prop · FX03142 · 1974-12-31 00:00:00 — Enperson skall enligt förslaget kunna förklaras omyndig endast om han på grund avpsykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annatslag är ur stånd att vårda sig eller sin egendom och det inte är tillräckligtatt god man förordnas för honom eller att han på annat mindre ingripande sättfår bistånd i vården av sina angelägenheter. föreslås ökademöjligheter att förordna god man för den som behöver bistånd i ekonomiska ellerrättsliga angelägenheter eller i vården om sin person. De processudla reglerna om omyndighetsförklaring ochhävande av omyndighetsförklaring föreslås bli ändrade så att den enskildesrättssäkerhet stärks och man får bättre garantier för att enomyndighetsförklaring blir hävd när skäl för den inte längre föreligger. När detgäller förmyndarens uppgifter betonas i promemorian att han inte bara skallsyssla med ekonomisk förvaltning utan också sörja för den omyndiges person.Reglerna om placering av den omyndiges medel föreslås bli ändrade så attförmyndarna får större möjlighet att placera medlen i värdesäkra tillgångar.Vidare föreslås vissa lättnader i förmyndarnas redovisningsskyldighet. Förmynderskap skall enligt förslaget alltjämt stå underkontroll av överförmyndaren och rätten. Det nuvarande systemet med kommunalvaldaöverförmyndare behålls. Kommunerna får dock möjlighet att i stället föröverförmyndare utse överförmyndarnämnder i enlighet med den ordning som nugäller i , Reglerna om ersättning till överförmyndare ändras så attverksamheten inte längre skall bekostas genom avgifter från de omyndiga utan istället betalas av kommunerna. Även de nuvarande bestämmelserna om ersättning tillförmyndare ändras. Det slås fast att förmyndaren har rätt till arvode intebara för den ekonomiska förvaltningen utan också för vården av den omyndigesperson. Arvodet skall i varje särskilt fall bestämmas av överförmyndarenenligt grunder som fastställs av kommunen. Arvodet skall utges av den omyndigei den mån hans beräknade årsinkomst överstiger ett belopp motsvarande tvåbasbelopp eller, om ej särskilda omständigheter föranleder annat, han hartillgångar till ett värde överstigande fyra basbelopp, 1 annat fall skallförmyndararvodet betalas av kommunen. God man föreslås bli berättigad till arvode med belopp somöverförmyndaren bestämmer. Överförmyndaren skall också avgöra i vad månarvodet skall utges av den för vilken den gode mannen har förordnats eller avkommunen. För att underlätta rekryteringen av förmyndare föreslås ipromemorian att kommunen när det gäller förordnande av förmyndare skall beredastillfälle att lämna förslag på person lämplig för uppdraget. Promemorian innehåller slutligen förslag till ändringar iärvdabalken som syftar till en förstärkt kontroll över boutredningsmans förvaltning.Det föreslås också en särskild lag om avveckling av äldre godmanskap. Promemorieförslaget har under remissbehandlingen fått ettövervägande gynnsamt mottagande. Bl, a, uttrycker flera remissinstanser tillfredsställelseöver att grunderna för omyndigförklaring inskränks och att godmansinstitutetbyggs ut. Också de föreslagna reglerna om ersättning till förmyndare och godemän och till överförmyndare godtas i allmänhet, även om en deldetaljanmärkningar framförs. För min del anser jag att promemorieförslaget i alltväsentligt tillgodoser det starka reformbehov som finns påförmynderskapsrättens område. Även om det på några punkter kan finnas skäl attdiskutera andra lösningar än som förs fram i promemorian, finner jag attpromemorieförslaget i allt väsentligt bör genomföras. 