prop · FX0329 · 1974-12-31 00:00:00 — Bestämmelserna om provision i gällande lag innebär iprincip att provision utgår endast under förutsättning att tredje rnan fullgör avtalet.De sakkunniga tar upp frågan om denna princip bör gälla även i fortsättningen.För en sådan princip talar att den är ägnad att förhindra att order tas upp från eller att avtal sluts med insolventaköpare. 1 allmänhet måste det också vara lättare för uppdragstagaren än förhuvudmannen att bilda sig en uppfattning om köparens vederhäftighet, i vartfall när det är fråga om importaffärer. Huvudmannens intresse torde dock enligtde sakkunniga bli behörigen tillgodosett även om bestämmelsen mjukas upp såatt uppdragstagaren får provision i förhållande till vad som erläggs avköpeskillingen. De förordar därför en sådan lösning. Därmed vinner man också,påpekar de sakkunniga, att huvudmannen blir angelägen om att kräva in hela sinfordran och inte endast den del som utgör skillnaden mellan hela köpeskillingenoch provisionen. När det gäller handelsresande har argumentet att det iallmänhet är uppdragstagaren som har de bästa förutsättningarna att bedöma tredjemans solvens inte samma bärkraft som när det är fråga om kommissionärer elleragenter. De sakkunniga finner dock inte anledning att i förevarande hänseendege handelsresandena en mer gynnad ställning än de andra grupperna av mellanman. 4.7 Provisions förfallotid m. m. Kommissionslagen innehåller inte några uttryckliga reglerom provisions förfallotid. Även om rätten till provision förutsätter atttredje man presterar enligt avtalet, följer inte därav med nödvändighet attprovisionen skall förfalla till betalning först . Frågan ärom mellanmannen eller huvudmannen skall "ligga ute" med provisionsbeloppettill dess köparen betalar. De sakkunniga framhåller att det i allmänhet synesskäligt att den ekonomiskt starkare huvudmannen skall göra detta. Huvudmannenskulle också i annat fall ensidigt kunna förskjuta tidpunkten förprovisionsbetalningen genom att bevilja köparen kredit. De sakkunniga föreslärdärför att i lagen tas in en förfallotidsregel enligt vilken provisionen vidvaraktiga uppdrag skall utbetalas sä snart avtalet har fullgjorts eller bortfullgöras av huvudmannen. Betalningen fär dock endast provisorisk natur. Omköparen underlåter att betala, skall provisionen återföras till huvudmannen. Sädanåterbetalning skall emellertid inte ske, om det berodde på huvudmannen attbetalningen uteblev eller om underlätenheten att fullgöra avtalet berodde påhändelse som huvudmannen inte kan åberopa mot köparen för undgående av skade-ständsskyldighet.Den föreslagna förfalloregeln är avsedd att vara endast en huvudregel.Avvikelser härifrån kan vara uttryckligt eller tyst avtalade. Frågan omprovisionens förfallotid vid inte varaktiga uppdrag regleras inte i förslaget. 1 bestämmelserna om provisionsnota föreslår de sakkunnigaden ändringen att sådan nota skall lämnas för varje kalenderkvartal iställetför varje kalenderhalvår. Föreskrifterna om provisionsnotans innehåll föresläsförenklade i vissa hänseenden. Vidare föresläs att reglerna om provisionsnota,som gäller endast för handelsagenter och självständiga handelsresande,skall göras tillämpliga även i fråga om handelsresande som är anställda ihuvudmannens tjänst. De sakkunniga har övervägt om mellanmannens möjligheteratt kontrollera provisionen bör ökas genom att han får rätt att granskahuvudmannens räkenskaper. Enligt de sakkunnigas mening bör man dock inte ha enså längt gående bestämmelse. De sakkunniga erinrar emellertid om mellanmannensmöjlighet att vid tvist utverka editionsföreläggande vid domstol. Enligt de övergångsbestämmelser som de sakkunniga föreslärskall de nya lagreglerna inte tillämpas på äldre uppdrags- ochanställningsavtal, dvs. sådana avtal som har slutits före den dag då de nyareglerna träder i kraft. Ändring i eller tillägg till äldre avtal bliremellertid underkastade de nya bestämmelserna, om de görs efter nämndatidpunkt. Denna utformning av övergångsbestämmelserna