prop · FX0383 · 1974-12-31 00:00:00 — Att så inte skett harenligt tingsrättens mening sin naturliga förklaring i det förhållandet alt vidanläggande av grandvattentäkt i motsats till vid andra företag vattenleveranskan påtvingas anläggaren, eftersom man i regel inte behöver befara att detskall medföra olägenhet av betydenhet för honom. Tingsrätten delar alltså inteutredningens uppfattning att det här rör sig om likartade situationer.Tingsrätten ifrågasätter om det kan vara lämphgt att sedan fast praxisetablerats på ett visst område under förebärande härav ta bort de bestämmelsersom utgör grunden för denna praxis. Utan stöd av en lagbestämmelse torde detför övrigt inte vara möjligt att ålägga ersättningstagaren bidragsskyldighetvid överkompensation. Jämtbygdens tingsrätt och tingsrättsdomareföreningenframhåller också att det är egendomligt att införa en lagregel, varavuppenbarligen behov förelegat, för att , när praxisinrättat sig efter denna regel, slopa den. Syftet att tillförsäkra enskadelidande fastighet varaktig tillgång till vatten kan enligt tingsrättensoch föreningens mening inte tUlgodoses annat än genom en sakrältsligkonstmktion av leveransförhållandet. Rätt till ersältningsvatten kan ha vissbetydelse för en fastighets värde som kreditunderlag. Parter och domstol bördessutom ha vissa grundläggande lagregler att falla tillbaka på i fråga omersättningsvatten. Bestämmelserna bör enligt tingsrätten och föreningenutvidgas att gälla även andra måltyper än mål om grandvattentäkt. Umebygdenstingsrätt framhåller, att det är fråga om borttagande från fastigheten av ennyttighet som fastighetsägaren är beroende av och som han utnyttjat utan någonegentlig kostnad. Föreskrifter om ersättning genom tillhandahällande av vattenbör därför enligt tingsrättens mening finnas iVL, lämpligen i 2 kap. anser, att en utmönstring avbestämmelserna om ersättningsvatten, vilka motsvarar ett praktiskt behov,skulle innebära en försämring av rättsläget för den skadelidande. Skillnadenmellan mål om grandvattentäkt och andra mål bör enligt tingsrättens mening istället överbryggas genom en allmän regel om ersättning genom tillhandahållandeav vatten i 2 kap. Även anser att bestämmelsernastiUämpningsområde bör utsträckas. i är inte fulltövertygad om att tiden är mogen för att slopa bestämmelserna om ersättninggenom tillhandahållande av vatten. 3.3.5Ersättning i realvärden av annat slag Utredningensförslag i denna del lämnas utan erinran av praktiskt taget samtligaremissinstanser. Tre remissinstanser framför dock viss kritik. Fiskeriintendenteni distriktet anser, att ersättning i realvärde i princip är attföredraga, när det gäUer fiskeskada. tar upp frågan om domstolens prövning av överenskommelser omrealkompensation. instämmer i utredningens uttalande, ätt hänsynvid prövningen alltid måste tas til] fastighetsborgenärernas intresse. mening är emellertid denna princip så väsentiig, att en föreskriftmed della innehåll bör tas in i lagtexten. anser, att det äroklart vad utredningen avser med sitt uttalande att frågan i vilken månöverenskommelser kan faststäUas beror på om domstolen med bmdande verkan kanbesluta i ämnet. Vänersborgstingsrätt anser, att vattendomstol fortfarande bör ha skyldighet att prövalämpligheten av överenskommelser om realkompensation. Beträffande det avutredningen särskUt diskuterade fallet om ersättning i mark har utredningensammanblandat prövningar som skall företagas av olika myndigheter. Denlämplighetsprövning som enligt gällande rätt åligger avsergivetvis endast ifrågavarande överenskommelse och inte frågan huravida enfastighetsbUdning av överenskommet slag bör få ske. kan inte,som utredningen förordar, begränsa sin prövning till att avse eventuelltkvarstående ersättningsfrågor utan domstolen har att, sedan parterna berettstUlfälle att ordna faslighetsbildningsfrågan, avgöra hela den föreliggande ersättningsfrågan.Avgörande för om annan myndighets beslut skaU anses vara en föratsältnmg förfastställelsen torde i första