prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — En effektivarbetsförmedling med ökade personella och tekniska resurser måste emellertid även fortsättningsvis ägna särskild uppmärksamhetåt de konkurrenssvaga grupperna på arbetsmarknaden. Arbetsförmedlarenskunnighet och förmåga att utnyttja arbetsmarknadspolitikens resurser kommerdärför att alltjämt ha betydelse för flera grupper. Jag ser den ökning av arbetsförmedlingens resurser som föreslås som enmöjlighet att bättre tillgodose dessa behov. Den föreslagna medelstilldelningenmedger en förstärkning av arbetsmarknadsverkets organisation med 350 personer.Den särskilda försöksverksamhet för att stärka 1974:1 Bilaga 13 57 kvinnans ställning i arbetslivet somjag strax skall beröra är en åtgärd för att bryta fördomar och negativinställning och därigenom bidra till attutjämna skillnader mehan männens och kvinnornas ställning på arbetsmarknaden. Förstärkningen avden arbetsförmedlande verksamheten inom arbetsmarknadspolitiken innebär entyngdpunktsförskjutning mot förebyggandeverksamhet. Arbetet inom de s. k. anpassningsgrupperna har samma karaktär.Det är nödvändigt att tillgängliga resurser utnyttjas så att arbetet inomanpassningsgrupperna nu kan stabiliseras och vidareutvecklas. Lagarna om anställningsskydd och om vissaanställningsfrämjande åtgärder kommer att ge arbetsmarknadsverket ettstöd för den förebyggande verksamhet somjag här har talat om. Lagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder ger de fackliga organisationerna och länsarbetsnämndernaökade möjligheter att påverka företagens personalpolitik. Som jag tidigareerinrat om bör detta medföra att klyftan mellan företagens och arbetstagarnassynpunkter på anställningskrav och anställningsförhållanden i övrigt kanöverbryggas bättre än . Departementspromemorian (Ds In 1973: 3). Detankommer på Kungl. Maj:t att utfärda föreskrifter om arbetsförmedlingensuppgifter och förmedlingsarbetetsinriktning. På grund av det uHalande som inrikesutskottet gjorde år1971 (InU 1971: 33) och som gav Kungl. Maj:t till känna finner jagdet emellertid angeläget att övervägandena medanledning av förslagen i den inom upprättade promemorianPrinciper för förmedlingsarbetet vid de offentiiga arbets-förmedliiigskontoren och däröver avgivnaremissyttranden redovisas för . De allmännariktlinjerna för arbetsmarknadspolitiken och därmed också för verksamheten vidarbetsförmedlingarna lades fast senast genombeslut av riksdag (prop. 1966: 52, SU 107, rskr 251). I propositionen berördes inte närmare denprincipiella inriktningen av förmedlingsverksamheten och gjorde inteheller något särskilt uttalande i frågan. Den redan förut gällanderegeln i ämnet, som var intagen ikungörelsen (1947: 983) om den offentliga arbetsförmedlingen, överfördes därför med endast smärre redaktionellaändringar till 4 § arbetsmarknadskungörelsen (1966: 368, omtryckt 1972: 300,ändrad : 832). Enhgt paragrafen skall vidarbetsförmedling,eftersträvas att varje arbetsgivare får bästa möjligaarbetskraft och varje arbetssökande det arbete som är lämpligast för honom. I fråga om den principiella inriktningen avverksamheten vid arbetsförmedlingarna föreslås i promemorian att 4 §arbetsmarknadskungörelsen formuleras om så att det klarare än f. n. markerasdels den betydelse informationen har inom arbetsförmedlingsverksamheten, delsatt tyngdpunkten i förmedlingsverksamheten ligger i insatser för att bereda arbetssökande sysselsättning. Den föreslagnanya huvudregeln inne- 1974:1 Bilaga 13 58 bär att vid arbetsförmedling skalllämnas fullständig och objektiv information i alla avseenden som har betydelseför arbetssökande resp. arbetsgivare.Därefter skall enhgt förslaget anges vad som särskilt skall eftersträvasi förmedlingsarbetet. Fleraremissinstanser har anfört synpunkter på frågan om information och dessbetydelse i förmedlingsarbetet. LO menar att förmedlingen skall både inhämtaoch lämna information i samverkan med arbetsmarknadens parter. Jag delar dennauppfattning. Det nära samarbete