaren domareoch nämnd. Haräldre godmanskap vid lagens ikraftträdande redan avvecklats genom att godemannen har inlevererat de förvaltade medlen till allmänna arvsfonden medförbehåll för eventuell arvinges rätt och har sådant godmanskap inte blivitslutiigen avgjort genom att medlen utbetalats till rätt arvinge, skall enligtpromemorian den vidare avvecklingen av godmanskapet ske enligt bestämmelserna iden föreslagna lagen. Anspråk på medlen skall sålunda framställas inom två årfrån lagens ikraftträdande. Efter utgången av denna tidsfrist skall rättenpröva huvuvida medlen slutgiltigt skall tillfalla allmänna arvsfonden eller densom eventuellt framställt anspråk på dem. Enligtpromemorian är det angeläget att de föreslagna lagändringarna träder i kraft såsnart som möjligt. Särskilt gäller detta de nya reglerna om grunderna föromyndigförklaring och om arvode till förmyndare och gode män. Dessa reglerliksom huvuddelen av övriga bestämmelser bör därför om möjligt träda i kraftden , Praktiska skäl tordeemellertid enligt promemorian hindra att bestämmelserna omöverförmyndarorganisationen i kraft lika snart. Bl,a. måste kommunernages tid att se över den nuvarande organisationen och välja nya överförmyndareetc. Reglerna i hithörande delar föresläs därför träda i kraft den 1 januari1976, bör enligt promemorian också uppdragen förfalla för deöverförmyndare och ledamöter av överförmyndarnämnd som har valts enligt äldrebestämmelser. Ävenom bestämmelserna om den nya överförmyndarorganisationen träder i kraft förstden bör dock enligt promemorian de nuvarande reglerna omöverförmyndares arvode upphöra att gälla redan vid utgången av , Fr,o,m,den bör alltså överförmyndarverksamheten helt bekostas avkommunerna. 5.1 Grunderna för omyndighetsförklaring och förordnande avgod man Övervägandeantalet remissinstanser tillstyrker promemorieförslaget om attomyndighetsgrunderna i 10 kap, I § andra-fjärde punkten FB utmönstras och attmöjligheterna att förordna god man enligt 18 kap, 3 § FB vidgas. Avuppgifter som lämnar i sitt yttrande framgår att vidtingsrätten meddelades något över I 000 domar på omyndighetsförklaring underåren 1969-1973 samt att härvid tredje punkten i 10 kap, 1 § FB åberopades iendast fyra fall och andra punkten samma paragraf inte i något fall, Sveahovrätt anmärker att man av promemorian kan få det intrycket attomyndighetsförklaring avses skola bli ett sällan använt institut. Hovrättenanser att omyndighetsförklaring alltid bör ske i de fall där den enskildespsykiska tillstånd är sådant att han får antas varaktigt helt sakna rättslighandlingsförmåga. hälsar i och för sig med tillfredsställelseatt omyndighetsgrunderna inskränks men vill ändå peka på risken för att isådana fall där kriterierna psykisk sjukdom och hämmad förståndsutvecklinginte är tillämpbara en applicering av begreppet psykisk abnormitet av annatslag tillgrips i inte avsedd utsträckning för att få en i och för sig måhändanödvändig omyndighetsförklaring till stånd. Någraremissinstanser är tveksamma inför förslaget om upphävande av andra-fjärdepunkterna i 10 kap, 1 § FB, Vad gäller andra och tredje punkterna menarStockholms överförmyndarnämnd och Föreningen att enomyndigförklaring i dessa fall svårligen torde kunna ersättas med ettgodmansförordnande. Vad gäller fjärde punkten bör denna enligt kunna utmönstras under förutsättning att god man enligt 18kap, 3 § kan förordnas för den som på grund av oerfarenhet behöver annansbistånd i vården av sina angelägenheter. i Göteborganser att grunden i tredje punkten bör behållas. Av samma uppfattning ärSvenska bankföreningen och som även motsätter sig attandra och fjärde punkterna utmönstras. Enligt bankföreningens mening fårbegränsningen av grunderna för omyndighetsförklaring inte drivas så långt attstarkt hjälpbehövande människor berövas ett rimligt rättsskydd. Vad gäller de i promemorian anfördaintegritetssynpunkterna anför bl,a, att det med fog synes kunnahävdas att inte någon av de begränsningar i den personliga friheten som enomyndighetsförklaring medför kan såsom angrepp mot den personliga integritetenjämföras med de förödande verkningarna för de närstående när en människa inomde kategorier som avses i andra och