hand vara att överenskommelsen förutsätter ettsådant beslut. Fall kan således i och för sig förekomma då en överenskommelseredan nu finnes böra fastställas, trots att t. ex. fastighetsbUdning av någonanledning ännu inte skett. Även efter det att de av utredningen före- 1974: 83 76 slagnanya ersättningsreglerna trätt i kraft kan givetvis fråga om faststäUelse avöverenskommelse om realkompensation bli aktuell och då som ett stadfästande avförlikning. Möjligheterna för att för sådant fall vägrafaststäUelse på grand.av att annan myndighets beslut inte föreligger är enligttingsrättens mening i varje fall inle större än . Sådan vägran föratsätter jui själva verket en prövning av överenskommelsens lämplighet. Tingsrättendelar inte utan vidare utredningens uppfattning att överenskommenrealkompensation närmast framstår som en skadeförebyggande åtgärd. Utredningensuppfattnmg är inte heller ägnad att motivera den föreslagna lagändringen,eftersom en skadeförebyggande åtgärds lämplighet utgör den avgörandeföratsätlningen för åläggandet att vidta åtgärden. Utredningensförslag i denna del har utsatts för åtskiUig kritik. Även de remissinstansersom inte avstyrker förslaget har framfört kritik av varierande styrka motanvändande av marknadsvärdet vid bestämmande av ersättning enligt VL.Förslaget alt införa marknadsvärdesprincipen i VL avstyrks av tioremissinstanser. Lantmäteristyrelsen, somanser att den föreslagna principlösningen är riktig, behandlar följderna av altbegreppet marknadsvärde förs in i VL. ErUigt styrelsen syftar ändringarnaotvivelaktigt till en avsevärd sänkning av ersättningsbeloppen i förhållandetUl nuvarande ersättningsregler. Vid kraftverksbyggande och valtenregleringhar enligt lantmäteristyrelsen fastighetsskadan hittUls ofta beräknats tillhögre belopp än vad som motiveras av ändring i marknadsvärdet. Detta beror Lnteenbart på regeln om 50 procents förhöjning utan även på att begreppet"fulla värdet" skall vara vägledande. Belopp som utdömts enligt nuvarandeersättningsregler i VL eller som erlagts på grand av överenskommelse kandärför inle utan vidare tjäna som underlag för ersättningsberäkningar enligtde av utredningen föreslagna reglerna. Om marknadsvärdeberäkningar enligt dessaregler skulle ge tUl resultat att nuvarande ersättningspraxis förs vidare finnsdet risk för att marknadsvärdebegreppet i annan lagstiftning också fjärmasfrån en riktig tUl-lämpning. Om det bedöms som svårt alt i tillämpningen frångånuvarande ersättningspraxis är det enligt lantmäteristyrelsen med hänsyn tUlfördelarna med ett enhetiigt marknadsvärdebegrepp bättre att i VL behållasystemet med förhöjning av fulla värdet än att införa marknadsvärdebegreppet.Emellertid rör det sig vid vattenkraftsutbyggnad oftast om ersättning förskador på jord- och skogsbraksmark utan några större förväntningar påövervärden och det finns därför erUigt lantmäteristyrelsens mestadels godtagbarutgångspunkt för värderingen i lantbruksnämndernas inköps- ochförsäljningsverksamhet. Vattenöverdomstolen,som godtar förslaget, framhåller, att när det gällerlösen av hel fastighet eller del av fastighet förhållandena är likartade vidalla typer av tvångsförfoganden. För dessa fall ansluter sigvattenöverdomstolen tUl förslaget att expropriationslagens ersättningsbestämmelsergörs tillämpliga inom vattenrätten, även om fastigheter som berörs av företagenligt VL ofta ligger i glesbygden, där en marknad för försäljning och köp avfastigheter saknas. Som förutsatts i expropriationslagens förarbeten (prop.1971 r 122) får man i dessa fall tillgripa olika hjälpmetoder. De tvångsförfogandensom beslår i att företagaren utan inlösen ges rätt att ta annans mark i anspråkslår rättighetsexpropriationen nära. Det är därför enligt vattenöverdomstolenäven för dessa fall motiverat med en anpassning tiU expropriationslagens ersättningssystem. De ersättningsfrågor som helt dominerar i vattenmål avser emellertid skadorsom en följd av ändrade hydrologiska förhållanden som inte är av sådan