prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — Tolkningsföreträdet hgger alltså hos organisationen, inte hos den enskUdeförtroendemannen. För att tolkningsföreträdet skall komnia till användning börtill en början krävas att överläggningar eller förhandlingar har ägt rum.Bestämmanderätten gäller därefter till dess att domstol har prövat denomtvistade tillämpningsfrågan. Märkas bör att tolkningsföreträdet avser denrättsliga tillämpningen av förtroendemannalagen eller dekollektivavtalsbestämmelser som har trätt i lagens ställe. Har organisationen felbedömtden aktuella tillämpningsfrägan bör domstol med bindande verkan för parternakunna fastställa vad som i stället skall gälla för framtiden. Däremot bör någonpåföljd inte drabba organisationen för vad som redan har förevarit annat än om organisationen har insett eller uppenbarligen bordeha insett att den hävdade en felaktig rättstillämpning. Om arbetsgivaren trotstvisten inte påkallar prövning av den av arbetstagarorganisationen hävdadeuppfattningen, kommer denna på grund av tolkningsföreträdet att gälla tillsvidare. Ett tolkningsföreträde för arbetstagarparten i vissarättstillämpningsfrågor har självfaUet stor principiell betydelse förlöntagarna. För alt bedöma den föreslagna lagens karaktär och målsättning börtolkningsföreträdet ses i sitt rätta sarnmanhang. Syftet med bl. a.tolkningsföreträdet är att understödja överenskommelser i arbetsplatsens ohkafrågor. Jag avser då överenskommelser tillkomna i förhandlingar mellan parter,som befinner sig pä jämställd nivå. 1 likhet med flera remissinstanser anserjag att detta bör komma tUl klarare uttryck i lagen än enligt utredningensförslag. Ledighetens omfattning och förläggning bör i första hand bestämmasefter överläggningar mellan parterna på arbetsplatsen. börlagreglerna utformas sä, att hinder inte möter mot att t. ex. det löpandefackliga arbetet läggs fast genom kollektivavtal parterna emeUan. Ä andra sidanfinns det fall, där jag inte kan se att överläggningar eller kollektivavtalskulle fylla någon funktion, t. ex. angående de grundläggande reglerna omanställningsskyddet för en facklig förtroendeman. Jag kan inte heller finna nägonanledning att utsträcka överläggningsförfarandet till angelägenheter av internfacklig natur, t. ex. vilka förtroendemän som organisationen skall utse eller vUkenfacklig verksamhet som organisationen skall driva pä den enskilda arbetsplatsen. Som jag inledningsvis har framhållit har jag dessutomfunnit det lämpligt att i lagförslaget ange vissa principer för den fackligaverksamhetens omfattning och förläggning. Rimlig hänsyn bör tas till förhållandenapå de olika arbetsplatserna. Detta återverkar självfallet även påtolkningsföreträdet. Om den fackliga organisationen mot förmodan uppsåtligeneller grovt oaktsamt utnyttjar tolkningsföreträdet så, att verksamheten kommeratt överskrida de berörda ramarna bör skadeståndsskyldighet inträda. Eltundantag från arbetstagarpartens tolkningsföreträde får ocksä göras för fall,dä den fackliga verksamheten kommer i konflikt med säkerheten på arbetsplatseneller vitala samhällsintressen. För sådana situationer bör arbetsgivaren hakvar sin nuvarande bestämmanderätt. som den allvarhgaste kritikenmot utredningsförslaget då blir tillgodosedd bör det, som jag förut harframhållit, vara möjligt att ge de fackliga organisationerna ytterhgare utrymmeatt bestämma tiUämpningen av förtroendemannalagens regler. Jag kommer därföratt i ett senare avsnitt föreslå bl. a. sådana ändringar av reglerna ombibehållna anställningsförmåner och ledighet för fackligt arbete utanförarbetsplatsen att arbetstagarparten ges ett vidgat tolkningsföreträde iförhällande till utredningens förslag. Nägra remissinstanser, som företräder statsmyndigheter,berör förtroendemannalagens tillämpning på det offentliga området och menar,att den offentliga verksamhetens särskilda och mångskiftande karaktär kräver betydande undantag från tolkningsföreträdet. Enligtmin uppfattning behöver