prop · FX034 · 1974-12-31 00:00:00 — Närdet gäller sådan firma har avgörande vikt tUknätls gäldenärens ellerbolagsmannens personliga intresse av att kimna fortsätta att drivanäringsverksamhet under firma som innehåller hans släktnanm. Personfirma fårdock användas av konkursförvaltningen under den lid verksamheten fortsattesför boets räkning. Förbudmot användning av näringskännetecken Paragrafen,som motsvarar 16 § i utredningens förslag, reglerar möjligheten att viddomstol utverka förbud vid vite mot användning av näringskännetecken somstrider mot allmänna eller enskUda intressen. Enligtförsta stycket kan domstol vid vite förbjuda känneteckensha-vare att användakännetecknet om detta eller dess användning strider mot goda seder eller allmänordning eller är vilseledande. Dessa allmänna förbudsgrunder motsvararregistteringshindren enligt 10 § första stycket 13. Förbudsmöjlighetenbeträffande kännetecken som är vUseledande ger uttryck för huvudprincipen omsanning i firma. Förbud kan avse kännetecken som är vUseledande i och för sigeller som blir vilseledande genom det sätt på vilket det används. Detsistnämnda kan vara faUet exempelvis om innehavaren vid användningen utelämnareUer döljer någon beståndsdel av sin firma. Förbud mot användning bör inte gålängre än som fordras för att tUlgodose skyddsintresset. Domstolen skallsåledes alltid överväga om inte de negativa effektema av känneteckensanvändningenkan i tillräcklig grad begränsas genom ett partiellt förbud, som tar sikteexempelvis på användning i viss form eller i visst sammanhang. Därvid måste dockalltid tillses att vad som lämnas utanför förbudet inte i sin tur ger upphovtUl nya konflikter. Förbudmot användning av näringskännetecken kan enligt andra stycket även meddelas,när någon gör sig skyldig till firmaintrång. Jag har i den allmänna motiveringen(avsnitt 6.9) närmare utvecklat skälen för denna regel, vUken avviker både frånutredningsförslaget och från varumärkeslagen. Med firmaintrång avses intrång irätt till närmgskännetecken dvs. firma, bifirma och sekundärt kännetecken.Även intrång i den i 5 § behandlade potentiella rätten att använda släktnamnoch varumärke som näringskännetecken är att bedöma som firmaintrång.Vitesförbud kan komma i fråga så snart intrång objektivt sett har ägt rum, ävenom den som har gjort intrånget var omedveten om detta och handlade fulltursäktligt. Ett vitesföreläggande kan också meddelas i samband med att 1974: 4 221 etttidigare förelagt vite utdöms eller att straff för uppsåtligt firmaintrångådöms enligt 18 §. Vite som har förelagts vid förbud mot fortsatt firmainttångfår enligt särskUd föreskrift inte utdömas om det intrång varigenom förbudetöverträtts redan har föranlett straffpåföljd. Utdömande av vitet i en sådansituation skulle framstå som en dubbelbe-sttaffning. Förbudenligt paragrafen kan riktas mot känneteckenshavare vare sig denne är fysiskeller juridisk person. Det kan dessutom gälla den som med känneteckenshavarensmedgivande utnyttjar kännetecknet i sin verksamhet, t. ex. en agent. Förbudsbestämmelserna ärtUlämpliga på både registrerade och oregistterade kännetecken. Om ettregistrerat kännetecken är av sådan beskaffenhet att dess användning helt ochhåUet bör förbjudas, synes dock den naturliga åtgärden vara att ingripa med ettbeslut om hävande av registreringen, vUket vid behov kan förenas med ettvitesförbud mot fortsatt användning. Förbud skaU alltidkombineras med vitesföreläggande. Vitet bestäms av domstolen till belopp sommed hänsyn tUl känneteckenshavarens ekonomiska förhållanden och omständighetemai övrigt kan antas förmå honom att iaktta föreläggandet. Något vitesmaximimi ärej föreskrivet. Behörig att föra talan omförbud är enligt tredje stycket den som lider förfång av kännetecknet ellerdess användning. Uttrycket förfång har en vidsträckt innebörd. Talan som grundaspå att firmaanvändningen gör inttång i ett enskilt intresse får föras av densom företräder detta intresse. Någon påvisbar ekonomisk skada behöver inteföreligga. Strider