prop · FX03162 · 1974-12-31 00:00:00 — Kungl.Maj:ts proposition nr 1974 Prop. Kungl.Maj:ts proposition med förslag till lag om riksprovplatser, m. m.: given den 25oktober 1974 Maj:t viU härraed, under åberopande avbUagda utdrag ur statsrådsprotokollet över industriärenden, föreslå riksdagenalt bifalla de förslag ora vars avlåtande till föredragandedepartementschefen hemställt. I anslutning till riktiinjer (prop. 1972:54, NU 1972: 38, rskr 1972: 199) för organisationen av officiell provning ochofficiell metrologisk verksamhet och till den nya regeringsforraen läggs fraraförslag till raralagstiftning rörande riksprovplatser och riksraätplatser. 1 saml Nr 162 Lagom riksprovplatser m. m. Härigenomförordnas som följer. 1 § Med riksprovplats avses organ som enligt denna lag utsetts alt svara för officiell provning. Med officiell provning avses i denna lag sådanteknisk provning, kontroll eller besiktning som är föreskriven i lag ellerannan författning och som ej är egenkontroll. 2 § Officiell provning utföres vid riksprovplats, omej annat Ur särskilt föreskrivet. 3 § Riksprovplats skall vara organ som kan antagasutföra officiell provning på ett opartiskt och sakkunnigt sätt. 4 § Riksprovplats ulses för visst objektområde. 5 § Riksprovplats utses av regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer. 6 § Myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsynöver verksamheten vid riksprovplats som ej är statiig myndighet. 7 §Myndighet som regeringen bestämmer får meddela auktorisation för visst organ att utföra provning sora ej är officiell. Auktorisation får meddelas endast om organet har kompetent personal och lämplig utrustning för provningen. Organsom erhållit auktorisation benämnes auktoriserad provplats. 8 § Auktorisation meddelas eller tiUsvidare. 9 § Myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsynöver verksam heten vid auktoriserad provplats som ej är stallig myndighet. 10 § Beslut varigenom auktorisation meddelats för annatorgan än statlig myndighet kan återkallas, när i denna lag angivenfömtsättning för auktorisation ej längre föreligger eller det i övrigt finnessärskild anledning härtill. 11 § Riksprovplats skall lämna bidrag till dencentrala förvaltningsmyndighetens kostnader för dess verksamhet enligt dennalag och lagen (1974: 000) om riksraätplatser. Auktoriseradprovplats skall ersätta kostnaderna för auktorisationen. 12 § Riksprovplats får uppbära avgift för officiellprovning enligt vad regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer närmareföreskriver. 13 § Har beslut i fråga som avses i denna lagmeddelats av annan myndighet än regeringen, föres talan mot myndighetens besluthos regeringen genom besvär. Denna lag träder i kraft . Lagenäger icke lillämpning pä sådan i lag eller annan författning föreskriventeknisk provnings-, kontroll- eller besiktningsverksamhet som bedrives vidlagens ikraftträdande. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kanförordna att lagen skall tillämpas även på sådan verksamhet. Lagom riksraätplatser m. m. Härigenomförordnas som följer. 1 §Med riksmätplats avses statiig myndighet som enligt denna lag ut setts alt för viss storhet officiellt svara för sådanmätning som i förhållande till nationella prototyper eller vetenskapligtdefinierade måttenheter säkerställer riktigheten av mätningar som utföres inomlandet, alt se till att dessa prototyper och måttenheter äranknutna tUl internationellt antagna enheter. 2 § Riksmätplats utses för en eller flerastorheter. 3 § Riksmätplats utses av regeringen. 4 § Myndighet som regeringen bestämmer får meddelaauktorisation för visst organ att utföra viss mätning som ej ankommer påriksmätplats. Auktorisation får raeddelas endast om organet har kompetentpersonal och lämplig utrustning för mätningen. Organsom erhållit auktorisation benämnes auktoriserad matplats. 5 § Auktorisation meddelas ellertills vidare. 6 § Myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsynöver verksamheten vid auktoriserad matplats sora ej är statiig myndighet. 