några betydande undantag inte göras. Det bör endastkrävas att ett system för de fackliga förtroendemännens verksamhet inte färtillämpas sä, att del skapar betydande hinder för den offentliga verksamhetensbehöriga gäng. Om det mot förmodan skulle uppkomma konflikt mellan en fackligaförtroendemans önskemål om förläggningen av ledighet för den fackligaverksamheten och den offentlige arbetsgivarens skyldighet att se till att denoffentliga verksamheten kan fortgå utan allvarlig störning, bör därförmöjlighet finnas för arbetsgivaren att utfärda särskUda föreskrifter när hananser det nödvändigt för att trygga viktiga samhällsfunktioner eller därmedjämförliga intressen. Det bör med hänsyn härtill öppnas möjhghet i lagen omfackliga förtroendemän att såvitt gäller förläggningen av ledighet göra avstegfrån lagen inte bara genom annan lag utan ocksä i administrativ ordningbeträffande arbetstagare pä det statligt lönereglerade området. Liknande skälgör sig gällande beträffande den särskilda företrädesrätten till fortsattarbete (8 § första stycket). 1 övrigt bör det emellertid inte vara möjligt attavvika från lagen i administrativ ordning. 1 den mån ett hknande skyddsbehov mot förmodan skulleanmäla sig på den kommunala sidan lorde bestämmelser fä meddelas i lag. De avvikelser som enligt vad nu har nämnts kan visa sigbehövas för offentliga tjänstemän bör enligt min mening inte komma till ständutan all personalorganisationerna har beretts tiUfälle att framföra synpunkteri. 6.1.3 Den fackliga verksamheten Utredningen har föreslagit, att förtroendemannalagen skallgälla dä en därtill utsedd arbetstagare handlägger frågor, som enligt lag ellerkoUektivavtal ankommer pä fackliga företrädare eller eljest ankommer pä enarbetstagarorganisation i denna dess egenskap. Utredningens förslag harkritiserats av vissa remissinstanser för att det inte klart anger vad somfaller inom begreppet facklig verksamhet och för att det kan synas omfatta ävenaktiviteter, som inte rör förhällandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. För egen del finner jag det naturligt att utgå från denbeskrivning av fackföreningarna och föreningsrätten som intagits i den för denfackliga verksamheten grundläggande lagen om förenings- och förhandlingsrätt (FFL).Med fackförening försläs i denna lag förening som består av arbetstagare ochenligt stadgarna har till uppgift alt ta till vara arbetstagarnas intressenrörande anställningsvillkor och förhållandet i övrigt till arbetsgivaren. Med fackhgverksamhet i förtroendemannalagens mening-bör således i första hand förståsuppgifter, som direkt rör arbetstagarnas intressen i förhåUande till denenskilde arbetsgivaren. Härmed torde få jämställas uppgifter, spm med stöd avkollektivavtal fullgörs av arbetsplatsens fackliga förtroendemän.Kollektivavtalslagen bygger nämligen på samma synsätt som förenings- ochförhandlingsrättslagen. Det kan dock finnas anledning att gå längre än så. uppgifter som enligt lag förutsätts kunna fullgöras avfackliga förtroendemän, men som knappast kan sägas röra förhållandet till den enskUdearbetsgivaren. Däremot kan det vara en verksamhet som har stor betydelse för deenskUda arbetstagarnas trygghet i anställningen och deras anpassning tillförändringar i samhället och därför faller sig naturlig för den fackligaorganisationen. 1 likhet med utredningen menar jag att det därför bör varamöjligt att med facklig verksamhet jämställa uppgifter, som utan att röraförhällandet till den enskilde arbetsgivaren - likväl berör de anställdasställning som arbetstagare. Jag tänker bl. a. pä fackföreningarnas roU för ett förverkhgandeav vuxenstudier, svenskundervisning m. m. ute i arbetslivet. Jag återkommerhärtill i specialmotiveringen till 1 §. En väsentlig del av den fackliga verksamheten består iförhandlingsarbete i traditionell mening. Härmed avses i första handförhandlingar om löner och andra anslällningsvUlkor samt förhandlingar för attlösa de problem, som kan uppkomma vid tillämpning av gällande normer förarbetsplatsen. Som utredningen har föreslagit bör med facklig verksamhetförstås inte bara det förhandlingsarbete som sker i direkt kontakt med arbetsgivarenutan även förhandlingsförberedelser, samtal med enskilda arbetstagare etc. somfordras för förhandlingsverksamheten. 