överensstämmer medallmänt vedertagna grundsatser att nya civilrättsliga bestämmelser inte skalltillämpas på rättsförhållanden som uppkommit innan bestämmelserna har trätt ikraft. De sakkunniga har dock funnit sig böra föreslå ett avsteg från dennaprincip. Bestämmelserna om rätt till provision på försäljningsavtal som ingåsefter uppdragets slut bör enligt deras mening lända till efterrättelse omuppdraget upphör efter den nya lagens ikraftträdande, oavsett omuppdragsavtalet har ingåtts . Som skäl för sin ståndpunkt anför de sakkunniga attreglerna om efterprovision, bortsett från schablonregeln i tredje stycket, inteinnebär mer än att mellanmannen tillförsäkras rätt till ersättning för arbetesom han har utfört och aft de därför inte kan sägas utgöranågon mer väsentlig nyhet i förhällande till vad som gäller. Starkapraktiska skäl talar vidare för att schablonregeln skall kunna tillämpas även ifråga om andra avtal än dem som ingås efter det att de nya bestämmelserna harträtt i kraft. Med hänsyn till attregeln för sin tillämpning kräver attuppdraget varat , skulle det annars dröja innan den ficknågon nämnvärd praktisk betydelse. 1 remissyttrandena uttrycks över lag tillfredsställelseöver att den i mänga hänseenden föråldrade kommissionslagen har setts över ochatt som en följd därav förslag om förbättringar i handelsagenternas och andramellanmans rättsliga ställning har lagts fram. De sakkunnigas förslagtillstyrks eller lämnas utan erinran av arbetsdomstolens ordförande, handelskainmrarnai , och samt i och , . Övrigaremissinstanser finner i allmänhet förslaget väl avvägt och i allt väsentligtägnat att läggas till grund för lagstiftning. handelskammare understryker att rättsförhållandetmellan kommissionär eller handelsagent å ena sidan och huvudmannen å andrasidan även i en reviderad lag liksom måste vila på avtalsfriheten somgrundprincip. Handelskammaren anser likväl att vissa avvikelser frän dennagrundprincip är motiverade med tanke på det förhållandet att kommissionären-agentenofta är den svagare parten i avtalsförhållandet och under avtalsförhållandetsbestånd intar en beroendeställning till huvudmannen, särskilt accentuerad iuppsägningsögonblicket. Behov föreligger otvivelaktigt därför av en utvidgadlaglig reglering av rättsförhållandet mellan parterna. Starka skäl talar föratt agenten därvid tillförsäkras ökat rättsskydd vid uppdragsavtaletsupphörande. framhåller att lagens princip om avtalsfrihetutgör en från allmänna synpunkter nödvändig förutsättning för en effektivhandel, framför allt med hänsyn till den fortgående utveckling och strukturomvandlingsom kännetecknar näringsgrenen i fråga, men anser dock att agentens rättsskyddbehöver förbättras. Vad gäller lagens tillämpningsområde framförs i flerayttranden synpunkten att lagens regler bör utsträckas att gälla fler typer avmellanman. Sålunda anser kommerskollegium och handelskammare att lagenbör omfatta även generalagenter för utländska huvudmän som arbetar i fasträkning. En sådan generalagent befinner sig ofta pä samma sätt somhandelsagenten i ett ekonomiskt underläge i förhållande till huvudmannen och ettförstärkt rättsskydd är påkallat. Även generalagenten bör därför uttryckligenomfattas av lagstiftningen. 1 vart fall bör föreskrivas att bestämmelserna omminsta uppsägningstid och reglerna om ersättning i 50 och 52 §§ skall gällaäven för honom. De sakkunnigas mening att även utan uttryckligt lagstöd betydandeutrymme måste finnas för analog tillämpning av de nya reglerna vilar enligthandelskammaren pä bräcklig grund. ger uttryck för motsvarande uppfattningoch förordar att en omarbetning av lagen aktualiseras i syfte att förain återförsäljare med ensamrätt under lagstiftningen. Förbundet understrykeratt det för sådana återförsäljare föreligger samma legitima behov som för agenti lagens mening att få rätt till uppsägningstid och ersättning vid avtaletsupphörande. och Handelsagenternas förbunddelar de sakkunnigas uppfattning att det måste finnas betydande utrymme föranalog tillämpning av de föreslagna ersättningsreglerna för förluster pä grundav gjorda investeringar. och Bilindustri- och BUgrossistförhundetuttalar däremot att en analog tillämpning av regeln om rätt till ersättning förförlust på grund av investeringar inte är principiellt godtagbar och attosäkerhet kommer att råda om i vilken utsträckning en sädan analog tillämpningkan ske, vilket måste medföra ogynnsamma konsekvenser för näringslivet. 