6.2 Grunderna för omyndighetsförklaring och förordnandeav god man Enligt de ändringar i FB som har vidtagits och somträdde i kraft är myndighetsåldern . Den som är under 18år betecknas som underårig och är omyndig. Han har i princip inte rätt attsjälv råda över sin egendom eller att ingå rättshandlingar. För de närmarebestämmelserna härom har redogjorts i avsnittet 2.1. Den som har fyllt kan under vissa förutsättningarsom anges i 10 kap, I § FB förklaras omyndig av domstol. Om det i fråga om enunderårig person föreligger något sådant förhållande som anges i 10 kap, 1 § FBkan domstol förklara att han skall förbli omyndig efter uppnådd myndighetsålder. Enligt 10 kap. 1 § första - tredje punkterna FB kanomyndighetsförklaring ske oberoende av vederbörandes samtycke om han (1) pågrund av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan rubbning av själs verksamhetenär ur stånd att vårda sig eller sin egendom, (2) om han genom slöseri ellerannan grov vanvård av sin egendom eller på annat sätt genom otillbörligt förfarandemed avseende på egendomen äventyrar sin eller sin familjs välfärd, eller (3) omhan är hemfallen åt missbruk av rusgivande medel och till följd härav inte kanvårda sig eller sin egendom. Dessutom kan en person omyndigförklaras enligtfjärde punkten i samma paragraf om han själv begär det eller samtycker till detoch han på grund av sjukdom, försvagat hälsotillstånd, lyte, oerfarenhet ellerav annan orsak behöver annans bistånd i vården av sina angelägenheter. Omyndigförklaringen skall hävas av domstolen, om denomyndige finnes vara i stånd att själv ta vård om sina angelägenheter. Som närmare har redogjorts för i avsnittet 2,3 förlorar enomyndigförklarad person inte bara rådigheten över sin egendom och rätten attföreta rättshandlingar, Hans personliga frihet blir också inskränkt iväsentliga avseenden. Åtskilliga bestämmelser föreskriver förbud för omyndigförklaradatt utöva visst yrke eller inneha visst förtroendeuppdrag. En omyndigförklaradfår vidare inte gifta sig, adoptera eller adopteras utan förmyndarens samtycke.När det gäller giftermål kan förmyndarens samtycke dock ersättas av rättenstillstånd. En annan kännbar påföljd av en omyndigförklaringar förlusten a vrösträtten. Bestämmelse härom finns i 3 kap, 2 § i den nya regeringsformen. Tiden får nu anses vara inne för en radikal omprövning avgällande omyndighetsgrunder. Det synsätt som präglat den nuvarande lagstiftningenåtergår på värderingar , Det utmärks framför allt av önskemåletatt skydda den enskildes tillgångar för hans egna dispositioner. Detta varförklarligt i då det sociala trygghetssystemet ännu inte hade byggtsupp, framstår emellertid omyndighetsgrunderna i viss utsträckning somföråldrade. Särskilt gäller detta de båda grunderna slöseri och missbruk avrusgivande medel i 10 kap, I § andra och tredje punkterna FB, Vad gäller degrunder som anges i 10 kap, 1 § första och fjärde punkterna FB framstår intesällan en omyndighetsförklaring i dessa fall som en alltför ingripande åtgärd iförhållande till det praktiska behovet. Med hänsyn till de väsentiigainskränkningar i rådigheten över såväl ekonomiska som personliga förhållandensom en omyndighetsförklaring medför bör en sådan förklaring komma till ståndbara när det föreligger verkligt behov av en så genomgripande åtgärd. Dethjälpbehov som föreligger torde ofta kunna tillgodoses utan att förmyndareförordnas. Tillvaratagandet av någons personliga intressen är enuppgift som står samhällets socialvårdande uppgifter nära, I socialhjälpslagenär det redan nu fastslaget att kommunerna har skyldighet att skaffa sigkännedom om de enskildas behov av omvårdnad och att verka för att detta blirtillgodosett. har också meddelat råd och anvisningar om hurdenna socialvårdens uppsökande verksamhet bör bedrivas. Kommunerhar prövat olika lösningar för att bispringa ensamma ochisolerade personer, I en del fall har kommunerna delats in i distrikt ochsärskild kontaktman anställts för varje distrikt. Härigenom har skapatsmöjligheter till större personkännedom. En del kommuner har försökt tillgodosebehovet av kontinuerlig kontakt genom att inrätta olika former avtelefonservice. Denutveckling på området som sålunda pågår måste hälsas med tillfredsställelse.Frågan om en vidare utveckling av denna verksamhet kommer att prövas avsocialutredningen (S 1969:29), som enligt