art ochomfattning att de föranleder inlösen. Sådana skador består i exempelvisöverdämnmg eller försumpning av mark, minskat utbyte av fiske, påverkan påbrunnar eller, förstörelse av s. k. tekniska föremål som bryggor och stängsel.Andra vanliga former av skador är ökade svårigheter att tillgodogöra sig enfastighets skogsproduktion eller att använda båt för fastighetens skötsel.Dessa typiskt vattenrättsliga skador är ofta marginella, vUket kan göra detorealistiskt att tala om ändringar i marknadsvärdet, helt bortsett frånsvårigheten över huvud taget att bestämma marknadsvärden i hithörande faU. Enövergång från värdering efter skadekategorier tiU en ordning som innebär ensamlad värdering fastighet för fastighet innebär enligt vattenöverdomstolen överger ett fast utbildat system med ersättningsnormer för oUkaskadetyper. Liksom i de fall då expropriation medför margineU skada får man härtUlämpa olika hjälpmetoder i form av kvadratmeterpris, avkastrungskalkyler o.dyl. för att komma fram tUl en värdedifferens. Ett visst behov av fortsattbegagnande av nu tillämpade normer kommer därför att fmnas. Enligtvattenöverdomslolens mening bör marknadsvärdesprincipen inte få leda till attomfattande utredningar om marknadsvärdet utförs i fall då de saknar egentligbetydelse. Vid kommande reform av de processuella reglema i VL kan detmöjligen vara lämpligt att utrusta domstolama med befogenhet att geanvisningar om hur utredningen i målet bör läggas upp. En klar fördel med denav utredningen förordade metoden är enligt vattenöverdomstolen att man i varjefall som ett slutsteg i värderingen måste företa en helhetsbedömning av deskador som drabbar en fastighet. Härigenom kan man på ett helt annat sätt änmed nuvarande system kvitta skada mot nytta av ett och samma företag. SärskUtnär det gäller överkompensation, som ibland blir följden av skadeförebyggandeåtgärder, saknas nu möjlighet att beakta den vinst som uppkommer för denskadelidande. Med det föreslagna systemet kan man också motverka denöverkompensation som lätt uppstår ex. flera var för sig bestämda ersätlningsposter adderas till varandra, Med hänsyn till det anförda och till värdet av enhetlighet i regelsystemet påfastighetsrättens område anser sig vattenöverdomstolen även i fråga om detypiskt vattenrällsliga skadorna kunna godta förslaget att intrångsersättningskall bestämmas så att den motsvarar minskningen i fastighetens marknadsvärde.Vattenöverdomstolen understryker all sådana skador på faslighet ofta inrymmermoment för vilka "annan ersättning" bör utgå. Vissabetänkligheter mot användning av marknadsvärdesprincipen framför allt iskadefallen framförs också av andra remissinstanser. Kammarkollegietframhåller alt nedströmsverkningarna av en reglering kan beröra ett stort antalfastigheter med sinsemellan varierande relativa marknadsvärden. Alt för dessa ivarje särskUt fall undersöka vUken reduktion av en eventuell köpeskilling somregleringen kan tänkas medföra förefaUer kunna leda tiU praktiska svårigheteroch osäkra resultat. Kollegiet anser det möjligt att den nya skadevärderingsregelnleder till ökade processkostnader. påpekar att i de glesbygdersom berörs av t. ex. de norrländska kraftutbyggnadsföretagen kommerersättningsprövningen, åtminstone vid delskada, att ofta domineras av frågorom annan ersättning än sådan som hänför sig till marknadsvärden. Luleåtingsrätt delar utredningens uppfattning att marknadsvärdet för fastigheter iglesbygdsområden oftast ter sig orimligt lågt. Det är enhgt tingsrätten ocksåtydligt att fastighetens värde för ägaren i dessa fall oftast är Väsentligthögre än marknadsvärdet, som kan vara svårt att få fram i glesbygdsområden.Enligl tingsrättens mening kommer handläggning av valtenmålatt tyngas av skyldighet att i de enskilda fallen pröva om de personliga skälenför särskild ersättning föreligger vid inlösen av hel fastighet. Länsstyrelseni framför liknande synpunkter och ifrågasätter för detfall att en fastighetsägare nödgas lämna byggnad som innehas