prop · FX0388 · 1974-12-31 00:00:00 — SAF påpekar attlagförslaget tUl skUlnad frän vad som gäller i arbetslivet inte lägger någonsärskUd kvalifikation i begreppet facklig förtroendeman. Inte ens genomöverenskommelse med fackförbundet skall arbetsgivaren kunna nå en begränsningav vad som skall anses som fackliga frågor och vilka som skaU vara handläggare.Paragrafen föreslås nämligen bli tvingande. Ytterligare en brist i detframlagda förslaget är enligt SAFrs uppfattning att någon hänsyn inte tas tillföretagets storlek. Som tidigare nämnts anser flera remissinstanser attkretsen av fackliga förtroendemän angetts alltför vagt. Bland dessa kan nämnasSvenska kommunförbundet. , , SFO ochSHIO. En majoritet inom anser det önskvärt attvägledande preciseringar ges beträffande vilka slag av fackliga uppgifter somskall omfattas av lagstiftningen. Förbundet påpekar att det bör klargöras attdet förhållandet att visst fackligt förtroendeuppdrag skall omfattas avlagstiftningen inte automatiskt fär medföra att samtliga inom uppdragetfallande uppgifter skall berättiga till en av arbetsgivaren betald ledighet.Sådan ledighet bör komma i fråga endast för uppgifter som måste handläggas påarbetsplatsen under arbetstid. anser att den underrättelseskyldighetsom enligt förslaget ålagts vederbörande arbetstagarorganisation börkompletteras med en föreskrift om att underrättelse bör ske bara vid etttUlfälle för att medge rimliga möjligheter till personalplanering.Sveriges redareförening framhåller att det är orimligt, att ett flertalorganisationer var för sig skall kunna begära att lagen skall tillämpas på merän en person inom en så liten arbetsplats som ett fartyg. Enligt SFOrs meningbör bl. a framgå att arbetsuppgifter inom studieverksamhet och andra merainterna fackliga aktiviteter inte omfattas av lagen. Frågan om vUken arbetstagarorganisation som skall hautsett facklig förtroendeman för att lagen skall bli tUlämplig på denne berörsav flera remissinstanser. ifrågasätter, humvida bara denorganisation som står som avtalsslutande part kan utse sådan förtroendeman somavses i förslagel eUer, om den avtalsslulande organisationen är exempelvis ettfackförbund, huruvida lagen kan bli tillämplig också på förtroendeman somutsetts av underorganisation tUl den avtalsslutande organisationen, såsomavdelning eller verkstadsklubb. Även arbetsrättskommittén som liksom hovrättenfinner att det senare tycks vara avsikten, anser att det skulle vara av värdemed ett klarläggande på denna punkt. ifrågasätter därför om det inte i lagtexten börföreskrivas att förtroendemannen skall ha erhållit sitt uppdrag avarbetstagarorganisation som är bunden av kollektivavtal för arbetsplatsen. Motuttrycket slutit kollektivavtal invänder kommittén att därav inte otvetydigtframgår, att ifrågavarande avtal aUtjämt skaU vara gällande närförtroendemannen får sitt uppdrag. Kommittén pekar vidare på att motsvarandefrågor uppkommer när det rör sig om arbetsplats för vUken koUektivavtal saknas.LO, och SR förklarar, att man utgår ifrån att lokal eller regionalunderorganisation, som formellt inte slutit avtal men ändå är bunden avavtalet, skall ha rätt att utse sådan facklig förtroendeman som avses iförslaget. 1 övrigt utgår LO från att den rätt som tUlkommerarbetstagarorganisation att utse facklig förtroendeman endast tUlkommerarbetstagarorganisation som har eller brukar ha kollektivavtal på branschnivå,eftersom det bara är sådana organisationer som fullgör den verksamhet som iegentlig mening förtjänar kallas facklig verksamhet. Beträffande situationenunder avtalslöst tUlstånd anser LO betydelsefullt att lagens tUlämpningsområdeavses bli mer vidsträckt än motsvarande område för lagen om anställningsskydd.Arbetsrättskommittén anser att rättsläget i den situationen, då ett tUlfäUigtavtalslöst tUlstånd inträtt men den arbetstagarorganisation som tidigare haftkollektivavtal för arbetsplatsen inte är sådan organisation som brukar slutakollektivavtal för branschen, är förtjänt av att ytterligare belysas. KFO anmärker att lagförslaget inte ger vägledning för hurförhållandet mellan olika organisationer skall lösas eller om lagstiftarentänkt sig att varje organisation skall få utse företrädare att erhålla de speciellarättigheter lagstiftningen lämnar. KFO föreslår att klara regler fastställs somklarlägger hur konflikter mellan olika arbetstagarorganisationer skall lösas.