firmaanvändningen mot ett allmänt intresse tillkommertalerätten var och en som för egen del kan anses ha intresse av att denotUlåtna firmaanvändningen upphör, t. ex. annan näringsidkare i samma bransch.I sådant fall får talan föras även av sammanslutning som företräder berördanäringsidkare, dvs. normalt näringsidkare inom den aktueUa branschen, samt avmyndighet som Kungl. På talan som förs av myndighet blir reglernai 20 § lagen (1946: 804) om införande av nya tillämpliga.Detta innebär att balkens bestämmelser angående allmänt åtal får motsvarandetUlämpning i fråga om rättegångskostnad och ordningen för målets fullföljd.Förs lalan av enskild person eller branschsammanslutning skall målet handläggassom indispositi-vt tvistemål, vUket får betydelse för bl. a. reglerna ompåföljd för utevaro och om återkallande av talan. Överträds vitesförbud, fårenligt fjärde stycket talan om vitets utdömande föras av den som har ansökt omförbudet. När förbudet har meddelats enligt första stycket, dvs. på gnmd avaUmänna hänsyn, får talan också föras av myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer.Mål om utdömande av vite skall enligt 18 § lagen om införande av nya rättegångsbalkenhandläggas som brottmål. Iparagrafen, som motsvarar 18 och 19 §§ i utredningens förslag, upptas reglerom hävande av registrering. Firmaregistreringskall ibland kunna hävas av domstol och firman avföras ur registret. I förstastycket behandlas det fall att firman har registterats trots att det vidregistteringstUlfället förelåg hinder mot registtering. Detta kan ha berott påförbiseende från registreringsmyndighetens sida, men orsaken kan också ligga idet spUttrade registreringssystemet som gör det omöjligt att helt undvikakolliderande registreringar. I dessa fall kan domstol häva registteringen. Detgäller dock endast om hindret mot registtering alltjämt består. Om, för att taett exempel, firman när den registterades var vUseledande, kan registteringeninte hävas sedan firman har blivit inarbetad på sådant sätt att risk för vUseledandeinte längre föreligger. Hävandekan grundas inte bara på att firman sttider mot registre-ringsföreskriftema iden föreslagna firmalagen utem också på annan brist av materiell natur somförelegat vid regislreringstillfället och alltjämt föreligger, t. ex. attfirmahavaren inte är näringsidkare. Även åsidosättande av andraförfattningsföreskrifter, t. ex. regler om obligatoriska beståndsdelar ifirma, kan utgöra skäl för hävande. Eftersom registreringen inte skall hävassedan hindret är undanröjt, kan firmahavaren ibland avvärja ett beslut omhävande genom att ändra firman. Domstolen kan däremot inte meddela någonföreskrift om sådan ändring. Registtering får inte hävas på grund av atthinder förelegat av hänsyn tUl annans firmarätt, om den andre genom passivitetenligt 8 § förlorat sin rätt att göra hindret gällande. Enligtandra stycket kan domstol häva registtering på gmnd av omständighet som harmträffat efter registteringstUlfäUet. TUl en början föreskrivs, attregistrering får hävas, om firmahavaren är näringsidkare.Bestämmelsen blir inte tiUämplig vid bara ett tUlfäUigt avbrott inäringsverksamheten utan det krävs att firmahavaren definitivt har upphört attvara näringsidkare och därför inte längre har något legi-tunt behov avfirmaskydd. Vid bedömningen bör det i princip vara läget fördomstolens avgörande som läggs till grund. Hävandekan vidare ske, om firma förlorat sin särskUjningsförmåga. Denna hävningsgrundmöjliggör att ett ursprungligen särpräglat uttryck, vilket sedermera genom s.k. degeneration har övergått att bli en allmänt brukad benämning, exempelvisför verksamhet av visst slag, inte längre förbehåUs viss näringsidkare medensamrätt. Frågor om särskUjningsförmåga och om vad som utgör en allmänbenämning skall avgöras på objektiva gmnder. Registreringfår vidare hävas, om firman har blivit stridande mot goda seder eUer allmänordning eller om den har blivit vilseledande. Hävningsanledningamamotsvarar registreringshindren i 10 § första stycket 