1 flera remissyttranden betonas vikten av att de svenskalagreglerna fär en så långt möjligt likartad utformning med motsvarande regleri andra länder med vilka har en betydande handel, främst de nordiska och västeuropeiska länderna. Skåneshandelskammare finner det värdefullt att ensartade regler i ämnet föreslås församtliga nordiska länder och handelskammaren i noterar med gillandeatt de sakkunnigas förslag tillkommit efter nordiskt samarbete och underhänsynstagande till motsvarande lagstiftning i övriga västeuropeiska länder.Även Företagarnas riksförbund uttrycker sin tillfredsställelse över att denföreslagna lagstiftningen i ett flertal hänseende kommer att överensstämma medskandinavisk och delvis europeisk praxis. Några remissinstanser anser att de sakkunniga borde haförsökt uppnå bättre samordning mellan de svenska reglerna pä området och deregler som gäller i andra länder i än de nordiska. Stockholmshandelskammare ifrågasätter sålunda om det räcker med att anlägga ett nordisktperspektiv på agentens rättsliga ställning och om inte denna bör ses i ett merinternationellt sammanhang. Även om i vissa fall betydande skiljaktigheterförekommer i de olika ländernas lagar på området är ändå trenden mot ettväsentligt större rättsskydd för agenten märkbar i de länder pä kontinenten somutgör våra viktigaste handelspartner. Framför allt gäller detta i fråga om denekonomiska gottgörelsen då avtalet upphör. Handelskammaren påpekar att denbristande principiella överensstämmelsen mellan reglerna i dessa länder och iNorden kan leda till en del olägenheter för företag och agenter med hemvist iNorden men med sin verksamhet knuten till dessa länder och framhållerbetydelsen av att man strävar efter att uppnå en harmonisering avlagstiftningen med de kontinentala reglerna pä området. Även ochSödermanlands handelskammare fäster uppmärksamheten vid att betydandeolikheter alltjämt föreligger beträffande den rättsliga regleringen på områdeti de nordiska länderna och på kontinenten och framhåller att det inom ramen förett utvidgat europeiskt samarbete på det ekonomiska området kan finnasanledning att ytterligare se över bestämmelserna.Advokatsamfundet anser det synnerligen angeläget att man med hänsyn till denstarkt ökande internationella handeln i görligaste män försöker anpassa desvenska reglerna till de regler om avgångsvederlag som finns i de storaeuropeiska handels- och industriländerna. En sädan anpassning synes viktigareän bibehållen uniformitet i de nordiska reglerna. Samfundet förordar därför attfrågan om avgångsvederlag efter kontinentalt mönster görs till föremål förförnyat övervägande. , som annars inte har något att erinra motde sakkunnigas förslag, understryker vikten av att den nordiska agentensställning ses i ett större internationellt sammanhang och att man strävar motatt harmonisera lagstiftningen med den som gäller hos våra viktigastehandelspartner på kontinenten. anser det glädjandeatt sakligt sett lika förslag lagts fram i fyra nordiska länder men beklagaratt de sakkunniga avvisat tanken på en vid uppsägning tillämpligersättningsregel av kontinental typ, en synpunkt som enligt förbundet delas avde övriga nordiska agentorganisationerna. handelskammare anser att det hade varit värdefulltom det i betänkandet närmare hade klargjorts vilket lands lag sombör vara tillämplig på rättsförhållandet mellan huvudmannen och agenten, eftersomdetta ofta har internationell anstrykning. 