Även kammarrätten i anser att det bör belysas hur det skaU förfaras ifaU när det förekommer flera organisationer på en arbetsplats. Ett par remissinstanser tar upp frågan vad som avses medatt arbetstagarorganisation brukar sluta koUektivavtal för branschen. Sveahovrätt ifrågasätter om det är tUlräckligt att organisationen brukar slutakollektivavtal för enskUda arbetsplatser i branschen eller om det skall krävasatt organisationen brukar sluta branschavtal med organisation påarbetsgivarsidan. Hovrätten päpekar att, om sistnämnda altemativ skall gäUa,den situationen kan uppkomma vid ett tUlfälligt avtalslöst tUlstånd att detinte föreligger identitet mellan den organisation som brukar slutakollektivavtal för arbetsplatsen och den organisation som brukar slutakollektivavtal för branschen. Kammarrätten i framhåller att det finnsfackliga organisationer som står utanför och ibland i motsättning tUl deförbund som finns inom huvudorganisationerna. Kammarrätten anser att det kanvara oklart om dessa utanförstående organisationer omfattas av den föreslagnalagstiftningen. Ett klarläggande på denna punkt anser kammarrätten varaönskvärt. Om olika meningar uppstår meUan en arbetsgivare och en inte etableradorganisation senares företrädare bör omfattas av den kretsfackliga förtroendemän som avses i lagen, torde enligt kammarrättens meningtolkningsföreträdet inte böra ges den innebörden att den som anser sig varafacklig företrädare äger ta ledigt med lön innan den tvistiga frågan behörigenavgjorts. anser den situationen vara förtjänt avbelysning att en organisation, som under en följd av år har slutitkollektivavtal för viss arbetsplats, sedermera ersätts såsom arbetsgivarensavtalsmotpart av en annan organisation. Enligt hovrättens uppfattning har mandå anledning fråga sig, om de fackliga förtroendemän som utsetts av den förraorganisationen medan den stod i koUektivavtalsförhållande tUl arbetsgivarenäger behålla de rättigheter som följer av lagen, även om den organisation somutsett dem kan anses fullgöra funktionen som arbetsgivarens motpartpå arbetsplatsen. Också arbetsdomstolens ordförande tar upp liknande problem.Han anser det tveksamt vad som skah gäUa, om de omständigheter som är avbetydelse för huruvida en organisation med verkan enligt lagen kan ge uppdragåt arbetstagare förändras efter det att uppdraget getts resp. efter det attunderrättelse lämnats till arbetsgivaren. Arbetsdomstolens ordförandeifrågasätter huruvida det bör krävas att organisationen alltjämt är behörig närunderrättelse sker. En förändring som sker därefter torde enligt hans meningsakna betydelse. Ätertagande av underrättelse anser han dock kunna göras av nyorganisation, som med den tidigare organisationens uteslutande förvärvarbehörighet att utse facklig förtroendeman. Arbetsdomstolens ordförande anmärker dessutom att det börövervägas om inte 1 § andra stycket i lagförslaget bör byggas ut med en regelsom innebär att lagen upphör att vara tUlämplig på facklig förtroendeman närorganisationen skriftligen underrättat arbetsgivaren att lagen inte längreskall gäUa för denne. anser att arbetstagarorganisationenskall vara skyldig att ofördröjligen underätta arbetsgivaren, om den fackligaförtroendemannens uppdrag upphör eller ändras. 