sina direktiv har att |e översocialhjälpslagen. Även närdet gäller personer som vistas på vårdanstalter av olika slag pågår ettomfattande arbete i syfte att skapa en bättre vårdmiljö. Bl, a, harlandstingsförbundet satt i gång en fortbildningsverksamhet som skall ge allapersonalkategorier inom sjukvärden ökade kunskaper i praktiskt till-lämpadpatientpsykologi och som har till mål att förbättra relationerna mellanpersonal och patienter och patienters anhöriga. har chefen försocialdepartementet tillsatt en utredning med uppgift att pröva bl, a, vilkaytterligare åtgärder som kan vidtas för att underlätta kontakterna mellan deför sjukvården ansvariga och patienterna. Givetvis är det angeläget att de som vistas på vårdanstaltinte bara har goda relationer till vårdpersonalen utan också att de harmöjlighet till kontakt med personer utanför anstalten. Även på denna punkttorde en utbyggnad av kommunernas uppsökande verksamhet ha en viktig uppgiftatt fylla. Den hjälpverksamhet som har angetts bör uppenbarligen iförsta hand ta sikte på vården av enskildas personliga angelägenheter. De somdeltar i hjälpverksamheten bör emellertid också kunna bistå enskilda i vissarättsliga angelägenheter av enklare natur, exempelvis mellanhavanden medvårdmyndigheter. Hjälp bör också kunna lämnas när den enskilde kallas till enbouppteckning eller ett arvsskifte, när han delges ett betalningsföreläggandeeller när han behöver föra talan om socialförsäkringsförmån. Vid behov bör densom bistår den enskilde kunna få formell fullmakt att uppträda som ombud.Emellertid krävs det härvid att den enskildes psykiska tillstånd är sådant atthan kan ingå giltiga rättshandlingar, 1 vissa fall kan den enskildes behov av hjälp i rättsligaeller ekonomiska angelägenheter vara så omfattande att det inte är tillräckligtmed det bistånd som kan lämnas inom ramen för den angivna hjälpverksam- Den enskilde kan exempelvis ha sådana tillgångaratt det behövs un fortlöpande ekonomisk förvaltning. Det kan också vara frågaom att vidta en rättslig åtgärd som kräver särskild sakkunskap. Oberoende avden rättsliga åtgärdens natur kan förhållandena vara sådana att den enskilde pågrund av sin sinnesbeskaffenhet inte själv kan föra sin talan och inte hellerutfärda fullmakt för ombud. Även om situationen är sådan som har angetts torde deti många fall vara möjligt att bereda den enskilde erforderlig hjälp utan atthan behöver förklaras omyndig. Redan i dagens läge finns vissa möjligheter attförordna god man för den som på grund av sjukdom inte själv kan förvalta sinegendom eller bevaka sin rätt. En förutsättning är emellertid att sjukdomen ärav övergående natur. Vidare gäller som villkor att den sjuke har samtyckt tillåtgärden, om inte sjukdomen medför hinder för inhämtande av samtycke. Om man vill att de enskilda i större utsträckning än f. n.skall kunna få den hjälp som behövs utan att omyndigförklaring behövertillgripas ligger det nära till hands att bygga ut godmansinstitutet.Förutsättningarna för förordnande av god man måste i så fall vidgas genom slopar kravet på att sjukdomen skall vara av övergående natur. Vidare måstegod man kunna förordnas inte bara vid sjukdom utan också när hjälpbehovet orsakasav ålderdomssvaghet eller annan liknande omständighet. God man bör kunnaförordnas såväl när det föreligger behov av hjälp i rättsliga eller ekonomiskaangelägenheter som när någon behöver bistånd i vården om sin person. Även omman i enlighet med det anförda bygger ut samhällets kurativa verksamhet ochvidgar förutsättningarna för förordnande av god man är det dock uppenbart inte helt kan undvika omyndigförklaringar. Beaktas bör bl. a. att om manalltid skulle låta den som har nedsatt psykisk hälsa behålla sin rättsligahandlingsförmåga och i stället tillgodoser hans behov av bistånd genomförordnande av god man e, d,, så finns det risk för att den sjuke själv ingårrättshandlingar i strid med de åtgärder som vidtas av den gode mannen. Dettakan uppenbarligen