prop · FX0328 · 1974-12-31 00:00:00 — Pånordisk basis har tillsall en kommitté med uppgift att undersö'kamöjhgheterna att förbättra mottagningen av de nordiska grannländernas TV-program.Kommitén har kommit med en delrapport, TV över gränserna (Nordiskutredningsserie 11:75), och beräknas lämna sin slutrapport . Också hartillsatt ett antal utredningar. En översyn av företagets inre organisation ochverksamhet, översynsutredningen, har genomförts. Ett rationaliseringsprogramhar utarbetats på grundval härav och håller på att genomföras. Förelagsledningenavser att lämna en sammanfattande bedömning av åtgärderna lUl . En utredning rörande decentralisering av SverigesRadios verksamhet har redan genomförts. har vidare anmält attinom företaget pågår en utvärdering av erfarenheterna av tvåkanalsystemet i TVmed beaktande av såväl de program-poHliska som de organisatoriska ochekonomiska aspekterna. Det är inte min avsikt altnu föra fram förslag om ändring av de principer som gäller för rundradioverksamheten.Jag vill emellertid i delta sammanhang peka på några frågor som har samband medmina övriga överväganden beträffande kulturpolitiken. Det gäller frågan omprogramverksamhetens geografiska fördelning, om utnyttjande avresurser utanför företaget samt om kontakten mellan de programansvariga ochpubliken. Bakom strävan attdecentralisera programutbudet kan två motiv urskiljas. Det ena avser ambitionenall skapa föratsättningar för en programverksamhet som tar upp regionala ochlokala frågor för en geografiskt avgränsad publik. Del andra avser strävandenaatt låta regionalt producerade program få riksspridning i syfte att ta tillvaraden särprägel som finns på skilda håll samt att kunna spegla utveckling ochhändelser i landets ohka delar. Del av statsutskottet år1966 angivna och av godtagna målet att ungefär en fjärdedel avprogramproduktionen skall ske regionalt är uppnådd med god marginal (SU1966: 163, rskr 1966: 388). Förslag finns emellertid om all ambitionen skallhöjas ytterligare. uttalade att del vore önskvärt attandelen regional produktion ökas utöver vad som angavs vid riksdag (KrU1973: 42, rskr 1973: 113). MedSveriges Radios ensamrätt all driva rundradioverksamhet följer kravet attbedriva en ytterst mångsidig verksamhet. Ett sådant krav gör det omöjhgt attgenomföra all programproduktion med hjälp av dem som har ett anstäUningsförhåUandetill företaget. En viktig fråga blir därmed i hur stor utsträckning SverigesRadio bör utnyttja utomstående för att producera program och för medverkan iprogram som produceras inom företaget. Radion och televisionen svarar för enviktig del av de uttrycksmöjligheter som står olika opinionsbUdare till buds. Ettannat väsentiigt spörsmål som närmare bör belysas är frågan om möjhgheterna etermedierna tiU en bredare publik förmedla den verksamhet som olikakulturinstitutioner, i synnerhet på teaterns, musikens och dansens områden,bedriver. Delta gäller inte minst de statiiga kulturinstitutionerna Operan ochDramatiska teatern. Del är viktigt att man söker skapa effektivaresamarbetsformer mellan dessa institutioner och . Målsättningenalt etermedierna skall ge en aUsidig bUd av landets kulturliv medför emellertidockså att företaget på olika sätt bör förmedla en kontakt meUan publiken och deövriga institutioner och grupper som finns inom landet på teaterns och musikensområde. och 69 har behandlat frågan om kontakt medolika grupper utanför företaget. har också i egen regi prövat ohkaformer av kontakt med publiken. Det är angeläget alt sådana försök fortsätteroch att man finner former för mera regelbundna kontakter. Utbytetav sådana kontakter bör kunna bh ömsesidigt. Ett utbyte av idéer och synpunktermeUan producenter och konsumenter bör kunna berika den framtidaprogramverksamheten och leda till att allt fler får kunskap om radio-TV-verksamhelensföratsättningar. Enannan fråga som behöver belysas är kontakten mellan publik ochprogramansvariga. I det sammanhanget kan det finnas skäl att överväga viUkorenoch