10 anser att del bör övervägasom inte en annan konstruktion av lagförslaget är att föredra, eftersom detförefaller opraktiskt att lagens tUlämpning skall vara beroende av attskriftlig anmälan gjorts till arbetsgivaren. SF och TCO understryker vikten av att det är en internfacklig uppgift att utse facklig förtroendeman. TCO framhåller dessutom, attorganisationen förutsätter att även sådant samarbete, som på mängaarbetsplatser förekommer mellan arbetsgivare och arbetstagare utan att hakommit till uttryck genom någon formell partsöverenskommelse, omfattas av denföreslagna lagen. vid SA V hemställer att de föreslagnareglerna om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen också skall fåtUlämpas på förtroendeman som erhåUit sitt uppdrag av föreningen. KFO anser att, med hänsyn bl. a. till de varierandeförhållanden som kan råda på olika arbetsplatser, omfattningen av den fackligarepresentationen bör bestämmas vid lokala förhandlingar. Poststyrelsen föreslår alt man efler överläggningar mellanparterna i förväg bör fastställa vUka befattningar, som med hänsyntUl arbetets behöriga gång är speciellt känsliga för avbrott och därinnehavaren bara med avsevärd svårighet kan ersättas med kort varsel. Förfacklig förtroendeman som är placerad på sådan befattning bör därför enligtstyrelsens mening antingen överenskommelse träffas om vissa begränsanderiktlinjer med avseende på ledighetens förläggning eller frågan om hansomplacering prövas i likhet med vad som f. n. gäller. LO framhåller att,eftersom det har överlämnats åt vederbörande arbetstagarorganisation att utsede fackliga förtroendemän som skall omfattas av lagen, det kan uppstå vissaskUlnader mellan olika arbetsplatser inbördes och att detta kan komma attorsaka problem. LO förutsätter emellertid, att avtal kommer att träffas meUanparterna om omfattningen av de fackliga förtroendemän, som skall skyddas avlagen. Under detta avsnitt har vissa remissinstanser pekat påytterligare frågor, som de anser bör klarläggas. anser ett klarläggande i ett avseende avbegreppet arbetsplatsen nödvändigt. Hovrätten anför härvid att på enarbetsplats kan finnas arbetstagare som tUlhör olika avtalsområden, exempelvistjänstemän och arbetstagare i produktionen. Enligt hovrätten torde avsiktenknappast ha varit, trots att detta synes följa av lagtexten, att vederbörandetjänstemannaorganisation inte skall med verkan enligt lagen kunna utseförtroendeman om denna organisation har slutit kollektivavtal förarbetsplatsen men det finns ett sådant avtal för övriga arbetstagare. Dessutompåpekar hovrätten att, om medlemskap i den uppdragsgivande organisationen avsesvara en förutsättning för att lagen skaU gälla för viss förtroendeman, dettabör komma tUl uttryck i lagtexten. Samma synpunkt framförs avarbetsrättskommittén. Arbetsdomstolens ordförande anmäler att lagförslagetinte innebär att den fackliga företrädaren skall vara medlem av denuppdragsgivande organisationen och framhåller att det inte heller är behövligtatt ställa upp nägot krav om medlemskap. .Svenska kommunalarbetareförbundet anser detotillfredsställande att lagen inte skall gälla arbetstagare, som intekontinuerligt eller mera tUlfälligt fullgör fackliga uppdrag. Det primära börenligt förbundels mening vara att arbetstagarna i fråga fuUgör ett uppdrag förorganisationens räkning. Också TCO anser att även sådana förtroendemän böromfattas av den föreslagna lagen. Arbetsdomstolens ordförande framhåller attden av utredningen föreslagna begränsningen tUl arbetstagare som i fråga omfackliga uppgifter intar en handläggande och verkstäUande funktion och som harutsetts att mera kontinuerligt vara verksam på olika områden av det fackligafältet lämpligen bör komma till uttryck i lagtexten på ett tydligare sätt änsom skett i utredningens förslag. Vad härefter beträffar den föreslagna lagensinternationella tillämpningsområde bör enligt Svenska sjöfolksförbundetsuppfattning på sjöfartens område gälla samma principer som för lagen omanstäUningsskydd (prop. 1973:129 s. 229). 