prop · FX03149 · 1974-12-31 00:00:00 — Befogenheten alt fördela och omfördelatillgängliga fiskals- och aspiranl-ijänsier mellan olika hovrätts- ochkaramarrällsområden bör däremol liksom beträffande annan personal tillkommacentralmyndigheten. Förordnande för assessor i hovrälloch kammarrätt, revisionssekreterare och regeringsrätlssekrelerare meddelasf.n. Maj:l efter framställning av ifrågavarande domstol. mening är del en naturlig uppgifi för en centralförvaltningsmyndighet att meddela förordnanden på tjänster på de nivåer som härär i fråga. För de fiskaler sora hovrätterna och kararaarrätterna självaantagit bör doraslolarna liksom efter vederbörligtadjunktionsgodkännande göra framställning om assessorsförordnande. Utredningenföreslår således att centralmyndigheten skall överta Kungl. Maj:ts uppgift attefter framställning eller förslag från resp. domstol meddela förordnande förassessor, revisionssekreterare och regeringsrättssekreterare. LedamotenSidenbladh är skiljaktig i denna del och anser att alla här avsedda tjänsterbör tillsättas av ifrågavarande domstol. Alla adrainistrativa chefstjänstervid domstolarna utom kanslichefstjänsterna vid högsta domstolen ochregeringsrätten skall enligl utredningen tillsättas efterkungörelseförfarande. Vilken instans som skall tillsätta tjänsterna bör bliberoende av den slällning tjänsterna får. När det gäller notarieaniagningenföreslår ulredningen alt notarienämnden förs in i centralmyndigheten och attnäranden i fraratiden blir ell organ för saraordning och avgörande avprincipiella frågor rörande notarieraeritering. Löpande ärenden ora bl.a.antagning lill notarie-tjänstgöring bör däremot avgöras av centralmyndigheten. bör enligtulredningen tillsätta biträdestjänsler i lägst lönegrad vid tingsrätter(utom de tre största) och hyresnämndskanslier. Övriga biträdestjänster viddomstolar och hyresnärandskanslier föreslås vederbörande myndighet själv fåtillsätta. Ingen ändring föreslås ilillsältningsförfarandel för tjänst vid allmän advokatbyrå. Beträffande rältshjälpsnämndskansliernaanser ulredningen att centralmyndigheten bör tillsälta tjänster i lägstlönegrad F 18 (f.n. tillsätter alla handläggarljänster), medan övrigatjänster bör tillsättas av hovräll. I fråga om rätlen atl beslula omtjänstledighet föreslås en förenkling och samordning av reglerna, så atlmyndigheterna själva får beslämma om rutinmässiga och kortare ledigheter försin personal, medan centralmyndigheten beslutar om övrig ledighet. Kungl.Maj:t bör dock även i fortsättningen besluta om ledighet för offentligt uppdragi vissa fall. bör enligtutredningen ta hand om personalregistrering och malrikelföring beträffande alla anstäUda inom förvaltningsområdet samt handlägga frågor om inplacering ilöneklass och förmånsgrupp. bör vidare sköta kontakter medstatens avtalsverk, och personalorganisationerna.När det gäller löneadminislrationen föreslår utredningen att hovrätternasmedverkan i tingsrätternas löneadministration upphör. De större enheterna börsjälva ombesörja den månatliga lönerapporteringen, medan de mindre enheterna,får sin lönerapporlering ombesörjd av centralmyndigheten. På företagsnämndsområdet föreslårutredningen atl del centrala samrådsorganet för dorastolsväsendet ombildas central myndigheter inom förvaltningsområdet. 1 fråga om instansordningen förbesvär över domstols beslut i administrativt ärende anser utredningen attcentralmyndigheten i princip bör placeras in sora besvärsinstans före Kungl.Maj:l eller allmän förvaltningsdomstol. Utredningen konstaterar all encentral förvaltningsmyndighet på domstolsväsendets område naturiigen kommer altfå handlägga en mängd uppgifter med juridisk anknytning. Myndigheten börsålunda på uppdrag av Kungl. Maj:t eller pä egel initiativ företa utredningar ilagfrågor. Vidare kan det uppdras ål myndigheten att utfärda följdföreskrifter ochtillämpningsanvisningar till olika författningar, särskilt inom inskrivningsväsendetsområde och inom övriga delar av den s.k. frivilliga rättsvården. I