i huvudsakligtsyfte att bereda bostad åt ägaren eller honom närstående en bestämmelse om att löseskUlingen inte får bestämmas tUl lägre belopp än sombehövs för anskaffande av likvärdig bostad. En sådan garanti, som liknaregnahemsgarantin i expropriationslagen, skulle enligt meningvara betydelsefull särskilt om förhöjningsregeln avskaffas. Västerbottenslänsorgan för vattenkraftsfrågor anser, att bestämmelsen om att marknadsvärdetskall användas bör kompletteras med ett stadgande om att kanvärdera skadan efter andra principer, om en sådan värdering är mera praktiskoch ändamålsenlig. Länsorganet framhåller svårigheten att få grepp om marknadsvärdeteUer minskning i detta på grund av skada. Den föreslagna skadevärderingentorde bli mycket omständlig och tidskrävande, bl. a. därför att man inte fåranvända sig av schabloner. anser, alt det även medutredningens förslag som principiell utgångspunkt Prop.1974: 83 79 finnsskadefall då en objektvärdering ler sig naturligare och lättare leder till etttUlfredsställande resultat. En sådan värderingsinetodik överensstämmer med vadsom förordats för vissa situationer i delexpro-priationsfallen.Industriförbundet anser att den bör kunna användas i vattenrätten exempelvis omskadorna är av enhetlig typ och små i förhållande till fastighetensmarknadsvärde men inte desto mindre i sig beaktansvärda och ersätlningsgilla. Följandetio remissinstanser avstyrker förslaget att införa marknadsvärdesprincipen iVL, nämligen , , Jämtbygdens och Umebygdens tingsrätter,i , , Arjeplogskommun, Föreningen , och . Växjötingsrätt framhåller att bestämmelsen i VL att ersättningen skall motsvaraskadans fulla värde helt stämmer överens med den allmänna skadeståndsrätten.Med det nu framlagda förslaget lär inle heller ha avsetts annat än attersättningen skall svara upp mot skadan, utan syftet har väl blott varit attförebygga överkompensation. Samma avsikt hör tUl utgångspunktema för de år1971 genomförda ändringarna i expropriationslagen. Utredningen har emellertid isitt förslag inte tillräckligt beaktat de för VL säregna skadesituationerna,särskilt när det är fråga om del av faslighet, som tas i anspråk eller skadas.Dessa situationer motiverar enhgt tingsrättens mening knappast reglermotsvarande dem som från helt andra utgångspunkter, närmast intresset av kommunalexploatering för tätbebyggelse, funnits lämpliga i expropriationslagen. Ivattenrättsliga sammanhang, där knappast kan spåras någraspekulationsmoment, finns enligt tingsrättens mening inte någon så stor riskför överkompensation, att marknadsvärdesregéln är påkallad. Tingsrätten delarinte utredningens uppfattning att nuvarande regler ger möjlighet tUlöverkompensation. Även i praxis eftersträvar vattendom-stolama adekvataersättningar. En annan sak är att domstolama, när skadans storlek inte kanexakt fixeras, är benägna att ta tUl ersättningsbeloppet så att det ger rimligsäkerhet för skadans täckning. De expropriationsrättsligaersättningsbestämmelserna kan insatta i vattenrättsliga sammanhang befarasmedföra osäkerhet och oenhetlighet i rättstUlämpningen och det kan uppkommaökade dröjsmål och kostnader i vattenprocessen. Tingsrätten har i och för siginte någon erinran mot att löseskiUingen för hel fastighet och i flertaletfall för del av fastighet principiellt bestäms efter marknadsvärdet. Det skuUedå, eftersom tingsrätten i övrigt ställer sig tveksam eller kritisk motmarknadsvärdesregeln, kunna övervägas att begränsa denna regel till nämndainlösenfall och låta nuvarande regler bestå i övrigt. En så begränsadmarknadsvärdesregel skulle med hänsyn tUl redan utbUdad praxis i inlösenfallenknappast få någon praktisk uppgift att fylla. På grund av del anförda av- styrkertingsrätten att marknadsvärdet införs som lagfäst norm för skaderegleringen ivattenmål. tingsrättframhåUer, att förslaget i vad avser inlösen av hel fastighet inte innefattarnågon ändring av gällande praxis, särskilt i beaktande av att det utöverprisjämförelser fömtsatts användande av andra