1 saml Nr 88 2.4.5 Olika slag av fackligt arbete Utredningens förslag rörande vad som skall anses somfackligt arbete i lagens mening berörs av vissa remissinstanser. vid i anser attutredningens uttalanden å ena sidan tyder på att vad som avses är verksamhetsom mera direkt rör anstäliningsvUlkoren eller förhållandet i övrigt mellanarbetsgivare och arbetstagare, men att det å andra sidan finns uttalanden somkan tolkas så att exempelvis också politisk verksamhet faller under lagen.Denna oklarhet bör enligt fakultetens mening undanröjas så att det klartframgår huruvida facklig verksamhet i lagens mening omfattar också aktiviteter,som inte kan anses röra förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare.SärskUt om lagen skuUe komma att gälla bara tUl förmån för etableradeorganisationer, bör enligl fakultetens mening begreppet facklig verksamhet gesett snävt omfång. Kammarrätten i anser att utredningens uttalande attledighet bör kunna tas även för förhandlingsförberedelser, information tillmedlemmar på arbetsplatsen, ordnande av omröstningar, samtal med enskildaarbetstagare osv. ger vid handen att man avsett ett relativt vidsträckttUlämpningsområde och att därigenom problem med gränsdragningar kan uppstå.Enligt kammarrätten är det önskvärt att det blir klarlagt om ledigheten skaUavse också sådant som inkassering av medlemsavgifter, medlemsvärvning ochinformation om facklig UtbUdning. SAF för fram ett antal exempel, där verksamhet som inteavser förhåUandet mellan arbetsgivare och arbetstagare det oaktat skuUeomfattas av lagen, t. ex. att en facklig studiehandledare vill studera ettfrämmande språk för att bättre fylla sin uppgift, inkassering av medlemsavgifter,insamlingar av skiftande beskaffenhet som den fackliga organisationen ställtsig bakom, politisk verksamhet som stadgeenligl ankommer på organisationen,medlemsrekrytering etc. SJ framhåller att i vart fall det kravet synes fåuppställas, att uppdraget hänför sig tUl den fackliga verksamheten i egentligmening. Skulle uppdraget avse annan verksamhet, t. ex. politisk opinionsbUdningeller information i anslutning tUl politiska val, bör enligt SJrs mening lageninte få åberopas. TCO, och SR tar upp frågan, huruvida fackligastudier skall innefattas i facklig verksamhet. LO konstaterar att någrasärskilda regler om ledighet för fackliga studier inte har föreslagits avutredningen. LO vUl understryka vikten av att detta kommer tUl klart uttryck i lagtexten.Enligt TCO.s mening gäller för studier av direkt betydelse för den fackligaverksamheten samma regler som för andra fackliga uppgifter inom eller utomarbetsplatsen. Eftersom det ofta torde vara svårt att avgöra om en viss typ avstudier skall anses avse arbetsplatsen eller ej, förutsätter TCO att fackligverksamhet av denna eller liknande typ i tveksamma fall ges en generös innebördoch således skall anses avse arbetsplatsen. och SR anser att ersättningför mistad lön bör kunna utgå tUl facklig företrädare vid utbUdning som hardirekt samband med den lokala fackliga verksamheten oberoende av omutbildningen anordnas av arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation. föreslår att lagförslaget får en lydelse, varav klartframgår att facklig förtroendeman, om inte synnerliga skäl förarUeder annat,har rätt tUl ledighet för deltagande i förutom förhandling, också fackligastudier, facklig kongress eUer annan facklig sammankomst, som har betydelse fördet fackliga arbetet pä arbetsplatsen. Arbetsrättskommitténifrågasätter huruvida utredningens uttalande, att för studier av direktbetydelse för den fackliga verksamheten skall gälla samma regler som för andrafackliga uppgifter inom eller utom arbetsplatsen, kan anses ha stöd i denföreslagna lagtexten, där det talas om ledighet för handläggning av frågor ochför fackliga uppgifter. Kommittén anser att anmärkningen synes ha så mycketstörre tyngd som utredningen tydligen är av den uppfattningen, att någon rätttUl betald ledighet för studier inte kan grundas på de av utredningenföreslagna bestämmelserna i arbetarskyddslagen, enligt vUka skyddsombud harrätt att med bibehållna anställningsförmåner ta den ledighet som fordras föruppdraget. Åtminstone rent språkligt ligger det enligt kommitténs meningnärmare tUl hands att under uttrycket uppdraget hänföra rätt tUl studier avbetydelse för skyddsombudets verksamhet än att ge en sådan tolkning åtuttrycket handläggning av