prop · FX0333 · 1974-12-31 00:00:00 — Framställes ej begäran som avses i andra stycket ellerkräves ej, såsom i tredje stycket sägs, inom där angiven tid att godset skaUutlämnas, eller har godset kommit tillrätta senare än från detersättningen utbetalades, äger fraktföraren, om godset finnes i ,förfoga över det med de inskränkningar som kan följa av tredje mans rätt. Förgods utom gäller lagen i den stat där godset finnes. Ersättningens storlek vid förlust eller minskning av gods 31 § Ersättning för förlust eller minskning av gods skallberäknas efter godsets värde på den ort och vid den tid godset mottogs till befordran. Värdet bestämmes efter börspriset eller, om sådant saknas, efter mark nadspriset. Finnes ej heller sådant pris, beräknas värdet efter det gängse värdet av gods av samma slag och beskaffenhet. Vid inrikes befordran är dock fraktförarens ansvarighetbegränsad till för kilogram av förlusten i bruttovikt. Vid internationell befordran får ersättningen ej överstiga25 francs för kilogram av förlusten i bruttovikt. Med franc förstås härvid enguldfranc med en vikt av tio trettioendels gram och niohundratusendelars finhet. Så länge det guldvärde på svenska kronan som vid denna lagsikraftträdande är anmält till icke ändrats, skall25 francs anses motsvara i svenskt mynt. Ändras kronansguldvärde, kungör Konungen vilket belopp i kronor som därefter skall ansesmotsvara . Utöver vadnu sagts skall ersättning utgå för frakt, tullavgifter och andra utlägg isamband med befordringen. Utläggen skall ersättas till fullo om godset gåttförlorat och eljest till en mot minskningen svarande del. Vidinternationell befordran kan ytterligare ersättning krävas endast om godsetsvärde eller särskilt leveransintresse angivits enUgt 32 eller 35 §. 32 § Har avsändaren i fraktsedel uppgivit ett högre värdepå godset än som motsvarar det i 31 § andra eller tredje stycket angivnabeloppet och erlagt den tilläggsavgift som kan ha avtalats, gäller i ställetför detta belopp det i fraktsedeln uppgivna värdet. Ersättningens storlek när gods skadats 33 § Har godset skadats, är fraktföraren skyldig attersätta värdeminskningen, beräknad efter det i överensstämmelse med 31 §första och fjärde styckena bestämda värdet av godset. Ersättningen får dock ej överstiga vad som skulle hautgått, om sändningen eller, när blott en del av sändningen minskat i värdetill följd av skadan, denna del av sändningen gått förlorad. 34 § Visas att skada uppkommit till följd av dröjsmål medutlämnandet, är fraktföraren skyldig att ersätta skadan, dock högst medfraktens belopp. Vidinternationell befordran kan ytterligare ersättning krävas endast om särskiltleveransintresse angivits enligt 35 §. 35 § Mot erläggande av den tilläggsavgift, som kan haavtalats, äger avsändaren i fraktsedel uppge det belopp som motsvarar ett medriktigt utlämnande förbundet särskilt intresse i händelse godset förloras,minskas eller skadas eller avtalad tid för utlämnandet överskrides. Harsärskilt leveransintresse sålunda uppgivits, kan utöver vad som kan krävasenligt 31-34 §§ ersättning intill det uppgivna beloppet fordras för den ytterligareskada, som visas ha uppkommit. 10 Rikstiagen 1974. Ansvarighet för uttagande av efterkrav 36 § Utlämnas godset till mottagaren utan att sådantefterkrav uttages, som fraktföraren skolat uppbära enligt fraktavtalet, är fraktföraren skyldig att gottgöra avsändaren intill efterkravets belopp, fraktföraren dock obetaget att söka sitt åter av mottagaren. Ränta m. m. 37 § Utan hinder av vad eljest är föreskrivet i fråga omränteberäkning skall vid internationell befordran ränta utgå på ersättningsbelopp efter från den dag då skriftligt anspråk på ersättningen avsändes till fraktföraren eller, om så ej skett, från den dag talan väcktes. Kräves ersättning i myntslag som ej är gångbart på den ortdär betalning sker, skall beloppet omräknas till ortens mynt efter värdet påbetalningsdagen. Ersättningsanspråk på annan grund än avtal 38 § Kräves på annan grund än avtal