prop · FX0342 · 1974-12-31 00:00:00 — 1 samband med att tillståndsmyndigheten lämnar tillståndtill inkassoverksamhet bör den, som jag har berört, kunna ställa uppvissa föreskrifter om hur verksamheten skall bedrivas. Jag återkommer ispecial-motiveringen till vad förslags föreskrifter det kan bli fråga om. Jag vill understryka all en tillståndshavare regelmässigtbör kunna påräkna förlängning av tillstånd, om han har följt lagensbestämmelser och de föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Förnyelse avtillstånd bör kunna vägras endast om det på grund av det sätt på vilketverksamheten bedrivits saknas tillräckliga skäl att anta att verksamheten ifortsättningen skall bli bedriven på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt. 1 likhet med utredningen och flertalet remissinstanseranser jag att tillståndsmyndigheten bör ha möjlighet att återkalla tillstånd,om tillståndshavaren åsidosätter lagens bestämmelser eller föreskrift som meddelatsmed stöd av lagen. Det är emellertid självklart att återkallelse inte bör få tillgripas annat än vid mer väsentliga försummelseroch först sedan andra möjligheter att åstadkomma rättelse prövats utanresultat. 5.8 Kombination med annan verksamhet Utredningen påpekar att det f. n. är vanligt att inkassoföretagkombinerar inkassoverksamheten med andra verksamheter av växlande art. mening är denna splittring av inkassoverksamhetenotillfredsställande från flera synpunkter. Detta gäller i särskilt hög grad om inkassoverksamhelenkombineras med kreditupplysningsverksamhel. Det finns i så fall risk föröverföring av information i strid med vad som gäller enligtkreditupplysningslagen. Vidare finns det risk för obehörigt förfarande mot gäldenärerna,om ett inkassoföretag sysslar med indrivning av köpta fordringar. Utredningenföreslår därför en bestämmelse som innebär alt den som fält tillstånd attbedriva inkassoverksamhet inte får utöva annan verksamhet. Detföreslagna förbudet avses inte gälla sådan inkassoverksamhet hos advokat ellerbankinstitut som undantagits från kravet på tillstånd. Förbudet omfattar inteheller enstaka åtgärder som ett inkassoföretag företar utom ramen för inkassoverksamheten.Vidare utgör förbudet inte något hinder mot att ett inkassoföretag samverkarmed närstående företag som driver annan verksamhet. Om man emellertid villförhindra obehörig spridning av information om gäldenärer, är det enligtutredningens mening nödvändigt att verksamheterna hålls åtskilda. Utredningenföreslår att en föreskrift härom förs in i lagen. Vidare föreslår utredningenbestämmelser om att samverkan mellan inkassoföretag och andra företag genastskall anmälas till tillsynsorganet och alt tillsynsorganel får meddelaerforderliga föreskrifter, om sambandet mellan verksamheterna är sådant att detkan försvåra tillsynen över inkassoverksamheten. Tillsynsorganet får också, omsärskilda skäl föreligger, förbjuda all inkassoverksamhelen bedrivs ianslutning till annan verksamhet. Under remissbehandlingen har såväl förslaget om förbud motkombinerad verksamhet som de föreslagna bestämmelserna om inkassoverksamhetsom bedrivs i anslutning till annan verksamhet utsatts för åtskillig kritik.Flera remissinstanser anser att utredningen överdrivit riskerna med kombineradverksamhet. Det finns inte anledning att befara att t.ex. en kombination avkreditupplysnings- och inkassoverksamhet skulle medföra några nämnvärdaolägenheter. Tvärtom kan en kombination av olika verksamheter vara till fördelinte bara från konkurrenssynpunkt utan också från effektivhets- ochkostnadssynpunkt. Från flera håll framhålls att de föreslagna bestämmelsernainte utgör någol effektivt medel för att hindra obehörig överföring avinformation o. d. De risker som kan finnas i detta hänseende motverkas i storutsträckning genom kreditupplysningslagens bestämmelser om insamling, lagringoch utlämnande av informa- tion, genom förfarandereglerna i den föreslagna inkassolagenoch genom den tillsyn som kommer att utövas på båda