prop · FX03117 · 1974-12-31 00:00:00 — Av RSV:s skrivelse framgår att en höjning av övre gränsenför folkpensionärernas extra avdrag är påkallad, RSV förordar att maximigränsenslopas i dessa fall. Jag anser emellertid att utrymmet för ett ökat avdraglämpligen bör åstadkommas genom en höjning av maximibeloppet. Jag vill erinraom att skatteutredning enligt sina direktiv har att överväga reglernaom extra avdrag. Den höjning som sker bör avvägas så att den kan beräknasvara tillräcklig för tiden intill dess en ny översyn av reglerna aktualiseras isamband med skatteutredningens kommande förslag. Från denna utgångspunktföreslår jag att maximibeloppet för folkpensionärernas extra avdrag bestämstill . Det kan i särskilda fall vara motiverat att även avdragför nedsatt skatteförmäga vid sjukdom och liknande liksom extra avdrag vid existensminimumkan medges med högre belopp än som f, n. är möjligt. Med hänsyn härtill och avpraktiska skäl föreslår jag att även högsta beloppen för dessa avdragbestämmes till . Härigenom erhålls en enhetlig högsta gräns för extraavdrag. När det gäller extra avdrag vid existensminimum bör tillägget för varjebarn räknas upp i motsvarande mån från , till . Jag föreslår alltså att maximibeloppet för extra avdragbestäms generellt till . Det särskilda tillägget för barn i existensminimifallenföreslås höjt till . Mitt förslag i denna del föranleder ändring av 50 § 2 mom,KL, Taxeringsvite m. ni. Enligt taxeringsförordningen (1956: 623), TF, har deskattskyldiga en upplysningsplikt gentemot taxeringsmyndigheterna.Uppgiftsplikten omfattar ytterst alla uppgifter som behövs för kontroll av egendeklarations riktighet eller eljest för egen taxering. att lämna uppgifter till ledning för annans taxering.Principen är den att det grundläggande taxeringsmaterialet, såsomsjälvdeklarationer och vissa kontrolluppgifter, skall lämnas utan anmaning.Fullgörs inte denna uppgiftsskyldighet, eller behöver myndigheterna ytterligareuppgifter, kan den uppgiftsskyldige anmanas att komma in med de uppgifter sombehövs, 1 anmaning som utfärdas av taxeringsnämnd eller faxeringsintendentfår vite föreläggas, utom såvitt avser anmaning att förete handlingar förkontroll av deklaration (53 § TF), Den hos vilken taxeringsrevision äger ramkan dock föreläggas att vid vite förete sådana handlingar (58 §), Vite enligt TF får inte bestämmas , eller över5 . Vite får inte föreläggas staten, kommun eller annan menighet och inteheller ämbets- eller tjänsteman i tjänsten (123 §), Omuttagande av vite förordnar skatterätten efter anmälan av taxeringsintendent.Visar det sig vid prövningen av sådan anmälan att ändamålet med vitet förfallitfår vitet inte utdömas. Har vitesföreläggande iakttagits först efter detanmälan inkomtnit skall dock ändamålet med vitet inte anses ha därigenomförfallit. Skatterätten får i samband med utdömande av vite också pröva fråganom och med vilket belopp vitet bort föreläggas (124 §), Vitesföreläggande fårdäremot inte överklagas särskilt (125 §), Har ett vite försuttits kan, i den mån det ursprungligaföreläggandet inte återtas, nytt vite inte föreläggas förrän beslut omutdömande av det försuttna vitet vunnit laga kraft (RÄ 1942 ref, 42), Bestämmelsernai TF om vite som sanktion vid uppgiftsskyidighet har sin motsvarighet i andraförfattningar rörande skatt, tull eller annan allmän avgift, I huvudsaköverensstämmer vitesbestämmelserna i dessa författningar med , Imervärdeskatteförordningen (1968: 430) och i kupongskatteförordningen (1970:624) har intagits direkta hänvisningar till i 123125 §§ omvite, I övriga författningar på det centrala skatte- och avgiftsområdet finnssjälvständiga bestämmelser av samma innehåll i fråga om vitets belopp ochprinciperna för dess utdömande som enligt TF, Det gäller t, ex, vite enligtuppbördsförordningen (1953:272), förordningen (1959: 92) om förfarandet vidviss konsumtionsbeskattning, vägtrafikskatteförordningen (1973:601), tullagen(1973:670) och förordningen (1959:552) angående uppbörd av vissa avgifterenligt lagen om allmän försäkring, m, m. Enligt 67§ förordningen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt (AGF) gäller attbeskattningsmyndigheten kan vid vite tillhålla skattskyldig eller annan attfullgöra vad som enligt AGF åligger honom, dock inte såvitt avser erläggande avfastställd skatt, FÖr arvsskattens del torde därvid i fråga om vitebestämmelserna i tillämpas. Enligt9 kap, 8 § deima balk bestämmer rätten vite till belopp som med hänsyn till vederbörandesekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt kan antas förmå honomatt iaktta det föreläggande som vitet avser. Vite får föreläggas upp till 5 000kr,, dock att om vite utdömts, nytt vite kan föreläggas , Ipraktiken torde motsvarande gälla också för gåvoskatten. Förutomvite finns på skatte- och avgiftsområdet andra sanktioner vid underlåtenhet attfullgöra föreskriven uppgiftsskyldighet. Det gäller dels administrativapåföljder i form av försenmgsavgift samt skatte- eller avgiftstillägg, delsstraffrättsliga påföljder enligt skattebrottslagen (1971: 69), SBL.Ifrågavarande sanktioner gäller i princip för hela skatte- och avgiftsområdet.Beträffande underlåtenhet att lämna föreskrivna uppgifter om inkomst ochförmögenhet gäller bl. a, följande. Förseningsavgiftutgår vid underlåtenhet att lämna deklaration eller vid för sent avlämnaddeklaration. Förseningsavgiften utgår i regel med en procent av den högstabeskattningsbara inkomsten, dock högst . För aktiebolag gäller en fastavgift om . Om deklaration inte kommer in efter anmaning fördubblasförseningsavgiften och är för aktiebolag således . För andraskattskyldiga är den i sådana fall lägst . (116 c § TF). Skattetilläggpåförs om den skattskyldige inte lämnar deklaration trots att han anmanatsdärtill och taxeringar åsätts honom efter skönsmässiga grunder.Skattetillägget utgår i sådana fall enligt huvudregeln av den skattsom utgår på grund av taxeringen. Skattetillägg av förevarande slag skallundanröjas av skatterätten, om deklaration inkommer efter detden skattskyldige fått del av beslutet om tillägget, dock senast innanskatterätten avgjort besvär över beslutet eller taxeringen (116 a § TF). Befrielsefrån förseningsavgift och skattetillägg kan medges i vissa fall omunderlåtenheten är ursäktlig eller ringa (116 d § TF). Densom med avsikt att skatt eller avgift skall påföras med för lågt beloppunderlåter att avge deklaration eller därmed jämförlig handling och därigenomföranleder att för lågt belopp påförs honom eller den han företräder döms förskattebedrägeri till fängelse i högst . För grovt skattebedrägeri ärstraffet lägst och högst (2 § andra stycket och 4 § SBL). I120 § TF finns bestämmelser om straff för den som åsidosätter vissauppgiftsskyldigheter, som enligt TF skall fullgöras utan anmaning. Det rör sighär om gärningstyper av två skilda slag, nämligen dels åsidosättande avskyldighet att lämna uppgift till ledning för annans taxering(kontrolluppgifter m. m,), dels försummelse att till deklaration foga vissträkenskapsmaterial eller att eljest lämna uppgifter till ledning för e"en taxerin".Förseelserna straffas med böter. Uppgiftsskyldighetfrån medborgarnas sida är ett väsentligt inslag i vårt nuvarandebeskattningssystem. Att uppgiftsskyldigheten fullgörs är en nödvändigförutsättning för att skattesystemet skall kunna verka på ett likformigt ochrättvist sätt. Skattemyndigheterna är därför beroende av att effektivasanktioner finns mot skattskyldiga som inte lämnar föreskriven medverkan i formav deklarationer, kontrolluppgifter, osv. Syftet med sanktionssystemet ärsjälvfallet att det skall verka för att korrekta uppgifter lämnas i rätt tid.För detta ändamål är vitet i många fall ett lämpligt påtryckningsmedel. Vitesom påtryckningsmedel när det gäller att få in uppgifter föreskrivs iflertalet författningar på skatte- och avgiftsområdet. Såvitt gäller uppgifterom inkomst och förmögenhet finns bestämmelser om vite i TF. Beloppsgränsernaför vite enligt TF har varit oförändrade alltsedan nuvarande bestämmelserstillkomst . Erfarenheterna från det praktiska taxeringsarbetet visar attnuvarande maximibelopp i många fall inte är