13. Som exempel på attfirma har blivit vUseledande kan nämnas att firma som anger viss art avverksamhet har kommit att sakna täckning på grand av att verksamhetensinriktning har ändrats eller att firma som innehåller innehavarens nanm harövergått till ny innehavare. Det bör dock uppmärksammas att firma, som i ochför sig är vilseledande, kan ha använts eller inarbetats, så att vUseledande ipraktiken inte behöver befaras. Registrering kan slutligenockså hävas om firman inte längre används för sitt ändamål. Föratsättningama äratt firman inte har varit i bruk och att innehavareninte kan visa skäl för sin underlåtenhet att braka firman. För att firman skallanses ha varit i bruk krävs att den faktiskt har begagnats vid verksamhetensbedrivande t. ex. i reklam, affärshandlingar o. d. När del är oklart om enfirma är i brak torde problemet ofta vara om verksamheten över hu-vud tagetalltjämt utövas. Är näringsidkaren juridisk person kan innehållet i redovisningshandlingarnatjäna till upplysning i detta hänseende. Enbart den omständigheten attårsredovisning upprättas för exempelvis ett aktiebolag är dock intetillräcklig för att aktiebolagets firma skall anses vara i brak, utan härförkrävs att bolaget också faktiskt driver verksamhet under firman. Har en firma inteutnyttjats , kan innehavaren ändå avvärja hävandegenom att påvisa att han har haft goda skäl för sin underlåtenhet att användafirman. Det kan t. ex. förhålla sig så att firman har registreratssom förberedelse för en planerad verksamhet som alltjämt befinner sig påförberedelsestadiet, eller verksamheten kan ha avbrutits för en omorganisationefter vars genomförande verksamheten skall fortsätta. Däremot bör s. k.spärregistrering, som inte har skett i syfte att verksamhet skall bedrivasunder firman utan bara för att hindra att annan tar en likartad firma i bruk,inte godtas. Talan om hävande avregistrering får enligt tredje stycket föras av var och en som lider förfång avregistreringen. Begreppet förfång har här liksom i 15 § en vidsträckt innebörd.Talan som grundas på annat än hänsyn till enskilt intresse får föras även avmyndighet som Kungl. Maj:t bestämmer samt av sammanslutning av berörda näringsidkare.Processuellt blir vad som anförts vid 15 § tredje stycket tillämpligt ävenbeträffande talan om hävande av registrering. Paragrafen,som motsvarar 20 § i utredningens förslag, avser registterad firmas avförandeur registret efter dom om hävande. särsldlda författningar som iimehåller regler om olika slags firmor finnsbestämmelser om registrering av anmälningar om rörelses 1974: 4 224 upphörandeoch om juridisk persons upplösning. En sådan anmälan föranleder i regel attfirman skaU avföras ur registret. En motsvarande föreskrift ges i förevarandeparagraf för det fall alt registrering har hävts av domstol. Sedan domen vunnitlaga kraft skall sålunda firman avföras ur registret. Från praktiskregisterföringssynpunkt är det viktigt att firmor som ej längre är aktuellaavförs ur registret. Först därigenom blir det möjUgt för annan att registrerabenämnhig som kolliderar med den furma det är fråga om. skall fortsätta sin verksamhet efter en dom om hävande avfirmaregistrering kan det behöva anta en ny firma. Framför allt gäller detta ifråga om juridiska personer, såsom aktiebolag och ekonomiska föreningar, förvilka firman sammanfaller med nanrnet. För att anta ny firma och få dennaregistterad fordras emellertid . Dels kan ett visst rådrum för självautformningen av firman vara rimligt, dels krävs ofta beslut i särsldld form omändring av bolagsordning, för-eningsstadgar e. d. Med hänsyn härtill föreskrivsi paragrafen att domstol i samband med dom om hävande av registtering kanförordna att firman får stå kvar i registret som skäligen behövsför att anta ny firma och ansöka om dess registrering. Är firmahavaren skyldigalt ha firma registrerad, fömtsatts registreringsmyndigheten övervaka att ny firmablir registrerad. Ansvaroch ersättningsskyldighet m. m. Iparagrafen, som motsvarar 21 § och 23 § första