med partema på arbetsmarknaden somarbetsmarknadsverket har i olika frågor och på skilda nivåer bör naturligtvisomfatta också informationsverksamheten. Jag förutsätter att så kommer att skeäven i fortsättningen utan att detsärskilt anges i de bestämmelser som reglerar just arbetsförmedlingsverksamheten. Några remissinstanser har tagit upp frågan vadsom menas med fullständig och objektiv information. Härmed bör enligtmin mening förstås att enbart saklig information skall lämnas. Detta behöveremellertid inte, som SAF synes anse, innebära att arbetsförmedhngen begränsarsig till att lämna endast sådana uppgifter om arbetsgivaren och den lediga anställningen som arbetsgivaren har lämnat.Skulle arbetsgivaren ha underlåtit att ge relevanta upplysningar, börförmedlingen som LO betonar kunna lämna kompletterande uppgifter, som harinhämtats från annat håll. Med anledning av vad har anfört beträffande informationen till arbetssökandeom bl. a. löneläge och personalomsättning vill jag erinra om attarbetsförmedlingen främst i samband med utformningen av verksamheten vid öppenförmedling har prövat att i platsannonser lämna uppgift om facklig kontaktman,som har kännedom om förhållandena på arbetsplatserna. Även informationen om denarbetssökande skall självfallet vara saklig och relevant för den anställningsom det är fråga om. Som och framhåller skall endast sådanaupplysningar lämnas om de arbetssökande som har betydelse förarbetsuppgifternas utförande. En arbetsgivare kan naturligtvis kräva exempelvisläkarintyg av en platssökande, menarbetsförmedlingen har ingen anledning att begära något sådant vidförmedling av anställningar. En annan sak är att arbetsförmedlingen i sinasträvanden att bereda arbetssökande med nedsatt arbetsförmåga en med hänsyntill handikappet lämplig anställning behöver göra en kartläggning av sökandensarbetsförutsättningar som förberedelse för vidare åtgärder inom arbetsvärdensram. Jag vill i detta sammanhang erinra om de möjligheter somarbetsförmedlingen har att i de s. k. anpassningsgrupperna ta upp diskussionermed arbetsgivare och företrädare för arbetstagare om anställning avarbetstagare med arbetshinder. Den lag om vissa anställningsfrämjande åtgärdersom antog och som träder i kraft den 1 juli1974 ger arbetsförmedlingen nya möjligheter i denna riktning. 1974:1 Bilaga 13 59 Promemorians förslag i fråga om vad som särskiltskall eftersträvas i förmedlingsarbetet har i vissa delar lämnats helt utanerinringar vid remissbehandlingen. Sålunda råder inga delade meningar om attförmedlingspersonalen skall klarlägga den arbetssökandes arbetsönskemåloch arbetsförutsättningar samt utnyttja de arbetsmarknadspolitiska medel somstår tUl förfogande för att bereda den arbetssökande möjlighet att ta arbete avdet slag som bedöms lämpligt med hänsyn till sökandens önskemål ochförutsättningar. Någraremissinstanser har däremot rest invändningar mot förslaget att arbetsgivareskall anvisas arbetssökande som bedöms ha förutsättningar att fullgöraarbetsuppgifter som är förbundna med lediga anställningar. LO betonar attutgångspunkten för förmedlingsarbetet numera är att arbetssökande erbjudslediga platser, inte att arbetsgivare anvisas arbetssökande. Enligt LO:s meningbör vidare bedömningen av en persons förutsättningar att utföra enarbetsuppgift inte göras enbart med utgångspunkt i arbetsgivarens krav utan i ställetske i samförstånd med arbetsgivare ochfackliga organisationer. SAF å sin sida anser att förslaget i denna delär en självklarhet. Föreningen hävdar att en regel av detta slag, för att ha någon verklig mening, borde innehålla en bestämmelseom att i de fall då flera arbetssökande kan föreslås den för arbetsuppgiftenmest lämpade anvisas. Arbetsförmedlingensuppgift bör vara att genom stöd och service i olika former ge den enskildemöjligheter till sysselsättning som så nära som möjligt ansluter till denenskildes önskemål och förutsättningar. Detta framgår redan av vad jag tidigarehar anfört. I enlighet härmed får de arbetssökande erbjudanden