7 § Beslut varigenom auktorisation raeddelats förannat organ än slatlig myndighet kan återkallas, när i denna lag angivenförutsättning för auktorisation ej längre föreligger eller det i övrigt finnessärskild anledning därtill. 8 § Auktoriserad matplats skall ersätta kostnadernaför auktorisationen. 9 § Riksmätplats får uppbära avgift för utförda mätningar. 10 §Har beslut i fråga som avses i denna lag meddelats av annan myn dighet än regeringen, föres talan mot myndighetens beslut hos regeringen genom besvär. Dennalag ttäder i kraft . Utdragur protokollet över industriärenden, hållet inför Hans Majrt Konungen istatsrådet Närvarande:statsministern , ministern för utrikes ärendena , statsrådenSTRÄNG, HOLMKVIST, ASPLING, , , , , ' ,, , , , T, f. chefen för industridepartementet, statsrådetLöfberg, anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöterfråga om lagstiftning angående riksprovplatser och riksmätplatser och anför. Statsraakterna har (jfr prop, 1972: 54, NU1972: 38, rskr 1972: 199) antagit vissa riktlinjer för organisationen avofficiell provning och kontroU särat officiell metrologisk verksamhet.Avsikten har därvid varit att man skulle få klara ansvarsförhållanden, etteffektivt utnyttjande av resurser och garantier för att verksamheten bedrivsopartiskt. Officiell provning och kontroll avser sådanaprovningar och undersökningar som är en direkt följd av statiiga föreskrifterom särskilda krav på olika produkter, anläggningar eUer förfaranden. Dessa föreskrifteringår sora väsentliga led i sarahällets strävanden att skydda liv, hälsa ochegendora. Det finns f. n. nära 30 statliga rayndigheter sorahar att meddela föreskrifter vilka kräver provningsverksamhet. Bland deföreskrivande myndighetema kan nämnas statens industriverk, statens planverkoch slatens trafiksäkerhetsverk. Officiell provning och kontrollverksamhet bedrivsvid ett stort antal statliga, halvstatliga, koraraunala eller enskUdainstitutioner och företag samt i avsevärd omfattning även av enskUda personer. Inom ett bredare tekniskt område bedrivs officiellprovnings- och kontrollverksamhet frärast vid statens provningsanstalt, Inoravissa sektorer har genora statsraaktemas beslut etablerats provningsresurserför speciella ändaraål, t, ex, för besiktning av vägfordon vid AB Svenskbilprovning. Andra organ sora bedriver officiell provningsverksarahet ärSvenska elektriska raaterielkontrollanstalten AB, , och Elektriska prövningsanstalten . OfficieU metrologisk verksarahet omfattar delsallmän, dels legal metrologi. Allmän raetrologi är en vetenskapligt inrUctadverksamhet 1 saml Nr 162 1974; 162 6 a. definitioner av måttenheter samt utveckling och användning avsåväl teoretiska och praktiska metoder som instrument och normaler förmätningar. Legal metrologi täcker vissa områden där mätning sker för att läggastUl grund för ekonomiska anspråk och där det föreskrivits i lag att redskap somanvänds för mätning och vägning skall vara kontrollerade i särskild ordning avstatUg myndighet, AUmän metrologisk verksamhet bedrivs vid t, ex.statens provningsanstalt, och flygtekniskaförsöksanstalten. För den legala metrologin, som bedrivs i enlighet med lagen(1971: 1081) om bestämning av volym och vikt, svarar slatens provningsanstalt. De av statsmakterna i enlighet med prop. 1972: 54antagna riktiinjema för organisationen av officiell provning och kontroll samtofficiell raetro-logisk verksarahet innebär att man vill få till stånd ensamlad bedömning och enhetlig behandling av frågor inom dessa områden. Den praktiska verksamheten skaU organiseras så, attlämpliga redan befintiiga resurser utnyttjas i första hand. Detta skall ske såatt ett antal organ, som vart och ett är ledande inom sitt oraråde och sora iövrigt uppfyUer vissa krav t. ex, på kompetens och oberoende, utses till s, k,riksprovplatser och riksmätplatser. Dessa riksprov- och riksmätplatser börtäcka behovet av officiell provning, kontroll, mätning och kalibre-ring. Vidarebör de nationellt fungera sora