tillräckligt för attvitesinstitutet skall få avsedd effekt. Det bör därför övervägas om intebeloppsgränserna bör höjas. Somframgår av den redogörelsen finns i vissa fall vid sidan av vitetandra sanktioner vid bristfälligt fullgörande av uppgiftsskyldighet. Jag avserfrämst de administrativa bestämmelserna om skattetillägg och förseningsavgift.Härtill kommer i vissa fall påföljder enligt SBL för den som med avsikt attskatt eller avgift skall påföras med för lågt belopp underlåter att avgedeklaration eller därmed jämförlig handling och därigenom föranleder att förlågt belopp påförs honom eller den han företräder. Deadministrativa sanktionerna har i flertalet fall en tillfredsställande effekt.Införandet av dessa sanktioner vid sidan av vitet har otvivelaktigt medförtett ökat tryck på de skattskyldiga att fullgöra sin deklarationsskyldighet.Enligt upplysningar som lämnats av beskattnings-myndighetema har den nyaordningen medfört att antalet deklarationsförsummelser minskat avsevärt. del fall kan dock de administrativa sanktionerna behöva kompletteras medannan form av påtryckning. Det gäller främst i fråga om den stora mängdaktiebolag, som kommit till , och som ägs av bara en ellerett fåtal personer. Dessa bolag underlåter alltjämt i många fall att avlämnanågon självdeklaration. I hela landet finns ca 100 000 aktiebolag, varav enbarti ca 40 000 stycken. Det stora flertalet är fåmansägda. Enligtuppgift från i uppgick antaletdeklarationsförsummelser för aktiebolag vid taxering i länet till ca 5600, motsvarande av bolag i länet. De bolag som underlåter att deklarera anmanas givetvis attfullgöra sin deklarationsskyldighet. Ofta utlöses emellertid inte deförsändelser som innehåller anmaningen. Något särskilt delgivningsförfarande genompost eller stämningsman hinns i regel inte med under den begränsade tidtaxeringsnämnden arbetar. Skönstaxering är då enda möjligheten. Enskönstaxering blir emellertid för låg eftersom underlag till ledningför taxeringen i dessa fall vanligen inte kan fås på annat sätt än genomdeklaration. Skattetillägg kan inte heller komma i fråga eftersom anmaning attdeklarera inte kunnat delges. Det är därför särskilt angeläget atttaxeringsmyndigheterna i dessa fall även efter avslutat taxeringsarbete iförsta instans förfogar över lämpliga påtryckningsmedel för att få indeklarationer. Ett kännbart vite är i många fall den sanktion som här kanväntas ge resultat. Det nu gällande högsta vitcsbeloppet . haremellertid visat sig vara för lågt för att ge åsyftat resultat. Mot bakgrundenhärav anser jag nödvändigt med en ändring av vitesbestämmelserna så attbeloppet kan sättas högre än f, n. En möjlighet att bestämma vitet till högre belopp än somnu kan ske är också påkallad i fråga om uppgiftsskyldigheten till ledning förannans taxering. Det har visat sig i det praktiska taxeringsarbetet attnuvarande maximibelopp , inte alltid har tillräcklig effekt, t, ex, närdet gäller att få fram uppgift om vem som mottagit belopp som avdragits somkostnad i den skattskyldiges deklaration. Det nuvarandehögsta vitesbeloppet har som jag nämnt varit oförändrat , Redanen uppräkning med hänsyn till penningvärdets förändring skullemotivera en kraftig höjning av vitesbeloppet. Enbart en sådan uppräkning äremellertid enligt min mening inte tillräcklig. Det gäller här att komma tillrätta med fall där andra påtryckningsmedel inte har någon verkan och där detkan antas att den uppgiftsskyldige deklarerar eller lämnar uppgift endast omden ekonomiska sanktion han riskerar för sin underlåtenhet överstiger vad somkan vinnas i undandragen skatt. Någon maximigräns för vite bör därför intebestämmas utan vitet bör få sättas till belopp som med hänsyn till denskattskyldiges eller uppgiftsskyldiges ekonomiska förhållanden och omständigheternai övrigt kan antagas förmå honom att fullgöra den åtgärd vitet avser.Taxeringsmyndigheterna kan med denna utformning av vitesbestämmelsen alltidsätta erforderlig kraft bakom en anmaning att deklarera eller fullgöra annanuppgiftsskyldighet. bör den undre vitesgränsen, som