prop · FX03174 · 1974-12-31 00:00:00 — Vadgäller innebörden av det i GLB:s förslag uppställda kriteriet "uppgift attföreträda riket" hänvisar beredningen till vissa uttalanden i betänkandet (SOU1963: 7) Utiännings tillträde till offentlig tjänst, s, 29, Enligt dessauttalanden åsyftas med ifrågavarande bestämning tjänsterna i den diplomatiskaoch konsulära karriären samt de tjänster som innehas av personer, som utan atttillhöra denna karriär har knutits till utrikesrepresentationen för vissabestämda uppgifter, t, ex, press-, handels-, lantbruks- och andraspecialattachéer, samt vissa kategorier administrativa befattningshavare. Detär tydligt att de nu nämnda kategorierna av tjänster samthga omfattas av detav mig föreslagna kriteriet "tjänst i utrikesförvaltningen". Någotbehov av att behålla bestämningen "uppgift att företräda riket"föreligger därför inte. Däremot bör man vid utformningen av bestämmelserna i att ärenden som kräver internationella kontakter sller i övrigt harinternationella aspekter har blivit allt vanligare hos statiigaorgan utanför utrikesförvaltningen. Som exempel på detta kan nämnas SIDA,kommerskollegium, exportkreditnämnden och de svenska biståndskontoren iutlandet. Enligt min mening bör regeringen ges behörighet att också i fråga ommyndigheter och andra organ utanför den egentliga utrikesförvaltningenreservera tjänster, vilkas innehavare sysslar med internationella frågor, försvenska medborgare. Jag föreslår därför att det i StjL som en grund för attutesluta utlänningar från tjänst anges att med tjänsten kan vara förenadhandläggning av frågor som rör förhållandet till annan stat eller mellan-folkligorganisation. Att denna bestämning och kriteriet "tjänst i utri- kesförvaltriingen"i ganska stor utsträckning täcker samma område torde inte ge upphov till någrakomplikationer. Ocksåi fråga om bestämningen "åliggande av betydelse för rikets säkerhet"hänvisar GLB till SOU 1963: 7, s, 29, Enligt de uttalanden som görs där avsesmed detta uttryck i första hand befattningar inom totalförsvarets olika grenar.Därjämte avses tjänster inom polis- och åklagarväsendet samt inomkommunikationsverken, i den mån befattningshavaren har med hänsyn till riketssäkerhet betydelsefull arbetsuppgift. Också befattningarna istatsdepartementen sägs i stor omfattning få föras hit. Det sägs vidare attarbetsuppgifter av angiven art undantagsvis kan förekomma även inom andramyndigheter. Den av GLB användabestämningen torde i huvudsak täcka behovet av att reservera tjänster försvenska medborgare på de områden som är känsliga från försvarssynpunkt. Den kanemellertid i ett hänseende ge upphov till tvekan. Man kan nämligen tänka sigtjänster som visserligen bara innefattar åligganden som knappast kan sägas ioch för sig vara av betydelse för rikets säkerhet maskinskrivning, stencildragningetc, men som ändå kan medföra kännedom om förhållanden som är av storbetydelse från säkerhetssynpunkt. Lagtexten bör utformas så att det klartframgår att det ingår i regeringens kompetens att reservera också tjänster avsenast nämnt slag för svenska medborgare. Jag föreslår därför att bestämmelseni StjL i denna del utformas så att den kommer att avse tjänst som kan medförakännedom om förhållande av betydelse för rikets säkerhet. De nu diskuteradebestämningarna torde i allt väsentligt täcka behovet av att kunna reserverastatliga tjänster för svenska medborgare. Man kan emellertid inte utesluta attdet undantagsvis finns behov av att också i andra fall kunna utestängautlänningar. Jag syftar på tjänster, som inte är hänförliga till någon av dehittills nämnda kategorierna men som kan medföra mera betydande insyn i detsvenska kreditväsendet och i det svenska näringslivet i övrigt. Tjänster avdetta slag kan finnas vid sådana myndigheter som bankinspektionen,arbetarskydds-styrelsen och . Jag kan i sammanhanget nämna attriksbanksfullmäktige under åberopande av sådana synpunkter har uttalatsig för att i princip samtliga tjänster vid bör vara förbehållnasvenska