områdena. Några remissinstanser anser att det bör införasbegränsningar av inkassoföretagens rätt att bedriva handel med andrasfordringar. En annan remissinstans ifrågasätter å andra sidan påståendet attindrivning av en köpt fordran leder till ökat tryck på gäldenären ochframhåller att skyldigheten att iaktta god inkassosed gäller också vidindrivning av sådana fordringar. För egen del vill jag liksom utredningen påpeka att det idagens läge är vanligt att inkassoföretagen kombinerar inkassoverksamheten medverksamhet av annat slag, t. ex. förmedling av kreditupplysningar samt bokförings-och revisionsverksamhet m. m. Ett förbud mot kombinerad verksamhet skulleinnebära ett betydande ingrepp i den nuvarande branschstrukturen. Det skulleinte bara medföra praktiska ölägenheter för de etablerade företagen utan ocksåfå negativa konsekvenser från kostnads-och effektivitetssynpunkt. Jag anserdärför att ett sådant förbud inte bör införas utan tungt vägande skäl. När detgäller kombination mellan inkasso- och kreditupplysningsverksamhet vill jagerinra om att kreditupplysningslagen innehåller vissa regler om lagring ochutlämnande av information. Bl.a. föreskrivs att uppgifter om belalningsförsummelsersom avser privatpersoner måste ha fastslaghs i rättslig ordning för att fäförekomma i kreditupplysningar och lagras i kreditupplysningsverksamhet. Somjag redan har påpekat i ett tidigare avsnitt kan någon motsvarande föreskrift inleställas upp för den som bedriver inkassoverksamhet. 1 sådan verksamhet är detuppenbarligen nödvändigt att registrera uppgifter om inkassoåtgärdero. d., trots alt åtgärderna inte har lett till avgörande av domstol e. d. Deltainnebär att ett företag som bedriver både inkasso- ochkredit-upplysningsverksamhet måste hålla verksamhetsgrenarna noga åtskilda föratt inte komma i konflikt med kreditupplysningslagen. Bl.a. måste skildaregister användas för de båda verksamhetsformerna. Trots att reglerna i kreditupplysningslagen sålundainnebär att ett kombinerat inkasso- och kreditupplysningsföretag måsle hållade olika verksamhetsgrenarna åtskilda, finns det naturligtvis en viss risk föratt information förs över från den ena verksamheten till den andra i strid medde angivna föreskrifterna. Vill man förhindra sådan överföring, tordeemellertid ett förbud mot kombinerad verksamhet vara av begränsat värde. Bl.a.kan förbudet lätt kringgås genom att de båda verksamhetsgrenarna formelltdelas upp på skilda företag. Att förbjuda elt samarbete mellan olika företagskulle innebära stora praktiska problem. Vill man ha garantier för att kreditupplysningslagensregler inte överträds, får man enligt min mening lita till de kontroll- ochsanktionsmöjligheter som ges i den lagen. Av betydelse är bl.a. denfortlöpande tillsyn som skall utövas av datainspektionen och dess möjligheteratt ställa upp föreskrifter och att återkalla tillstånd m. m. Enligtmin mening är också dessa bestämmelser tillräckliga. Jag anser sålunda inte attdet finns skäl att dessutom införa en förbudsregel, som skulle medförabetydande olägenheter för inkassoföretagen. Vad därefter gäller indrivning av köpta fordringar är detklart alt indrivningen i vissa fall kan leda till påtagliga olägenheter för gäldenären.Detta är också en av anledningarna till att jag har förordat att företag somsysslar med sådan indrivning skall falla under kravet på tillstånd. Vidare ärden som driver in köpta fordringar skyldig att iaktta kravet på god inkassosedoch att följa bestämmelserna om kravruliner m.m. på samma sätt som andra somsysslar med indrivning av fordringar. Som jag skall återkomma till i detföljande bör också den angivna verksamheten ställas under fortlöpande tillsyn.Enligt min mening blir gäldenärernas skyddsintressen tillräckligttillgodosedda på detta sätt. Jag anser det sålunda inte befogat att införanågon form av begränsning av rätten att köpa upp fordringar för indrivning. När det i övrigt gäller kombination av inkassoverksamhetoch annan verksamhet liksom när det gäller