5.2.1 Uppsägning av uppdragstagare Bestämmelserna om uppsägningstid i förslaget berörs inågra remissyttranden. Handelskamrarna i , och finnerde föreslagna reglerna väl avvägda även om de anser att den föreslagnauppsägningstiden, , möjligen kan bli väl läng i sädana fall dåuppdraget varat föga . Även handelskammare anser attförslaget i denna del innefattar en lämplig intresseavvägning.Handelsagenternas förbund tillstyrker förslaget men framhåller att enuppsägningstid pä en månad' under det första avtalsåret ofta måste betraktassom otillräcklig, särskilt för uppdragstagaren. I många branscher därförsäljningsarbetet är mycket långsiktigt kan det dröja innan denförsta leveransen kan ske. Förbundet utgår emellertid från att agenten i sädanafall ofta får anses tillförsäkrad att sköta uppdraget ellerbringa ärendet till slut eller att parterna avtalat om längre uppsägningstid.Även en uppsägningstid kan te sig mycket kort när det är frågaom mycket långvariga agenturförhållanden. Förbundet förutsätter emellertid attparterna också i dessa fall avtalar om längre uppsägningstid. Grossistförbundetframhåller att agenten inte minst under det inledande skedet av ettagenturförhållande har ett berättigat krav pä skydd mot uppsägning. Det är dähan i allmänhet gör större insatser i form av marknadsföringsåtgärder m. m. somnormalt ger återbäring . Förbundet anser därför att uppsägningstiden,oavsett uppdragets längd, bör vara . 1 fråga ommöjligheterna att undgå ersättningsskyldighet vid för tidig uppsägningframhåller handelskammare vikten av att bestämmelserna inte gör detsvårare för parterna att disponera sina tillgångar på ett frånföretagsekonomisk synpunkt lämpligt sätt. Det kan förekomma att ena parten harett så tungt vägande skäl för en snabb avveckling av uppdraget att det ävenfrån allmän synpunkt framstår som önskvärt att sä sker utan att han samtidigtåläggs en betungande ersättningsskyldighet. När detgäller den närmare utformningen av bestämmelserna om uppsägningstidifrågasätter hovrätten över och om inte terminologin bör görasmer enhetlig. 1 de föreslagna bestämmelserna används ett flertal olika uttryckför att ange bristande uppfyllelse av avtalet. Det är enligt hovrätten svårt attbilda sig en uppfattning om vad skillnaden i uttryckssätt innebär.Handelsagenternas förhund föreslår att man i stället för uttrycket "misskötsel"använder formuleringen "i väsentlig män åsidosatt sina förpliktelser mothuvudmannen". Enligt förbundets erfarenhet anser nämligen huvudmännen oftaatt agenten har misskött sig om han inte lyckats nå upp till den försäljningsom de själva föreställt sig möjlig. Sådan misskötsel bör inte ge huvudmannenmöjlighet att säga upp avtalet utan ersättningsskyldighet. Denföreslagna formuleringen överensstämmer dessutom bättre med texterna i deövriga nordiska förslagen. 5.2.2 Uppsägning av anställd handelsresande Flera remissinstanser vänder sig mot att bestämmelserna omuppsägningstid för anställda handelsresande görs tvingande. Grossistförbundetanser sålunda att avvikelse från lagens bestämmelse bör kunna göras iöverenskommelse som har formen av kollektivavtal slutet eller godkänt avhuvudorganisation på arbetstagarsidan. hyser motsvarandeuppfattning och erinrar om att de anställda handelsresandenasanställningsvillkor i stor utsträckning regleras i kollektivavtal, som f. ö.äger tillämpning även på andra grupper av anställda. Med hänsyn bl. a. tillkollektivavtalsregleringen är det olyckligt om avtalsfriheten inskränks. TCO anser att uppsägningstiden bör vara kortare än tremånader vid uppsägning från handelsresandens sida. Härigenom skulle störreöverensstämmelse uppnås med vad som gäller på arbetsmarknaden i övrigt.Organisationen vänder sig också mot att uppsägningstid skall få åtnjutas förstom uppdraget har varat . Handelsresandena borde tvärtom avsociala skäl tillförsäkras förmånligare uppsägningstid än övrigauppdragstagare. TCO föreslår att uppsägningstiden skall vara en månad vid uppsägningfrån huvudmannens sida, om uppdraget har varat än . ÄvenFöreningen anser att de anställda handelsresandenaskall ha rätt till en månads uppsägningstid under de sex första