syfte att befria Kungl. Maj:lfrån arbetsuppgifter av enkelt eller rutin-betonat slag föreslår utredningenvidare alt lill centralmyndigheten delegeras beslutanderätten i vissatillståndsärenden inom familjelagstiftningen, nämligen 1. beslut enligl 4 kap 1 § och 5 kap 1§ lagen (1904: 26 s.l) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskapoch förmynderskap (vård av värdehandlingar m.m. för underårig ellerorayndigförklarad svensk medborgai-e med hemvist utomlands) 2. beslut enligl 3 § lagen (1971:796)om internationella rättsförhållanden rörande adoption (utrikes adoptionsgiltighet i ) 3. medgivande enligl 3 kap 2 § förulnämnda lag all svensk domstol får pröva talan om äktenskapsskillnad 4. förordnande enligt 1 kap förutnämnda lag om tillämplig lag m.m. vid prövning om hinder föreliggeratt ingå äktenskap inför svensk myndighet. Endast när det gäller ärendenaunder punkt 1 krävs lagändring för att ge möjlighet lill delegation av ärendenafrän Kungl. / övriga fall som nämnts nu finns delegalionsmöjlighetenligt nu gällande lag. Utredningen konstaterar i detta avsnitt vidare a» det isamband med rättshjälpsreformen uppdragits ål atl varacentralmyndighet för rättshjälpen och att denna uppgift givetvis böröverflyttas till den nya myndigheten. Här avses bl.a. prövning av besvär överrättshjälpsnämnds beslut enligt rättshjälpslagen (1972:429). Dessa ärendenavgörs f.n. av en besvärsnämnd som finns inom . I besvärsnämnden ingårföreträdare för domarkåren och advokatkåren samt ledamöter med erfarenhet avriksdagsarbete. Nämnden föreslås överflyttad till centralmyndigheten. Vidareankommer på centralmyndigheten att leda och övervaka rättshjälpsnämndstillämpning av rättshjälpsregler, att fastställa taxa enligt 22 § rättshjälpslagenoch 22 kap 10 § samt atl föra det allmännas talan mot allmändomstols beslut om ersättning av allmänna medel till biträden enligträttshjälpslagen och till offentliga försvarare. Slutligen bör centralmyndighetenenligt utredningens förslag handlägga säkerhets- och sekretessfrågor samtdisciplin- och åtalsärenden m.ra. beträffande all personal inomförvaltningsområdet. Som en omfattande uppgift med juridisk anknytning börräknas arbetet med besvarande av remisser av olika slag. 2.2 organisation och personalbehov Utredningen föreslår attcentralmyndigheten skall ledas av en styrelse med inslag av lekmän.Centralmyndighetens chef, som bör ha generaldirektörs StäUning, bör varaordförande i styrelsen. I styrelsen föreslås vidare ingå tvä representanter fördomarkåren, varav en från de allmänna domstolarna och en från de allmännaförvaltningsdomstolarna, samt två personer med erfarenhet av riksdagsarbete.Med hänsyn till de funktioner myndigheten har på rättsbjälpsområdet bör vidareen advokat ingå i styrelsen. De anställda inom förvaltningsområdet börföreträdas av två representanter, en från och en från TCO, vilka bör varalikställda med övriga styrelseledamöter. Styrelsen föreslås alltså bestå avtotalt åtta personer. I fråga om personalrepresenlation i styrelsen reserverarsig utredningen för vad som kan bli resultatet av det pågående arbetet med enförfattningsreglering av frågan om personalföreträdare i myndigheternas högstabeslutande organ. Som tidigare nämnts föreslårutredningen att det inom myndigheten skall finnas en tjänsteförslagsnämnd, ennotarienämnd och en besvärsnämnd, vilka beträffande vissa typer av ärendenfattar beslut i styrelsens ställe. Enligl ulredningen börcentralmyndigheten indelas i förutom etl revisionskontor fyra enheter,varav en för ekonomiadministration, en för personaladministration, en för organisationsfrågor ochen för juridiska frågor. Varje enhet föreslås av utredningen i stort få deuppgifter som tidigare nämnts under motsvarande avsnitt. De båda enheterna förorganisationsfrågor och juridiska frågor föreslås sammanförda till en huvudenhetför planering och utveckling. Det främsta skälet härtill är enligt utredningenatt centralmyndighetens uppgift att övervaka effektivitet och rationalitet viddomstolarna