medborgare. Mot bakgruud av det anförda förordar jag en bestämmelse sominnebär att också tjänst som medför kännedom om förhållande som rörbetydelsefullt allmänt eller enskilt ekonomiskt intresse kan förbehållassvensk medborgare, Debestämmelser om begränsningar i utiännings tillträde till statlig tjänst sombehövs i StjL kan, som GLB har föreslagit, lämpligen tas in i ett nytt andrastycke i 4 §, Detta nödvändiggör vissa redaktionella ändringar i paragrafen. Eridel särskilt betydelsefulla tjäuster förbehålls för svenska medborgare direktgenom bestämmelser i nya RF (11 kap. 9 § tredje stycket). Vidare ger RFriksdagen full frihet att i lag ställa upp krav på svenskt medborgarskap förinnehav eller utövande också av andra tjänster än de i RF angivna. Som exempelpå en sådan lagregel utanför StjL har i det föregående nämnts föreskriften i 9kap. 2 § nya riksdagsordningen, att huvudsekreterare hos riksdagsutskott skallvara svensk medborgare. Enligt min mening bör 4 § andra stycket StjL inledasmed en erinran om de krav på svenskt medborgarskap för innehav av statstjänstsom uppställs i RF och annan lag. Jag har tidigare näiimtatt tjänsterna i i betydande utsträckning bör reserveras försvenska medborgare och jag har med anledning härav föreslagit att regeringenskall få en generell behörighet att besluta om detta. Det torde vara likaangeläget att också de tjänster som finns inrättade vid i huvudsakförbehålls för svenska medborgare. Det kan emellertid självfallet inte ankommapå regeringen att besluta om dessa tjänster liksom inte heller om tjänsternavid verk, I den mån inte vill reglera frågan om tillträdetill dessa tjänster genom generella föreskrifter i lagform, kan en lämplig lösningvara att genom en särskild lagbestämmelse överlämnar åt riksdagensförvaltningskontor alt genom generella föreskrifter eller i särskilda fallställa upp krav på svenskt medborgarskap för innehav eller utövande av tjänstvid eller dess verk. En lagregel av detta slag kan emellertid avtekniska skäl inte inarbetas i StjL, eftersom den skulle bryta mot densystematik som kommer till uttryck i "förvandlingsregeln" i 2 §, Detfår enligt min uppfattning ankomma på att själv avgöra hur dennafråga bör lösas. Som jag redan har nämntbör bestämmelserna om regeringens kompetens att förbehålla vissa tjänster försvenska medborgare utformas på så sätt att regeringen kan dels beslutagenerella föreskrifter i ämnet, dels besluta i enskilda fall. Jag vill erinraom att regeringen på grund av om dispensmakten (11 kap, 12 § RF)kan besluta att en tjänst skall besättas med en utlänning, även om tjänstengenom en generell föreskrift beslutad av regeringen skulle vara förbehållensvenska medborgare, 9.7Prövning av frågor om entledigande, avstängning och läkarundersökning avordinarie domare 1974års RF innehåller föreskrifter som syftar till att trygga ordinarie domaresställning och därigenom slå vakt om domarkårens självständighet och oberoende.Föreskrifterna, som återfinns i 11 kap, 5 § och 12 kap, 8 §, är av två slag.Dels finns bestämmelser som materiellt begrän- sarmöjligheten att skilja en ordinarie domare från tjänsten. Dels finns regler somföreskriver rätt till domstolsprövning av beslut om mera betydande ingrepp idomares ställning. Närmarebestämt innebär de processuellt betonade föreskrifterna att ordinarie domare,varmed förstås annan domare än sådan som har förordnats ellertills vidare, alltid skall kunna få till stånd domstolsprövning av frågor omskiljande från tjänsten, om avstängning från tjänsteutövningen och om åläggandeatt undergå läkarundersökning. Gäller saken ledamot av högsta domstolen ellerregeringsrätten, prövas målet av högsta domstolen som första instans, varvidtalan skall väckas av ombudsman eller justitiekanslem. Föreskrifternai 11 kap, 5 § och 12 kap. 8 § RF utformades från den utgångspunkten att ämbetsansvärskommitténsförslag (SOU 1969:20 och 1972: 1) till nytt sanktionssystem för offentligafunktionärer i sina huvuddrag skulle leda till lagstiftning. a, att alla