prop · FX03148 · 1974-12-31 00:00:00 — Om inte allakan vara lediga , bör uppenbarligen företrädet mellan dem avgöras avannan än de enskilda arbetstagarna själva. Äventanken på inrättandet av ett särskilt partssammansatt beslutsorgan(utbildningsnämnd) på arbetsplatserna för lösande av eventuella tvister mellanarbetsgivaren och arbetstagaren rörande ledighetens förläggning o. d.förkastas av arbetsgruppen. Förutom att ett sådant system skidle kräva enganska utförlig lagreglering och vara svårt att förena med förhållandena påarbetsplatser med få anställda finner arbetsgrap-pen att något reellt behovknappast finns av ett nytt organ för den förhållandevis begränsade uppgift somdet här är fråga om. Enaiman och mer näraliggande utväg anser arbetsgruppen vara att tillerkännaarbetstagarorganisationerna ett ökat inflytande vid avgörande av frågor omuppskov med studieledighet. För en sådan lösning talarenligt arbetsgruppens mening flera faktorer. I nyare lagstiftning har sålundaarbetstagarorganisationerna tillerkänts ett allt större inflytande påavgörandet av viktiga frågor och ett vidgat inflytande för fackligorganisation i fråga om uttagande av studieledighet ligger väl i linje meddenna utveckling. Med en sådan ordning skapas goda förutsättningar för enaktiv medverkan från löntagarorganisationernas sida vid tillämpningen av ett studieledighetssystem.En lösning av detta slag ger vidare ett incitament åt organisationerna attbedriva en informations-och uppsökande verksamhet rörande vuxenutbildning. Äveni övrigt torde det vara till fördel att de fackliga organen ges ett betydandeansvar för reformens förverkligande. Arbetsgruppen föreslår motdenna bakgrand ett system för uttagande av studieledighet som har följandehuvuddrag. Vägledande bör vara att ledighet förläggs med skälig hänsyn tillsåväl arbetstagarens önskemål som intresset av att verksamheten hosarbetsgivaren kan fortgå utan allvarlig störning. Om arbetsgivare, som äreller brakar vara bunden av kollektivavtal i förhållande till den kategori somarbetstagaren tillhör, vill uppskjuta ledigheten till senare tid än dennebegärt, bör han vara skyldig att underrätta såväl arbetstagaren somvederbörande lokala arbetstagarorganisation. Denna bör därvid ha rätt attpåkalla överläggning med arbetsgivaren i saken. Vill arbetsgivaren skjuta uppledigheten än förslagsvis , bör samtycke krävas av den lokalafackliga organisationen. I händelse av oenighet mellan arbetsgivaren ocharbetstagarorganisationen bör således den senares uppfattning tillmätasutslagsgivande betydelse. Om någon av partema begär det, bör frågan kunna hänskjutastill centrala förhandlingar. I så fall bör samtycke till uppskov med ledighetfordras av vederbörande huvudorganisation på arbetstagarsidan. Meddet föreslagna systemet anser arbetsgruppen att arbetsgivare och arbetstagare isamverkan lättare bör kunna lösa de personalplaneringsfrågor som uppstår änmed en ordning där kvoteringsprinciper skall till-lämpas. Systemet ger också utryrtuneför en flexibel bedömning efter omständigheterna i det enskilda fallet.Härigenom bör en studieledig-hetslag kunna göras tillämplig över hela fältetoch således gälla alla arbetstagare. Någon inskränkning beträffandearbetsgivare med endast ett mindre antal anställda synes inte behöva göras. 4.2Den närmare utformningen av en lagstiftning om arbetstagares rätt till ledighetför utbildning Föratt en lagstiftning om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning skallfylla sin funktion bör lagen enligt arbetsgrappens mening i princip varatvingande till arbetstagarnas förmån. Avtal som innebär att arbetstagarensrättigheter enligt lagen inskränks bör således som regel vara ogiltigt. Hänsynbör emellertid kunna tas till de olikartade förhållanden som råder inom denoffentliga och den enskilda sektorn, inom skilda grenar av dessa sektorer ochbeträffande särskilda grupper av arbetstagare. För att nå erforderligflexibilitet bör avvikelse kunna ske från lagens regler genom branschanpassadeföreskrifter i