samverkan mellan olika företag anserjag inte att det har framkommit omständigheter som gör del motiverat att ställaupp några särskilda förbuds- eller begränsningsregler. De olägenheter som kanuppstå kan i allt väsentligt motverkas genom redan existerande lagregler ellergenom de bestämmelser som i övrigt föreslås bli intagna i inkassolagen. På grund av det anförda avstyrker jag utredningens förslagom förbud mol kombinerad verksamhet. Jag avstyrker också den föreslagnabestämmelsen om skyldighet att hälla inkassoverksamhet avskild från annanverksamhet som bedrivs av närstående företag. Att inkassoverksamhet skallhållas åtskild från kreditupplysningsverksamhel, oavsett om verksamheternabedrivs av samma eller av olika företag, följer, som jag haranmärkt, av kreditupplysningslagen. Även om det sålunda inte bör föras in någralagbestämmelser av den art jag nu har berört, är det givetvis angeläget atttillsynsorganet ägnar noggrann uppmärksamhet åt företag som bedriverkombinerad verksamhet eller samarbetar med andra företag pä ell sätl som kaninnebära särskilda risker för gäldenärerna. Även sådan verksamhet som avserindrivning av köpia fordringar bör följas noga. Som jag närmare skall behandlai elt följande avsnitt bör tillsynsorganet ha möjlighet att meddela behövligaföreskrifter i de fall där speciella olägenheter kan uppstå. För att tillsynsorganet skall få kännedom om sådansamverkan som kan innebära särskilda risker för gäldenärerna kan det givetvisdiskuteras att, som utredningen har föreslagit, införa någon form avanmälningsplikt. Enligt min mening torde emellertid tillsynsorganet i storutsträckning få de uppgifter som behövs i samband med tillståndsprövningen. Detskulle också innebära stora praktiska svårigheter alt kontrollera efterlevnadenav en anmälningsskyldighet. Jag avstyrker därför utredningens förslag på dennapunkt. 5.9.1 Val av tillsynsorgan m. m. Inkassoverksamheten skall enligt utredningens förslagställas under tillsyn av ett statligt organ. Vid valet av tillsynsorgan harutredningen övervägt två alternativ. Det ena innebär att verksamheten ställsunder tillsyn av den nämnd som i utredningens tidigare belänkande föreslagitssom tillsynsorgan för kreditupplysningsverksamheten. Det andra alternativetinnebär en anknytning till KO:s verksamhet. Utredningen har stannat för denförstnämnda lösningen och föreslår alt tillsynsorganel får benämningenkreditupplysnings- och inkassonämnden. Vad beträffar nämndens sammansättning anser utredningenatt del inte behövs några större förändringar jämfört med förslaget iutredningens tidigare betänkande. Enligl della skulle nämnden bestå av nioledamöter, samtliga utsedda av Kungl. 1 inkassoärenden bör dock enligtutredningen en eller ett par ledamöter med särskild sakkunskap i inkassofrågordelta. Remissinstanserna tillstyrker över lag all inkassoverksamhetenställs under tillsyn av offentlig myndighet. De ansluter sig också allmänt tilltanken att tillsynen skall anförtros den myndighet som skall ha tillsyn överkreditupplysningsverksamheten. Från flera håll framförs önskemål om alttillsynsorganet får en sådan sammansättning att konsumentintressen blir starktrepresenterade. När del gäller tillsynsorganets verksamhetsområde anserflera remissinstanser att tillsynen inte bör omfatta sådan inkassoverksamhetsom bedrivs av advokater och bankinstitut. Den tillsyn som utövas avadvokatsamfundet resp. bankinspektionen anses fullt tillräcklig. En dubbleringav tillsynen är inte bara onödig utan skulle också leda till kompetenskonflikteroch andra olägenheter. Liksom utredningen och remissinstanserna anser jag att inkassoverksamhetenbör ställas under tillsyn av offentlig myndighet. Jag delar också uppfattningenall övervägande skäl talar för alt tillsynen bör anförtros samma myndighet somskall utöva tillsyn över kreditupplysningsverksamheten. Som framgått av detföregående finns det ett nära samband mellan inkasso- ochkreditupplysningsverksamhet. Om tillsynsuppgifterna läggs på samma myndighet,kommer