ersättning förförlust, minskning, skada eller dröjsmål, som uppkomnnt under befordran på vilken denna lag är tillämphg, äger fraktföraren eller i förekommande fall envar för vilken fraktföraren svarar enligt 6 § åberopa de bestämmelser i lagen som utesluter fraktförarens ansvarighet eller anger eller begränsar ersätt ningens storlek. Uppsåt och grov vårdslöshet 39 § Har fraktföraren orsakat skada med uppsåt eller avgrov vårdslös het, äger han ej åberopa de bestämmelser i detta kapitel som utesluter eller begränsar hans ansvarighet eller som innebär överflyttning av bevisskyldigheten. Vad nu sagts skall också gälla, när uppsåtet ellervårdslösheten ådagalagts i tjänsten av någon för vilken fraktföraren svararenligt 6 §. I sådant fall äger den för vilken fraktföraren sålunda svarar ejheller beträffande sin personliga ansvarighet åberopa de i första stycketangivna bestämmelserna. Anmärkningar och väckande av talan 40 § Den som vid inrikes befordran vill föra talan omersättning för att gods minskats eller skadats eller för dröjsmål med dess utlämnande skall utan oskäligt uppehåll ge fraktföraren meddelande därom. Försummas det är hans talerätt förlorad, orn ej uppsåt eller grov vårdslöshet ligger fraktföraren till last. Har vid internationell befordran mottagaren tagit emotgods utan att gemensamt med fraktföraren undersöka dess tillstånd och utan atttillställa denne anmärkning angående uppkommen minskning eUer skada medangivande av dess huvudsakhga beskaffenhet, skall mottagaren, om ej annatstyrkes, antagas ha mottagit godset i det tillstånd som anges i fraktsedeln.Anmärkning som sagts skall göras senast vid godsets utlämnande, när fråga ärom synlig mmskning eller skada, och eljest , ,helgdagar och därmed i lag likstäUda dagar oräknade. Avser anmärkningenminskning eller skada, som ej är synlig, skall den göras skriftligen. Har vidinternationell befordran mottagaren och fraktföraren gemensamt undersöktgodsets tillstånd, får bevisning föras mot vad därvid fastställts endast närfråga är om minskning eller skada, som ej var synlig, och mottagaren avsäntskriftlig anmärkning till fraktföraren efter undersökningen,, helgdagar och därmed i lag likställda dagar oräknade. Ersättningpå grund av dröjsmål kan vid internationell befordran utgå endast om skriftliganmärkning bUvit avsänd till fraktföraren från den dag, då godsetställdes till mottagarens förfogande. Fraktföraren och mottagaren är skyldiga att i denomfattning som kan anses skälig underlätta för varandra att utföra erforderligaundersökningar. 41 § Tvist rörande befordran som avses i denna lag kan, omej svensk domsrätt är utesluten enligt andra stycket, väckas, utom vid domstol som enhgt är behörig att upptaga tvisten, vid domstolen i den ort, där godset mottogs till befordran, eller vid domstolen i bestämmelseorten. Finnes ej behörig domstol enligt vad nu sagts, väckes talan vid . Talanrörande internationell befordran får föras endast i stat, där svaranden harsitt hemvist, sitt huvudkontor eller den filial eller agentur, genom varsmedverkan fraktavtalet slutits, där godset mottogs till befordran eller därbestämmelseorten är belägen. Talan får dock, om parterna överenskommit det,föras i annan stat, vilken är ansluten till den i I § angivna konventionen. VerkstäUighet av utländsk dom m. m. 42 § Är talan som avses i 41 § andra stycket anhängig vidbehörig domstol eller har saken avgjorts av sådan domstol, får ny talan angående samma fråga väckas mellan samma parter endast om avgörandet av den domstol, där talan först väcktes, ej kan verkställas i den stat där den nya talan äger rum. Hardomstol i främmande stat, som är ansluten till den i 1 § angivnakonventionen, meddelat dom som kan verkställas i den staten, skall domen, även om den meddelats trots att part utebUvit irättegången, efter ansökan i den ordning nedan stadgas verkstäUas i Sverige.Vad nu sagts skall även gälla förlikning, som stadfästs av domstol, men skallej tillämpas i fråga om dom med endast interimistisk verkställbarhet eUeråläggande för kärande, vars talan helt eller delvis ogillats, att på grundhärav utge skadestånd utöver rättegångskostnaden. Ansökan om verkställighet göres hos . 