förutsätter nära samverkan mellan de båda nämnda enheterna. Chefenför huvudenheten föreslås bli generaldirektörens ställföreträdare. personalbehovberäknas av utredningen lill 115 tjänster, varav en generaldirektör, sex somchef för enhet m.m., 46 handläggare och 62 biträden. Tjänsterna föreslåsfördelade på det sättet mellan enheterna atl ekonomienheten får 29,personalenheten 42, organisationsenheten 20, den juridiska enheten 15 ochrevisionskontoret 5 tjänster. Enligl direktiven till utredningenbör myndighelen enligl gängse mönster benämnas domstolsstyrelsen och inle, somDVU föreslagil, . Utredningen konstaterar att detta uttalandetorde syfta på att benämningen verk bör reserveras för myndigheter med egenregional eller lokal verksamhet men atl undanlag finns från mönstret. Enligtvad ulredningen sagl sig ha erfarit anses det att benämningen domstolsstyrelsekan ge ett intryck av all rayndighelen skulle kunna fatta beslut som innebäringrepp i domstolarnas självständighet i den dömande verksamheten. Om dennauppfattning skulle vara utbredd, kan del enligl ulredningen finnas skäl attföredra benämningen domstolsverk. 2,3 Förslagets inverkan på de regionala och lokalamyndigheternas administrativa resurser Utredningen räknar med att antalettjänster i hovrätterna kan minskas med ungefär 35 till följd av atl hovrätternaavlastas större delen av tingsrättsadministrationen. Genom all åtskilligauppgifter av främst administrativ karaktär delegeras från justitiedepartementetlill centralrayndigheten kan enligl uiredningens beräkningar orakring treårsarbetskrafter inbesparas i departementet. Utredningen har inte funnitunderlag för några ytterligare personalinskränkningar med anledning avförslaget. I fråga om den administrativapersonalen vid tingsrätter och hyresnärandskanslier konstaterar ulredningen atl flera administrativa uppgifter visserligen enligt förslaget läggs på dessamyndigheter men att i stället andra därmed sammanhängande uppgifter tas bon.Utredningen anser därför inle atl tingsrätter och hyresnämndskanslier behövertilldelas någon ytterligare personal med anledning av de föreslagna ändringarnai domstolsadministrationen. Genom de personalinskränkningar somutredningen föreslagil och på grund av atl kostnaderna för 73- tjänstemän vidDON försvinner beräknar utredningen att lönekostnaderna i den nyadomslolsadminislrationen ökar med elt belopp motsvarande kostnaderna för cirkatre tjänster. Utredningen beräknar denna merkostnad till . Härtillkommer kostnader för konsultarvoden. Vidare kan en inte obetydlig ökning avresekostnaderna väntas. Även lokalkostnaderna torde bli något högre. 1 övrigtkan enligt utredningen inga större ändringar förutses. skall enligtriksdagens beslut börja sin verksamhet den . Ulredningen anser atldet är angeläget atl beslut möjligt föreligger både om tjänster ochanställningsvillkor i den nya organisationen för all övergångssvårigheterna sålångt möjligt skall begränsas. Av samma skäl bör alla tjänster finnas inrättaderedan från starttidpunkten och tillsättas i en så snabb takt som möjligt. Utredningen räknar med attcentralmyndigheten bör kunna ta över de ekonomiadminislraliva uppgifierna den Ijuli 1975. De personaladministrativa uppgifterna bör däremol tas översuccessivt från de olika hovrätterna. Övriga delar av verksamheten bör kunnasättas i gång allt eftersom tjänsterna vid myndigheten blir besatta. Vissdubblering av personal torde bli erforderlig i övergångsskedet. 