tillsynen alt underlättas väsentligt. Detta blir till fördel också förverksamhetens utövare. Till det sagda kommer att den myndighet som utövar tillsynöver kreditupplysningsbranschen, nämligen datainspektionen, redan enligtdalalagen har tillsyn över sådan inkassoverksamhet som bedrivs med hjälp avADB. Jag förordar således att dalainspektionen skall vara tillsynsorgan ävenför inkassoverksamheten. Vad beträffar inkassoverksamhet som bedrivs avbankinstitut eller advokat föreligger speciella förhållanden. Bankinstilutenåtar sig endast i begränsad utsträckning inkassouppdrag för annans räkning.Deras inkassoverksamhet omfattar till övervägande delen egna fordringar ochutgör en integrerande del av den egentliga bankverksamheten. Denna står under tillsynav bankinspektionen. Alt skilja ut tillsynen över den verksamhet som avserindrivning av fordringar från tillsynen i övrigt är enligt min mening intepraktiskt möjligt. Om bankinstitutens inkassoverksamhet ställs underdatainspektionens tillsyn, kommer detta alliså att innebära att sammaverksamhet står under tillsyn av två olika myndigheter. En sådan ordning skulleenligt min mening medföra betydande olägenheter både för tillsynsorganen ochför bankinstiluten själva. Jag föreslår därför alt bank-instituten liksom andrakreditinrättningar som står under bankinspektionens tillsyn skall undantasfrån den särskilda tillsynen enligt inkassolagen. Del är dock angeläget attbankinspektionen i sin tillsyn över kreditinrättningarnas inkassoverksamhethåller nära kontakt med datainspektionen, så att en enhetlig rättstillämpningså långt möjligt uppnås. De skäl som talar för att bankinstitut och motsvarande undantasfrån datainspektionens tillsyn är i stor utsträckning tillämpliga också i frågaom advokaterna. Även deras inkassoverksamhet är som regel av begränsadomfattning. 1 den mån de sysslar med indrivning av fordringar sker det iallmänhet som ell led i deras verksamhet i övrigt. Verksamheten står under tillsynav . Enligt min mening saknas anledningatt dubblera denna tillsyn.Jag förordar därför att också advokaternas inkassoverksamhet undantas från tillsynenenligt inkassolagen. Givetvis bör emellertid liksombankinspektionen samråda med datainspektionen, när det gäller inkassofrågor. Jag vill i detta sammanhang påpeka att. även ombankinstituten och advokaterna undantas från datainspektionens tillsyn, så ärde underkastade inkassojagens regler om skyldighet att iaktta god inkassosedoch att följa vissa kravrutiner m. m. Genom att datainspektionen blir tillsynsmyndighettillgodoses i stor ulslräckning de önskemål om tillsynsorganets sammansättningsom har framförts under remissbehandlingen. Datainspektionen leds av en slyrelse,bestående av ordförande och åtta andra ledamöter. Ordföranden, som är lagfaren,är också inspektionens chef. Av de övriga styrelseledamöterna har flertaletnära kontakt med den allmänna opinionen genom arbete i eller i någonstörre organisation. Styrelsen innehåller vidare en ledamot med särskildsakkunskap i datateknik och informationsbehandling samt två ledamöter mederfarenhet från offentlig förvaltning resp. enskild näringsverksamhet. Medhänsyn till de ytterligare arbetsuppgifter som föranleds av tillsynen över inkassoverksamhetenförordar jag att styrelsen tillförs ytterligare en ledamot. Det finns dock ejanledning kräva alt denne skall besitta särskild sakkunskap i fråga om inkassoverksamhet.Snarare finns det anledning att, som vissa remissinstanser har förordat, gekonsumentintressena starkare representation i styrelsen. Frågan om styrelsenssammansättning ankommer emellertid på Kungl. Tillsynsorganets huvuduppgift blir enligt utredningen attse till alt inkassolagen och de föreskrifter som meddelas med stöd av lagenefterlevs. Tillsynsorganel föreslås bl.a. få befogenhet att meddela de föreskrifteroch förbud som behövs för genomförandet av tillsynen och att därvid föreläggavite. Vidare skall tillsynsorganet få företa inspektion hos den som bedriver inkassoverksamhet.Särskilda