tvister om det offentliga anställningsförhållandet skall kunnadras inför domstol som tvistemål mellan arbetsgivare och arbetstagare, alltsåäven tvister om skiljande eller avstängning från tjänsten och om läkarundersökning. Ett förslag tillreformering av tjänstemannarätten, baserat på ämbetsansvärskommitténs betänkanden,väntas bli förelagt års . Ny lagstiftning i ämnetkan träda i kraft tidigast , dvs, efter det att dennya RF har börjat tillämpas. gällande lagstiftningvid sidan om grundlagen uppfyller delvis inte RF:s föreskrifter omdomstolsprövning av vissa anställningsfrågor som gäller ordinarie domare. Avden redogörelse i ämnet som jag har lämnat i det föregående (avsnitt 8,3)framgår sålunda i huvudsak följande. Beslut om entledigande av ordinariedomare i samband med pensionering kan inte ahtid hänskjutas till prövning avdomstol. Möjlighet till domstolsprövning föreligger inte i fråga om beslut omavstängning från tjänsten vid sjukdom och jämförliga förhållanden ellerbeträffande beslut om läkarundersökning. Föreskrifterna i RF om prövningdirekt i högsta domstolen av hithörande frågor som gäller justitieråd ellerregeringsråd tillgodoses bara i begränsad omfattning genom gällande lagstiftning. Undersådana omständigheter har frågan uppkommit huruvida provisoriskalagstiftningsåtgärder bör vidtas 1 väntan på att det nya sanktionssystemet förstatliga tjänstemän genomförs. Enmöjlighet kunde vara att helt enkelt hänvisa till att grundlagsreglerna omdomstolsprövning såsom överordnade vanlig lag är direkt tilllämpliga, oavsettinnehållet i den vanliga lagstiftningen. De aktuella bestämmelserna i tordeemellertid i huvudsak förutsätta att närmare bestämmelser ges i vanlig lag ochha till främsta syfte att styra innehål- leti sådan lag. Under alla omständigheter skulle frågan om relationen mellan t,ex, vissa regler i StjL och RF komma att bereda rättstillämpningen mycketstora svårigheter. Medhänsyn till det sagda och till den principiella betydelsen av att författningarpå lägre nivå än grundlag står i överensstämmelse med grundlagsföreskrifternaanser jag att man, i vart fall såvitt gäller ordinarie domare i allmänhet,inte kan underlåta att med verkan redan fr, o, m. anpassaden vanliga lagstiftningen till de grundlagskrav som gäller enligt den nya RF. Angåendejustitieråd och regeringsråd förefaller det emellertid försvarligt att förden korta tid som det här av allt att döma är fråga om ge avkall på enfullständig samordning mellan vanlig lag och grundlagsföreskrifterna. a.kan åberopas att bestämmelserna i 12 kap, 8 § RF delvis är direkt tillämpbarautan att motsättningen till annan lagstiftning behöver vålla några problem. Entillämpning av de angivna riktlinjerna föranleder till en början konstaterandetatt någon ändring f, n, knappast behöver göras i reglerna om avsättning ochsuspension. Dessa regler tiUgodoser kravet på domstolsprövning såvitt gällerdomare i allmänhet. Att de som fallet är inte undantagslöst går att förliktimed föreskriften om prövning direkt i högsta domstolen av frågor omentledigande och avstängning av justitieråd och regeringsråd saknar praktiskbetydelse. Efteratt ha samrått med chefen för föreslår jag att lagen (1955:261) om avstängning av domare kompletteras så att den blir tillämplig också pådomare i försäkringsdomstolen. Härefter är rätten till domstolsprövning avfråga om avstängning av ordinarie domare vid misstanke om brott garanterad.Däremot anser jag att en särreglering i lagen beträffande justitieråd och regeringsråd,vilka i och för sig omfattas av avstängningslagen, bör kunna anstå till dessreformen angående ämbetsansvaret genomförs. Detåterstår att ta ställning till den procedur som StjL och därtill anslutandeföreskrifter anvisar för prövning av frågor om entledigande i samband medpensionering, om avstängning vid sjukdom m, m, och om läkarundersökning. Dennaprocedur svarar bara i vissa fall mot vad den nya RF kräver angående behandlirigeriav ordiriarie domare. I deriria del bör därför genomföras en