referensorgan beträffande prov- resp.mätmetoder. Riksmätplatserna skall se till att normaler finns för olikamätstorheter. En särskild uppgift för riksprovplatserna är att tillgodose olikamyndigheters behov av samråd vid utarbetande och utfärdande av föreskrifter,som kräver eller fömtsätter provning oeh kontroU. Soraett komplement till systemet med riksprov- och riksraätplatser skallkorapetensen hos andra organ att utföra en viss typ av provning, kontroU ellerraätning kunna bestyrkas genom ett auktorisationsförfa-rande där organen utsestiU auktoriserade prov- eller matplatser. Någon prövning av opartiskhetenförutsätts inte ske beträffande dessa organ. Som exempel på sådana organ kannämnas statliga och komraunala verk med teknisk verksamhet samtindustrilaboratorier och konsultföretag, som för egen eller andras räkningutför provning, kontroll eller mätning. Riksprovplatser och riksraätplatsersamt auktoriserade prov- och mat platser skall utses av statensprovningsanstalt som ges ställning av central förvaltningsmyndighet förofficiell provning och kontroll samt officiell raetrologisk verksarahet. Innanprovningsanstalten fattar beslut skall sararåd ske med t. ex. olikaföreskrivande myndigheter. 1 de fall provningsanstalten själv kommer ifråga somriksprovplats eller riksmätplats skall dock Kungl, Maj:t besluta i frågan. I propositionen uttalas att man raåste ställa högakrav på riksprovplatser och riksmätplatser i fråga om oberoende ochopartiskhet. Som en följd av strävandena att i första hand utnyttja redanbefintliga resurser får man emellertid räkna med varierande former förorganisation och verksamhet vid olika riksprovplatser och riksmätplatser. Bedömningenav om kraven på oberoende och opartiskhet uppfylls måste därför ske med hänsyntill omständigheterna i varje särskilt fall. Det kan härvid visa sig vara nödvändigtatt från samhällets sida ställa krav på att t. ex. ägarförhållanden,organisation, verksamhetsinriktning eller andra förhållanden, som har betydelsei sammanhanget, ändras innan ett i övrigt lämpligt organ utses tillriksprovplats. Med hänsyn till att verksamhetsområdet är så omfattande måstesamordningsåtgärderna ske successivt. Därför är det också motiverat att inomvissa oraråden såsora kontroll av livsraedel, läkeraedel och fröer liksora inommiljövårdsområdet t. v. begränsa sig till informationsutbyte och samråd. I enlighet med prop, 1972: 54 har statensprovningsanstalt utsetts tUl central förvaltningsmyndighet för officiellprovning och kontroll samt officiell metrologisk verksamhet. Enigtinstruktionen (1965: 650; omtryckt 1972: 415) för statens provningsanstalt haranstalten tUl uppgift bl, a, att organisera och samordna officiell provning ochkontroU samt allmän och legal raetrologi. För dessa uppgifter finns inoraanstalten dels en enhet för organisation och saraordning av provning, kontroUoch legal raetrologi (provcentrura), dels en enhet för organisation och saraordningav allraän raetrologi (raätcentrura). Till anstalten har knutits två rådgivandeorgan, nämligen ett råd för frågor om provning, kontroll och legal metrologisamt ett råd för frågor om allmän metrologi. Dessa organ biträder anstalten ifrågor inom sina kompetensområden. Provningsanstalten har påbörjat arbetet med denomorganisation för vUken riktlinjerna drogs upp i prop, 1972: 54, Inom provningsområdetgenomför provcentmm sålunda objektområdesvis en successiv kartiägg-ning avbehovet av officiell provning och vUka resurser som kan utnyttjas för atttäcka detta behov. Rådet för provning, konttoU och legal metrologi har vidaremed utgångspunkt i prop, 1972: 54 antagit vissa principer efter vilkaomorganisationsarbetet skall bedrivas. De innebär att särskilda krav ställs påatt riksprovplats har kompetent personal, kvaUficerad och tUlräckligtomfattande teknisk utrustning samt opartisk och oberoende ställning.Bedömningen av opartiskheten skall främst orafatta stud lura avägarförhållanden, beslutsordning, vinstintressen och verksamhet utöver officieUprovning. Bl, a, sora