punkten i utredningens förslag,behandlas straffansvar vid firmaintrång. Densom gör intrång i annans rätt till näringskännetecken gör sig objektivt settskyldig tUl firmaintrång. Firmaintrång är enligt första stycket straffbart, omdet sker uppsåtligen. Uppsåtet skall täcka alla objektiva brottsfömtsättningar.Normalt krävs att gärningsmannen haft vetskap om det kränkta kännetecknet ochom att rätten till detta tillkom annan. Han skall dessutom ha haft kunskap omde omständigheter som gör att de båda kännetecknen kan förväxlas med varandra.I överensstämmelse med allmänna straffrättsliga regler skall som uppsåt ävenräknas s. k. eventuellt uppsåt. Ansvar kan alltså utkrävas även om denmisstänkte inte klart vetat vad firmahavarens rätt innebar, såvida det avomständigheterna framgår att full visshet därom inte skulle ha avhållit honomfrån intrånget. Straffsanktionen bör komma i fråga framför allt närfirmaintrång innebär ett allvarligt inkräktande på annans intresse ivinningssyfte. I fall där frågan huruvida intrång föreligger är beroende avsvårbedömda faktorer såsom graden av inarbetning eller av förväxlingsbarhetligger det närmare till hands att utnyttja förbuds-sanktion än straff. Påföljdenutgör dagsböter eUer fängelse , vilket 1974: 4 225 överensstämmermed ansvarsbestämmelserna i varumärkeslagen. Vid lagföring för firmaintrång kanbrottskonkunens föreligga mellan firmalagens ansvarsregel och vissaförmögenhetsbrott. Firmainttång kan sålunda tänkas konkunera med t. ex.bedrägeri eller oredUgt förfarande enligt 9 kap. 1 resp. 8 § . Isådant fall skall gemensam påföljd ådömas för brotten. I fråga om delaktigheti firmauitrång blir de allmänna reglema om fleras medverkan tUl brotttUlämpliga. Av12 § följer att firmahavare åtnjuter intrångsskydd redan från den dag dåansökan kom in till registreringsmyndigheten. Annan än firmahavaren får därförinte använda firman mellan ansökans ingivande och registreringen.Firmaskyddets värde skulle i annat fall kunna minska avsevärt, eftersomfirmaprövningen stundom, t. ex. vid överklagande, kan dra ut på liden. Det haremellertid inte ansetts befogat att straffsanktionera ett firmainttång somäger mm innan en i veder-börhg ordnmg prövad registrering föreligger. I andrastycket föreskrivs därför att straff inte får ådömas för intrång som har skettföre registreringsdagen, om firman är skyddad enbart på grund av registrering.Om firman vid tiden för intrånget åtnjuter skydd på annan grand, exempelvistill följd av inarbetning, kan däremot straff åläggas oberoende av attregistrering ännu inte har skett. Föratt inte dubbla sanktioner skall kunna drabba den som har gjort sig skyldigtill firmaintrång har i tredfe stycket upptagits en bestämmelse om att straffinte får åläggas för intrång som redan har föranlett utdömande av förelagtvite. Iöverensstämmelse med vammärkeslagens ansvarsregler föreskrivs i fjärde stycketalt allmänt åtal får väckas bara om målsäganden har angett brottet till åtaloch åtal av särskUda skäl är påkallat från allmän synpunkt. Målsäganden självfår väcka åtal bara om han har angett brottet till åtal och åklagaren beslutatatt inte åtala. Iparagrafen, som motsvarar 22 §, 23 § andra punkten och 24 § i utredningensförslag, ges regler om skadestånd på grund av firmaintrång. Enligtförsta stycket är den som har gjort firmaintrång skyldig att ersätta skada somföranletts av intrånget, om detta har skett uppsåtiigen eUer av oaktsamhet.Föreligger endast ringa oaktsamhet kan dock ersättningen jämkas.Ersättningsskyldighet föreligger inte vid intrång som begås utan vare siguppsåt eller oaktsamhet. Detsamma gäller enhgt vara-märkeslagen. Uppsåtfömtsätter faktisk vetskap om alt annan har bättre rätt till kännetecken.Oaktsamhet kan vara för handen om den som begått intrång inte iakttagit vanhguppmärksamhet och tiU följd därav varit okunnig om att det fanns en skyddad rätt.Registreringsbestämmelsema för firma presumerar att firma har blivit allmäntkänd, när registrering- 15 1974.1 saml. enkungjorts (se exempelvis 19 § förslaget