provisoriskanpassning till grundlagsbe-stämmdserna, 9.7.2Entledigande i samband med pensionering, avstängning vid sjukdom ochläkarundersökning enligt statstjänstemannalagen Den lagtekniska lösningen Förden provisoriska regleringen av de tjänstemannarättslia frågorna står tvåalternativa lagtekniska lösningar till buds. Avvikelsernafrån StjL:s principer och systematik skulle bli minst. omman valde metoden att, där det behövs, decentralisera beslutanderätten i frågaom entledigande i samband med pensionering, avstängning och läkarundersökningfrån regeringen till annan myridighet, varvid fullföljd mot myridighetcrisbeslut kom att ske hos förvaltningsdomstol. Det angivria tillvägagårigssättetkari emellertid kritiseras. Åtskilliga svårigheter kriyter sig sålunda tillvalet av ny beslutsinstans. Bl, a, kompliceras bilden genom tillkomsten avdomstolsväsendets centralriiyridig-het , Risk firirisatt man med denna metod till större eller miridre del nödgas flytta uppgifternaatt besluta om entledigande i samband med pensioneririg, avstärigning och läkarandersökningbåde , och , då det nya sanktionssystcmetkan antas bli genomfört. Detta skulle leda till en oacceptabel ryckighet iregleringen. Mot denna bakgrund synesdet vara att föredra att åstadkomma den grundlagstryggade domstolsprövningengenom att tillåta civilprocessuell prövning avhithörande frågor. Förslaget innebär endast ett föregripande av en ordning sommed ganska stor säkerhet kommer att gälla för alla statstjänstemäri fr. o. m.år 1976, civilprocessuell prövriing av tvingande regler om ariställriirigsupphöraude har f, ö, redan vunnit insteg på statstjänstemannarättens område, riämli-gensåvitt gäller uppsägningstvister. Detta inslag förstärks, om som jag harföreslagit i det föregående om turordning vid uppsägning iprincip utsträcks också till det statliga området. En särskild fördel med dennu diskuterade lösnirigen är att den utan större svårighet kari göras tilläriipligockså på justitieråd och regeriugsråd. Underåberoparide av det ariförda föreslår jag att de äridririgar i StjL som betingasav reglerna i den nya RF om domstolsprövning av frågor om domares ställninggrundas på en lösning av innebörd att frågorna kan bli föremål för prövning i civilprocessuellordning. Dennärmare utformningen av förslaget Desärskilda föreskrifterna om prövning i civilprocessuell ordning av tvister om entledigaridei samband med pensionering m, m, bör begränsas tih att gälla ordinarie domare.De bör å andra sidan inbegripa alla beslut om entledigaride i samband medpensionering av ordinarie domare, alltså äveri sådaria beslut som f, n, kanöverklagas hos förvaltningsdomstol. Föreskrifterna återfirins i förslaget tilländririg i StjL i 27, 51 och 52 §§, Som jag har arigivit förutbör alla tvister om uppsägning av tjänsteman handläggas enligt LRA, Sammaordning bör tillämpas för tvister om entiedigande i samband med pensiorieririg,avstärigning eller läkarundersökning av ordinarie domare i allmänhet. Detta iuricbäratt arbetsdomstolen som enda instans handlägger mål där orgariiserad domare 6 1974.1 saml. ärpart, medari mål som gäller oorgariiserad domare tas upp av tingsrätt som förstainstans och av arbetsdomstolen som andra och sista instans. Mål som gäller justitierådeller regeringsråd måste däremot i enlighet med föreskriften i 12 kap, 8 § RFprövas av högsta domstolen, på talan av justitiekanslem eller riågon avriksdagens ombudsmän. Dettorde beträffande fallen av entiedigande i samband med pensionering stå klartatt hänvisningen till LRA (51 § StjL) gäller endast mål därstaten-arbetsgivaren mot domarens bestridande hävdar att avgångsskyldighetföreligger. Frågor om pensionsförmåner faller utanför LRA:s tillämpning, sålänge de är reglerade i författning och inte genom avtal (1 kap, 2 § andrastycket LRA), Beträffandede bestämmelser i som blir tillämpliga på nu ifrågavarande tvister kansärskilt hänvisas till 1 kap, 3 § om avgörande av skiljemän, till 4 kap, 5 § ombefogerihet för förening av arbetstagare att vid