värderingsmetoder såsomavkastnings- och produktionskalkyler (prop. 1971r 122 s. 172). I vattenmålentorde liksom hittiUs sistnämnda metoder bli vanligast redan därför att det oftaär svårt att i glesbygds-och avfolkningsområden fastställa ett marknadsvärdesom inte ter sig orimligt lågt i förhållande tUl fastighetens värde för ägaren.Den utväg i form av särskUd ersättning som utredningen anvisar stämmer väl överensmed gällande praxis, där ersättning för subjektiva övervärden av detta slagutgår som intrångsersättning som regelmässigt inte blir föremål förnedsättnmg. Även då fråga är om inlösen av del av fastighet har tingsrätteninte något att erinra mot att ersättningen bestäms med utgångspunkt imarknadsvärdet. Tingsrätten stäUer sig däremot helt avvisande tUl förslagetatt ersättningen skaU motsvara den minskning i hela fastighetens marknadsvärdesom uppkommer genom det medgivna intrånget. Mot värderingsmetoden talar till enbörjan de praktiska svårigheter som uppstår vid dess tUlämpning. Det måste isjälva verket snarare bli regel än undantag att man måste utgå från attskillnaden i värde före och efter ingreppet överensstämmer med värdet på den avståddamarken. Allvarligare är emellertid att metoden enligt tmgsrättens mening ärägnad att leda tiU oriktiga resultat. Det framstår för tingsrätten som minstsagt egendomUgt att en metod, om vilken det oförbehållsamt erkänns att den kanfå tiU följd att ett visst mindre markområde inte åsatts något värde aUs, iett annat fall, då det avstådda området är något större, kan sägas leda framtiU en riktigare skadevärdering än om området även i detta fall värderadesseparat. : Svårigheterna att använda den föreslagna värderingsmetodenaccentueras emellertid ytterligare i de för vattenmålen typiska skadefallen.För flertalet av de skadesituationer, som föreligger i vattenmål, framstår fastställandetav marknadsvärdet för fastigheten i såväl oskadat som skadat skick som en heltorimlig operation, oberoende av vilken metod som används för att få frammarknadsvärdena. Till en början kan prisjämförelser sägas sakna aU relevans.Det föreligger svårigheter att få fram prisjämförelser redan i fråga om helfastighet eller del av fastighet. Helt otänkbar blir situationen i en mängd avde skadefall som uppkommer i vattenmål. I motsats till vad som gäller förprisjämförelser är det däremot i och för sig fuUt möjligt att även vid deskadesituationer det nu gäller med användning av avkastningsmetoden faststäUa.ett marknadsvärde såväl före som efter ingreppet och att genom en subtraktionmellan dessa ofta mycket stora tal få fram en minskning i fastighetensmarknadsvärde, som då skulle anses motsvara en relativt obetydlig skada 1974: 83 81 I ännu högre grad än som är fallet vid avstående av visstmarkområde gäller i dessa skadesituationer att det sålunda framräknade värdetkan presumeras vara felaktigt. I själva verket torde värdet på skadan liggahelt inom felmarginalen. I de i vattenmålen vanligast förekommandeskadesituationema torde det vara mycket vanligt att ett ingrepp på enfastighetsdel inte ger utslag i ändrat marknadsvärde. Det är svårt alt utläsaom utredningen anser att "annan ersättning" skall kunna utgå i ensådan situation. För den skadelidande måste det framstå som egendomligt attinte få ersättning för ett ingrepp, som faktiskt erkänns föreligga, bara därföratt ingreppet förklaras inte ha påverkat fastighetens marknadsvärde. Ettklargörande uttalande om behandlingen av dessa vanliga situationer ärnödvändigt. Till redan angivna svårigheter bör läggas den omöjlighet alttillämpa den föreslagna värderingsprincipen, som uppkommer vid prövning avanspråk på ersättning för oföratsedd skada långt efter det att enhelhetsbedömning av skadorna utförts. Jämtbygdens tingsrätt ochFöreningen , som helt avstyrker förslaget till nya ersättningsregler,anser, att åtskilliga praktiska skäl kan anföras för den nuvarandevärderingsordningen i valtenmål och att påtalade svagheter i delta system inleär av sådan styrka att det