vara till skada såväl för den sjuke själv som för tredje man, I de flesta fall torde det emellertid finnas små riskerför att den sjuke på det angivna sättet skall ingå kollideranderättshandlingar. Särskilt liten torde risken vara i de fall då den sjuke självär på det klara med sitt behov av hjälp, dvs, sådana fall som avses med 10 kap,1 § fjärde punkten FB, Även i andra situationer, t, ex, när den sjuke ärföremål för fortlöpande vård, torde man.normalt kunna bortse från risken förkolliderande rättshandlingar, 1promemorian föreslås väsentliga inskränkningar i de gällande omyndighetsgrundernajämsides med en vidgning av möjligheterna att förordna god man. Avomyndighetsgrunderna föreslås samtiiga upphävda utom den som inryms i 10 kap, 1§ första punkten FB, Vad gäller denna punkt föreslåsden inskränkningen att omyndighetsförklaring inte får ske om den enskilde kanfå erforderligt bistånd i vården av sina angelägenheter genom att god manförordnas för honom eller på annat mindre ingripande sätt. Härutöver föreslåsen modernisering av terminologin på så sätt att uttrycken sinnessjukdom,sinnesslöhet och annan rubbning av själsverksamheten byts ut mot orden psykisksjukdom, hämmad förståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annat slag. Vad gäller bestämmelsernai 18 kap, 3 § FB om förordnande av god man föreslås att god man inte bara somhittills skall kunna förordnas vid övergående sjukdom utan också då någon pågrund av varaktig sjukdom, försvagat hälsotillstånd eller liknande är ur ståndatt bevaka sin rätt eller förvalta sin egendom. Vidare skall god man enligtförslaget kunna förordnas för att sörja för någons person, I likhet med vadsom är fallet enligt gällande rätt fordras enligt förslaget i princip att denför vilken gode mannen skall utses har samtyckt till förordnandet. Kravet påsamtycke skall dock kunna efterges i vissa situationer. Denu återgivna delarna av promemorieförslaget har tillstyrkts eller lämnats utanerinran av de allra flesta remissinstanserna. Från flera håll, bl, a, frånsocialstyrelsen och från några handikapporganisationer, uttrycker mantillfredställelse över att grunderna för omyndigförklaring inskränks och attmöjligheterna utvidgas att på annat sätt än genom omyndigförklaring bistå demsom behöver hjälp i personliga eller ekonomiska angelägenheter. Några remissinstanseruttrycker dock tveksamhet inför de förslag som läggs fram i promemorian. Bl, a,framhålls från några håll att det kan vara av värde att behålla deomyndighetsgrunder som innefattas i 10 kap, 1 § andra - fjärde punkterna FB. Mot detta vill jag för detförsta invända att de grunder för omyndighetsförklaring som är upptagna i 10kap, 1 § andra och tredje punkterna redan nu torde komma till användning iytterst begränsad omfattning. Detta framgår bl. a, av de uppgifter somStockholms tingsrätt har lämnat i sitt remissvar. Som jag tidigare antytt måstedet också anses vara en alltför långtgående åtgärd attomyndigförklaraenpersonendastavdenanledningen att han är slösaktig. Det tordenormalt inte heller finnas anledning att omyndigförklara den som missbrukarrusgivande medel. Det hjälpbehov som i sådant fall kan finnas torde, oavsett omdet gäller ekonomiskaeller personliga angelägenheter, i de flesta fall kunnatillgodoses av samhället utan att omyndigförklaring behöver tillgripas. Påpekasbör emellertid att vissa sjukdomstillstånd som hänger samman med missbruk avalkohol eller narkotika kan hänföras under begreppet psykisk sjukdom, För dessafall kan alltså omyndighetsgrunden i 10 kap, 1 § första punkten blitillämplig. På grund av det sagda tillstyrker jag promemorians förslag attomyndighetsgrunderna i 10 kap, I § andra och tredje punkterna FB skallutmönstras. Omman, som jag ämnar föreslå i det följande, vidgar möjligheterna att förordnagod man enligt 18 kap, 3 § FB, finns det enligt min mening inte heller skäl attbehålla omyndighetsgrunden i 10 kap, 1 § fjärde punkten FB, Någraremissinstanser uttalar