formerna för rätten till genmäle i radio och TV. Lösningarav de problem som jag här har aktualiserat är starkt beroende av radions ochtelevisionens organisation och finansiering på . Genom att periodenför avtalet mellan staten och löper ut den 30 juni 1977aktualiseras frågan huruvida de krav som från olika håll ställs påradioverksamheten kan tillgodoses inom ramen för elt oförändrat avtal. Införett stäUningstagande till de problem som jag här berört krävs en noggrannanalys bl. a. av frågor rörande randradioverksamhetens organisation ochfinansiering samt av formerna för kontakt med publiken.Utredningsarbetet bör enligt min mening uppdras åt en parlamentariskutredning. Jag avser att senare återkomma liU Kungl. Maj:t med förslag liUriktlinjer för detta utredningsarbete. Detfinns emeUertid skäl att vid sidan av detta mera långsiktiga utredningsarbetesom skall fullgöras av den parlamentariska utredningen ta upp vissa frågor somkan lösas inom ramen för nuvarande avtal. Jag avser därför som jag anfört iårets statsverksproposition (prop. 1974: 1 bil. 10 s. 466) all tUlkalla ensärskild arbetsgrapp. Grappen skall främst, med beaktande avremissinstansernas synpunkter, bereda de förslag som avlämnats av 69.Gruppen skah också kunna lämna vissa förslag i frågan om televisionens regionalisering.Som jag återkommer till i det följande kommer radio och television inte atttillhöra det direkta ansvarsområdet för . Med hänsyn tillrådets aUmänna ansvar för kulturfrågorna bör emellertid rådet följa hursamarbetet mellan kulturinstitutionerna och utvecklas. Liksom kulturrådetanser jag det angeläget med ett sådant samarbete. Det ankommer på parternasjälva att finna formerna för detta. Enbetydande del av kultumtbudet tUlkommer på affärsmässiga grunder. Privatföretagsamhet svarar således för nästan all bok- och fonogramproduktion liksomför större delen av filmproduktionen. I viss utsträckning har det varit möjligtatt garantera såväl mångfald som kvalitet även inom en kommersiellt drivenproduktion. Det har emellertid blivit aUtmer uppenbart att ett omfattandekommersiellt beroende medför stora risker. Medvetandetom riskerna med ett kommersiellt beroende finns uttryckt i förslag.Det av rådet formulerade ansvarighets-målet innebär en klart uttalad ambitionalt minska eUer hindra den negativa verkan som marknadsekonomin kan medföra. Isin genomgång av olika sektorer det tryckta ordet, musiken, filmen, teaternoch bUdkonsten pekar rådet på en rad missförhållanden. Olika medel all kommatill rätta med dessa diskuteras också. Rådet lämnar emellertid inte någrapreciserade förslag utan hänvisar till att flera utredningar arbetar medproblemen inom ohka sektorer av kulturlivet. Rådet anser emeUertid att detmåste bli en uppgift för det nya all följa utvecklingen inom denprivata kultursektorn och vid behov föreslå statsmakterna nödvändiga åtgärder. Remissinstansemaär nästan genomgående överens med rådet om att samhället har ansvar också förde kulturyttringar som är beroende av marknadskraftema. En rad remissinstanserbeklagar att inte analyserat marknadsekonomins negativa verkningareller kommit med förslag till konkreta åtgärder för att undanröja dessa. i sitt belänkande anfört i denna fråga togs tiU utgångspunkt i enmotion av m. fl. till riksdag om åtgärder motmaktkoncentration inom den kommersieUa kultursektorn 1974: 28 366 (mot.1973:448). Motionärerna menade att den ambition som karakteriserarkulturrådets strävan att lösa maktbalansens problem inom den offentligakulturdistributionen inte får sin motsvarighet i några liknande anspråk ifråga om förhållandena inom den privata kultursektorn. Kulturutskottetuttalade i sitt betänkande (KrU 1973:43) att en översyn och analys av del kommersieUamarknadssystemet på kulturområdet var påkallad. Syftet med en sådan analys,som lämpligen skulle kunna inriktas på att sammanfatta och komplettera del nupågående arbetet rörande olika delområden inom det kulturpölitiska fältet,borde vara alt lägga en grund för åtgärder. Utskottet