arbetsdomstolen kära förmedlem och till 5 kap, 2 § om kvittriing av rättegångskostnad. Jag vill ocksånämna att de av mig föreslagna nya reglerna i 52 § StjL och 4 kap, 7 § LRA (seavsnitt 9,4) är tillämpliga. Det innebär att den som vill väcka talan vidarbetsdomstolen i en tvist om entledigande i samband med pensioriering,avstängning eller läkaruridersökriirig av domare är skyldig att beredamotparten tillfälle till särskild överläggnirig i frågari och att arbetsdomstoleriinte får ta upp sakeri till prövning förrän käranden har visat att han hartagit sådant initiativ. Enligtlageri (1965: 276) om iriskrärikriing i rätteri att föra talari mot offeritiigarbetsgivares beslut får arbetstagare iute anföra besvär mot offentligarbetsgivares beslut rörande hans arbets- och anställningsvillkor, om talan isaken skall handläggas enligt LRA, Enligt min mening saknas anledning att göraundantag från inskränkningslagen, när fråga är om tvister om domares ställning,I gerigäld skall riaturligtvis domaren kunna få det administrativa beslutetöverprövat i full omfattning i tvistemål. Uttryckliga föreskrifter föreslåsdärför (53 § StjL) om att beslut om entledigande i samband med pensioneringoch om läkarundersökning inte får leda till verkställighet så länge frågan omdomstols prövning ännu står öppen. Jag föreslår dock den modifikationen i frågaom annan domare än justitieråd eller regeringsråd att domstolen interimistisktskall kunna förklara att ariställningeri har upphört, när tjänstemanrieri har uppriåttden ålder då han senast är skyldig att avgå med pension. Beträffande beslut omavstängniug, vilka såvitt gäller domare i allmänhet liksom f, n. bör kunnaverkställas , framgår omfattningen av domstolens befogenhet i måletav en föreskrift (53 § tredje stycket StjL) om rätt att interimistiskt hävaverkställigheten. Härav kan utläsas att domstolen i sitt slutliga avgörande ärbefogad att upphäva avstängningsbeslutet. Tjänsteman,som är missnöjd med beslut enligt StjL om skiljande fråntjänsten etc, måste f, n, själv ta initiativ till omprövning av beslutet, i deririiåri klagomöjlighet alls föreligger, Ariledning saknas att nu beträffaridetvister sorii gäller domare i allmänhet införa någon anriari ordning. Det böralltså ankomma på domare, som inte vill böja sig för beslut Orii critledigandei samband med pensionering, avstängning eller läkarundersökning, att väckatalan mot staten. När det gäller beslut om entledigande i samband medpensionering eller om läkarundersökning kan man inte undvara en tidsfrist, inomvilken talan skall väckas. Under beaktande bl, a, av de föreslagna nyaföreskrifterna i 52 § StjL och i 4 kap, 7 § LRA om skyldighet för käranden attta initiativ till överläggnirig med motparten iririan talan väcks föreslår jagatt fullföljdstiden bestäms fråri den dag då domaren fick delav beslutet (53 § StjL), I fråga om beslut om avstängning synes däremot behovinte föreligga att uppställa någon fullföljdsfrist. Avstängning har nämligen interimistiskkaraktär och kan enligt 27 § StjL verkställas . Vadsom har sagts nu orii initiativ till domstolsprövnirig och om talefrister haravsett ordinarie domare i allmärihet. Beträffande justitieråd och regeringsrådgäller enligt 12 kap, 8 § RF att talan skall väckas av ombudsmaneller justitiekanslerri. En eririrari härom görs i 51 § första stycket StjL eriligtförslaget. Jag har med tarike på sakeris ringa praktiska vikt funnit detöverflödigt att tynga lagtexten med en föreskrift om inom vilken JOeller JK måste väcka talan. Av ett motivuttalande till 12 kap, 8 § RF (prop,1973: 90 s, 442 f) framgår att admiriistrativt beslut om Critledigaride,avstängning eller läkarundersökning av justitieråd eller regeringsråd inteutan domarens samtycke får gå i verkställighet förrän högsta domstolen harfastställt beslutet. Denna ordning bekräftas, såvitt gäller beslut omentledigande i samband med pensionering eller om läkarundersökning, av de förutnämnda föreskrifterna i 53 § StjL, Såvitt angår beslut om avstängning krävs ensärregel