3,1 Uppgiftsfördelningen inom den föreslagna domstols- ochrätthjälps-administrationen 3.1.1 Principiella överväganden om centralmyndighetens ställning Remissinstanserna har i allmänhelinle något atl erinra mot alt centralmyndigheten övertar de uppgifler som DONhar . De har heller inte kritiserat DON:s sätt att sköta sina nuvarandeuppgifter när det gäller respekten för domstolarnas integritet i den döraandeverksamheten. Meningarna är däremot delade ifrågan om den blivande centralmyndigheten generellt skall tilläggas ledandefunktioner för verksaraheten inom domstolsväsendet eller om myndigheten endastskall ges karaklär av -Avser läget . i huvudsak ett serviceorgan för domstolarna. Ett stort antal remissinstanser,bl.a. hovrätten för , , Göteborgstingsrätt samt ytteriigare sju tingsrätter, kammarrätterna, ochstatskontoret accepterar i stort DSU:s principiella resonemang omcentralmyndighetens ställning och ansvarsområde. Flera av de myndigheter somnämnts nu instämmer i DSU:s uttalanden om värdet av och svårigheterna med engränsdragning mellan administraliv och dömande verksamhet. Flera remissinstanser, bland demhögsta domstolens ledamöter, fem hovrätter och är negativa tillden av DSU föreslagna uppgiftsfördelningen och menar atl den inle tillräckliglbeaktar domstolarnas självständighet. Man kritiserar utredningen för att den trots justitieutskottets uttalande i betänkandet JuU 1972:8 inle gjort någotförsök att närmare avgränsa den administrativa verksamheten frän den dömande. Några remissinstanser försökertolka innebörden av principen om domstolarnas självständighet. Stockholmstingsrätt och synes utgå från att denna inte sträcker sig längreän vad som framgår av 11 kap 2 § i den nya regeringsformen, dvs. att ingenmyndighet, ej heller , får bestämma hur domstol skall döma i detenskilda fallet eller hur domstol i övrigt skall tillämpa rättsregel i särskiltfall. Kammarrätten i går något längre och menar att principen omdomstolarnas självständighet också kräver att centralmyndigheten inte skall hamöjlighet att bestäraraa vilken eller vilka domare som skall handlägga ettvisst mål eller ärende. Hovrätten över och menar att ävenplaneringen av hur grupper av mål och ärenden skall handläggas är en del av domstolarnassjälvständighet, även om denna planering med fog kan kallas administration.Enligt utesluter självständighetsprincipen atlcentralmyndigheten utfärdar direktiv för eller övervakar domstolarnashandläggning i vid bemärkelse av mål och ärenden. Härmed menar tingsrätten ävenutsättning av mål samt bedömning av tidsåtgång och awerkningstakt.Regeringsrättens ledamöter menar att man vid bestämmandet avcentralmyndighetens ställning och arbetsuppgifter bör utgå från att även om uttryckligaregler därom i stort setl saknas regeringsform domstolarna skallåtnjuta fullständig självständighet och integritet i sin dömande verksamhet. Flera av de remissinstanser, som är negativa lill attcentralmyndigheten tilläggs generellt ledande funktioner inom domstolsväsendetsområde, uttrycker farhågor för att centralmyndigheten alltför mycket skallhävda effektivitetssynpunkter på bekostnad av laglighets- ochrättssäkerhets-aspekter. Dylika synpunkter anläggs av bl.a. högsta domstolensledamöter, regeringsrättens ledamöter. och hovrätten över Skåneoch . De remissinstanser, som enligt vad ovan sagts är negativatill DSU:s Prop, 1974:149 18 principiella överväganden om centralmyndighetensställning, vill gå olika långt när det gäller att med hänsyn till domstolarnassjälvständighet tilldela centralmyndigheten uppgifter. En grupp, bestående avbl.a. regeringsrättens ledamöter, hovrätten över och samt Malmötingsrätt, vill att myndigheten i stort sett endast skall fä ta över de uppgiftersom f.n. har och alltså endast ha ställning som ett serviceorgan fördomstolarna. Andra menar däremot att ingenting hindrar atl centralmyndighetenfår styrande funktioner på områden där man inte behöver riskera atl komma ikonfiiki raed självständighetsprincipen. Sålunda anser t.ex. tingsrättatt naturliga uppgifter för centralmyndigheten bör vara planering fördomstolsväsendets räkning, den huvudsakliga ekonomiadministrationen ochhandhavandet av allmänna organisationsfrågor. Liknande synpunkter anläggs avSvea hovrätt. De remissinstanser, som är positivatill DSU:s resonemang i självständighetsfrågan, accepterar i allmänhet attraan med utgångspunkt i domstolarnas självständighet och centralmyndighetensansvar för ett riktigt utnyttjande av resurserna inom förvaltningsområdet gören lämplig uppgiftsfördelning mellan de olika