1 linje härmed hgger informationen tillde anställda i arbetsplatsens ohka frågor Uksom den information som sker omfackföreningens verksamhet pä arbetsplatsen. Även fackliga förhandlingar somäger rum utanför den egna arbetsplatsen bör anses som facklig verksamhet i förtroendemannalagensmening. Däremot kan det vara naturligt att i fråga om ledighet och betalninggöra skillnad mellan facklig verksamhet som avser arbetsplatsen och andra fackhgauppgifter. Som facklig verksamhet får vidare anses de uppgifter som följer avkollektivavtal om förelagsnämnder, lärlingsutbildning, rationaliserLngsverksamhetetc. Detsamma bör gälla annan motsvarande verksamhet som syftar till vidgatinflytande för de anställda i frågor som berör dem nära och . Somfacklig verksamhet bör vidare anses uppgifter som genom lagstiftning har anförtrottsät arbetsplatsens fackliga förtroendemän, t. ex. rörande arbetarskyddet, deäldres och handikappades situation, anställningsskyddet, representationen iföretagens styrelser etc. Härmed fär jämställas uppgifter som ankommer t. ex.pä tjänstemän som efter förslag av personalorganisation utses att ingå istyrelser, nämnder etc. hos verk och myndigheter. Det får antas attarbetsrättskommitténs arbete leder fram till lagstiftning som förutsätterytterligare uppgifter för de förtroendevalda. Nya betydande uppgifter väntarförtroendemännen ocksä enligt det förslag angående arbetstagares rätt tillledighet för utbildning som är under utarbetande i Kungl. , intebara i fråga om planläggning av ledighet utan ocksä angående information ochrekrytering till vuxenutbildning. För min del anser jag det självklart altdenna för de anställda sä betydelsefulla verksamhet ocksä skall omfattas av förtroendemannalagensregler. Det sagda gäller även den del den fackliga verksamheten är förlagd utomarbetsplatsen, t. ex. om ledamöterna i en anpassningsgrupp sammanträder i länsarbetsnämndens lokaler eller deltar i en kurs somlänsarbetsnämnden har anordnat. Flera remissinstanser har efterlyst ett ytterligareklarläggande av om vissa fackliga aktiviteter, som inte berör själva arbetsplatseneller förhållandet till den enskilde arbetsgivaren, skall omfattas av förtroendemannalagen.Som exempel anförs fackliga kurser, centralt förhandlingsarbete, fackligakongresser etc. För att bedöma den frågan kan det vara lämphgt att först erinraom vad jag har anfört om att den fackliga verksamhetens omfattningskall stå i rimlig proportion till de förhållanden som råder på den enskUdaarbetsplatsen och att förtroendemännens ledighet skall förläggas sä att deninte medför hinder för arbetets behöriga gång. Som jag närmare kommer attberöra i ett senare avsnitt anser jag i likhet med utredningen att en fackhgförtroendeman bör få rätt till bibehållna anställningsförmåner endast i den mänsom den fackliga verksamheten hänför sig till den egna arbetsplatsen. Detförhållandet att visst fackligt förtroendeuppdrag omfattas av lagstift-nuigenmedför således inte automatiskt att samtliga inom uppdraget fallande uppgifterberättigar till en av arbetsgivaren betald ledighet. Mot den bakgrunden bör detenligt min mening kunna vara möjligt att ge begreppet fackUg verksamhet en sävid tolkning att det omfattar även fackliga studier och annat fackligt arbete,t. ex. centralt fackligt arbete och fackhga sammankomster, som i varje fall haren indirekt betydelse för det fackliga arbetet på arbetsplatserna. Att enfacklig förtroendeman, för att kunna fyUa sina uppgifter, behöver inom rimligagränser studera ett pä arbetsplatsen vanligen förekommande främmande språk kanföljaktligen vara en form av facklig verksamhet som berörs av förtroendemannalagen.Detsamma gäller den särskilda utbildningen i