tredje punkterna totalt raserar en familjsekonomi. Även om dessa ftJl är jämförelsevis få är detta dock inte någotbärande skäl att ta bort skyddet, framhåller bankföreningen, 1 fråga omomyndighetsgrunden i 10 kap, 1 § fjärde punkten framhåller bankföreningen atten person kan räka in i svaghetsperioder och, medveten om sinsituation, önska en omyndighetsförklaring, inte minst av rädsla för obehörigpåverkan från närstående eller andra. Det är enligt bankföreningen svårt att sevarför denna möjlighet inte skulle stå till buds. Detsamma kan gälla för enmänniska som själv upplever att hennes själs-förmögenheter fortlöpande raserasoch önskar vidta åtgärder mot obehöriga påverkningar. Att i dessa fallmedge omyndighetsförklaring på den enskildes egen begäran eller med hanssamtycke framstår såsom ett naturligt integritetsskydd, som i det särskildafallet med hänsyn till risken för kolliderande rättshandlingar ej uppnås enbartgenom en god man. Även Sveahovrätt är tveksam till utmönstringen av omyndighetsgrunden i fjärde punktenoch anser att rättsordningen bör erbjuda dem som medvetna om sin viljesvaghetoch om risken att bli utsatt för obehöriga påtryckningar inte längre önskarbehålla formell rättslig handlingsförmåga möjlighet att avstå från denna. Riksförbundetför rörelsehindrade barn och ungdomar anser att möjligheten tillomyndighetsförklaring över huvud taget bör upphävas. Då någon pä grund avpsykisk abnormitet är ur stånd att vårda sig själv finns det möjlighet församhället att ingripa enligt olika vårdlagar. Om någon på samma grund är urstånd att vårda sin egendom torde han erhålla tillräckligt skydd genom lagen(1924:323)om verkan av avtal, som slutits under inflytande av rubbadsjälsverksamhet. En omyndighetsförklaring tillgodoser enligt förbundet mesttredje mans eller det allmännas intressen. Den modernisering av terminologin i 10 kap, 1 § förstapunkten som har föreslagits i promemorian har godtagits av övervägande antaletremissinstanser. berör frågan omrättsverkningarna av en omyndighetsförklaring och framför som sin mening attäven omyndigförklarade bör ha allmän rösträtt. Förbundet önskar också att detnärmare undersöks hur de som förklarats omyndiga p,g,a, psykiska störningarlever och förhåller sig till omvärlden. Det skulle då närmare kunna avgöras ivilka avseenden dessa personer bör förklaras omyndiga. Som nämndes ställer sig övervägande antaletremissinstanser positiva till promemorians förslag om ökade möjligheter attförordna god man enligt 18 kap, 3 § RB. främmande för att det i anslutning tillomyndighetsgrunderna införs en bestämmelse enligt vilken förordnande av god mankan ske i stället för den mer ingripande omyndigförklaringen. ställer sig dock tveksamt tillförslaget. Visserligen bör omyndighetsförklaring med hänsyn till de vittgåendekonsekvenserna för den enskilde enligt förbundet tillgripas endast när såbefinns ofrånkomligt, Å andra sidan torde förordnande av god man böra bliaktuellt förutom vid samtycke av den berörde endast när behovet avförordnandet bedöms vara temporärt. Denna utväg bör således enligt förbundetinte väljas när vid exempelvis ålderdomssvaghet vederbörandes oförmåga attsköta sina angelägenheter bedöms vara bestående och något samtycke ej hellersenare är att förvänta. Några remissinstanser tar i sina yttranden upp risken förkolliderande rättshandlingar. Enligt underskattar promemorian deproblem som kan uppstå härvidlag. anser risken förkolliderande rättshandlingar påtaglig och finner det vara en betänklig brist iförslaget att någon lösning inte anvisas för sådana situationer, där lagen omverkan av avtal som slutits under inflytande av rubbad själsverksamhet inte ärtillämplig. Enligt torde det mestadels inteföreligga risk för att huvudmannen företar rättshandlingar, som kolliderar medgode mannens. anser det emellertid angeläget att risken härföruppmärksammas både vid utformningen av reglerna och vid deras tillämpning, 18kap, 3 § FB bör sålunda enligt bankföreningen kompletteras med en föreskriftom att god man inte får förordnas, om det föreligger risk för kollideranderättshandlingar, 1 fråga om de villkor för erhållande av god man somförslaget innehåller anser såväl 5vea hovrätt som