om ledigaplatser. Arbetsförmedlingens erbjudanden innebär i praktiken i första hand attde arbetssökande får ta del av utbudet av lediga platser i de platslistor somkontinuerligt ställs samman som ett led i den s. k. öppna förmedlingen. Dessaplatslistor är avsedda att underlätta snabba och direkta kontakter mellanarbetstagare och arbetsgivare, och arbetsförmedlingen har ingen möjlighet attbedöma om de som utnyttjar listorna är lämpade för de an-stäUningar de söker.När en personlig kontakt etableras meUan den sökande och arbetsförmedlaren, kanoch bör arbetsförmedlaren däremot göra enbedömning av den sökandes möjligheter att fullgöra de arbetsuppgiftersom är förbundna med lediganmälda anställningar. Denna bedömning skallsjälvfallet inte utgå enbart från arbetsgivarens krav. Lika självklart är attarbetsförmedlingen inte utan vidare skall erbjuda en arbetssökande enanställning om denne inte har de kvalifikationer som arbetsgivaren har angett.I stället bör förmedlingen vid behov ta upp överläggningar med arbetsgivarenför att få honom att modifiera de krav han stäUer. Den bedömning som skallgöras kan aUtså vara en komplicerad uppgift, som innebär en sammanvägning avolika faktorer. 1974:1 Bilaga 13 60 Diskussioner medarbetsgivare av den art som jag här har talat om bör naturligt ske inom ramenför det samråd som förutsätts i lagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder,dvs. I lagenunderstryks betydelsen av detta samråd mellan arbetsmarknadsmyndigheter,arbetsgivare och fackliga organisationer, varigenom arbetsmarknadsmyndigheternafår möjlighet till insyn och inflytande över företagens personalpolitik. Om detvisar sig omöjligt att uppnå samförståndslösningar och en arbetsgivareuppenbart nonchalerar anvisningar från AMS, kan styrelsen enligt lagen som enyttersta åtgärd förordna att arbetsgivaren får anställa endast sådanarbetstagare som den offentligaarbetsförmedlingen har anvisat eller godtagit. I den mån anpassningsgruppfinns hos arbetsgivaren tillgodoses alltså LO:s önskemål om samråd isamband med bedömningen av en persons förutsättningar att utföra enarbetsuppgift. Att utsträcka denna samrådsskyldighet till att gälla samtligaförmedlingsärenden är inte praktiskt möjligt. Däremot är jag ense med LO om attsådant samråd även utanför anpassningsgruppernas verksamhet bör ske iförmedlingsarbetet i den mån det behövs och kan anordnas på ett praktisktsätt. Vad slutligenangår förslaget att samarbete skall komma till stånd med arbetsgivare i syfteatt främja arbetsförhållandenas anpassning till de arbetssökandes förutsättningardelar jag LO:s uppfattning att samarbetet bör omfatta inte bara arbetsgivareutan även de fackliga organisationerna. Förslaget i denna del förstärkerförmedlingens ansvar för verksamhetens sociala mål. Ett samarbete av det slagdet här är fråga om har som jag har nämntförut pågått sedan några är tillbaka i anpassningsgrupperna. Jag anser alltsåatt en uppgift vid förmedlingsarbetet är att sträva efter att samarbete kommer tUl stånd med arbetsgivare och berörda arbetstagarorganisationeri syfte att främja arbetsuppgifternas och arbetsförhållandenas anpassning tillde arbetssökandes förutsättningar. Sammanfattningsvis bör i enlighet med vad jag harförordat i arbetsförmedlingsarbetet eftersträvas att sökandens önskemåloch arbetsförutsättningar klarläggs, att arbetsmarknadspolitikens medelutnyttjas för att ge sökanden möjhghet ati ta arbete som nära ansluter tUl hansönskemål och förutsättningar samt att samråd etableras i syfte att anpassaarbetsuppgifter och arbetsförhållanden till de sökandes förutsättningar. Mot bakgrund av dessa förmedlingsinsatserbör arbetssökande erbjudas lediganmälda anställningar, i vilkaarbetsuppgifterna är sådana som sökanden bedöms kunna fullgöra. Vad sedangäller frågan om rätt för arbetsmarknadsverket att begränsaarbetsförmedlingens service framhålls i promemorian att det inte är någonändamålsenlig metod för att försöka åstadkomma förbättringar av dåliga arbetsförhållanden att nekaarbetsgivare