f. n. motsvarardet lägsta belopp som kan påföras i förseningsavgift, justeras uppåt. Ettlämpligt minimibelopp är . Jag vill understryka att vitet i det enskilda falletsjälvfallet inte får sättas så högt att det inte står i rimlig proportion tilldet allmännas intresse av att den som får föreläggandet avger deklaration ellerfullgör annan prestation som man vill försöka framtvinga. på RSV att utfärda anvisningar för att få till stånd enhetiiganormer för åsättande av vite. Jag vill också erinra om att skatterätten vid utdömandeav vite får pröva frågan om och med vilket belopp vitet bort föreläggas. Häriligger också en garanti för att oskäliga viten inte tas ut. En ändringav vitesbeloppen i TF får verkan också beträffande andra skatter än inkomst-och förmögenhetsskatt. Genom hänvisningar i mervärdeskatteförordningen(1968:430) och kupongskatteförordningen (1970: 624) kommer reglema om viteenligt TF att gälla även beträffande mervärdeskatt och kupongskatt. Somframgått av min redogörelse för gällande rätt finns i flertalet andraförfattningar på skatte- och avgiftsområdet självständiga bestämm.elser omvite som sanktion för underlåten uppgiftsskyldighet. Beloppsgränserna för vitetär i regel desamma som i TF, Även dessa vitesbestämmelser torde behöva sesöver. Det kan dock bortsett från viten enligt AGF inte ske i förevarandesammanhang. Det får i stället ankomma på utredningen om säkerhetsåtgärder iskatteprocessen att göra denna översyn. Utredningen är givetvis oförhindradatt föreslå även de ändringar beträffande vite enligt TF sorn utredningen anserpåkallade, Vitena enligt AGF bör emellertid tas upp redan iförevarande sammanhang. Det har visat sig att de nuvarande bestämmelserna intefungerat tillfredsställande. Jag tänker främst på de fall där gåvotagarevägrar att avge gåvodeklaration. Gåvoskatt kan enligt praxis inte tas ut medmindre gåvodeklaration upprättats. Jag föreslår därför att den vitesbestämmelse utan beloppsmaximum söm jag förordat i fråga om TF även skalltillämpas beträffande AGF. Förslaget avser inte i och för sig någon allmänhöjning av nivån för vitesbeloppen enligt AGF. Möjligheten att förelägga vitentill högre belopp än f. n. bör givetvis användas bara i de fall det är påkallatmed hänsyn till särskilda omständigheter. I övrigt bör hittillsvarandebestämmelser om vite tillämpas, t. ex. beträffande utdömande av vite. Jag föreslår alltså att vite enligt TF skall bestämmastill belopp, dock ,, som med hänsyn till den skattskyldiges elleruppgiftsskyldiges ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt kanantagas förmå honom att fullgöra det åliggande vitet avser. Dennavitesbestämmelse avses även tillämpas beträffande AGF. Förslaget föranlederändring i 123 § TF och 67 § AGF. Taxeringsrevision får äga rum hos envar för attkontrollera att deklarations- eller uppgiftsskyldighet enligt TF fullgjortsriktigt eller för att eljest bereda beskattningsmyndighet upplysning tillledning vid beslut om taxering eller eftertaxering. Taxeringsrevision får dockej göras hos statligteller kommunalt verk, allmän inrättning eller överförmyndare. Vidtaxeringsrevision får granskning avse räkenskaper och anteckningar med därtillhörande verifikationer samt korrespondens, protokoll och andra handlingarrörande verksamheten, I fråga om bokförings-pliktig skattskyldig får även göraskassainventering och lagerinventering. Taxeringsrevisionfår också ske för kontroll av det löpande årets räkenskaper och handlingar (56§ 1 mom, TF). Den som verkställertaxeringsrevision har rätt att genast få ta del av handlingar som skallgranskas. Den hos vilken revision sker är skyldig att lämna de upplysningar somfordras för revisionens verkställande, att lämna tillträde till de lokaler, somanvänds i verksamheten, samt lämna nödigt biträde för granskning av handlingaroch varulager (56 § 2 mom,). Taxeringsrevisionskall så långt möjligt ske så att den inte hindrar verksamheten för den somundergår revision. Skattechefen får, när detär påkallat, bestämma tid och plats för revisionen. Denna får verkställas hosden vars verksamhet skall