avtal. Omavvikelse från lagens regler i viss utsträckning skall medges, anser arbetsgruppenatt garantier måste skapas för att avtalsfriheten inte används på ett sätt somi oskälig mån försämrar de rättigheter lagen avser att tillförsäkraarbetstagarna. Arbetsgruppen föreslår därför att krav uppställs på attöverenskommelser om avvikelse från lagen skall vara träffade på förbundsnivå.Lagens bestämmelser skall med andra ord kunna sättas ur spel med stöd avföreskrift i kollektivavtal som på arbetstagarsidan har slutits eller godkäntsav organisation som är att anse som huvudorganisation enligt lagen (1936: 506)om förenings- och förhandlingsrätt. Enligtarbetsgruppens mening bör endast vissa av lagens regler vara dispositiva på detsätt som har angetts. Det gäller regler om kvalifikationstid för rätt tillledighet och ledighetens förläggning. I dessa hänseenden finns ett starktbehov av att göra de tvingande reglema mer flexibla genom möjlighet tillavvikande bestämmelser i kollektivavtal. I övrigt, dvs. beträffandeanställningsskydd, skadeståndsskyldighet för arbetsgivaren och frågor omarbetsdomstolens behörighet att pröva mål rörande lagens tillämpning, bör någotavsteg från lagen inte tillåtas ske avtalsvägen. Omlagen på sätt nu förordats delvis ges dispositiv karaktär uppkommer frågan omarbetsgivare, som är bunden av kollektivavtal som avviker från lagen, bör harätt att tillämpa avtalet även på arbetstagare som inte är medlem av denavtalsslutande organisationen. Att så bör vara fallet torde stämma överens medden allmänt godtagna principen att arbetsvillkoren bör vara enhetiigtreglerade på en arbetsplats. En förutsättning bör dock enligt arbetsgruppenvara att arbetstagaren sysselsätts i arbete som avses med avtalet och inteomfattas av annat tillämpligt kollektivavtal. Iövrigt förordar arbetsgruppen att lagstiftningen angående arbetstagares rätttill ledighet för utbildning utformas som en ramlagstiftning, som förutsättsbli kompletterad av bestämmelser i kollektivavtal. Enligt arbetsgruppens meninghar en sådan lagstiftningsmetod den fördelen att behovet av avvikandebestämmelser i kollektivavtal minskar. Lagen kan härigenom få ett betydandeinflytande på utvecklingen på området utan att lägga hinder i vägen förlösningar som är anpassade till särskilda branscher eller typer avarbetsplatser. En annan fördel med denna metod är att den låter sig genomförasutan lång tidsutdräkt, eftersom den närmare anpassningen till arbetsmarknadensskiftande struktur kan förutsättas ske i samband med att kompletterandekollektivavtal träffas. Huvudregelnangående tillämpningsområdet för en lag om arbetstagares rätt till ledighetför utbildning bör enligt arbetsgruppens uppfattning vara att lagen skallgälla alla arbetstagare. Både den som är anställd i allmän tjänst ocharbetstagare inom den enskilda sektorn bör omfattas. Vid bestämmandet av vilkasom skall hänföras till kategorin arbetstagare bör det civilrättsliga arbetstagarbegreppetanvändas (jfr. prop, 1973: 129 s, 196). Lagen bör gälla såväl heltidsanställdasom deltidsanställda. Beträffande arbetstagaresom är sysselsatta i säsong- eller feriearbete eller eljest i arbete av tillfällignatur anser arbetsgruppen dock att det i allmänhet knappast kan krävas attarbetsgivaren skall planera sin verksamhet så, att arbetstagaren även efter enhelt kortvarig anställning kan göra anspråk på ledighet för utbildning medbibehållen rätt att återgå till anställningen. Gruppen finner det därförmotiverat att lagen tar hänsyn till de speciella förhållandena i fråga om korttidsanställdapå det viset att i lagen ställs upp krav på viss kvalifikationstid för atträtt till studieledighet skall inträda. Något generellt undantag från lagenstillämpningsområde behöver med en sådan lösning inte göras beträffande korttidsanställda. En särskild fråga ärvilken ställning vikarie för den som åtnjuter ledighet enligt lagen skall ha.Denna fråga har i sin tur nära samband med spörsmålet om hurvikariatsituationen i allmänhet passar in i studide-dighetslagens