1. domen i huvudskrift eller i avskrift som bestyrktsav myndighet; 2. förklaring av behörig myndighet i den stat där domenmeddelats, att domen avser tvist angående befordran som är underkastad konventionen samt att den vunnit laga kraft och kan verkställas i nämnda stat. "nämnda handlingar skall vara försedda med bevisom utfärdarens behörighet. Beviset skall vara utställt av svensk beskickningeller konsul eller av chefen för justitieförvaltningen i den stat där domenmeddelats. Är handhng i ärendet avfattad pä annat främmande språk än danskaeller norska, skall handlingen åtföljas av översättning till svenska. Översättningenskall vara bestyrkt av diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller av svensknotarius pubUcus. Ansökan om verkställighet får ej bifallas utan attmotparten haft tillfälle att yttra sig över ansökningen. Bifalles ansökningen, verkställes domen på samma sätt somsvensk domstols laga kraft ägande dom, om ej högsta domstolen efter talan mothovrättens beslut förordnar annat. 43 § Talan som avses i 41 § skall väckas inom ett åreller, om talan grundas på uppsåt eller grov vårdslöshet, . a) vid minskning,skada eller dröjsmål då godset utlämnades till mottagaren; b) vid förlustfrån trettionde dagen efter utgången av avtalad tid för utlämnandet eller, däsärskild tid härför ej avtalats, från sextionde dagen efter det fraktförarenmottog godset till befordran; c) i annat fall ännu nämnts från utgången av av från det fraktavtalet slöts. 1 fråga om fordran som härrör från avtal om internationellbefordran medför skriftligt krav uppehåll i den tid, inom vilken talan skallväckas, intill den dag då fraktföraren skriftligen bestrider fordringen ochåtersänder vid kravet fogade handlingar. Medges fordringen delvis, börjarangivna tid att ånyo löpa endast beträffande vad som kvarstår såsom tvistigt.Påstår någon att krav eller svar pä detta mottagits av andra parten eller atthandlingar som sagts blivit återställda, ankommer det på honom att styrkaatt så skett. Förnyat krav rörande samma sak medför ej ytterligare uppehåll iden tid, inom vilken talan skall väckas. Har talan försuttits, får fordran ej heller göras gällandepå annat sätt, såsom genom genkäromål eller yrkande om kvittning. 44 § Avtal om internationell befordran får innehållavillkor att tvister skall avgöras av skiljemän, endast om villkoret äveninnebär att skiljemännen skall tillämpa den i 1 § angivna konventionen ellerlag som överensstämmer med konventionen. Befordran som utföres av flera fraktförare efter varandra 45 § Utföresbefordran av flera vägfraktförare efter varandra på grund av ett och sammafraktavtal och har fraktsedel utfärdats i tre originalexemplar iöverensstämmelse med 8 §, är varje fraktförare ansvarig för befordringen i desshelhet såtillvida, som den andre fraktföraren liksom envar av de följande genomatt taga emot godset och fraktsedeln inträder såsom part i fraktavtalet på devillkor som anges i fraktsedeln. 46 § Fraktförare,som mottager godset från föregående fraktförare, skall lämna denne ettdagteeknat och underskrivet kvitto samt teckna sitt namn och sin adress på detandra exemplaret av fraktsedeln. Finnes anledning till förbehåll som avses i 12§ första eller andra stycket, har han att anteckna förbehållet såväl på nämndaexemplar som på kvittot. Pä förhållandet mellan fraktförarna äger vad somstadgas i 13 § motsvarande tillämpning. 47 § Talan omansvarighet för förlust, minskning, skada eller dröjsmål fär, utom i fråga omgenkäromål eller yrkande om kvittning i rättegäng angående fordran grundad påsamma fraktavtal, föras endast mot den förste eller den siste fraktförareneller den fraktförare som utförde den del av befordringen, varunder denhändelse inträffade av vilken förlusten, minskningen, skadan eller dröjsmålethärrör. Talan får föras mot flera av dessa fraktförare. 