ergonomi, psykologi, ekonomi etc.som är av betydelse för uppgifter som ledamot av en anpassningsgrupp ellerrepresentant i företagsstyrelsen. En mera grundläggande utbildning utan direktinriktning på arbetsplatsens olika frågor torde däremot inte kunna anses somfacklig verksamhet i förtroendemannalagens mening. Intresset av sådanutbildning fär i stället tillgodoses inom ramen för en lagstiftning omarbetstagares allmänna rätt till ledighet för studier. Utanför begreppet facklig verksamhet bör också falla sådanverksamhet som inte kan sägas ha någon anknytning till förhällandet mellanarbetsgivare och arbetstagare som sådant. Även om verksamheten i fräga t. ex.politisk verksamhet - stadgeenligl ankommer pä den fackliga organisationen, ärdet alltså inte facklig verksamhet i förtroendemannalagens mening. Detsammabör gälla verksamhet som rör medlemmarnas fritidsintressen, anordnande avinsamlingar och liknande aktiviteter som den fackhga organisationen ställer sigbakom. 6.1.4 Kretsen av fackliga förtroendemän Jag har inledningsvis framhålht att det förslag tilllagstiftning som förs fram endast gäller fackliga företrädare som äranställda hos viss arbetsgivare och vars verksamhet normalt är knuten tillden egna arbetsplatsen. Däremot uppställs inte krav på att förtroendemannenskall delta i produktionen eller i företagets eller myndighetens verksamhet iövrigt. Lagen bör gälla t. ex. även sädana förtroendemän som i de störreföretagen är verksamma på heltid med fackliga uppgifter. Vad jag har anfört om begreppet facklig verksamhet färsjälvfallet betydelse också för kretsen av de fackhga förtroendemännen. Det finnsanledning att även erinra om de allmänna förutsättningar som föreslås gällaangående omfattningen av den fackhga verksamheten, nämligen att den skall stå irimlig proportion till förhållandena pä den enskilda arbetsplatsen. Detta kanfå en indirekt betydelse för antalet förtroendemän på en arbetsplats.Därutöver kan jag inte se något skäl att begränsa förtroendemannakretsen, t.ex. till att avse endast ett visst antal personer eller befatlningstyper. DettaskuUe kunna leda till en koncentration av de fackliga uppdragen som intestämmer överens med den lokala organisationens uppfattning om hur den fackligaverksamheten bör bedrivas. 1 .stället bör utgångspunkten vara att det är denlokala organi.sationen som inom lagens allmänna gränser själv bestämmer vilkaarbetstagare som skall företräda organisationen liksom den omfattning och,inriktning spm den fackliga verksamheten skall ges. Lagen behöver alltså inte,som utredningen har föreslagit, begränsas till befattningshavare medhandläggande eller verkställande funktioner. Härigenom, försvinner ocksä en radtUlämpningsproblem som förts fram av remissinstanserna. Det sagda uteslutersjälvfallet inte att verksamhetens omfattning och inriktning kan bestämmasefter överläggning med arbetsgivaren eller att kollektivavtal träffas t. ex.angående antalet förtroendemän eller om den tid som skall betalas avarbetsgivaren. Lagtextenbör utformas så att det i första hand är den lokala fackliga organisationen somfår ansvaret för den fackliga verksamhet som avses i förtroendemannalagen.Detta leder till att fackföreningen även i förhållande till medlemmarna bör fåbestämmanderätt om vilka företrädare som i sin verksamhet skall omfattas av förtroendemannalagensregler. 1 , likhet med utredningen finner jag därför att lagen bör utformas säatt det blir organisationen som genom underrättelse till arbetsgivarenbestämmer om lagen skall bli tillämplig pä en viss arbetstagare eller ej. Ensådan regel är ocksä ägnad att skapa ordning och reda angående lagens tillämpningpå den enskilda arbetsplatsen. Säsorti har framhållits av några remissinstanserbör den regeln ocksä utformas sä att den berörda organisationen genom enmotsvarande underrättelse kan i förhällande till förtroendemannen, bestämma närlagen inte längre skall gälla, t. ex. om förtroendemannens uppdrag upphör ellerändras. Utredningen har ocksä