system.Arbetsgruppen har inte ansett det lämpligt att lösa dessa spörsmål genom någonspecialreglering i lagen utan förutsätter att de vid behov får sin lösninggenom kompletterande kollektivavtal. En annan fråga somarbetsgruppen har övervägt är om en studieledig-hetslag bör ta sikte på allaarbetsplatser eller om en nedre gräns bör sättas, t. ex, på det viset attundantag görs för arbetsplatser där endast ett mindre antal arbetstagare ärregelbundet sysselsatta. Arbetsgruppen anser att det ligger i sakens natur atten lagstiftning av förevarande slag kan medföra särskilda problem av personalorganisatoriskoch praktisk natur i sådana fall. Mot säranordningar för mindre företag m. m,talar emellertid enligt gruppens mening framför allt den omständigheten attbehovet av en lagstadgad rätt till ledighet för utbildning snarare är större ifråga om anställda hos sådana arbetsgivare än i fråga om arbetstagare hosstora företag. Om lagstiftningen utformas på ett sådant sätt att den medger ensmidig tillämpning också hos småföretag m, fl,, torde något avgörande hinderinte föreligga mot att låta den omfatta även dessa. Arbetsgruppen som utgårfrån att löntagarorganisationerna i eget intresse kommer att medverka till attundvika att onödiga svårigheter uppstår har stannat för att inte förordanågon särreglering beträffande anställda på mindre arbetsplatser. Någonbegränsning i fråga om utbildningens art bör enligt arbetsgruppens uppfattninginte göras i lagen. I princip bör således utbildning av alla slag, allmän ochfacklig utbildning såväl som yrkesutbildning, omfattas av lagen. Det börankomma på arbetstagaren själv att avgöra inriktningen av utbildningen. Arbetstagarenbör inte kunna ta ut ledighet utan att ändamålet med denna preciserats tilldeltagande i viss kurs eller viss närmare angiven undervisning. Renodladesjälvstudier bör således falla utanför lagens giltighetsområde. För attmarkera denna begränsning anges rätten till ledighet gälla endast den som vill"undergå utbildning". Ensärskild fråga är om praktiktjänstgöring i samband med utbildning bör omfattasav rätten till ledighet. Beträffande vissa typer av utbildning, t.ex.utbildning till civilingenjör, ingår viss praktisk verksamhet som ettobligatoriskt led i studierna. Den rätt till ledighet som föreslås tillkommaarbetstagare enligt studieledighetslagen bör enligt arbetsgruppen innefattaockså praktiktjänstgöring av sådant slag. Medhänsyn till de särskilda krav som ställs på den offentliga verksamheten anserarbetsgruppen att ett system för studieledighet inte bör få tillämpas så, attdet skapar betydande hinder för verksamhetens behöriga gång. Det finnsvisserligen inte anledning att räkna med några konflikter av speciellt slag påden statliga sektorn. Men det bör av principiella skäl finnas möjlighet förarbetsgivaren att utfärda särskilda föreskrifter, när han anser det nödvändigtför att trygga viktiga samhällsfunktioner eller därmed jämförliga intressen.Arbetsgruppen föreslår därför att möjlighet öppnas i studieledighetslagen attsåvitt gäller förläggningen av ledighet göra avsteg från lagen inte bara genomannan lag utan också i administrativ ordning beträffande arbetstagare på detstatligt lönereglerade området. I övrigt bör det emellertid inte vara möjligtatt avvika från lagen i administrativ ordning. Deavvikelser från studidedighetssystemet som eventuellt kan visa sig behövas föroffentliga tjänstemän bör enligt arbetsgruppens mening inte komma till ståndutan att personalorganisationerna beretts tillfälle att framföra synpunkter isaken. Avvikelserna bör inte få leda till att offentliga tjänstemän iallmänhet får sämre möjligheter än de privatan-ställda att tillgodogöra sig denrätt till ledighet för utbildning som den förordade lagstiftningen syftar tillatt ge. Medhänsyn till att lagen föreslås gälla oavsett anställningsform och även omfatta korttidsanställdaanser arbetsgruppen att krav på att arbetstagaren skall ha varit anställdunder viss, inte alltför måste uppställas. Efter mönster av reglernaom