en följd av att officieU provningvanligen avser att tiUgodose säkerhetsintressen anser rådet att konkurrens intebör förekomma inom den officiella provningen. Inom det metrologiska området har på motsvarandesätt mätcentrum och rådet för allraän metrologi varit verksararaa. harverksarahet och resurser inom den allmänna metrologin kartlagts i synnerhetvid statliga institutioner. Genora beslut angav statsraakterna vissariktlinjer för organisationen av den officiella provnings- ochkontrollverksaraheten samt den officieUa metrologiska verksamheten. Dessariktlinjer syftade till att man skulle åstadkoraraa klara ansvarsförhållanden,ett effektivt utnyttjande av tillgängliga resurser och garantier föropartiskhet i verksaraheten. har utsetts att soracentral förvaltningsmyndighet ta ansvaret för de organisations- ochsaraordningsåtgärder sora raåste vidtas i detta sanunanhang. Provningsanstalten har i ett inledande skede avdenna omorganisation ytterligare klarlagt behovet av en systematisk ochkonsekvent behandling av de problem sora f, n, finns framför allt inoraprovningsområdet. Rådet för provning, kontroll och legal metrologi med företrädareför olika intressegmpper i samhället har antagit vissa principer för vilka kravman skall ställa på en riksprovplats och dess verksarahet. Mot bakgrund av deerfarenheter som sålunda har vunnits anser jag nu alt tiden är mogen attytterligare precisera riktlinjerna för omorganisationen och ge dem en fastareform. Redan i prop, 1972: 54 redovisades hur splittradden nuvarande provningsverksamheten är inom många områden. Denna splittringmedför risker för att provningsverksamheten inte bedrivs med den effektivUet,sakkunskap och opartiskhet som skyddet av liv, hälsa och egendora kräver. Denkonkurrens om officiella provningsuppdrag som förekommer mellan olikaprovningsorgan är också ägnad att rubba förtroendet för det skydd som samhäUetger den enskilde. Jag vill i detta sammanhang erinra om den aUmänna debatt sompå senare tid förts om riskema för ohälsa och olyckor i arbetslivet och förskador på gmnd av kärnenergiutvinningen. Denna debatt visar hur angeläget detär att den officiella provningsverksamheten organiseras på ett sådant sätt attdet i vida kretsar skapas ett aUraänt förttoende för hur den bedrivs och för deresultat den frambringar. För att nå detta mål kan det i en del faU komma attkrävas väsentliga ingrepp i den nuvarande officiella provningsverksamheten.Därför är det viktigt att oraorganisationen sker efter principer som dels gerklar vägledning om vilka villkor sora raåste ställas på officieU provnings- verksamhetoch de organ som bedriver den, dels tar rimlig hänsyn till de svårigheter somunder ett övergångsskede kan drabba nu verksamma företag och personer inomdetta område. Jag vill först ta upp frågan ora konkurrens skallvara tillåten i fråga om officiell provning. Inom många oraråden av denofficiella provningen råder f. n. konkurrens. Det förekommer, särskilt vidofficiell besiktning av större anläggningar, att besiktningsföretag väljs utför ett visst uppdrag efter ett i kommersiella sammanhang sedvanligtanbudsförfarande. Enligt min mening är det inte tillfredsställande att raanriskerar att kommersiella värderingar i samband raed officiell provning gestillfälle att inverka på sådant sätt att tilltron tUl provningarnas kvalitet och därmed även tUltron till skyddet av liv, hälsa Och egendom minskar. Detär därför nödvändigt att riksprovplatsorganisationen så långt möjligt byggsupp så, att ansvaret för den officiella provningen av varje objekt läggs på enenda riksprovplats. Vissa provningsorgan har formellt eller reelltfått en sådan ställning att konkurrens inte förekommer. Det gäller t. ex.huvuddelen av verksamheten vid Svenska elektriska materielkontrollanstalten Svensk bUprovning, På många områden är dock verksamheten splittrad påsådant sätt att en omstrukturering mot större enheter måste ske. De eventuellafördelar som den nuvarande konkurrensen kan innebära i form av krav på rationaliseringav