för justitieråden och regeringsråden, eftersom den allmänna regeln,som förut nämnts, är den att beslut om avstängning har omedelbar verkan. Undantagsregelnbeträffande justitieråd och regeringsråd föreslås få sin plats i 27 § StjL, 9.8Formella ändringar i anslutning till regeringsform, m. ni. Jagbegagnar detta tillfälle till att föreslå en del formella ändringar i StjL, deflesta föranledda av deri nya RF:s iriföraride. Åtskilliga av ärid-ringarna ärav rent terminologisk eller redaktionell natur och behöver inte motiverassärskilt. Några ändringar har jag dock arisett mig böra koriimcritera ikorthet. I2 § föreskrivs f, n. att i fråga om tjänsteman hos eller dess verk debefogeriheter som eriligt StjL tillkommer konungen skall utövas av riksdageneller organ som bestämmer, I paragrafen åsyftas dels befogenhet attbesluta föreskrifter, dels befogenhet att be- Prop, 1974:174 84 sluta i enskilda fall. kan emellertid direkt på gruudav RF besluta sådaua föreskrifter sorii avses i paragrafen. Det räcker därföratt säga att regeringeris befogeriheter att meddela gericrdla regler intesträcker sig till riksdagsförvaltningens område. Detta följer visserligen redanav bestämmelsen i 8 kap. 13 § aridra stycket RF, men kan behöva upprepas tillundvikande av missförstånd. Vad därefter gäller beslut i det särskilda falletframgår av 11 kap, 8 § RF att som sådan inte får utövabeslutanderätten, I denna del bör därför föreskrivas att beslutsbefogerihetcriiriom riksdagsförvaltiiingeri tillkommer orgari, som utser, 10 § tredje stycket StjL upptar såvitt gäller justitierådsoch rcgeriugs-råds allmäriria åligganderi i tjänsten en hänvisriirig till vadsom föreskrivs i RF dvs, RF och med stöd därav meddelade för-fattriingar.Några föreskrifter om justitieråds och regeriugsråds allriiänna åligganden kanemellertid inte anses vara upptagna i den nya RF, Med hänsyn härtill och dåhinder inte heller i övrigt möter, bör tredje stycket slopas, 1 29 § andra stycket StjL ges f, n, en hänvisning tillföreskrifter RF angående skiljande frän tjänsten av justitierådeller regeringsråd på grund av ämbetsbrott eller efter aumälari av riksdagcri.Härivisningen har motiverats dels av att frågan om avsättning enligt 1809 årsRF såvitt gällde tjänstebrott skulle prövas av riksrätteu, dels av det i sammaRF angivria iristitutet opiriiorisriämnderi (prop, 1970: 72 s. 89 och 96). Då dcririya RF saknar motsvarighet till dessa bestämmelser, torde andra stycket kunriautgå, I första stycket av 39 § StjL, som i förslaget tilländring i lagen har betecknats 50 §, föreskrivs f, n, att rätten att föra talanmot myndighets beslut enligt StjL eller enligt bestämmelse som har meddelatsmed stöd av lagen inte får inskränkas. Jag föreslår att stycket jämkas så attdet uttryckligen framgår dels att förbudet mot inskränkning gäller rätten attföra talan genom besvär, dels att förbudet gäller, om inte annat föreskrivs ilag. Med lag åsyftas här främst lagen om inskränkriirig i rätten att föra talanmot offentiig arbetsgivares beslut. Vissa formella ändringar föreslås också i nyssnämnda lag,i konmiu-naltjänstemannalagen och i lagen (1965: 276) om ställföreträdare förkommun vid vissa avtalsförhandlingar m, m. Samtliga av mig förordade lagändringar bör träda i kraftden , En dd särskilda övergångsbestämmelser föreslås dock, Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl, Maj:tföreslår att antaga förslagen till 1, lag om ändring i statstjänstemannalagen(1965: 274), 2, lag om ändring i lagen (1974:359) om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274), 3, lag om ändring i kommunaltjänstemannalagen(1965: 275), 4, lag om ändring i lagen (1965:276) om inskränkning i rätten att föra talan mot offentlig arbetsgivaresbeslut, 5, lag om ändririg i lageri (1974:371) om rättegårigen i arbetstvister, 6, lag Orii äridririg i lageri(1974: 354) om äridririg i lageri (1955: 261) om avstängning av domare, 7, lag om ändring i lagen (1965:576) om ställföreträdare för kommun vid vissa avtalsförhandlingar m. m.