bestämmelser föreslås som tidigare nämnts för tillsynen över inkassoverksamhetsom bedrivs i anslutning till annan verksamhet hos närstående företag. Andraviktiga uppgifter för tillsynsorganet blir att utfärda anvisningar ochtillämpningsföreskrifter samt att svara för information till allmänhet ochmyndigheter. Utredningens förslag om tillsynsorganets uppgifter har iallmänhet godtagits under remissbehandlingen. Flera remissinstanserunderstryker det angelägna i alt tillsynsorganet utarbetar närmare föreskrifterför kravrutinerna och svarar för den information som behövs. För egendel vill jag först erinra om att det enligt vad jag tidigare förordat skallankomma på tillsynsorganet att pröva ansökningar om tillstånd alt bedriva inkassoverksamhet.I samband med prövningen bör tillsynsorganet också ta ställning till behovet avföreskrifter om hur verksamheten bör bedrivas. Om någon som fått tillstånd attbedriva inkassoverksamhet åsidosätter bestämmelse i lagen eller föreskrift sommeddelats med stöd av lagen, bör tillsynsorganet, om rättelse inte kanåstadkommas på annat sätt, få återkalla tillståndet. Syftet med tillsynen är naturligtvis i första hand att setill att inkassolagen efterlevs. Som utredningen föreslagit börtillsynsorganet för alt kunna genomföra tillsynen ha räll att företa inspektionhos den som bedriver inkassoverksamhet och att la del av alla handlingar somrör verksamheten. Inspektionsmöjligheten bör inte begränsas till de egentliga inkassoföretagenutan avse alla som yrkesmässigt driver in fordringar. Enväsentlig uppift för tillsynsorganet blir alt utarbeta närmare föreskrifteroch anvisningar för hur inkassoverksamhet bör bedrivas. 1 enlighet med vad jagtidigare har anfört bör tillsynsorganel bl.a. meddela erforderliga föreskrifteri fråga om den information som skall tillställas gäldenären i samband med krav.Vidare kan det behövas anvisningar om vilka tidsfrister som bör gälla för kravmot gäldenären m. m. Som jag har berört i elt tidigare avsnitt bör tillsynsorganelockså få i uppdrag att undersöka vissa kostnadsfrågor. För att kunna förmå dem som bedriver inkassoverksamhet allfullgöra sina skyldigheter enligt lagen bör tillsynsorganet i vissa fall hamöjlighet att förelägga vite. Jag ämnar senare gå närmare in på de fall då vitesföreläggandebör få användas. 5.9.3 Kostnaderna för tillsynsverksamheten Utredningen har inte gjort några närmare beräkningar avkostnaderna för tillsynsverksamheten. Den föreslagna nämndens kansli måsteemellertid enligt utredningen förstärkas med hänsyn till de arbetsuppgiftersom tillkommer för tillsynen över inkassoverksamheten. Utredningen utgår frånatt de nya uppgifterna kommer att innebära måttliga kostnadsökningar. Medhänvisning till motsvarande förslag i betänkandet om kreditupplysningsverksamhelföreslår utredningen att de företag som får tillstånd att bedriva inkassoverksamhetskall bidra till kostnaderna för tillsynsorganets verksamhet. Vad utredningen sålunda föreslagit har i allmänhet lämnatsutan erinran under remissbehandlingen. Vissa remissinstanser avstyrker dockförslaget om ett bidragssystem. För innevarande budgetår har datainspektionen erhållit ettanslag av 2 milj. kr. 1 årets statsverksproposition uttalas bl. a. att det inteär möjligt att med någon nämnvärd grad av säkerhet bedöma inspektionens behovav resurser under /75. Maj:l har hemställt att riksdagenför nästa budgetår anvisar ell förslagsanslag av . 1 detta beloppingår medel för tillstånds- och tillsynsverksamheten enligt kreditupplysningslagen. 