finns anledning att införa en som det synes dubiösmarknadsvärdesregel. Till de avsevärda svårigheterna att över huvud tagetfastställa ett marknadsvärde kommer att detta för fastigheter i glesbygdsområdenofta blir orimligt lågt och i inlösenfaU inte står i någon som helst relationtill kostnaderna för anskaffande av en likvärdig bostad. Det kan antas attutdömande av särskUd ersättning som tiUägg till löseskUlingen blir det normalai glesbygdsområden. Om marknadsvärdesregeln anses böra införas i VL,kan den enhgt tingsrättens och föreningens mening tUl nöds användas i defåtaliga inlösen-faUen. I delskadefallen är den däremot oacceptabel. Om det ärsvårt att bestämma elt marknadsvärde, blir svårigheterna ännu större att bestämmaminskningen i marknadsvärde. från en presumtiv köpares synpunkt påverkar kanskevissa skador på en fastighet inte alls marknadsvärdet, i synnerhet om hantänker utnyttja fastigheten på ett sätt, som gör att skadoma saknar störrebetydelse. Intrångsersätlning skulle då inle utgå, vilket förefaller orimligtoch inte står i överensstämmelse med allmän rättsuppfattning. Konstmktionen attkompensera skadan med personlig ersättning är till nackdel förfastighetsborgenärema. Hur den av utredningen förordade helhetsbedömningen avminskningen i marknadsvärde vid partiella fastighetsskador skall gå tUl harinte på något sätt belysts närmare. Utredningens förslag förutsätteruppenbarligen att intrångets storlek bedöms särskilt för varje fastighet. a. den s. k. likformighetsregeln i 11 kap. 60 § tredje stycket VL framgåralt partiella fastighetsskador av likartat slag skall bedömas lika församtiiga 6 1974.1 saml Nr 83 Utrednmgen har inte föreslagit ändring eller slopande av dennaregel eller närmare belyst hur den skall tolkas och till-lämpas ifortsättningen. Umebygdens tingsrättframhåller svårigheterna att i glesbygderna i fastställa någotmarknadsvärde och påpekar att marknadsvärdet dessutom är helt ointressant förfastighetsägaren, när någon lämplig ersättningsfastighet inte finns.Marknadsvärdet utgör inte något uttryck för fastighetens värde i ägarens hand idet i glesbygderna ofta förekommande fallet att fastigheten utgör bas förägarens försörjning genom att bereda honom, förutom billig bostad, möjlighetertUl biinkomster och naturahushåUning. Utredningens förslag att lösa dettaproblem med "annan ersättning" medför en försämring för borgenärernai jämförelse med nu tillämpade principer för fastighetsvärdering, eftersomsådan ersättning inte skall nedsättas. En överdämning har ofta en rad imarknadsvärdehänseende svåröverbhckbara konsekvenser utöver den direktamarkskadan. En genomgång av vid tingsrätten förekommande rubriker vidregistrering av skador visar ett trettiotal ohka skadetyper. Detta gör attmarknadsvärdesprincipen är mindre väl ägnad för tillämpning ivaltenmål. Tingsrätten tar upp ett speciellt problem som rör värdering avskogsmark som skall överdämmas. bestäms ersättning för mark ochtiUväxtförlust för sig och ersättning för växande skog för sig. Demarknadsvärden som finns i fråga om skogsmark är baserade på att avverkning fårske endast i den takt som skogsvårdslagen (1948 r 237) medger. Däremot tordedet inte finnas några marknadsvärden på skogsmark som får kalawerkas. LRF anslutersig till tingsrättens yttrande. Länsstyrelseni ifrågasätter om förslaget ger en tillfredsställande ersättningåt fastighetsägare i glesbygd med ofta påfallande låga taxeringsvärden. Det ärtveksamt om marknadsvärdesprincipen visar sig användbar vid skada genomfastighetsintrång. Det föreslagna systemet har också vissa nackdelar frånfastighetsborgenärernas synpunkt. Förslaget med totalbedömning av ersättningför fastighetsskada medför enligt risk för lägre ersättning änvad nuvarande system ger utrymme för. anser det utomordentligtviktigt att det nya regelsystemet inle kommer alt innebära någon försämring förskadelidande parter. Eftersom det kan befaras vara fallet, anser länsstyrelsenatt nuvarande värderingsordning i valtenmål bör få beslå.