tvekan på denna punkt och menar att det innebärtrygghet för den som känner krafterna svika att själv kunna begära sigomyndigförklarad och därmed skapa garantier för att han inte senare skallåstadkomma skada för sig själv eller sina anhöriga genom att ingå obetänksammarättshandlingar. För min del anser jag att en sådan trygghet mycket väl kanåstadkommas även om fjärde punkten slopas. Den angivna situationen är just ettexempel på fall då god man bör kunna förordnas. Om den enskildes hälsotillståndsenare skulle bli sådant att en omyndigförklaring är nödvändig, kanöverförmyndaren eller någon av den sjukes anhöriga ta initiativ till en sådanåtgärd. Med hänsyn till det sagda anser jag att omyndighetsgrunden i 10 kap, l§fjärde punkten FB utan nackdel kan upphävas. Promemoriansförslag till ändrad terminologi i 10 kap, I § första punkten har tillstyrkts ellerlämnats utan erinran av remissinstanserna. Den föreslagna terminologinöverensstämmer också med de uttryckssätt som förekommer inom vårdområdet(jfr lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall ochlagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda).Förslaget bör därför genomföras. Äveni övrigt anser jag att den föreslagna utformningen av 10 kap. 1 § förstapunkten FB bör godtas. Omyndigförklaring skall alltså kunna ske endast om någonpå grund av psykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling eller psykiskabnormitet av annat slag är ur stånd att vårda sig eller sin egendom och detinte är tillräckligt att god man förordnas för den som ansökningen avser elleratt han på annat mindre ingripande sätt får bistånd i vården av sinaangelägenheter. Detta innebär att domstolen, sedan det har konstaterats att denenskildes tillstånd är sådant som anges i lagrummet, i första hand skall prövaom han inte kan få tillfredsställande personlig omvårdnad genom anhöriga, inomramen för kommunens sociala verksamhet eller på sjukvårdsinrättning e.d. Vidarebör prövas om inte den enskildes rättsliga eller ekonomiska angelägenheter kanbli tillfredsställande skötta på något av de angivna sätten eller genom t. ex,banks notariatavdelning, advokat eller annan förtroendeman. Skulle den enskildesbehov av hjälp inte kunna tillgodoses på sådant sätt, ankommer det på domstolenatt pröva om det inte är tillräckligt att förordna god man. Som jag redantidigare har framhållit kan emellertid förhållandena ibland vara sådana att enomyndigförklaring framstår som oundgänglig. Framför allt torde detta varafallet, om det finns en överhängande risk för att den sjuke ingårrättshandlingar som kolliderar med dem som en god man skulle komma att ingå och detta skulle medföra väsentlig skadaför den sjuke. När det därefter gäller förutsättningarna för förordnandeav god man enligt 18 kap. 3 § FB har flertalet remissinstanser godtagitpromemorians förslag. Från några håll har man emellertid framfört önskemål omatt inte bara sjukdom, försvagat hälsotillstånd och liknande utan också hämmadförståndsutveckling skall kunna föranleda godmansförordnande. Jag biträderdenna uppfattning. Däremot kan jag inte dela vissa remissinstansers åsikt attäven oerfarenhet bör kunna utgöra grund för förordnande av god man. Som dessaremissinstanser har framhållit kan det visserligen inträffa att den som nysshar fyllt och därmed blivit myndig kan behöva bistånd i ekonomiska ellerrättsliga angelägenheter. Problemet är emellertid inte begränsat till ungdomar.