gjorde inte något uttalandeom i vilken form del önskade utredningsarbetet skulle bedrivas. Utskollelshemställan biföUs av (rskr 1973:313). Somjag redan påpekat vid min behandling av målen för kulturpolitiken fårlönsamhet inte bli avgörande för verksamheten inom kulturområdet.Kommersialismens skadeverkningar är speciellt kännbara på kulturområdet;kortsiktiga vinstintressen lockar till spekulation i torftiga produkter medandet genomtänkta och kritiska trängs undan. Delallmänna svarar redan nu för omfattande insatser på områden där denkommersiellt drivna verksamheten visat sig otillräcklig eller leder tillotillfredsställande resultat. Staten har sålunda påtagit sig ett betydandeansvar för den konstnärliga utbildningen och för förbättringen avkulturarbetarnas ekonomiska villkor. Åtskilliga kulturyttringar, bl. a. påteaterns och musikens område, är också för sin förekomst helt beroende av samhäUsstöd.Det allmänna kan vidare genom insatser på en begränsad del av en i övrigt heltkommersiellt beroende kultursektor delvis neutralisera marknadsekonominssvagheter. Det kommunala stödet tiU folkbiblioteken är ett sådant exempel. Destatliga insatserna har steg för steg vidgats tillatt omfatta nya områden. Dagspress och tidskrifter åtnjuter numera stöd.Detsamma gäller filmen och i begränsad utsträckning fonogrammen. Den omfattandeutredningsverksamhet som Startades har i storutsträckning gällt områden av kulturlivet som är starkt kommersiellt beroende.På litteratur-och filmsektorerna har statiiga utredningar avlämnat slutbe-tänkanden.Från 1972 års pressutredning och års musei- ochutställningssakkunniga, som arbetar med frågor som gäller utställning ochförsäljning av konst, väntas betänkanden framöver. Underden treårsperiod som jag återkommer till i del följande (25.21), räknar jag medatt ställningstaganden till de framlagda branschutredningarna skall kunnaföreläggas . Väsentiigaproblem inom den kommersiellt drivna kulturverksamheten återstår attundersöka. Det är vidare sannolikt att del i ett senare sammanhang finnsanledning att ta upp frågan om en fortiöpande insamling av uppgifter röranderesp. bransch med hänsyn till att beting- elsernainom flertalet privat drivna kultursektorer är under snabb förändring. Enligt min mening bör delbli en av de viktigaste uppgifterna för att följautvecklingen i fråga om det kommersiella kulturutbudet och alt föreslåerforderliga åtgärder. Några av de frågor som behöver belysas kan bli föremålför en analys genom det utredningsarbete rådet får resurser att självtbedriva. Andra frågor kan komma att kräva utredningar i andra former. Deförslag i fråga om mål, ansvarsfördelning samt insatser inom en radverksamhetsområden som jag lägger fram i detta sammanhang är av stor betydelseför kulturarbetarnas villkor. Förslagen innebär både omedelbara och långsikligaeffekter för de kulturarbetare som verkar inom institutioner, mindre ensembleroch fria grupper. Den nya syn på samhäUets kulturpolitik som mina förslagrepresenterar innebär emellertid också långsiktiga positiva effekter för deenskilt arbetande konstnärerna. En omfattande amatörverksamhel kommerexempelvis enligt min mening att skapa ökat intresse för de yrkesverksammakonstnärernas arbete och ökad efterfrågan på deras medverkan. Av remissvaren påkulturrådets betänkande framgår att kulturarbetarorganisationerna delar minuppfattning. Insatserför kulturarbetarna har varit en viktig del av kulturpolitiken de senastedecennierna. De statiiga åtgärderna under 1960-talel och början av 1970-talethar i hög grad varit imiktade på att förverkliga de punkter kulturpölitiskaprogram som avsåg förbättringar i konstnärernas situation. De studiesocialaförmånerna utvidgades sålunda till att även omfatta den konstnärliga utbUdningen.Biblioteksersättningen förbättrades successivt, antalet konstnärsstipendierökades och beloppen höjdes, konstnärsbelöningar inrättades och de statligakonstinköpen ökade. Närandra reformer inom kulturområdet, t. ex. verksamheten med