48 § Harfraktföraren utgivit ersättning, äger han söka äter vad han utgivit jämte räntaoch kostnader av övriga fraktförare, som deltagit i befordringen, mediakttagande av följande regler: a) fraktförare som ensam orsakatskadan skall ensam svara för ersättningen; b) har flera fraktförare orsakatskadan, skall de stå för ersättningen envar i förhållande till sin andel avansvaret eller, om de inbördes andelarna av ansvaret ej kan bestämmas, iförhållande till sin andel av frakten; c) kan det ejutredas, på vilka fraktförare ansvaret vilar, delas ersätt- ningsskyldigheten mellan dem alla i förhållande till varsoch ens andel av frakten. Kan någon av fraktförarna ej betala vad som faller påhonom, skall bristen delas mellan de övriga i förhållande till deras andelar avfrakten. Fraktförarna äger sig emellan avtala om avvikelse från vadsom stadgas i denna paragraf. 49 § Söker fraktförare på sätt som avses i 48 § sitt återav annan fraktförare, äger denne ej göra gällande att den som reser kraveterlagt vad han utgivit utan laga grund, om ersättningen bestämts a'v domstoloeh den fraktförare, mot vilken kravet riktas, i vederbörlig ordning underrättatsom rättegången och beretts tillfälle att inträda i denna. Sistnämndefraktförare är dock i intet fall skyldig att utge större ersättning än sommotsvarar hans ansvarighet enhgt 45 §. Vill fraktföraren vid internationell befordran söka återvad han utgivit, äger han väcka talan därom vid behörig domstol i stat, därnågon av de fraktförare, mot vilka talan riktas, har sitt hemvist, sitthuvudkontor eller den filial eller agentur, genom vars medverkan fraktavtaletslutits. Talan får föras gemensamt mot samtliga dessa fraktförare. 1 mål rörande krav som avses i 48 § skall bestämmelserna i42 § andra och följande stycken och 43 § äga motsvarande tillämpning, dock attden tid, inom vilken talan skall väckas, skall räknas från den dag då beloppetav ersättningen till den skadelidande slutligt bestämdes av domstol eller, närsådant domstolsbeslut ej föreligger, den dag då betalning skedde. 50 § Har vid inrikes befordran avsändare eller, såvittangår sådan befordran av tillfällig art, fraktförare ådragit sigskadeständsskyldighet enUgt denna lag och finnes skadeståndet oskäligtbetungande, kan det jämkas enligt allmänna grunder för jämkning av skadestånd. Vad nu sagts skall äga motsvarande tillämpning när någon,för vilken avsändaren eller fraktföraren svarar, ådragit sigskadeståndsskyldighet. Denna lag träder i kraft den , då lagen med anledning av tillträde till konventionen den19 om fraktavtalet vid internationell godsbefordran på väg (1969:12)skall upphöra att gälla. Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet (SOU1972:24) II. Förslag till lag om vägfraktavtal Yttranden har avgetts av , ,(SJ), transportnämnden, poststyrelsen, försäkringsinspektionen, ,kommerskollegium, riksbanksfullmäktige, . , , möbeltransportörers förbund,och . Etf gemensamtyttrande har avgetts av följande organisationer inom näringslivet;Försäkringsbolaget , , ,. , , , , , hantverks- och industriförbundoch (näringslivsorganisationerna). Kommerskollegiumhar bifogat yttrande från handelskammaren i , 1 sitt yttrande anslutersig handelskammaren till det gemensamma yttrandet frånnäringslivsorganisationerna. 1 Frågan om lagstiftning rörande inrikes befordran Utredningens förslag att genom lagstiftning reglerainrikes befordran hälsas med tillfredsställelse av ,näringslivsorganisationerna och . Endast enremissinstans - anser att det inte finns något behovav lagstiftning om inrikes befordran. Förbundet hänvisar till att dessansvarsbestämmelser och den av förbundet och en grupp större försäkringsbolagskapade rikskollektiva försäkringen vunnit stor anslutning oeh att avmedlemmarnas omkring 30 000 bilar nu omfattas av försäkringen.Ansvarsbestämmelserna är väl kända inom näringslivet och enskilda konsumenterstrygghet torde någorlunda kunna tillgodoses om de anlitar ett åkeriföretag, ettstörre transportförmedlingsföretag