tUl handelsregisterlag). Presumtionenär inte ovillkorlig, men den leder tUl att den som har begått intrång inte kanfreda sig mot skadeståndskrav genom att hänvisa till faktisk ovetskap utanmåste påvisa sådana särskilda omständigheter som föranleder att hans ovetskapär ursäktlig. I princip får den som ämnar ta en firma i bruk anses skyldig attförvissa sig om att denna inte koUiderar med firma som har registrerats förannan näringsidkare. När det är fråga om intrång i rätt lili oregistreratkännetecken blir bevisläget ett annat. Någon allmän skyldighet föreligger inteatt håUa reda på sådana kännetecken. Här måste alltså visas att det förehggeroaktsamhet i det konkreta fallet. Fårenligt 8 § yngre rätt till inarbetat kännelecken bestå vid sidan av äldre rätttill förväxlingsbart kännetecken, bör ersättning för firmauitrång underinarbetningstiden hite komma i fråga. Ersättningenskall ge målsäganden gottgörelse för den ekonomiska skada han lidit.Målsäganden skall ersättas med fullt belopp. Ersättningen skall alltså intebegränsas tUl den vinst som har uppkommit för den som begått inttånget utan iregel även avse den goodwUl som kän-neteckenshavaren har gått miste om,exempelvis genom att kännetecknets distinktivitet försämrats. Det torde oftavisa sig svårt att bevisa storleken av inträffad skada. 1 sådant fall fårskadan uppskattas till skäligt belopp med stöd av 35 kap. 5 § rättegångsbalken.Som fömt nämnts kan ersättningen jämkas, när oaktsamheten är ringa. Iundantagsfall bör en sådan jämkning kunna gå så långt att skadeståndet heltbortfaUer. Iparagrafens andra stycke ges en regel för den situation som beskrivs i 18 §andra stycket, nämligen att intrång i firma som skyddas enbart på grund avregistrering har skett efter ansökan om registrering men föreregistreringsdagen. Av billighetsskäl föreskrivs att skadeståndsskyldighet isådana fall föreligger bara om intrånget har skett uppsåtligen. Skadestånd föroaktsamt intrång ifrågakommer alltså bara för handlingar som har företagitsefter registreringen. Huvudregeln blir dock givetvis tillämplig om firmatidigare har fått skydd genom fullbordad inarbetning. Eftersom del är enförutsättning för bifaU tUl skadeståndsanspråk för intrång underansökningstiden att ansökan leder tUl registrering kan sådant anspråk inteprövas fönän beslut i registreringsfrågan har meddelats. Enligttredje stycket preskriberas rätt tUl skadestånd, om talan därom inte väcks från skadans uppkomst. Fordran som har preskriberats enligt dennaparagraf torde inte kunna utnyttjas för kvittning. Ifråga om intrång i firma som är skyddad enbart på grund av registrering gällerenligt en särsldld föreskrift att preskription aldrig inträder tidigare än ettår från registreringsdagen. Föreskriften har tillkommit för att ge skäligtrådrum för väckande av talan för intrång närregistreringsprövningen har dragit ut . 1974: 4 227 Paragrafen,som motsvarar 17 och 25 §§ i utredningsförslaget, avser säkerhetsåtgärder tillförekommande av fortsatt överträdelse av fuma-bestämmelserna. Överträdsvitesförbud, som har meddelats enligt 15 § första stycket är det inte säkertatt hotet om nytt vitesförbud är tillräckligt för att för hindra fortsattkänneteckensanvändning av det slag som förbudet avsåg. Till förhindrande avsådan användning kan därför domstol enligt första stycket förordna om vissasäkerhetsåtgärder. Dessa mnebär i första hand att kännetecken som i strid motförbudet har anbragts på skylt, vara, förpacknmg, reklam tryck, affärshandlingeller hknande skall utplånas eller ändras så att det mte längre strider motdet alhnänna intresse som har föranlett förbudet. Om sådan åtgärd inte kan skeutan alt egendom där kännetecknet är anbragt skadas, kan domstolen i ställetförordna att egendomen skäll förstöras eller ändras på visst sätt. Förordnandeom säkerhetsåtgärder skall meddelas efter vad som är skäligt. Vidskälighetsbedömningen får beaktas inte bara sådant som risken för fortsatttredska hos den som har överttätt vitesförbudet utan också exempelvis hur