rikskonserterbeslutades, logs stor hänsyn tUl effekterna på kulturarbetarnasarbetssituation. Under 1960-lalel inleddesen omfattande reformering av den högre konstnärliga utbildningen. Det statiigaansvaret utvidgades bl.a. genom inrättandet av de statliga scenskolorna,dramatiska institutet och statens dansskola. pågår arbetet meden successiv reform av utbildningen på musikområdel. Utbildningen inom bUdkonsl,konsthantverk och design har varit föremål för en särskild utredning varsförslag f. n. överarbetas. En utredning av dansamtbUdnmgen har tillsatts.Den högre konstnärliga utbildningen har även kommit alt omfattaviss fortbildning och vidareutbildning. atti andra sammanhang återkomma med förslag till åtgärder med anledning avpågående utredningsarbete. Insatsemaunder för att förbättra kulturarbetarnas villkor behöver emellertidfullföljas. När tillsattes och dess uppgifter bestämdes markeradesdärför frågan om de statliga insatserna för kulturarbetarna som en avhuvudfrågorna. För att få en gmnd för en lösning fann rådet det nödvändigt attförst behandla frågan om målen för kulturpohtiken liksom frågan om samspelet meUanstathga, kommunala och andra kulturpölitiska insatser. Dessa senare frågorbehandlades därför i första betänkande (SOU 1972: 66) Nykulturpolitik medan arbetet med de egentliga kulturarbelarfrågorna fortfarandepågår. Altjag inte i större utsträckning dkekt berör konstnäremas villkor i deltasammanhang beror uteslutande på nödvändigheten av att avvakta förslag frånolika utredningar. Litteratumtredningen och filmutredningen har lagt framförslag i sina slutbelänkanden som f. n. remissbehandlas. Förslag frånkulturrådet och MUS 65 väntas . Sedan också dessa rerhissbehandlatskommer det att finnas en grund för beslut om riktlinjer för de statligainsatserna för kulturarbetarna. Jag räknar då med att förslaget omarbetsförmedlingen på kulturoin-rådet skaU kunna beredas tillsammans med övrigahär nämnda utredningsförslag. Jag avser att återkomma till dessa frågor underden treårsperiod som jag behandlar i del följande (25.21). Samhällets insatserpå delta område bör inriktas på alt skapa arbetstillfällen och att ge kulturarbetamaförbättrade arbetsvillkor. Iavvaktan på de utredningsförslag jag här berört bör för nästa budgetår liksom skett de stathga insatsema för kulturarbetarnaförstärkas i provisoriska former, överläggningar har .ägt rum mellanföreträdare för och kulturarbetarnas organisationerrörande den lämpligaste utformningen av sådana förstärkningar. Med hänsyn tilldessa förordade jag i prop. 1974: 1 (bil. 10 s. 17 och 21) en höjning av medlenför konstnärsstipendier och för förvärv av konst för statens byggnader med saiimianlagt1,5 milj. kr. Jag kommer vidare i det följande att förorda en ökning med . av medel för inköp av modern svensk konst m. m. 25.18Kulturpölitiska insatser för olika grupper i samliället Vidbehandlingen av målfrågorna har jag förordat att de kulturpölitiska insatsernautformas med hänsyn till människors olika behov och sociala förhållanden.Erfarenheterna visar hur svårt del är att méd generella insatser nå de grapperman vill komma i kontakt med. Kulturrådetger exempel på grupper för vilka särskilda insatser behövs. Med utgångspunkt idessa gruppers kullursiluation förordas en rad 1974: 28 369 åtgärder.Rådet föratsätter att dessa i huvudsak kan genomföras inom ramen förkulturinstitutionernas och organisationernas allmänna arbete. Några nya specialdestineradestatsbidrag föreslås inte. I vissa fall hänvisar rådet tiU pågående utredningarsom handikapputredningen och invandrarutredningen. Del nya kulturrådetförutsätts ägna uppmärksamhet åt frågorna om den differentierade verksamheten.Ett antal remissinstanser kritiserar för att inte närmare ha gåttin på olika gruppers behov. DensamhäUsstödda kulturverksamheten bör enhgt min mening utformas med hänsyn tillohka gruppers behov. Särskilda insatser som undanröjer praktiska, ekonomiskaoch andra hinder är nödvändiga. ÄlskiUigt sker i dessa avseenden. Folkbibloilekensbarn-och