den offentliga arbetsförmedlingens tjänster. En sådanåtgärd kan tvärtom leda till en vidgad 1974:1 Bilaga 13 61 personalrekrytering vid sidan av denoffentiiga förmedlingen till skada för arbetssökande som skulle ha behövt stödgenom andra åtgärder än ren platsförmedling. Problemen bör i stället lösasgenom en aktiv insats från förmedlingens sida i syfte att direkt påverkaarbetsgivarna att förbättra förhållandena för de anställda. De fåremissinstanser som har yttrat sig i denna fråga har delade åsikter. och personaladministrativa förening ansluter sig tillpromemorians synsätt, medan AMS och LO är kritiska. AMS betonar, mot bakgrundav det faktum att anspråken påförmedlingens service ofta överstiger de resurser som står till dess förfogande,att begränsningar i servicen ofta blir nödvändiga och att detta drabbar både arbetsgivare och arbetstagare.Enligt AMS' mening kom.mer det ävenefter genomförandet av lagförslaget om trygghet i anställningen attfinnas skäl att i tvingande fall vidta åtgärder som i praktiken innebär eninskränkning av arbetsförmedlingens service. LO gör invändningar mot promemorians uttalande att arbetsgivare som söker arbetskraft inte skall drabbas av någrabegränsningar i den service från arbetsförmedlingens sida som arbetsgivarenhar rätt att kräva. Arbetsförmedlingensbegränsade personella resurser bör inte utnyttjas för att förmedlaarbetssökande till företag med stora svårigheter att behålla personal. Detinnebär en begränsning av förmedlingens service till andra företag. Arbetsgivaresom inte vidtar åtgärder för att förändra förhållandensom kan vara anledning till en hög personalomsättning bör enligt LO och i stäUet bli föremål för särskilda åtgärder frånarbetsmarknadsmyndigheternas sida enligt förslaget tiU lag omanställningsfrämjande åtgärder. Arbetsmarknadspolitikenhar efter hand fått en ny inriktning när det gälleratt lösa de grundläggande sysselsättningsproblemen. Arbetsförmedhngensarbete bedrivs alltmer inom företagen och syftar till att anpassa arbetsplatserna till människornasförutsättningar. Anpassningsgrupperna och de s. k. äldrelagarna harutgjort led i denna utveckling. Denna inriktning fullföljs genom den lag omvissa anstäUningsfrämjande åtgärder som jag tidigare i korthet har berört.Enligt nun mening skulle det strida mot det synsätt som sålunda tränger igenomalltmer inom arbetsmarknadspolitiken att införa en bestämmelse som gerarbetsmarknadsverket rätt att som en påföljd för hög personalomsättningavstänga företag från arbetsförmedlingens sei-vice. När bety dande resurserinom förmedlingsorganisationen tas i anspråk av företag med storpersonalomsättning kan det, som LO framhåller, innebära en begränsning avservicen till andra företag. Det kan självfaUet medföra att förmedlingen ipraktiken inte kan ge den service som företaget gör anspråk på. Allvarligaresynes det mig dock vara att servicen minskar också till de arbetssökande. Omman för att råda bot på dessa förhållanden avstängde sådana företag, skulle det sålunda i hög grad 1974:1 Bilaga 13 62 drabba de arbetstagare som skullekomma att anställas av företagen vid sidan av arbetsförmedlingen och därigenomgå miste om det stöd i olika former som förmedlingen kan ge. Vidare skullearbetstagarna inte längre kunna få fullständig information vid förmedlingen,vilket innebär att grundvalen för verksamheten urholkas. Som LO framhåller börföretag med hög personalomsättning i stället bli föremål för särskUda åtgärderfrån arbetsmarknadsmyndigheternas sida, bl. a: med stöd av lagen om vissaanställningsfrämjande åtgärder, i syfte att undanröja orsakerna tUl den högapersonalomsättningen. Jag vill förstanmäla att representanter för studentkårerna vid Lunds, ochUppsala universitet samt för Filosofiska fakultetemas studentförening iGöteborg vid en uppvaktning i har överlämnaten skrivelse vari bedömningar görs som i fråga om nyexaminerade överensstämmermed dem som görs i redovisade framställning. Framställningen frånSACO spänner över stora områden av arbetsmarknadspolitiken. När