1 propositionen med förslag till datalag (prop. 1973:33 s.152) diskuteras möjligheten att finansiera datainspektionens verksamhet genomavgifter från dem som berörs av verksamheten. Maj:t har sedermerautfärdat en kungörelse (1973:1209) om avgift hos datainspektionen. Enliglkungörelsen skall avgift för handläggning av ansökan om tillstånd att inrättaeller föra personregister som avses i datalagen normalt erläggas med ett beloppav . När det gäller datainspektionens befallning med inkassoverksamhetenanser jag all de som bedriver sådan verksamhet bör bidra till inspektionenskostnader. Det torde få ankomma på Kungl. Maj:t att meddela erforderligaföreskrifter om avgifter för inspektionens verksamhet på detta område. Liksom i fråga om datainspektionens verksamhet i övrigtföreligger avsevärda svårigheter att beräkna kostnaderna för inspektionens verksamhetpå inkassoområdet. Det torde dock stå klart all den ökning av verksamheten somde nya arbetsuppgifterna medför inte kommer att innebära några mer betydandekostnadsökningar. 5.10 Straff och skadestånd Utredningen föreslår en bestämmelse om straff för den som uppsåtligeneller av oaktsamhet bedriver inkassoverksamhet utan erforderligt tillstånd.Dessutom innehåller lagförslaget bl.a. en straffbestämmelse som korresponderarmed en regel om tystnadsplikt. Vad utredningen sålunda före- slagit har i allmänhet lämnats ulan erinran vidremissbehandlingen. Jag vill erinra om alt dalalagen innehåller relativtomfattande straffbestämmelser, som bl.a. sanktionerar överträdelse av decentrala föreskrifterna om hur dataregister skall föras. På motsvarande sätlhar i kreditupplysningslagen införts bestämmelser om straff för den som brytermot bestämmelserna om hur kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas. Del ligger nära till hands att efter mönster fråndatalagen och kreditupplysningslagen införa bestämmelser om straff för den sombryter mot de föreskrifter som föreslås gälla för bedrivande av inkassoverksamhet.Enligt min mening är emellertid straffpåföljd en mindre lämplig sanktion närdet gäller bestämmelserna i inkassolagen. Det beror i första hand på alt lagen enliglmitt förslag fär elt relativt omfattande tillämpningsområde. Den är inte somdatalagen och kreditupplysningslagen i huvudsak begränsad till dem som fält tillståndatt bedriva viss verksamhet utan omfattar en vid krets av näringsidkare, vilkasverksamhet inte i första hand är inriktad på indrivning av fordringar. Vidareär överträdelser av inkassoreglerna som regel inte i lika hög grad kränkandeför den enskilde som överträdelser av datalagens och kreditupplysningslagensbestämmelser. På grund av det sagda anser jag alt bestämmelser omstraffpåföljd inte bör införas i inkassolagen annat än för vissa speciellafall. Jag ansluter mig härvidlag i huvudsak till utredningens förslag. 1stället bör datainspektionen, som jag tidigare berört, få relativt långtgåendebefogenheter att meddela föreskrifter för inkassoverksamheten och alt förenaföreskrifter med vite. Jag återkommer senare till frågan i vilka fall straffpåföljdresp. vitesföreläggande bör få användas. Jag vill inskjuta att en sanktion som givetvis harsärskilt stor betydelse för de tillståndspliktiga företagen är den tidigareberörda möjligheten för tillsynsorganet att återkalla meddelat tillstånd. Utredningenhar övervägt behovet av särskilda regler om skadeståndsskyldighet för inkassoföretagi förhållande till gäldenärer. Principen bör enligt utredningen vara att gäldenärenskall få rätt till skadestånd, om han har utsatts för en särskilt integritetskränkandeoch därmed otillbörlig inkassoålgärd. Utredningen föreslår att den som bedriverinkassoverksamhet skall vara skyldig att ersätta skada som tillfogats gäldenärgenom otillbörlig påtryckning eller annan otillbörlig inkassoålgärd. När detgäller ersättning till enskild person föreslås att hänsyn skall tas även tilllidande och andra sådana omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. 1 fråga om förhållandet mellan inkassoföretag ochfordringsägare föreslås inga särskilda skadeståndsbestämmelser. Utredningenhänvisar i detta avseende till allmänna regler om skadeståndsskyldighef. Den föreslagna skadeståndsbestämmelsen har kritiseratsfrån skilda håll under remissbehandlingen. Några remissinstanser påpekar attdet är svårt att avgränsa de fall där bestämmelsen kan bli tillämplig. Mananser också att ett strikt skadeståndsansvar är alltför strängt niot inkassoföretagen.