instanserna. Kammarrätten i Siockholm instämmeri DSU:s uttalande att det är svårt eller omöjligt alt instrukiionsvis ellerannorledes ange var gränserna gär för centralmyndighetens befogenheter i varjeenskilt hänseende för att principen om domstolarnas självständighet ej blirifrågasatt. Liknande uttalanden görs av hovrätten för , och . och Göteborgstingsrätt säger sig inte känna någon oro för all centralmyndigheten skall kommaatt inkräkta pä domstolarnas självständighet i den dömande verksamheten.Stockholms tingsrätt påpekar att en del administrativa beslut självfalletindirekt påverkar den dömande verksamhelen, något som i sin mån talar för attden enskilda dorastolen tillerkänns frihet också på det administrativa planet.Enligt tingsrätten är det eraellertid också angeläget att de samlade resursernatas till vara på bäsla sätt. För delta krävs centrala insatser. Liknandesynpunkter anläggs av . JO, som i sitt yttrande över DVU:sbelänkande efterlyst en mer konkret gränsdragning raellan uppgifter som skallankomma på centralmyndigheten och uppgifler som skall ankomma på domstolarna,förklarar sig med tillfredsställelse se den av DSU gjorda åskådliga uppgiftsfördelningenmellan de olika myndigheterna. JO betonar all del är av utomordentligt storvikt att centralmyndigheten går varligt fram och noggrant ser lill atl den inlekränker domstolarnas självständighet i den dömande verksamheten. Det ärgivetvis också av stor belydelse atl domstolarna själva är pä sin vakt ochhävdar sin självständighet. Vidare fär del naturligtvis ankomma på JK och JOatt följa centralmyndighetens verksamhei och vaka över att den bedrivs ienlighet med uppdragna rikllinjer. De flesta av de till DSU:s principresonemangpositiva remissinstanserna instämmer i eller har inle något att erinra motförslaget att i centralmyndighetens instruktion ta in en erinran omdomstolarnas självständighet vid fullgörandet av sina dömande uppgifter. Flerareraissinstanser anser dock alt cenlralrayndighetens uppgifter i instruktionenbör ges en mindre generell avfattning än enligt förslaget. Kammarrätten i förordaratt i myndighetens instruktion läggs fast alt myndigheten inte fär föreskrivaatt viss rotel eller viss arbetsuppgift skall tilldelas viss enskild domareeller eljest bestämma hur arbetsuppgifter skall fördelas mellan enskildadomare. samt deallmänna advokatbyråerna i , och menar atl icenlralrayndighetens instruktion bör tas in en erinran om de vid de allmännaadvokatbyråerna tjänstgörande advokaternas självständighet vid utförandet under tillsyn av de uppdrag som anförtrotts dem. förklarar sig ense mednyssnämnda remissinstanser om giltigheten av principen om advokatbyråernassjälvständighet i fråga om den egentliga advokatverksamhelen. anser dockinte påkallat att tynga instruktionen med en erinran av angiven innebörd. DSU:s förslag om ordningen förfastställande av arbetsordning för tingsrätt tillstyrks av Stockholmstingsrätt, , ytterligare tre tingsrätter samt . stortantal reraissinstanser, näraligen högsta domstolens ledamöter, , allahovrätter, elva tingsrätter och anser däremol att dennuvarande ordningen, enligl vilken hovrätt alltid fastställer arbetsordning förtingsrätt (utom de tre största), bör behållas. De skäl som anförs mot atlcentralmyndigheten får avgörande inflytande över arbetsordningarnas innehåll äri allraänhet att ett sådant infiylande kan inkräkta på domstolarnassjälvständighet i den dömande verksamheten, atl effektivitetskrav kanprioriteras för mycket på bekostnad av laglighets- och rättssäkerhetssynpunkteroch att hovrätterna har bättre förulsättningar än centralmyndigheten att låtade lokala förhållandena vid varje tingsrätt komma till uttryck iarbetsordningen. De flesta remissinstanserna harinte någon erinran mot DSU:s förslag att hovrätt skall indela domarpersonalenvid tingsrätt (utom de tre största) till tjänstgöring på rotlar. Stockholmstingsrätt, och anser att del bör kunna överlåtas åtvarje tingsrätt att själv besluta härvidlag. 