eiler en lastbilscentral. Förbundetunderstryker emellertid att det ingalunda vill hävda att dessansvarsbestämmelser är exemplariskt utformade men uttalar att dehittills inte utsatts för kritik, vare sig från konsumenter eller frånnäringslivet. Detta har av förbundet en bekräftelse på att detsynes råda en godtagbar riskfördelning mellan fraktförare och kunder. Det nugällande norni,syste-met har utvecklats i samverkan mellan parterna påtransportmarknaden. Det fyller högt ställda krav på smidighet ochfunktionsduglighet. Denna utveckling förordas framför reglering genomlagstiftning. Det ligger i sakens natur att viss anpassning tillinternationella förhållanden ändå sker av rent praktiska skäl. För det stora flertaletfraktförare och transportkunder är inrikestransporterna i beställningstrafik av dominerande CMR-lagen kan därför närmast betraktas som enspeciallag som endast berör dem som har behov av och utför gränsöverskridandetransporter. Betydelsen av att skapa långtgående likhet i reglerna förinternationell och inrikes befordran framhålls starkt av Sverigesadvokatsamfund, näringslivsorganisationerna och . Ingen remissinstans har uttalat sig mot utredningensprincipiella ställningstagande i denna fråga. 2 Formen för lagstiftningen anser det ändamålsenligt att sammanföraregler om internationell och inrikes befordran i samma lag. SJ ger uttryck församma uppfattning. uttalar sin uppskattningöver att förslaget reglerar såväl internationell som inrikes befordran. anser att utredningens förslag attinarbeta konventionens bestämmelser i lagstiftning om inrikes befordran och attdärvid särbehandla de inrikes vägtransporterna har uppenbara fördelar.Samfundet framhåller emellertid den risk som är förenad med att utredningen ivissa delar i förenklande syfte omarbetat konventionstexten och atträttstillämpningen i kan komma att avvika från den i övrigakonventionsstater. En annan nackdel är att systemet med särskilda regler på enrad punkter för internationell eller inrikes befordran gör lagtexten omfångsrikoch i vart fall för lekmannen svåröverskådlig. Då det råder enighet i denordiska länderna om metoden att sammanföra regler om internationell ochinrikes befordran i samma lag har samfundet emellertid intet att invända motden föreslagna tekniken men framhåller att det är angeläget att blivandelagstiftning utformas så att skillnader mellan motsvarande lagar i de nordiskaländerna inte uppkommer. Värdet av denna överensstämmelse finner samfundet varaså stort att de invändningar samfundet anser sig kunna rikta mot förslaget påvissa punkter får vika. Näringslivsorganisationerna framhåller att det erbjuderrent lagtekniska fördelar att transformera konventionsbestämmelserna tillsvensk lag men pekar på de svårigheter som i praktiken följer av attden numera välbekanta konventionstexten inte som sådan återges i lagförslaget. Förslaget att sammanföra regler om internationell ochinrikes befordran i samma lag avvisas av och . framhåller att lagstiftningen med den användatekniken blivit komplicerad. anser att en transformering avinternationella konventioner till nationell lag oundvikligen äventyrar deninternationella enhetlighet som konventionerna syftar till att åstadkomma.Denna risk ökarom man sammanför internationella och nationella bestämmelser i samma lag. Detta gäller särskilt inom området för vägtransporträtten eftersom CMR harkonkurrensbegränsande effekter och innehåller vissa för svensk rätt främmandeeller från allmän synpunkt tveksamma regler. Lagförslaget innehållervisserligen särregler för inrikes befordran men önskemålet att samla regler förinternationell och inrikes befordran i samma lag har troligen medfört att CMRsinverkan på reglerna för inrikes befordran blivit större än vad som skulle hablivit fallet om förslaget endast omfattat en lag för inrikes befordran.Särreglerna för inrikes befordran medför också att lagen i åtskilliga avseendenblir tämligen svårläst. Dessutom föranleder metoden att sammanföra bestämmelserför internationell