facklig fråga. En majoritet inom FÖVUX anser det självklart att lagenskall kunna tillämpas på av facklig organisation anordnad uppsökande verksamhetför studier, eftersom studierna bl. a. syftar tUl att förkovra medlemmarna såatt de bättre skall kunna tUlvarata sina fackliga intressen och sinasamhällsintressen. Kommittén utgår från att det klargörs, att lagen skall gällaför förtroendemän som företräder de fackliga studieorganisationerna för attrekrytera deltagare till studier såväl i fackliga ämnen som i allmänna ämnen.Härigenom kan under rekryteringsfasen flera förtroen demän vara samtidigtverksamma, t. ex. på olika avdelningar inom arbetsplatsen. 2.4.6 Skydd för anställningen Utredningens förslag om ett lagfäst skydd mot att fackligförtroendeman på grund av sin stäUning eller verksamhet tillskyndas försämradearbetsförhållanden eller anställningsvillkor lämnas utan erinran av så gott somsamtliga remissinstanser. Detsamma gäller förslaget om varsel och överläggningdå fråga uppkommer om ändring av en facklig förtroendemans anställningsförhållanden.På vissa punkter har dock erinringar framförts. SAF anför att ifrågavarande bestämmelser gör enprincipiell skUlnad mellan åtgärder som beror på vederbörande fackliga uppdragoch övriga åtgärder. SAF påpekar att man dock lämnas utan ledning i frågan hursjälva gränsdragningen skall ske, när parterna har olika uppfattning huruvidaden aktuella åtgärden beror på det ena eller andra förhåUandet. SAF framhållervidare att upplysning inte heller lämnas om hur den slutliga prövningen kommer tUl stånd då det i och för sigär ostridigt att ändringen inte beror på det fackliga uppdraget men parternaändå tvistar om åtgärdens berättigande. Försvarets civilförvaltning anser detönskvärt att det klargörs vUka förmåner som skall inräknas i begreppetbibehållna anställningsförmåner. Några remissinstanser berör utredningens förslag omfacklig förtroendemans rätt tUl bibehållen befordran. Arbetsdomstolensordförande anser det tveksamt huruvida lagtextens formulering innefattar rätttUl gängse befordran och framhåller att ett klargörande synes behövligt. Hananser vidare att i lagtexten bör klargöras att 5 § andra och tredje styckenainte avser anställningsförmåner eller skadestånd. KFO anför att förslaget ombibehållen befordran kan skapa svårigheter för arbetsgivaren. TCO anser att detuttryckligen bör utsägas att ett fackligt uppdrag i merithänseende är fulltjämförbart med arbetstagarnas ordinarie arbete oeh att hänsyn härtill skall tassåväl under som det fackliga uppdraget varat. skah enligtTCO inte bara vara faUet vid gängse befordran, utan också i andra sammanhang.SF hävdar att facklig verksamhet i många fall bör kunna bedömas som särskUtmeriterande. LO och anser att det bör framgådirekt av lagtexten att skyddet mot försämrade anställningsförmåner gällerockså den som tidigare innehaft fackligt uppdrag. TCO anser att arbetsgivaren,för att han skall anses ha fullgjort sina skyldigheter mot den som slutat sittuppdrag som facklig förtroendeman, skaU vara skyldig att också bekostaerforderlig utbUdning av arbetslagaren i de faU då detta kan anses nödvändigt.Enligt TCOrs mening har vidare det s. k. efterskyddet i utredningens förslaginte garanterats på ett tUlfredsställande sätt vad gäller rätten tUlarbetsplatsen. Ett förstärkt sådant skydd anser TCO kunna skapas genom att, med26 § andra stycket lagen om anställningsskydd som förebUd, låta de fackligaförtroendemännen tiUgodoräkna sig viss extra anstäUningstid för den tid som detfackliga uppdraget varat. LO framhåller att det innebär en påtaglig svårighetatt få fastslaget, att en åtgärd från arbetsgivarens sida inneburit kränkningav föreningsrätten. LO föreslår därför, att de principer om bevisbördan somarbetsdomstolen fastslagit för sådana mål nu ändras så att vid tUlämpning avsåväl FFL som den nu föreslagna lagen det ovUlkorligen skall ävUa arbetsgivarenatt, vid påslående om förseelse mot en lag om fackliga förtroendemän samt vidpåstående om kränkning av föreningsrätten, styrka