provningsverksamheten kompenseras därvid av att verksamheten kan drivas istörre skala. Dessutom ökar raöjlighetema för det allraänna till överblick ochinsyn i fråga ora hur verksaraheten bedrivs. Ett annat skäl för att konkurrens inte börförekoraraa är det samhällsansvar som finns för att officiellprovningsverksamhet skall bedrivas likformigt oeh på en riralig servicenivåöver hela landet, I en konkurrenssituation är det risk för att koramersieUaöverväganden leder till att provningsföretag geografiskt begränsar sinverksamhet. Jag vill i detta sararaanhang också beröra fråganora vUka krav som bör ställas på en riksprovplats i fråga om opartiskhet. Redani prop, 1972: 54 uttalades att raan måste ställa höga krav på såväl riksprovplatssom riksmätplats i fråga om opartiskhet och oberoende. Särskilt angavs att detkan visa sig vara nödvändigt att från samhällets sida ställa krav på att t. ex,ägarförhållanden, organisation, verksamhetsinriktning eller andra förhållanden,som har betydelse i sammanhanget, ändras innan ett i övrigt lärapligt organutses till riksprovplats eUer riksraät-plats. De erfarenheter sora vunnits bl, a. iprovningsanstaltens verksamhet och de slutsatser som man kan dra av denallmänna debatten i aktuella frågor rörande officiell provning markerar enligtmin mening ytterligare behovet av att det skapas garantier för att riksprovplatsernahar en opartisk och oberoende ställning. De prraciper som i detta sammanhangantagits av rådet för provning, kontroll och legal metrologibör här kunna ligga till grund för bedömningar som måste göras. Främst börsåledes diskuteras riksprovplatsens ägarförhållanden, beslutsordning,vinstintressen och verksamhet utöver officiell provning. I detta sammanhang börman ha i minnet att den verksarahet som det här är fråga om i själva verket ären myndighetsuppgift. Rent principiellt ligger det därför närmast tillhandsatt den utövas av rayndigheter. Emellertid kan detta föra med sig olägenheter,eftersom verksamheten har en teknisk karaktär med stark anknytning tillindustriella förhållanden. Verksainheten bör därför på raånga områden kunnabedrivas också i andra former om det anses lämpUgt med hänsyn tili kraven påatt verksamhetens orafattning och inriktnmg snabbt skall kunna anpassas tUlbehoven, SjälvfaUet får härvid kraven på opartiskhet och oberoende inteeftersättas. Verksamhet utöver officiell provning och kontrollvid en riksprovplats bör enligt min uppfattning tUlåtas endast ora det är uppenbartatt riksprovplatsens opartiskhet och oberoende därraed inte sätts i fråga. Detbör exempelvis inte få förekomma att riksprovplatsen åtar sig sådana uppdragsom gör att man påtar sig ett ansvar för egenskaperna hos en produkt som ärunderkastad krav på officiell provning. På riksprovplatsen kan detta komma attställa stora krav på insikter och omdöme så fort man går utanför det områdeför vilket man har riksprov-platsansvar. I fråga om nytiUkomraande provning torde det iaUmänhet inte möta några större svårigheter att få lUl stånd en sådan ordningsom jag nu har förordat. När det gäller provning som redan nu bedrivs är lägetdelvis ett annat. På flera områden finns etablerade företag sombedriver officiell provningsverksamhet. Omstruktureringen måste här ske underskäligt hänsynstagande till de svårigheter som den kan medföra för dessaföretag och deras personal. Riktmärket bör emellertid vara att provning inomvarje oraråde skall utföras av endast ett organ, en riksprovplats. Som jag senarekomraer att beröra närraare anser jag att den behövliga samordningen om möjligtbör uppnås genom förhandlingar och överenskomraelser. Skulle det visa sigsvårt att nå en tillfredsställande lösning den vägen bör saraordningen kunnaske tvångsvis. Jag återkommer senare till de särskilda övergångsproblemen isamband med införandet av den nya organisationen. Vad jag nu har anfört gäller samordningen av deprovande organen. Det finns anledning att i detta sammanhang också närmareprecisera de i prop, 1972: 54 angivna riktiinjema för