överförmyndarnämndoch Föreningen att god man skall kunna förordnas ävenför den som på grund av oerfarenhet är i behov av bistånd i vården av sinaangelägenheter efter uppnådd myndighetsålder. och anmärker att god man bör kunna förordnas även vid fallav hämmad förståndsutveckling. Det är enligt dessa remissinstanser viktigt attlagtextens formulering inte blir sådan att, man kan förledas tro att god maninte kan förordnas för utvecklingsstörda eller att utvecklingsstörning ärjämförbar med sjukdom av något slag. barn ochungdomar är av motsvarande uppfattning och anser att ordet liknande med fördelkan bytas ut mot orden allvarligt förståndshandikapp. Förbundet anser vidareatt kravet på att den sjuke etc, skall vara ur stånd att vårda sinaangelägenheter för att kunna få god man är för strängt och menar att det kunderäcka med att han behöver annans bistånd härmed. Enligt sociala centralnämnden i bör god man kunnaförordnas mot vederbörandes vilja när det är fråga om ungdomar,vilka genom den genomförda sänkningen av myndighetetsåldern uppnåttmyndig ålder, men som till följd av alkohol- eller narkotikaproblem ellerförsenad utveckling och mognad är mindre väl skickade att ta vård om sig självaeller sin egendom. Problemen kan bli särskilt påtagliga om den unge genom arveller på annat sätt förvärvat viss förmögenhet, Spfialstyrelsen anser att det vore värdefullt om det,utöver vad som har skett i promemorian, kunde anges i vilka situationer sådanasärskilda skäl skall kunna anses föreligga att god man kan förordnas motvederbörandes vilja. anmärker härvid att vid psykisk abnormitetgodmansförordnande inte sällan torde vara att föredra framför omyndigförklaring,även om inte samtycke kan erhållas från vederbörande. Enligt styrelsenförefaller det dessutom inkonsekvent och i viss mån principiellt betänkligt atti 18 kap. 10 § FB inte ha kvar möjligheten för den enskilde att på begärankunna få god man entledigad, om god man kan förordnas endast efter samtyckefrån den enskilde, berör i sitt remissyttrande den av JO år 1973till Kungl, Maj:t gjorda framställningen rörande de problem som uppstår dårättshandlingsförmåga formellt finns men klar processobehörighet föreligger.Enligt hovrätten borde den av JO gjorda framställningen föranleda ett meraingående ställningstagande än det promemorian redovisar. Hovrätten påpekarvidare att det inte är sällsynt att processobehörigheten uppenbaras först ihögre rätt och att det förefaller opraktiskt att såsom följer av 20 kap, 30 §FB en lägre rätt skulle behöva anlitas för att förordna god man i ett sådantfall, anmärker att promemorian inte klargör under vilkaförutsättningar en myndig person får frånkännas processbehörighet och inteheller innehåller förslag till regler för det formella förfarandet i sådanafall. Visserligen kan domstolen vända sig till för yttrande.Socialstyrelsen kan emellertid inte yttra sig i saken utan att ha tillgång tillutlåtande från läkare och det är enligt tingsrätten självfallet en rentillfällighet om ett användbart läkarutlåtande är tillgängligt. Enligttingsrättens erfarenhet kommer därför flera personer, som skulle visa sig saknaprocesshabilitet om läkarundersökning kunde komma till stånd, att tillåtasföra talan med yrkanden som är mer eller mindre befängda. Allmänt sett vållasmotparten i rättegångar av det slag som här avses betydande obehag och andrapersonliga olägenheter likaväl som avsevärda kostnader, eftersom han ofta intekan få ut den ersättning för rättegångskostnader som tillerkänns honom.Problemet är av stor praktisk betydelse för tingsrätten. Behandlingen av mål avdetta slag är vanligen mycket tidsödande. Samhället tillskyndas härigenom storadirekta och indirekta kostnader. Det är därför enligt tingsrättens meningnödvändigt att frågan nu görs till föremål för betydligt mera ingåendeöverväganden än som skett i promemorian. Problemets lösning bör enligttingsrätten under inga förhållanden ställas . påpekar att den utvidgade möjligheten att istället för omyndighetsförklaring förordna god man synes böra föranleda enomredigering av 15 kap, 3 § , varvid ordalagen i 20 kap, 2 § FBtorde kunna tjäna till ledning. Avslutningsvisanför hovrätten att i promemorian inte har