ungdomsverksamhet, Boken-kommer-service och samarbete med olikavårdinstitutioner är exempel på detta. Teaterinstitutionerna och de fria teatergruppemaägnar en betydande del av sin verksamhet ål barnteater. Särskilda statsbidragutgår till de handikappades kulturverksamhet. Genomåtgärder av delta slag har man i betydande utsträckning nått ul till nyagrupper. Ytterligare insatser behövs emeUertid. Rådets starka betoning av denfria skapande verksamhetens roll i detta sammanhang är naturlig. I en sådanverksamhet kan man driva mångsidigheten myckel långt och lätt knyta an tilldellagarnas egna intressen. Differentierade insatser bör emellertid göras ocksåpå åtskUliga andra områden. Samhälletbör sträva efter att ge barnen bästa möjliga betingelser alt utveckla sitt känslo-och tankehv. Insatser på kulturområdet är ett viktigt led i en sådan strävan.Skapande verksamhet erbjuder barnen många tillfällen tUl kontakt och gemenskap.Den har därför stor betydelse för deras sociala utveckling. De får i dessaverksamheter bearbeta, ge ullryck för och förmedla sina sociala ochkänslomässiga upplevelser. TV, tidningar, böcker, filmer, teaterförestäUningar m.m. kan komplettera barnens egna erfarenheter och ge träning alt ta emot ochvärdera information vilket är värdefullt för den personliga utvecklingen.Tidiga erfarenheter av olika kulturverksamheter påverkar barnels intresse förall i fortsättningen delta i kulturaktiviteter. Litteratumtredningenhar i sitt slutbetänkande bl. a. behandlat barn-och ungdomshlteraturen. Filmutredningenbehandlade i sitt betänkande (SOU 1970: 73) Samhället och filmen, del 1 bl. väntas förslag års barnstugeutredning om fritidsverksamhetför barn och ungdom. Utredningen väntas då bl. a. behandla de sam-häUehgainsatserna när det gäller bam i skolåldrarna. Jagvill i detta sammanhang erinra om de fria och frivilliga barn-ochungdomsorganisationernas stora betydelse. SamhäUet stöder derasverksamhet. 1974: 28 370 prövats.Jag kan här nämna försöksverksamheten för barn i åldern . Ett av syftenamed denna är att ge barn- och ungdomsorganisationerna möjlighet alt medverka iskolans arbete. Denna strävan har också kommit till uttryck i läroplanen förgrundskolan. Syftet med fritt vall arbete på grandskolans högstadium är bl. a.all utveckla elevernas personlighet genom att ge dem kontakt med det omgivande samhäUet.Också här har organisationerna getts ökat utrymme i skolans arbete om änhittills i relativt begränsad omfattning. Kulturrådethar föreslagit åtgärder som gäller verksamhet i frivillig form. Den frivUhgaverksamheten bör med stöd av aktiva kulturpolitiska åtgärder kunna nå ul tillallt fler människor. Men det kan också finnas anledning att i detta sammanhangunderstryka den viktiga roU och det stora ansvar som skolan har i arbetet medatt förverkliga de kulturpölitiska målen. De insatser som kan göras inom denobligatoriska skolan är särskilt betydelsefuUa då de når alla barn i åldrarsom är viktiga för personhghetsutvecklingen. Med införandel av en allmänförskola skapas nya möjligheter i detta avseende. Förskoleåldern är avgrundläggande betydelse för personlighetsuivecklingen. Verksamheten sker i friaformer. Förskolans förutsättningar och betydelse i fråga om barnenskulturutveckling bör särskilt beaktas när en arbetsplan utarbetas för förskolanspedagogiska verksamhet. Skolanpåverkar elevernas utveckling dels genom undervisningen, dels genom den miljösom skolan erbjuder. I delta sammanhang är undervisningen i ämnen medanknytning liU de konstnärliga uttrycksformerna, t. ex. musik, teckning,gymnastik och svenska, av särskilt intresse. Undervisning i dessa ämnen ärobligatorisk i . Det fritt valda arbetet på högstadiumutnyttjas i inte ringa utsträckning för aktiviteter som ligger dessa ämnennära. Skolanär också en mycket viktig mottagare av del kulturutbud som består av skolkonserter,teaterföreställningar och utställningar. Rätt utformat och utnyttjat kan ettsådant kulturutbud vara ett betydelsefullt inslag