anställningsmänaderna.De skulle annars fä sämre skydd än handelsresande som inte är anställd ochsämre skydd än andra tjänstemän, vilka genom kollektivavtal är tillförsäkradeuppsägningstid redan från anställningens början. Handelsagenternas förbundtillstyrker de sakkunnigas förslag i nu berörda del. 5.3.1 Efterprovision för uppdragstagare Förslaget om efterprovision kommenteras utförligt av fleraremi.ss-instanser. samt och Södermanlandshandelskammare framhåller betydelsen av att man strävar efter en harmoniseringav lagstiftningen på området med de regler som gäller hos våra viktigastehandelsförbindelser pä kontinenten. Trots att de sakkunniga har valt en annanlösning för att reglera ersättningsrätten finner handelskamrarna likväl dennalösning lämplig. Handelskamrarna i , och anser att det iförstone mången gång kan te sig rimligt att en agent som för en större utländskföretagare introducerat och upparbetat en givande försäljning på den svenskamarknaden erhåller ersättning för förlust av kundunderlaget dåuppdragsgivaren säger upp agentavtalet för att själv överta försäljningen.Handelskamrarna tinner dock de skäl som de sakkunniga har anfört mot att geagenten sådan ersättning så väsentliga att de ansluter sig till de sakkunnigasståndpunkt i frågan. De framhåller också att införandet av klarauppsägningstider, rätt till ersättning för förlust pä genom uppsägning onyttigainvesteringar och rätt till provision sä snart avtalet fullgjorts eller bortfullgöras av huvudmannen innebär en viss motvikt till den uteblivnaersättningen för goodwill. handelskammare finner de föreslagnabestämmelserna om efterprovision skäliga. Enligt Grossistförhundet talarövervägande skäl för den lösning som de sakkunniga har valt. TCO ser denföreslagna förstärkta rätten till efterprovision som en glädjande förbättringav uppdragstagarens ställning. Andraremissinstanser är kritiska mot de sakkunnigas förslag. Advokatsamfundetfinner inte de skäl som de sakkunniga anfört mot en lösning efter kontinentalanormer övertygande. Med hänsyn till den starkt växande internationella handelnär det synnerligen angeläget med en anpassning av de svenska reglerna till vadsom gäller i de stora industri-och handelsländerna. Samfundet förordar därföratt frågan görs till föremål för förnyat övervägande. Inte hellerHandelsagenternas förbund finner de sakkunnigas skäl mot en regel omgoodwillersättning övertygande utan anser att åtskilliga vägande argumenttalar för en sådan regel. Uppfattningen att försäljningsframgången kan bero pävarans kvalitet och andra förtjänster hänförliga till huvudmannen och att det isädana fall inte skulle vara rimligt att ge agenten ersättning anser förbundetvittna om viss obekantskap med de praktiska förhållandena. Det torde nämligenknappast i något fall förekomma att en vara säljer sig själv. Någon form av inarbetningmåste alltid till och den utförs av agenten. Goodwillersättning utgår f. ö.endast med skäligt belopp enligt de lagar som innehåller regler för sädanersättning. Förbundet kan inte dela de sakkunnigas uppfattning att en regel omgoodwillersättning strider mot annars tillämpade rättsgrundsatser och attagenten genom en sädan regel skulle tillförsäkras en särställning i förhållandetill andra jämförliga uppdragstagare. Till skillnad från exempelvis konsulteroch reklammän bearbetar handelsagenten inte en obestämd krets tilltänkta kunderutan tar direkt kontakt med varje kund oeh följer upp kontakten till dess attett affärsavslut sker. Det torde vara sällsynt att den första affären med enkund ger agenten rimlig ersättning för allt det arbete som han har lagt ned påatt genomföra den. Detta kan bli fallet först när kontakten har lett till fleraaffärer. Förbundet har vidare svårt att förstå tankegången att en regel omgoodwillersättning skulle konservera företagsekonomiskt olämpligaagenturförhållanden. Om huvudmannen av företagsekonomiska skäl skulle vilja frigörasig frän ett agenturförhållande synes det knappast troligt att han skulle avståhärifrån på gnmd av att