3.1.2 Hovrätternas roll i den nya domstolsadminislrationen De flesta remissinstanser somuttalat sig i frågan har inget atl erinra mot att hovrätt behåller vissaadministrativa funktioner rörande tingsrätterna, även om hovrätt och tingsrättblir i princip likställda i administrativt och tingsrättmenar atl hovrätternas medverkan i lingsrällsadministralionen i många delar börvara en övergängsföreteelse och att varje domstol bör sköta sin egenadministration. Flera större tingsrätter anser att den större frihet iadministrativt hänseende, sora enligt DSU bör åtnjutas av de tre störstatingsrätterna, skall delas av alla avdelningsindelade tingsrätter. Vad DSUföreslagit om att hovrätt bör yttra sig över tingsrätts förslag lillanslagsframställning, fördela viss förstärkningspersonal till tingsrätternasamt meddela vissa förordnanden för tingsnotarie har i allmänhet accepterats avremissinstanserna. DSU:s förslag atl tingsordningarnatas bort tillstyrks eller lämnas ulan erinran av det stora flertaletremissinstanser. RA framhäller att det är nödvändigt för åklagare och andra atti förväg kanna till var och när tingsrätt skall sammanträda, men att det ärointressant om sammanträdena tillkännages genom tingsordning eller på annatsätt. Hovrätten för och finner det beklagligtom den gamla termen 'ting" som DSU föreslår utmönstras urrättegångsbalken. Högsta domstolens ledamöter påpekar att de föreslagnaändringarna förutsätter all man lar ställning till om bestämmelsen i 1 kap 5 §rättegångsbalken om tingsställe skall bibehållas oförändrad. Det stora flertalet remissinslansertillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget om att centralmyndigheten skallbestämma antalet nämndemän i tingsrätt. När det gäller frågan omhovrätternas tillsyn över tingsrätterna uttalar sig ett stort antalremissinstanser, bl.a. regeringsrättens ledamöter, kammarrätten i ,. , yttertigare nio tingsrätter samt DONför att bestämmelsen i 2 kap 1 S RB tas bort. Man hävdar därvid i allmänhet attnågon sådan tillsyn som DSU förordar inte behövs och hänvisar i övrigt till deskäl som DSU:s ordförande utvecklat i sin reservation till betänkandet. Manställer sig också frågande till den olika behandlingen i detta hänseende av äena sidan tingsrätter och å andra sidan arrende- och hyresnämnder. anser det ligganärmast lill hands atl upphäva bestämmelsen i 2 kap 1 S RB och att i stället pälämplig plats införa bestämmelser av innebörd att varje hovrättspresident haratt genom besök eller på annat sätt hålla sig underrättad om förhållandena vidtingsrätterna under resp. hovrätt. Högsta domstolens ledamöter. JO,, hovrätten över och , hovrutten för ,hovrätten för Nedre , hovrätten för , ,, statskontoret och förordar däremotatt bestämmelsen om tillsyn i 2 kap 1 S RB fär slå kvar oförändrad. , med vilkenhovrätten över och instämmer, menar att tillsynen bör innebäraatt hovrätten övervakar hur Prop, 1974:149 21 rättskipningen mera allmänt sett fungerar vidtingsrätterna. Särskilda skäl för att denna tillsyn bör vara kvar är hovrättensskyldighet att tillhandahålla tingsrätterna förstärkningspersonal samthovrättens ansvar för domarutbildningen. Om tillsynen tas bort, bortfalleremellertid också den legala grunden för det värdefulla stöd, som tingsrätternaf.n. har i hovrätterna och som av allt att döma behövs även bl.a.för att slå vakt om tingsrätternas självständighet i den dömande verksamheten. Hovrätten över och Blekingetillägger härutöver att bestämmelsen inle saknar innehåll, även om den numerainle tolkas så att den tar sig uttryck i att hovrätten genom inspektionerkontrollerar hur tingsrätterna sköter sina åligganden. Hovrätten är ej sällanden klagomur, till, vilken allmänheten vänder sig när man anser sig bryskteller illa behandlad i tingsrätt. Tillsynen innebär därvid en skyldighet förhovrätten att, snabbt och med små medel, ställa till rätta innan dylikakonflikter vuxit sig för stora. JO anför att Hovrätt genom sinöverprövande verksamhet utövar en form av tillsyn över tingsrätterna inom sindomkrets.