övervägts rättsläget beträffande demsom med tillämpning av nuvarande 10 kap. 1 § andra-fjärde punkterna FB harförklarats omyndiga. Det kunde enligt hovrättens mening hävdas att dessa tillföljd av den föreslagna ändringen i paragrafen utan vidare skulle bli myndiga.Hovrätten avvisar emellertid en sådan lösning och anmärker att detta inte tordevara avsett. Särskilt bland dem som förklarats omyndiga enligt paragrafensfjärde punkt torde det finnas fall där rätteligen första punkten hade borttillämpas men sökanden av hänsyn till den sjuke eller för att inför omvärldendölja sjukdomen valt att åberopa den sjukes samtycke som grund för ansökningenom omyndighetsförklaring. Hävandet av omyndighetsförklaringar som skett enligtandra-fjärde punkterna bör därför enligt hovrättens mening ske med tillämpningav 10 kap, 8 §, Överförmyndaren, som enligt den föreslagna 20 kap, 18 § skallyttra sig över ansökningen om hävande av omyndighetsförklaringen, kan därvidgöra gällande att omyndigheten bör bestå under hänvisning till den omyndigessinnestillstånd. Rätten bör då kunna, sedan vederbörligt läkarintyg företetts,förklara att den enskilde i fortsättningen skall vara omyndig enligt 10 kap, I§ i dess nya lydelse. Regler om detta torde enligt hovrättens mening böra tasin i övergångsbestämmelserna. framhåller attmedverkan av förmyndare i många fall krävs enligt lagen (1967:940) angåendeomsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda och den i anslutning till lagenutfärdade stadgan, I omsorgslagen bör sådana ändringar göras att god man kan fåsamma befogenheter som förmyndare i sådana hänseenden. Socialstyrelsenanser med hänsyn framför allt till att myndighetsåldern numera är att ibarnavårdslagen borde finnas en motsvarighet till 67 § nykterhetsvårdslagen och63 § socialhjälpslagen. Dessutom borde enligt styrelsen till diskussion tas uppmöjligheten för eller i förekommande fall styrelse förungdomsvårdsskola att förvalta pengar eller annan egendom för ungdomar över 18år de är omhändertagna för samhällsvård. En sådan möjlighetskulle i förekommande fall göra det lättare för nämnden eller styrelsen attåstadkomma det skydd som den unge enligt barnavårdslagen är tillförsäkrad, anmärker att skyldigheten för nykerhetsnämnd att tillöverförmyndaren göra anmälan, om nämnden finner att någon som är hemfallen åtalkoholmissbruk bör förklaras omyndig, bör anpassas till förslaget omupphävande av 10 kap, 1 § tredje punkten FB, Nämnden anmärker också att denskyldighet som vårdchef har enligt stadgan (1968:146) angående omsorger omvissa psykiskt utvecklingsstörda att till överförmyndare anmäla att behov avförmyndare föreligger för utvecklingsstörd bör utvidgas till att ävenavse behov av god man. Statenshandikappråd och understryker viktenav att för uppdraget väl kvalificerade förmyndare och gode män utses. Utöver degrundkrav som föreslås i promemorian bör enligt kunskap omsamhällets sociala omvårdnad, ekonomisk kunskap m,m, krävas av alla förmyndareoch gode män. Dessutom måste de som arbetar med myndlingar som har psykiskahandikapp ha gedigna kunskaper om sådana handikapp och vad de för med sig.Utbildning av förmyndare och gode män bör ske genom kommunernas försorg. Sådanutbildning är särskilt nödvändig om man skall nå målsättningen att förmyndareoch gode män skall göra större insatser då det gäller myndlingarnas personligaomvårdnad. framför liknande synpunkter och framhåller särskiltatt det bör vara självklart att inte som förmyndare eller god man ifrågakommernågon som kan tänkas stå i jävsförhållande till den person han förordnas för.Sådant jävsförhållande kan föreligga t,ex, beträffande arbetsgivare ochfosterförälder eller annan bostadsupplåtare samt understundom beträffandeanhöriga. Samtligaremissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget om att denföreträdesrätt som anhöriga har, när det gäller att utse förmyndare, tas bort.Sveriges domareförbund understryker dock att det är lämpligt attanhöriga förordnas till förmyndare. i anser när det gäller entledigande av förmyndare attdet kan finnas skäl att införa den regeln, att entledigande inte får ske medmindre annan lämplig person kan förordnas som förmyndare i den avgåendesställe.