Även äldre personer som i och för sig är fullt friska kan på grund avoerfarenhet e,d, ha svårt för att ensamma bevaka sina intressen. Enligt minmening skulle det emellertid föra alldeles för långt att för alla dessa fallinföra en möjlighet att förordna god man. Skulle någon på grund av oerfarenheteller liknande behöva hjälp i ekonomiska eller rättsliga angelägenheter stårandra möjligheter till buds. Jag vill bl, a, hänvisa till samhällets rättshjälpoch till det bistånd med ekonomisk förvaltning som lämnas av banker ochliknande. Med härisyn till det sagda avstyrker jag förslaget om att god manskall kunna förordnas för den som på grund av oerfarenhet inte kan tillvaratasina angelägenheter. Under remissbehandlingen har kritik även förts fram motpromemorians förslag om att god man skall kunna förordnas endast när någon är"ur stånd" att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom osv. Det harframhållits att möjligheterna att förordna god man härigenom blir alltförbegränsade och att det bör vara tillräckligt att någon "behöverbistånd" med att bevaka sin rätt etc. Jag delar denna uppfattning ochförordar att lagrummet på denna punkt får den utformning som har föreslagits underremissbehandlingen. Genom att det i lagrummet sägs att domstolenskall förordna god man endast när så erfordras får man garantier för att godman inte utses i sådana situationer då den enskildes hjälpbehov kan bli tillfredsställandeuppfyllt på annat sätt. Vad iövrigt beträffar förutsättningarna för förordnande av god man är det givetvisangeläget att så långt möjligt undvika att en god man och hans huvudman företarkolliderande rättshandlingar. Huvudprincipen bör därför liksom enligt gällanderätt vara att god man får förordnas endast med den enskildes samtycke. Som harframhållits under remissbehandlingen talar vissa skäl för att man dessutomställer upp en regel om att god man inte skall kunna förordnas, om detföreligger risk för kolliderande rättshandlingar. Enligt min mening torde detdock bli mycket svårt för domstolarna att bedöma om det i det särskilda falletföreligger sådan risk. Följden av en sådan regel skulle kunna bli attdomstolarna tillämpade en restriktiv praxis när det gäller förordnande av godman. tidigare angivna önskemålet att så långt möjligt begränsaantalet omyndigförklaringar motverkas. Med hänsyn härtill anser jag att detdiskuterade villkoret inte bör tas upp i lagtexten. Enligt gällande lag efterges kravet på den sjukes samtycketill förordnande av god man, om sjukdomen medför hinder mot inhämtande avsådant samtycke. Denna undantagsregel bör enligt promemorian behållas. Medhänsyn till intresset av att så långt möjligt låta godmansförordnanden ersättaomyndigförklaringar bör det enligt promemorian öppnas möjlighet att även iannat fall förordna god man, trots att den enskilde inte har lämnat sittsamtycke. Det bör dock i sådant fall krävas att särskilda skäl föreligger.Sådana särskilda skäl bör enligt promemorian i första hand kunna föreligga, omden enskilde är part i rättegång och hans psykiska tillstånd är sådant att haninte själv kan föra sin talan. Det kan då inträffa att den enskildes talaneller den talan som förs mot honom måste avvisas, om han inte får enställföreträdare. Promemorieförslaget har i denna del lämnats utan erinran avremissinstanserna och bör enligt min mening genomföras. Sammanfattningsvisföreslår jag alltså att 18 kap, 3 § FB får det innehållet att om någon pågrund av sjukdom, hämmad förståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd ellerliknande förhållande behöver bistånd med att bevaka sin rätt, förvalta sinegendom eller sörja för sin person, så skall rätten, där så erfordras, förordnagod man för honom. Vidare bör föreskrivas att godmansförordnande ej får gesutan samtycke från den enskilde, såvida inte hans tillstånd medför hinder motinhämtande av samtycke eller det annars föreligger särskilda skäl. Jag återkommer i ett följande avsnitt till den godemannens uppgifter. Jag vill emellertid här påpeka att, om huvudmannen sedan godman har förordnats skulle företa rättshandlingar i strid med gode mannensvilja, så kan dessa rättshandlingar i vissa fall bli ogiltiga enligt lagen omverkan av avtal, som slutits under inflytande av rubbad själsverksamhet. Ärinte denna lag tillämplig, torde rättshandlingarna i princip bli gällande.Givetvis kan detta ibland medföra svårigheter. Skulle allvarliga brister uppståi samarbetet mellan huvudmannen och den gode mannen, kan en omyndigförklaringbli aktuell.