föreslagit den viktigabegränsningen, att förtroendemannalagen skulle gälla endast företrädare förenorganisation som är eller brukar vara bunden av ett för arbetsplatsen gällandekollektivavtal. Saknas sådant kollektivavtal skall enligt utredningen förtroendemannalagengälla företrädare för organisation som brukar sluta kollektivavtal förbranschen. Detta har kritiserats av remissinstanserna från ohka utgångspunkter. Vissa remissinstanser menar att förslaget innebär ett kraftigtgynnande av de etablerade organisationerna och ifrågasätter om en sädan särbehandlingstår i överensstämmelse med grunderna för de regler om skydd utan åtskUlnad förförenings- och förhandhngsrätten som följer av internationeUa överenskommelsersom har antagits av . Andra remissinstanser framhåller att lagen börgälla endast organisationer som har eller brukar ha kollektivavtal påbranschnivå, eftersom det endast är dessa organisationer som kan sägas fullgörafacklig verksamhet i egentlig mening. Förslaget kritiseras ocksä för att detkan medföra tillämpnings-svårigheter dä något kollektivavtal inte finns för enviss arbetsplats. Denföreslagna förtroendemannalagen syftar till att understödja den' fackligaverksamhet som är en nödvändig förutsättning för ett genomförande ute påarbetsplatserna av de beslutade arbetslivsreformerna. Ansvaret förgenomförandet bör ligga hos en arbetstagarorganisation som inte bara ärrepresentativ ulan också har etablerat ett samarbete med arbetsgivaren iarbetsplatsens olika frågor. Jag har inledningsvis berört, att det är defackliga organisationernas arbetsmetod att genom förhandhngar söka nå framtill överenskommelser med arbetsgivaren. Det är i sista hand styrkan hos denfackliga organisationen som blir avgörande för om ett kollektivavtal skallkomma till stånd och för vilken arbetstagarorganisation som står som part ikollektivavtalet. Jag kan inte finna någon omständighet som ger uttryck för denu berörda förutsättningarna och är neutral i fråga om valet avorganisation än alt organisationen i fråga bör vara den som är eller brukarvara bunden av kollektivavtal för arbetsplatsen. Enligt den i avsnitt 2.2.1redovisade ILO-rekommendationen (nr 143) skall nationell lagstiftning ellerpraxis vara avgörande för vUka arbetstagare som bör anses som de anställdasrepresentanter på arbetsplatsen. Vi har inte, såsom exempelvis ,myndigheter som avgör vUka organisationer som skall anses representativa attföreträda de anställda på arbetsplatsen. Däremot råder ingen tvekan om att värarbetsrättslagstiftning tillmäter kollektivavtalsbundenheten en avgörandebetydelse. Det är de kollektivavtalsbundna organisationerna som i första handutser skyddsombud och deltar i arbetet med att söka lösa de svårplaceradearbetstagarnas problem. Likaså är det den avtalsbundna organisationensrepresentanter som handlägger frågor enligt lagen om anställningsskydd och somföreträder de anställda i företagens styrelser. Också medinflytandefrågornatorde i betydande mån komma att lösas med utgångspunkt i kollektivavtal förarbetsplatsen. Ett ytterligare skäl för att förtroendemannalagen bör knytastill kollektiv-avlalsbundna organisationer är att lagen förutsätts kunna genomkollektivavtal anpassas till de olika förhållanden som råder pä de enskildaarbetsplatserna. Jag finner det därför naturligt, att förtroendemannalagenbegränsas till arbetstagare som har utsetts av lokal arbetstagarorganisationsom på arbetsplatsen är eller brukar vara bunden av kollektivavtal för dearbetstagare som berörs av förtroendemännens verksamhet. Härigenom nås ocksäden fördelen att några större tillämpningsproblem inte behöver Däremot bör lagen Lnte gälla andra änkollektivavtalsbundna organisationer, alltså inte organisationer som t. ex.brukar sluta kollektivavtal för andra arbetsplatser Lnom branschen, harmajoritet bland arbetstagarna på arbetsplatsen eller liknande. Jag kan inte seatt den förordade lösningen skulle stå i strid med de internationella åtagandensom förut har berörts. Genom