granskas. Böcker och andrahandlingar som överlämnats för taxeringsrevision får inte vara tillgängliga förannan än den som utför revisionen och biträden till honom samt den som har attövervaka revisionen (56 § 3 mom.). Den som verkställertaxeringsrevision får ta del av handling av betydelse för revisionen även omden omfattas av tystnadsplikt hos den skatt- eller uppgiftsskyldige. Vill denneåberopa särskilda omständigheter som skäl för att inte utlämna handlingen fårlänsskatterätten på ansökan besluta att handlingen skall undantas frånrevisionen. Mot skatterättens beslut får talan inte föras (56 § 4 mom.). Beslutom taxeringsrevision meddelas av skattechefen. Denne får uppdra sådant beslutåt bl, a, chefen för revisionsenheten (57 §). Underlåter den hos vilkentaxeringsrevision sker att tillhandahålla räkenskaper eller andra handlingarfår den som beslutat revisionen förelägga vite på högst . (58 och 123 §§). Deskattskyldiga har som jag förat nämnt en vidsträckt upplysnings-skyldighetgentemot taxeringsmyndigheterna. För kontroll av att uppgiftsskyldighetenfullgörs eller för att eljest bereda beskattningsmyndighet upplysning tillledning för taxeringsbeslut får taxeringsrevision äga rum hos envaruppgiftsskyldig. Som framgår av mintidigare redogörelse omfattar granskningsrätten vid taxeringsrevision samtligahandlingar som rör verksamheten i fråga. Hos den som är bokföringspliktig fåräven kassa och varulager granskas, I det praktiska taxeringsarbetet har detframstått som en brist att granskningsrätten hos bokföringspliktiga integäller maskiner och andra för stadigvarande bruk avsedda inventarier. Bestämmelserna bördärför kompletteras i detta hänseende. Det är enligt min mening viktigt attmyndigheterna genom taxeringsrevision kan skaffa sig en helhetsbild av denskattepliktiga verksamheten. En inventariegranskning kan ha stor betydelse föratt få underlag för en riktig taxering. Jag förordar därför attgranskningsrätten i fråga om bokföringspliktiga skattskyldiga utvidgas til!att omfatta även maskiner och andra för stadigvarande bruk avsedda maskiner. Mitt förslag i denna fråga föranleder ändring i 56 § 1 och2 mom, TF. Arbetslöshetsersättning till sjömän, m. m. Ersättning från erkänd arbetslöshetskassa utgör fr, o, m,skattepliktig inkomst. Enligt beslut av höstriksdag (prop,1973: 182, SkU 1973:67, rskr 1973:357, SFS 1973:1120 och 1121) skall sjömansskatterläggas för sådan ersättning (dagpenning) om mottagaren vid något tillfälleunder en tolvmånadersperiod före inträffad arbetslöshet har varit skyldig atterlägga sjömansskatt för inkomst ombord. Sjömansskatt förarbetslöshetsersättning utgår emellertid inte enligt eljest gällande tabellerför sådan skatt utan enligt särskild tabell. Denna ordning att ta ut sjömansskatt förarbetslöshetsersättning efter annan grund än som gäller för inkomst ombordinnebär bl, a, att arbetslöshetsersättningen inte hänförts till beskattningsbarinkomst enligt 2 § förordningen (1958: 295) om sjömansskatt. Detta förhållandekräver redaktionella ändringar i vissa författningar som hänvisar till nämndabestämmelse i sjömansskatteförordningen. Den närmare innebörden av ändringarna torde framgå av denföreslagna författningstexten, vartill jag hänvisar. Ändringarna gäller 68 §andra stycket och 72 a § första stycket TF, 3 § förordningen (1970: 172) ombegränsning av skatt i vissa fall samt 19 kap. 6 § fjärde stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring. Förslaget i sistnämnda del läggs fram efter samrådmed chefen för . Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl, Maj:tföreslår att antaga inom upprättade förslagtill 1, lag om ändringi kommunalskattelagen (1928: 370), 2, förordning omändring i förordningen (1970: 172) om begränsning av skatt i vissa fall, 3, lag om ändringi taxeringsförordningen (1956: 623), 4. förordningom ändring i förordningen (1941: 416) om arvsskatt och gåvoskatt, 5, lagom ändring i lagen (1962: 381) om allmän försäkring. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till skallavlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.