det gällerfrågan om tillgången på arbetstilifäUen inom tjänstesektorn vill jag erinra omatt den sysselsättningsökning vi har haft tUlmycket stor del har skett inom sektorn offentliga tjänster. Även underlågkonjunkturåren 19711972 ökade den offentiiga sektorns sysselsättning betydligt.Jag har i annat sammanhang pekat på den offentliga sektoms stora betydelse försysselsättningen i stort. Det är min uppfattning att denna fråga bör behandlasi ett mer övergripande och långsiktigt sammanhang, dvs. som ett led isysselsättningsplaneringen. Tjänstemännensproblem på arbetsmarknaden uppmärksammas alltmeri arbetsmarknadspolitiken. SärskUda åtgärder har vidtagits på t. ex. arbetsmarknadsutbildningensområde och beredskapsarbetena har i betydande utsträckning anpassats tUltjänstemännens behov. En sådan breddning avden arbetsmarknadspolitiska verksamheten anser jag bör fortsätta.Samtidigt är det viktigt att en mindre traditionell syn på akademikernasarbetsmarknad växer fram både hos arbetsgivare och hos de långtidsutbildadesjälva. Jag vUl i detta sammanhang erinra om att arbetsmarknadsutbildningen f.n. utreds av särskilt tUlkallade sakkunniga. I fråga omarbetsförmedlingens funktion tUlgodoses de synpunkter som framför i storutsträckning dels genom de personalöknmgar som föreslås, dels genom de förraåret beslutade ändringarna i förmedlingens arbetsformer och inre organisation.Även användningen av modema tekniska hjälpmedel utvecklas nu vidare inomplatsförmedlingen. Som jag har nämnt har AMS fått i uppdrag attutreda fömtsättningama att förbättra informationen tiU arbetsförmedlingen omlediga platser. 1974:1 Bilaga 13 63 Skyddet vidarbetslöshet har byggts ut och förstärkts genom beslut av riksdag.Riksdagens beslut innebär bl. a. att skyddet vid arbetslöshet skall bygga på den nuvarande försäkringen och på ett nytt kontantarbetsmarknadsstöd. De nya reglema, som gäller fr. o. m. , bör tillgodose vissa av deönskemål som har fört fram. Genomberedskapsarbeten har ett betydande antal ungdomar beretts sysselsättning underde två . Även långtidsutbUdade har sysselsatts i sådana arbeten i växande omfattning. Lönefrågorna vid beredskapsarbetenhar reglerats även på tjänstesektorn, senast genom det avtal som slöts den 7november 1973 mellan och parterna på arbetstagarsidanavseende beredskapsarbeten inom tjänstesektorn. En vidgad planering avberedskapsarbeten pågår kontinuerligt vid länsarbetsnämnderna. Därvid tasgivetvis hänsyn till de behov som gör sigmest gäUande. Jag viU erinra om att genom sina representanter iflera länsarbetsnämnder har möjlighet att föra fram synpunkter på detarbetsmarknadspolitiska området. Genom representation i dessalänsarbetsnämnder bör det också finnas goda förutsättningar för organisationenatt informera sina medlemmar om de olika arbetsmarknadspolitiska medlen. Som jag sadeinledningsvis berör arbetsmarknadsprogram många problemområden. Flera avdessa områden behandlas kortfattat av organisationen och förslagen behöver iflera fall utvecklas ytterligare för att det skall vara möjligt att lägga demtill grund för beslut. Jag anser att de nya åtgärder och förbättringar av redanexisterande arbetsmarknadspolitiska medel, som jag i det följande förordar, ibetydande utsträckning tillgodoser önskemål. Skrivelsen fråndelegationen för jämställdhet mellan män och kvinnor. En stor del av dettotala tillskottet till arbetskraften i vårt land har under en följd av årutgjorts av gifta kvinnor. Vad detta tiUskott har betytt för näringslivetsutveckling och samhällets funktioner i övrigt är svårt att mäta men det finnsall anledning att även stödja denutveckling som har lett tUl att allt fler kvhinor har kunnat få arbete utanförhemmet. De bedömningar angående kvinnornas situation på arbetsmarknaden somdelegationen gör i sin skrivelse delar jag. Jag är också överens med delegationen om att frågorna om männens och kvinnornasroll på arbetsmarknaden har en djup förankring i traditionella värderingar ochattityder som det knappast är möjligt att ändra . De problemkvinnorna ställs inför på arbetsmarknaden är av skiftande karaktär och måstedärför angripas från flera utgångspunkter, bl. a. genom åtgärder inomarbetsmarknadspolitikens ram. Många remissinstanser har också anlagt detta merprincipiella, långsiktiga perspektiv på frågan. Arbetsmarknadsområdet ärenligt min mening ett 1974:1 Bilaga 13 64 lämpligtområde för en konstruktiv försöksverksamhet, eftersom det är på detta områdesom de traditionella, könsbundna värderingarna och fördomarna och den bristandejämlikheten klarast kommer till uttryck. Ett annat område som har avgörandebetydelse i sammanhanget är skolan, däri inbegripet både förskolan, denobligatoriska skolan och yrkes-utbUdningen. Inom skolans ram görs också sedanlång tid insatser för att ge eleverna information om konsekvenserna avkönsbundna attityder tUl studie- och yrkesval. Chefen förutbildningsdepartementet har tidigare denna dag lagt fram förslag om enväsentlig förstärkning av resurserna för studie- och yrkesvägledning inomskolväsendet. En försöksverksamhet på arbetsmarknadens område skulle somskolöverstyrelsen har framhållit kunna få betydelse även för skolan i de fallexempel kommer fram på val av yrke och utbildning där könsbundenheten harbrutits. Jag förordar således att en försöksverksamhet inleds huvudsakligen pådet sätt som delegationen har föreslagit. Delegationens första förslag innebär attarbetsmarknadsverket får resurser att försöksvis anställa 100 arbetsförmedlareför att särskilt ägna sig åt kvinnliga arbetssökande. Några remissinstanser uttrycker farhågor för att ensådan verksamhet som här avses skulle innebära en återgång till en efter köndelad arbetsförmedlingsfunktion. Jag vill i det sammanhanget peka på att detredan nu finns särskilda tjänstemän avdelade inom arbetsmarknadsverket medplacering centralt och på länsarbetsnämndema vilka har till uppgift att bevakakvinnornas sysselsättningsfrågor. Vidare bör här erinras om de ändrade formerför förmedlingsarbetet som beslutades . Någon uppdelning avförmedlingen har delegationen inte avsett och bör inte heller komma till stånd.De tjänster som föreslås inrättade bör alltså integreras i den reguljäraförmedlingsorganisationen och användas för en utvidgning på sätt somdelegationen har föreslagit av den av AMS redan nu bedrivnaaktiveringsverksamheten för kvinnomas sysselsättning. Försöksverksamheten börpåbörjas , om möjligt . Delegationens förslag om utbildningsbidrag tillarbetsgivare som utbildar män resp. kvinnor för arbetsuppgifter som dominerasav motsatt kön har tUlstyrkts av flertalet remissinstanser. Bidraget bör enligtmin mening utformas i enlighet med delegationens förslag med den justeringenatt beloppet fastställs tUl högst . att utgå under högst sexmånader inom ett begränsat antal yrkesområden. Det bör ankomma på Kungl. Maj:tatt fastställa inom vilka yrkesområden bidrag skall utgå. a. LO harframhåUit bör de personer för vilka bidrag beviljas vara anställda i företagetredan från den tidpunkt då bidrag börjar utgå. Utbildningens utformning bör skei nära samarbete med de fackliga organisationerna. Försöksperioden bör vara treår och verksamheten påbörjas . Närmare föreskrifter utfärdas avKungl. 1974:1 Bilaga 13 65 Frågan om medelsbehovet för verksamhetenbehandlas under anslaget Arbetsmarknadsservice. Delegationensförslag i fråga om villkor för lokaliseringsstöd behandlar jag under avsnittetRegional utveckling. Under åberopande av det anförda hemställer jag såvitt gäller punkten 2 efter samråd med statsrådet att Kungl.Maj:t 1. ger tUl känna vad jag har anfört i det föregående omarbetsförmedlingens uppgifter och förmedlingsarbetets inriktning, 2. föreslår att godkänna de riktlinjer som jag har förordati det föregående i fråga om dels anställande av särskild personal vidarbetsförmedlingen med huvuduppgift att ägna sig åt arbetsplacering av kvinnor,dels särskilt utbildningsbidrag. AMS tillhör de myndigheter som deltar i utrednings-och försöksverksamheten med programbudgetering inom statsförvaltningen.