uppsägningstid i 11 § lagen (1974: 12) om anställningsskydd föreslårarbetsgruppen att viss kvalifi- kationstidskall krävas även beträffande anspråk på studidedighet. En rimlig avvägningmellan parternas intressen synes här kunna uppnås, om rätten till ledighetförbehålls arbetstagare som vid tiden för ledighetens början varit anställdhos arbetsgivaren eller sammanlagt minst tolv månaderunder . Vidberäkningen av anställningstidens längd bör enligt arbetsgruppens uppfattninghänsyn kunna tas till tidigare anställning hos arbetsgivare inom samma koncern..Också vid utformningen av en regel på denna punkt bör lagen omanställningsskydd (4 §) kunna tjäna som förebild. Detsamma gäller frågan omvilken verkan som skall tillmätas den omständigheten att det utanarbetstagarens medverkan sker en förändring på arbetsgivarsidan. I fråga om vem som skallräknas som arbetsgivare anser arbetsgruppen att studieledighetslagen böransluta sig till det arbetsgivarbegrepp som har utbildats i annan arbetsrättsliglagstiftning. Detta innebär att för den enskilda sektorn det företag, dvs. denfysiska eller juridiska person som driver rörelse, hos vilket arbetstagaren äranställd räknas som arbetsgivare. För den offentliga sektorn blir staten resp.kommun att anse som arbetsgivare. Den enskilda myndigheten får däremot intedenna ställning. Någon uttrycklig definition av arbetsgivarbegreppet anserarbetsgruppen inte behövas. lagen närmare ange den tid under vilken ledighet skall kunna åtnjutas ärenligt arbetsgruppens mening knappast möjligt. Redan lagens generella karaktärgör detta mindre meningsfullt. Det bör vara tillräckligt att i lagen ange attarbetstagaren har rätt till erforderlig ledighet för att undergå avseddutbildning. Med uttrycket "erforderlig ledighet" avser arbetsgruppenbl. a. att täcka in fall då den anställde i samband med deltagande iundervisning behöver viss ledighet för att förbereda sig för t. ex. ententamen. Arbetsgruppenanser det inte heller nödvändigt att i lagen ange den längsta tid under vilkenledighet kan beviljas. Från arbetsgivarsynpunkt torde det inte finnas någotstörre behov av en sådan spärr i lagen. Från arbetstagarsynpunkt kan hävdas ättén spärregel allt efter dess konstruktion kan leda till att vissa typer avlängre utbildning inte blir tillgängliga annat än för arbetstagare med mycketlång anställningstid. Ett system med maximitid för ledighet ger också i övrigtupphov till svårigheter att på ett rättvist sätt ange hiir ledighetstiden skallanpassas till anställningstidens längd. Arbetsgrappensförslag innebär som förat nämnts att det ankommer på arbetstagaren att klargöravilken utbildning ledigheten skall avse. Det bör kunna krävas en närmareangivelse av vem som anordnar den utbildning den anställde vill undergå liksomunder vilken period denna Något krav på att den anställde visar sig ha blivit antagen till denåsyftade utbildningen bör enhgt arbetsgruppen däremot inte skrivas in i lagen.I denna synes inte heller behöva regleras frågan om arbetstagaren förlorar sinrätt till ledighet, om han inte deltar i eller fullföljer den utbildning förvilken ledighet har beviljats. Arbetsgruppenanser sig kunna utgå från att uppkommande menings-skiljaktigheter om uttagandeav studieledighet i stor utsträckning skall kunna lösas i samförstånd mellanparterna på arbetsmarknaden. För fall då enighet inte kan nås om tiden föruttagande av ledighet föreslår arbetsgruppen en ordning för lösande avtvisten. Om arbetsgivaren är eller brukar vara kollektivavtalsbunden iförhållande till den kategori arbetstagaren tillhör, skall han genastunderrätta inte bara arbetstagaren utan också vederbörande fackligaorganisation om sin önskan att skjuta upp ledigheten. Han skall härvid varaskyldig att ange skälen för det önskade uppskovet. Underrättelsepliktenföreslås bli utformad på väsentligen saimna sätt som varselplikten viduppsägning m. m. enligt 29 31 §§ lagen om anställningsskydd (prop. 1973: 129 s.169). Underrättelseskyldighet visavi facklig organisation föreligger