att åtgärden inte strider motnågondera lagen. Flera remissinstanser berör de av utredningen föreslagnareglerna om varsel och överläggning vid ändring av facklig förtroendemansanställningsförmåner. SHIO finner det mindre lämpligt att införa en sanktioneradvarseltid, som kan väntas bli tUlämpad i förhållandevis få fall. Organisationenpåpekar att bestämmelsen knappast kan bli allmänt känd bland mindre företag,som utan något uppsåt att bryta mot lagen kan ådömas skadestånd och att det dessutomi mindre företag kan vara tveksamt huruvida varsel i alla fall kan ges tvåveckor innan en omplacering. SHIO föreslår att lagförslaget inskränkes till attomfatta en rätt för arbetstagarorganisationen att begära överläggningi de fall en facklig förtroendeman omplaceras utom ramen för det ordinariearbetet. SHIO påpekar vidare att bestämmelsen, om att arbetsförhållandena inteförändras förrän en eventuell tvist slutligt prövats, kan medföra svårigheterför företagen. SHIO menar att möjligheten att process förs i avsikt att nå ettuppskov inte kan uteslutas. LO, , SF och TCOanser att underrättelse om tUltänkta förändringar av en facklig förtroendemansarbetsförhållanden bör tUlställas förtroendemannen samtidigi som hansorganisation underrättas. och framhållerdessutom att möjligheten tUl uppskov med varsel bör stå öppen bara för renaforce majeure-fall. SF anser att den föreskrivna tidsfristen ärhelt otUlräcklig och föreslår att möjligheten att uppta förhandlingar omändringar i arbets-och anstäliningsvUlkoren skall stå öppen väsentligt längretid. Förbundet hänvisar lUl det mellan parlema på den statliga sektorn gällandehuvudavtalet, där rätten att begära förhandling kvarstår , ochanser att bör gälla även i förevarande sammanhang. SF föreslårvidare den ändringen i lagförslaget, att en arbetsgivare inte får vidta denvarslade åtgärden förrän en påkallad överläggning har avslutats. SA V utgårfrån att sådant kortare vikariat som en tjänsteman är skyldig att mottagaenligt 18 § statstjänstemannastadgan är sådan ändring som utgör ett normalt ledi arbetet och att varsel alltså inte krävs i detta fall. Också Svenska kommunalarbetareförbundetanser att varseltiderna är alltför korta och föreslår att tiderna görsavhängiga av förhandlingsordningen inom det avtalsområde där tvisten uppstår.Liknande synpunkter framförs av TCO, som dessutom anser att arbetsgivaren harskyldighet att ta hänsyn tUl förtroendemannens frånvaro i sin personalplaneringoch att arbetsgivaren således måste se till att förtroendemannens ordinariearbete fullgörs av annan arbetskraft och inte hopas, medskyldighet för den förtroendevalde att senare på övertid fullgöra detsamma.Detta förhållande bör enligt TCO:s mening komma tUl klart uttryck. förutsätter att rederianställd arbetsförhållandennormalt innebär att han är skyldig att återinträda i tjänst i annat fartyg hosrederiet, oavsett om han omfattas av ett avlöningssystem med regelmässigavlösning eller inte, och att ett sådant förfarande inte skall behöva medföravarsel. anser att den närmare innebörden av 5§ andra stycket kan bli föremål för viss tvekan. Kommittén konstaterar attlagtexten ger vid handen, att de föreskrivna talefristerna gäller bara om detfrån arbetstagarsidan görs gällande att viss åtgärd strider mot 4 § förstastycket, däremot inte om det påstås att viss åtgärd från arbetsgivarnas sidautgör sådant hinder som avses i 3 § förslaget. Kommittén påpekar vidare attförslagel i det nu berörda avseendet innebär en reglering som avviker frånutredningens förslag till ändring av 42 § arbetarskyddslagen. Utredningens förslag att en facklig förtroendeman, om detfordras för den fackliga verksamheten pä arbetsplatsen, skall ha särskiltföreträde tUl fortsatt arbete vid driftsinskränkningar har vidremissbehandlingen utsatts för kritik från flera håU. Bland de kritiskaremissinstanserna kan nämnas , , , SAF och SHIO. Televerketanser att förslaget inte står i god överensstämmelse med lagstiftningens anda,dvs. lika behandling av alla anställda.