storakostnader åtgärderna påkallar och hur starkt intresset av skydd mot framtidamissbruk är. Åtgärderna skall i princip inte sträcka sig längre än behövligt. Säkerhetsåtgärdkan riktas inte bara mot den som har gjort sig skyldig tUl överträdelsen utanäven mot annan som innehar egendom på vilken kännetecknet är anbragt, om dettakrävs för att förhindra användning i strid mot skyddsvärda allmänna intressen.I enlighet med den princip som har kommit till uttryck i reglerna omförverkande i 36 kap. 4 § torde dock ingripande inte kunna ske mottredje man som är i god tro. Säkerhetsåtgärdkan enligt andra stycket komma i fråga även vid överträdelse av vitesförbud somhar meddelats enligt 15 § andra stycket för att hindra fortsatt firmaintrång.Detsamma gäller när sådant intrång har skett utan föregående vitesförbud. Äveni de fall som avses i detta stycke gäller som allmän princip att åtgärd inteskaU vidtas annat än om det är skäligt. I stället för sådant ingripande somföreskrivs i första stycket kan beslutas att egendomen skall mot lösenutlämnas till målsäganden. Denna regel motiveras av att egendom sominnehavaren av kännetecknet kan ha användning för inte onödigtvis börförstöras. Lösenbeloppet bör inte bestämmas så att den som gjort intrånget görnågon eko-nonusk vinst, utan det bör vara tillräckligt att han får ersättnmgför sina kostnader för egendomen. Åtgärdsom avses i andra stycket torde i princip kunna riktas även mot tredje man somi god tro har kommit i besittning av egendom. Med hänsyn tUl den allmännaskälighetsbedömning som skall ske synes dock en sådan åtgärd kunna komma ifråga endast i sällsynta undantagsfaU. 1974: 4 228 Ominnehavaren av egendomen avser att själv behåUa eUer förbmka den är regelnstillämpning utesluten redan av det skälet att något fortsatt intrång intebehöver befaras. Rättatt föra talan om säkerhetsåtgärd enhgt första stycket får anses tUlkomma densom är behörig att ansöka om utdömande av det enligt 15 § första stycketförelagda vitet. Eftersom åtgärden i dessa fall har karaktär av förverkande,kan domstolen också i mål om utdömande av vitet på eget initiativ ta uppfrågan om sådan åtgärd. Fråga om säkerhetsåtgärd vid firmaintrång kan däremotprövas endast på yrkande av den som lidit intrånget. Yrkande kan väckasexempelvis i mål om utdömande av vitet eller om ansvar för firmaintrång menkan också tas upp i särsldld rättegång. Framställs yrkandet i brottmål tordereglerna om prövning av enskUt anspråk i sådant mål bli tillämpliga. Genomförandetav bestämda säkerhetsåtgärder kan orsaka inte obetydliga kostnader. Den somöverttätt vitesförbud eller som begått firmainttång svarar utansärskild föreskrift för dessa kostnader. Han kan inte heller få ersättning föratt egendom minskar i värde på grund av åtgärdemas genomförande. Tredjestycket innehåUer en föreskrift om att egendom som kan komma att bli föremålför förordnande om säkerhetsåtgärd får tas i beslag i avbidan därpå.Föreskriften gäller bara om vitesförbud har överträtts eller straffbartfirmaintrång kan antas föreligga. I andra fall, dvs. då det är fråga omfirmaintrång som inte föranleder straffansvar, finns i stället möjlighet attsäkra genomförandel av säkerhetsåtgärder genom ett under rättegången meddelatförordnande enligt 15 kap. 3 § . Gårförordnande om säkerhetsåtgärd ut på att egendom mot lösen skall överlämnastill målsäganden, verkställs det på samma sätt som då någon har blivit ålagdatt utge lös egendom till annan, dvs. i regel genom utmätningsman. SkaUegendom ändras eller förstöras kan domstolen vid vite ålägga den somförordnandet riktas mot att själv föranstalta om åtgärden. Stundom kanåläggandet i stället meddelas vid äventyr alt målsäganden själv får påkallautmätningsmans bistånd för att genomföra åtgärden. Det kan också direktföreskrivas att utmätningsman på begäran skall vidta åtgärden. Denna ordningtorde ofta vara lämplig när egendomen är tagen i beslag. Har domstolen mtemeddelat föreskrift om verkställigheten, får överexekutor enligt allmännaregler förordna därom.