även närden arbetstagare som begär ledighet är oorganiserad. Arbetstagarorganisationsom enligt vad nu sagts skall underrättas om uppskov bör ha rätt att inom envecka från det att underrättelsen lämnades påkalla överläggning medarbetsgivaren i saken. Vid sådan överläggning bör facklig organisation bl. a.kunna föra fram sina synpunkter på möjligheterna att planera verksamheten hosarbetsgivaren på ett sådant sätt att den begärda ledigheten inte äventyrarverksamhetens behöriga gång. Rätten till överläggning bör uppenbarligen kunnaverksamt bidra till att frågan om ledighetens föriäggning blir allsidigt belystpå ett så tidigt stadium som möjligt. Fördet fall att arbetsgivaren vill att ledigheten skall börja senare än sexmånader efter arbetstagarens framställning, föreslår arbetsgruppen att samtyckeskall krävas av vederbörande fackliga organisation, I denna situation börarbetstagarorganisationens uppfattning tillerkännas avgörande betydelse. Enligtarbetsgrappens mening bör det i regel vara tillräckligt för arbetsgivaren attha till förfogande för att pröva vilken inverkan en studieledighethar på verksamheten. Det bör också vara möjligt att vidta deåtgärder för personalplanering, t. ex, anskaffande av vikarie, som kan visasig behövliga. Skulle det för viss bransch visa sig vara erforderligt medlängre eller kortare rådrum, lägger lagen inte hinder i vägen för att annantidsfrist bestäms i kollektivavtal. Omnågon av parterna begär det, skall frågan om uppskov med ledighet kunna hänskjutastill centrala förhandlingar, I sådana fall skall sam- tycketill uppskovet fordras av vederbörande huvudorganisation på arbetstagarsidan. Vad som har sagts nuinnefattar en anvisning om att tolkningsföreträde vid tvist rörandeuppskovsreglernas tillämpning skaU ligga hos vederbörandearbetstagarorganisation efter utgången av den tidsfrist som anges i lagen. Deskäl som motiverar en sådan placering av tolkningsföreträdet har enligtarbetsgruppen emellertid aktualitet inte bara när tvisten hänför sig tilllagens reglering utan också när den gäller ett kollektivavtal som har trätt istället för denna. Arbetsgruppen föreslår därför att i lagen tas in enuttrycklig regel om tolknmgsföreträdet också i sådana fall. Av regeln framgåratt vid tvist om tillämpning av kollektivavtalsbestämmelse som åsyftas denlokala arbetstagarorganisationens mening om kollektivavtalets rätta innebördskall gälla tills tvisten har prövats av arbetsdomstolen eller skiljemän. Iregeln klargörs även att arbetstagarpartens bestämmanderätt genomkollektivavtal kan läggas på huvudorganisation. För att tillgodose denenskilde arbetstagarens intressen föreslår ar-betsgrappen dessutom en regel sominnebär att den anställde kan hos arbetsdomstolen påkallaprövning av frågan om ledighetens förläggning utan hinder av de regler omfacklig organisations medbestämmanderätt för vilka nu har redogjorts. Denåsyftade tiden har bestämts till . Tiden räknas från tidpunkten för denanställdes ursprungliga begäran. I de mindre vanliga falldå arbetsgivaren inte är eller brukar vara bunden av kollektivavtal iförhållande till den kategori som arbetstagaren tillhör anser arbetsgruppennågon inskränkning i arbetsgivarens primära bestämmanderätt i fråga omledighetens förläggning inte vara påkallad. Det torde här mestadels röra sigom arbetsplatser med ett fåtal anställda. I sådana fall är det enhgt arbetsgruppensmening tillräckligt att den enskilde arbetstagaren äger föra en tvist omledighetens förläggning under arbetsdomstolens prövning i enlighet med angivna tvåårsregdn. Att offentligt anställd med en sådan lösning intedessutom äger anföra besvär över arbetsgivarens beslut följer av lagen (1965:276) om inskränkning i rätten att föra talan mot offentiig arbetsgivares beslut. Arbetsgruppen anser detinte vara erforderligt att i lagen uttryckligen ange att ledighet får tas ut påannat sätt än genom heltidsledighet eller att den kan tas ut i olika perioder.Frågor av detta slag får prövas på samma sätt som andra spörsmål om ledighetensförläggning, Lagen hindrar inte att erforderliga tolkningsföreskrifter meddelasgenom kompletterande kollektivavtal. 