och inrikes befordran i samma lag stora lagtekniskasvårigheter i samband med ändringar av CMR. påpekar att det kan vara svårtatt avgöra om ett vägfraktavtal träffats i de ofta förekommande fall då det vidfraktavtals ingående har lämnats öppet vilket transportmedel som skallanvändas. .A,tt denna fråga lämnas öppen beror på att transportköparna är mestintresserade av att godset kommer fram i rätt tid och i rätt skick och att de imindre mån intresserar sig för transportsättet. Förbundet delar utredningensuppfattning att lagen inte är avsedd att tillämpas på varje godsbefordran somfaktiskt utförs med vägfordon. Däremot ifrågasätter förbundet utredningensuttalande att avtal om befordran med fordon på väg föreligger om befordringenutförs med vägfordon och detta varit en av de möjligheter avsändaren räknatmed. Förbundet påpekar att det i sådana fall är oklart omCMR-reglerna eller möjligen något annat regelsystem är tillämpligt. Man ställsdå inför mycket stora probelm bl. a. vid bestämmandet av vilka regler som skallgälla för fraktförarens ansvar då avtalet inte uppfylls. Därför måste man redani samband med avtalets ingående avgöra vilka regler som gäller. Den omständighetenatt transporten senare utförs med ett bestämt transportmedel bör inte varaavgörande men möjligen ha inverkan som "ett moment av betydelse för attfastställa avtalets innebörd". Näringslivsorganisationerna finner däremotatt utredningens tolkning på denna punkt är ägnad att undanröja den osäkerhetsom rått och att den främjar den enhetlighet beträffandeinternationell och inrikes befordran med lastbil som organisationerna anserönskvärd. Flera remissinstanser har tagit upp utredningens uttalandeatt skillnad skall göras mellan fraktavtal och avtal som har övervägandekaraktären av lega. framhåller att det är vanligtförekommande att varuägare disponerar en hel lastbil eller släpvagn för sittgods för vissa transporter utan att parterna fastställt omavtalet avser befordran eller lega. Det är ett stort och komplicerat problematt dra gränsen mellan vägfraktavtal och avtal om lega av lastbil. Den lösningutredningen valt att från lagens tillämpningsområde undanta fall som kan betecknas som lega - medför attgränsdragningsproblemet blir av utomordentligt stor praktisk betydelse, kanskeframför allt för de mindre varuhavarna. Samfundet finner det långt ifrånsjälvklart att avtal om godsbefordran ofta inte bör anses omfatta de fall dålastbil med förare ställs til! Samfundet hänvisar tillde erfarenheter som vunnits under konventionens hittillsvarande tillämpningoch uttrycker oro för att den skillnad mellan fraktavtal och avtal om lega somutredningen anser bör ske kommer att ge upphov till stora svårigheter. Dettablir särskilt påtagligt om lagen görs tvingande. Det får i så fall inteförekomma att lagen kringgås genom att avtal rubriceras som avtal om lega närdet i själva verket rör sig om ett fraktavtal. Utredningen borde närmare hagranskat denna frågeställning. Under alla omständigheter lär det föreliggabehov av reglering av fraktförarens ansvar även i situationer som närmast tersig såsom lega av lastbil. Det finns inga principiella skäl varförfraktförarens ansvarighet i sådana fall skall regleras annorlunda än då avtaletär att anse som ett rent fraktavtal. En annan sak är att reglerna omfraktsedlar knappast blir tillämpliga vid lega. Även Svenska åkeriförbundetoch anser att avtal av lego-karaktär skallanses som avtal om godsbefordran. framför ingen kritik motutredningens uttalande att skillnad måste göras mellan avtal om godsbefordran ochavtal om lega men framhåller i likhet med attgränsdragningen mellan sådana avtal hör till de svåraste och mest omdebatteradeproblemen inom transporträtten. Vid denna gränsdragning bör man ta hänsyn tillett flertal om.ständigheter, bl. a, om frakten betalas för tid samt om förarenär underkastad transportkundens kontroll och har att följa dennesinstruktioner. Den omständigheten att avtalet betecknats som lega får inte varaavgörande,