alt avlalsbundenheten bhr avgörande omfattas delslokala organisationer som står som part i det för arbetsplatsen gällandekollektivavtalet och dels avdelningar, klubbar etc. som utgör underorganisationtill ett avtalsslutande fackförbund. Med tiUägget för lokal organisation sombrukar vara bunden av kollektivavtal avses endast att lagen bör fortsätta attgälla för den förut avtalsbundna organisationens företrädare under tillfälligt s.k. avtalslöst tillstånd (jfr prop. 1973:129 s. 272). Den förut berörda kungörelsen om fackliga förtroendemänhos statsmyndigheter m. fl. (se avsnitt 2.1.2) gäller varje fackligorganisation som har medlemmar hos myndigheten, oberoende av om organisationenär bunden av kollektivavtal med staten eller ej. Med anledning härav vUl jagframhålla att förtroendemannalagen inte utgör hinder mot att det både på den offenthgaoch den privata sektorn träffas särskilda kollektivavtal om lagens tillämpninghelt eller delvis på förtroendemän för organisationer som arbetsgivaren inte iövrigt anser sig ha anledning att etablera ett kollektivavtalsförhållande tiU. Finns det flera kollektivavtal för arbetsplatsen följer avden valda principen att förtroendemannalagens regler blir tillämpligapå flera organisationers förtroendemän. Jag kan inte finna att detta, som harantytts av några remissinstanser, skulle leda till några mera betydande tillämpningssvårigheter.De allmänna förutsättningarna för den fackliga verksamheten, nämligen att denskall stå i rimlig proportion till förhållandena på den enskilda arbetsplatsen,får bli avgörande inte bara för den totala omfattningen av ledighet för denfackliga verksamheten utan även för vad som kan anses rimligt med hänsyn tillde olika arbetstagargrupper som finns på arbetsplatsen. Det ligger i sakensnatur att en avtalsbunden organisation som regel inte kan göra anspråk pä attstödjas av förtroendemannalagens regler för verksamhet som avser arbetstagareutanför det egna avtalsområdet. 1 den mån förhållandena pä en arbetsplats ärsådana att de avtalsslutande organisationerna bestämmer sig för att på denenskilda arbetsplatsen låta sig företrädas av förtroendemän som tillhör endasten av organisationerna möter dock inte något hinder mot att koUektivavtalenutformas så att förtroendemännen får detta vidgade verksamhetsområde. Eljestbör huvudregeln vara att lagen endast gäller facklig verksamhet inom det egnaavtalsområdet. Till frågan om förtroendemannalagens tillämpning påarbetstagare nied uppgifter inom arbetarskyddet återkommer jag i avsnitt 6.3.4och 8.1. Utredningen tar upp frågor om ett särskilt skydd motuppsägning eller avskedande av en facklig förtroendeman, om en särskildföreträdesrätt tiU fortsatt arbete vid driftsinskränkningar samt omförtroendemannens skydd mot försämrade arbetsförhållanden ochanställningsvillkor. Utredningens uppfattning att nägra särskilda regler intebehövs om förbud mot uppsägning eller avskedande på grund av det fackligauppdraget godtas av remissinstanserna. Även jag menar att det allmänna skyddeti FFL resp. lagen om anställningsskydd mot föreningsrättskränkande åtgärdersamt mot obefogade uppsägningar och avskedanden bör vara tillräckligt för atttillgodose en facklig förtroendemans behov av skydd i anställningen. Att enfacklig förtroendeman begagnar sig av de rättigheter som förtroendemannalagenger honom är självfallet inte sakhg grund för uppsägning. Det ligger i sakensnatur, att stränga krav också bör ställas pä den bevisning som åberopas avarbetsgivaren för uppsägning av en facklig förtroendeman. Med denutgångspunkten bör det inte behövas några särskUda lagregler angåendebevisbördan. För attytterligare förstärka den enskilde förtroendemannens ställning har utredningen efter förebild av ILO-rekommendationen nr 143 (se avsnitt 2.2.1) föreslagitatt en facklig förtroendeman utan hinder av de allmänna turordningsreglerna viddriftsinskränkningar bör få företräde tiU fortsatt arbete, om det fordras förden fackliga verksamheten på arbetsplatsen.