hur samspelet skall skemellan provningsanstalten, föreskrivande myndigheter och provande organ. De föreskrivande myndigheterna har var och en inorasitt område ansvaret för skyddet av liv, hälsa och egendom. Detta ansvar utövasså, att rayndigheterna i sina föreskrifter anger vilka krav som skall varauppfyllda på egenskaper hos produkter och anläggningar, be- slutinnebar ingen förändring i dessa förhållanden och inte heller nu finnsanledning att i dessa avseenden gå ifrån gällande ordning. Nästa led i säkerhetsskyddet är att provande organgenom provning, kontroll och besiktnmg ger det faktaunderlag som behövs för skall kunna avgöra om föreskriftemas krav är uppfyllda eller inte. DennaofficieUa provning skall enligt prop, 1972: 54 saraordnas av statensprovningsanstalt i egenskap av central förvaltningsrayndighet för detta område.Det innebär att föreskrivande rayndigheter inte längre har huvudansvaret föratt det frans provningsraöjligheter tUlgängliga i den utsträckning sora krävspå grund av deras föreskrifter. Detta ansvar har lagts på provningsanstaltenbl, a, för att raan skall få till stånd en helhetsbedöraning i den officiellaprovningsverksaraheten. Ett av skälen att inrätta systeraet raedriksprovplatser har aUtså varit att man mera samlat vUl täcka det behov avprovningsresurser sora föranleds av flera rayndigheters föreskrifter.Provningsanstalten bör i sin samordnande verksamhet sararåda raed deföreskrivande rayndigheterna sora i sin tur bör inforraeraprovningsanstalten ora vilka provningsbehov nya eller ändrade föreskrifter kanmedföra. Enligt prop, 1972: 54 skall vidare provningsanstalten i sådana falldå det kommer i fråga att utse provningsanstalten till riksprovplats hänskjutafrågan till Kungl, Maj:t, Jag vUl i detta sararaanhang erinra ora att detenligt allmänna förvaltningsprinciper ankomraer på Kungl, Maj:t att ge närmareföreskrifter ora statliga rayndigheters verksarahet. Detta får till följd attprovningsanstalten över huvud då det gäller att utse statlig myndighet tillriksprovplats skall hänskjuta frågan till Kungl. När faktaunderlaget föreligger från en officiellprovning kan man fatta beslut om den aktuella produkten eller anläggningen kangodkännas eller inte. Ansvaret för ett sådant beslut ligger även ifortsättningen på föreskrivande myndigheter. Emellertid kan det i många fallvara prakliskt och önskvärt att detta beslut fattas och meddelas i duektanslutning till provningen. Föreskrivande myndighet bör beroende på hur lättkrav och provningsresultat kan jämföras mot varandra i viss utsträckningkunna delegera sådana godkännandebeslut till riksprovplats. Som jag närmareskall utveckla i specialmotiveringen medför dock beslämmelserna i 11 kap. 6 § iden nya regeringsformen (RF) vissa begränsningar i föreskrivande myndighetsmöjlighet att delegera sådana beslut. Riksprovplatsen bör, vid sidan av sin huvuduppgiftatt utföra provning och kontroll, även svara för forskning och metodutveckUnginora sitt område samt följa den internationella utvecklingen, speciellt vadgäller införandet av geraensararaa provningsraetoder. Andra viktiga uppgifterär att lärana föreskrivande rayndigheter det bistånd i provningstekniskafrågor som de behöver och att fungera som inforraations-källa åt dem sombehöver samlad inforraation ora krav och provningsmetoder för ett visstobjekt. Många av de problem som förutses på provplatssidankommer inte att aktualiseras vid uppbyggnaden av riksmäfplatsorganisationen.Mätningsverksamheten kan inte annat än i undantagsfall bära sina kostnader.Endast statliga rayndigheter kommer att utses till riksmätplatser, och avnaturliga skäl bör det finnas endast en riksmätplats för varje mälstorhet. Jag vill i detta sammanhang ta upp även frågan omhur provnings-anstaltens kostnader för uppbyggnaden och upprätthållandet avsystemet med riksprovplatser och riksmätplatser skall täckas. Enligt minmening bör dessa kostnader täckas genom avgifter. Det torde dock vara svårt attta ut koslnadstäckande avgifter från riksmätplatserna.