4.2.6 Fackligutbildning m. m. Medtanke på den fackliga utbildningens särskilda betydelse för de anställdasmöjligheter att öka sina insikter i frågor som ankommer på fackliga företrädare(förhandlingar, arbetarskydd, verksamhet i anpass-ningsgrapp, styrdserepresentation,studieorganisation etc.) är det enligt arbetsgrappens åsikt befogat att i vissahänseenden ge sådan utbildning en prioriterad ställning. Det gäller till en börjankravet på viss kvalifikationstid för rätt till ledighet. Något sådant krav börenligt arbetsgruppen inte ställas upp beträffande ledighet för fackligutbildning. Det gäller vidare arbetsgivarens möjlighet att skjuta upp begärdledighet. I fråga om fackliga kurser, vilka oftast är förhållandeviskortvariga, skulle den tidigare berörda sexmånadersfristen kunna leda till enförsämring i förhållande till den ordning som allmänt tillämpas påarbetsmarknaden. Arbetsgruppen förordar att samtycke från facklig organisationskall krävas, så snart den frist arbetsgivaren önskar är längre än två veckor.Också i ett tredje hänseende, nämligen vid konkurrens mellan flera anställdaom ledighet , får facklig utbildning prioritet. detalj ange vad som skall förstås med facklig utbildning anser arbetsgruppeninte vara möjligt. Enligt gruppens mening ligger det i sakans natur att härmedbör åsyftas kurs, vilken anordnas av arbetstagarorganisation och tillväsentlig del avser utbildning i facklig eller med facklig verksamhetsammanhängande frågor. Vid bedömningen av vad som skall räknas som fackligutbildning föreslås tolkningsföreträdet ligga hos vederbörandearbetstagarorganisation. Enligtarbetsgruppens mening kan skäl anföras för att även andra typer av utbildningän fackliga studier bör ges viss särställning i ledighetshänseende. Det gällerframför allt korttidskurser, t. ex. utbildning som omfattar endast ett mindreantal timmar eller högst någon eller . Arbetsgmppen föreslår därföratt det i fråga om korttidsledighet skall krävas samtycke av fackligorganisation till uppskov, så snart den frist arbetsgivaren önskar är längre . Vadsom skall avses med korttidsledighet beror av vilka typer av utbildning som ledighetenavser. Det rör sig här företrädesvis om deltagande i studiecirkel under visstantal timmar eller i internatkurs . Arbetsgruppen anser att somprioriterad ledighet i detta sammanhang bör räknas ledighet under sammanlagthögst . Somnyss berörts föreslår arbetsgruppen att facklig utbildning ges en särställningi bl. a. turordningsavseende. Häratöver bör enligt gruppens mening i lagen tasin en rekommendation om att arbetstagare, som inte har utbildning motsvarandenioårig grundskola, bör få företräde fram- Härmed markeras att det föreslagna systemet medstudieledighet i första hand bör komma de kortutbildade till godo. Vid sidan omen rekommendation av detta slag meddelas en regel om att företrädet i övrigtbör grundas på anställningstidens längd. Någraregler som närmare klargör hur turordningen skall "vara beskaffad anserarbetsgruppen inte vara erforderliga. Enligt gruppens mening är dettillräckligt att i lagen ta in en bestämmelse om att särskild turordning börfastställas för varje avtalsområde för sig, om vederbörande arbetstagarorganistionbegär det. I övrigt torde överenskommelse i hithörande frågor få träffas genomkollektivavtal. Närdet gäller frågan om uppsägningsskydd konstaterar arbetsgruppen att enuppsägning som föranleds uteslutande av det skälet att anställd önskar begagnasin i lagen medgivna rätt till ledighet inte kan anses vara sakligt grandad. Ilagen om anställningsskydd ges generella bestämmelser som syftar till attgarantera arbetstagarna skydd mot obefogad uppsägning. Med hänsyn till atttillämpningsområdet för lagen om anställningsskydd är något snävare än det somhar föreslagits beträffande studieledighetslagen anser arbefsgrappen dock attuttryckliga regler om uppsägningsskydd bör inflyta också i denna lag.