både i skolans allmännaverksamhet och i undervisningen i de närmast berörda ämnena. Attstatsmakterna nu föreslås fastställa mål för de kulturpölitiska insatserna gördet lättare att precisera skolans kulturpolitiska uppgifter. Jag har anledningräkna med att ökad uppmärksamhet kommer att ägnas dessa uppgifter inom ramenför SÖ:s fortlöpande arbete med analys och värdering av skolans verksamhet ochresultat. Beträffandede s.k. praktiskl-esletiska ämnena har organisationskommittén för högremusikutbildning (OMUS) lagl fram betänkandet (Ds U 1973: 19) Musikundervisningsom f. n. remissbehandlats. I belänkandet görs ett försök till en samladanalys av uppgifter, ansvarsförhållanden och förutsätlnmgar för undervisningeninom såväl den obligatoriska som den frivilliga undervisningen i musik inomoch utom skolan. 1974: 28 371 Behovetav en analys av detta slag behandlas av . har isitt betänkande (SOU 1972: 9) Samhället och filmen, del 2 avgett förslagbeträffande film- och TV-undervisningen. Det bör ankomma på SÖ och statenskulturråd att gemensamt pröva om det finns behov av sådana undersökningar förandra ämnen och att svara för att resultaten vägs samman i etthelhetsperspektiv på skolans kulturpolitiska uppgifter. Vidbedömningen av vilka åtgärder som skall prövas för att stimulera barnenskulturella verksamhet är det viktigt att uppmärksamma behovet av insatser föratt kompensera de barn som på grund av olika sociala förhållanden nu får mindrekulturell stimulans och färre känslomässiga kontakter än andra. Det är vidareviktigt att uppmärksamma att barnen i kanske särskilt hög grad exponeras fördet kommersiella kulturutbudet och all vissa barn är särskilt mottagliga föroch utelämnade åt detta. Jag har i del föregående berört de insatser som bör görasför att eliminera kulturkommersialismens negativa effekter. Jag räknar med altstatens kulturråd kommer att ägna stor uppmärksamhet ål barnkullurfrågorna.Förslag från rådet bör tillsammans med förslagen från bl. a. litteratur- ochfilmutredningarna utgöra underlag för statsmakternas fortsatta handlande ibarnkultur-frågor. Invandrare och andraetniska grupper tillför vårt kulturliv nya impulser. Härigenom kan våra kultumpplevelservidgas och förståelsen för andra grupper öka. För delta krävs emellertid enömsesidig beredskap att ta del av andras erfarenheter och att förändra det egnasynsättet. Kravet på anpassning får inle ställas enbart på invandrarna, kravetpå förståelse inte bara på de infödda. Invandrarna och despråkliga minoriteterna måste ha möjlighet alt delta i det svenska kulturlivet.Språkkunskaperna är då den grundläggande faktorn. Från den 1 juh 1973 har, mednågra undantag, de invandrare som har anställning getts laglig rätt tillledighet och lön för deltagande i undervisning i svenska med samhällsorientering.Undervisningen bedrivs av studieförbunden. För att öka även de hemarbetandeinvandrarnas möjlighet till svenskundervisning har jag i åretsstatsverksproposition (prop. 1974: 1 bil. 10 s. 430) förordat en brett upplagduppsökande verksamhet i studieförbundens regi. Invandrareoch andra etniska grupper måste också ha möjlighet att utveckla sin ursprungHgakultur för att därigenom bevara sin nationella identitet. Att kulturyttringarav skiftande nationellt ursprung får tillfälle att utvecklas är inte bara iminoritetsgruppernas intresse. Växelverkan mellan kulturaktiviteter medskiftande nationell prägel blir ett stimulerande nytillskott till vårtkulturliv. I delta arbete bör invandrarnas egna organisationer ha en plats. Föratt stärka den samiska kulturens ställning har jag i årets stats- 1974: 28 372 verksproposition(prop. 1974: 1 bil. 10 s. 419) efter förslag från sameutredningen (Ds U 1973:2) förordat elt ökat statligt stöd till i . Isamma proposition (s. 241) har jag efter förslag från utredningen (Ds U 1973:14) förordat att en professur i samiska inrättas vid i den1 juh 1975. De språkligaminoriteternas kultursituation har i vissa avseenden belysts i litteratumtredningensslutbetänkande.