han är skyldig att utge skälig ersättning för denkundkrets som agenten har skapat. Förbundet påpekar vidare att agenten oftaställs i en mycket besvärlig situation vid uppsägning. Att bygga upp en nyagentur kräver ekonomiska resurser som han oftast saknar om han inte fär ersättning för den kundkrets somhan lämnar ifrån sig. Att agenten inte får ersättning för kundkretsen ärsärskilt oskäligt när han har lagt ner en stor arbetsinsats och betydandekostnader pä agenturen men inte har gjort några eller endast ett fåtalförsäljningar. Det är i många fall omöjligt för agenten att gardera sig mot en sädansituation genom att träffa avtal om lång uppdragstid. Förbundet påpekar ocksåatt , om tanken pä goodwillersättning avvisas, fjärmar sig från deländer med vilka vi har det hvligaste handelsutbytet. Därmed bryts också enpågående utveckling i såväl som de övriga nordiska länderna. Detta ärolyckligt eftersom agentverksamheten i stor utsträckning är av internationellkaraktär. Avslutningsvis anför förbundet att det trots allt vore opraktiskt ochtidsödande att nu återgå till tanken pä goodwillersättning. Förbundet villdärför inte förorda detta. 1 stället föreslår förbundet vissa ändringar i desakkunnigas förslag varigenom agentens skyddsbehov blir behörigen tillgodosett. Hovrätten över och anser inte att desakkunniga har anfört bärande skäl för att undanta kommissionär med tillfälligtuppdrag från rätten till efterprovision. Med hänsyn till att grunden för efterprovisionhar angivits vara att uppdragstagaren bör få ersättning för allt arbete som hanhar utfört och som har resulterat i försäljningsavtal böräven kommissionär med tillfälligt uppdrag omfattas av denna rätt. När detgäller konstruktionen av rätten till efterprovision anser handelskammareatt innebörden av de olika ersättningsreglerna i förhållande till varandra ärsvårbegriplig. Förhållandet mellan 50 § och 68 § bör komma till tydligareuttryck i lagtexten. och Bilindustri- och Bilgrossistföreningenanser att förslaget har utformats pä ett sätt som är ägnat att ge upphov tillsvårigheter vid tUlämpningen. De tvingande reglerna kommer att försvära förparterna att i avtalen dra klara och entydiga gränser mellan varandraefterföljande agenters provision. Särskilt olämpligt är det att rätten till efterprovisioninte kan uteslutas i uppdragsavtalet ens i de fall dä den föreslagnaschablonregeln inte skall gälla. Även anser att rättentill efterprovision reglerats på ett sätt som är ägnat att ge upphov till svårighetervid tillämpningen. Föreningen tar som exempel det fallet att uppdragstagarenvid tvist mellan parterna åberopar den föreslagna schablonregeln medanhuvudmännen gör gällande att inga eller blott ett fätal av de efter avtaletsupphörande inkomna orderna kommit till ständ genom uppdragstagarens medverkanunder den tid uppdraget har varat. Det är i en sådan situation osäkert huromfattande utredning huvudmannen bör förebringa. Att med någon grad av säkerhetbedöma hur en eventuell rättegång skulle utfalla måste ofta vara omöjligt.Enligt föreningen kan det därför diskuteras, om den föreslagna regleringenuppfyller skäliga rättssäkerhetskrav. TCO anmärker att oklara formuleringar i 68 § första ochandra styckena kan bli föremål för olika tolkningar och leda till onödigatvister, framför allt i samband med uppsägning av uppdragsavtalet. Som exempelpå sådana oklara formuleringar vilka bör klargöras i motiven nämner TCObestämmelsen att rätt till provision föreligger om försäljningsavtal kananses ha kommit till stånd genom agentens medverkan. anmärker att avfattningen av 68 § andra stycket synes ge vid handen först efter det att försäljningsavtal faktiskt har ingåtts kan bedöma omrätt till efterprovision föreligger. Agenten måste emellertid ha rätt att fä utsin efterprovision redan när uppdragsavtalet upphör. Provisionen fär dåberäknas på grundval av en förhandsbedömning av utvecklingen. Denna tanke börenligt förbundet komma tUl klart uttryck i lagrummet. Vidare börbevisbörderegeln i lagrummet kastas om.