prop · FX03150 · 1974-12-31 00:00:00 — Huvudsyftena med reformen av lånesyslemet var altnå ökad paritet i fråga om de årliga kapitalkostnaderna för bosläder somtillkommit , atl göra bostadskostnaderna oberoende avkortsiktiga räntefiuktuationer och att avveckla de generellaräntesubventionerna så alt de därav följande kostnadsökningarna inle skulle fåomedelbart genomslag i boendekostnaderna. Medlet för all nå dessa syften vardel s, k. paritetslånesystemet. Det innebar i huvudsak följande. Räntebidragenavskaffades och räntan på bostadslånen höjdes i nivå med kostnaderna förslatens egen upplåning. Långivningen blev alltså i princip fri frånsubventioner. Villkoren för betalning av ränta och amortering utformadesemellertid så all låntagarens årliga betalningar i början av lånetiden satteslägre än vad som mot- svaradede nominella betalningskraven. Skillnaden får låntagaren låna av staten ochhans låneskuld ökar alltså. De årliga betalningarna skall sedan successivtökas, i huvudsak i takt med kostnadsökningarna inom nyproduktionen. Skuldökningen kan härigenom minskasoch övergå till betalning av full ränla och återbetalning av låneskulden. Delförutsattes att återbetalningen skulle ske inom av . Denna omfördelning i tiden av lånekostnadernaregleras på följande .sätt. lastställer en basannuitet, som anger detförsta årels betalning i procent av fastighetskapitalet, bestämt på visst sätt.Regeringen fastställer paritetslal som anger hur myckel den genom basannuitetenbestämda kostnaden skall räknas upp för . Den av fastställda basannuiteten förfierfömiljshus är 5,1 96, vilket motsvarar den tidigare gällandesubventionerade kapitalkosinadsnivån. För småhus som bebos av låntagaren ärbasannuiteten 5,3 96. Sådan låntagare kan välja mellan paritetslån ochbostadslån med nominella villkor. För hus som tillkotnmit med stöd avstatliga lån enligt de äldre reglerna infördes en motsvarande möjlighet tillomfördelning av lånekostnaderna i form av räntelån. De av antagna markpoliiiska riktlinjernainnebar att kommunerna bör förvärva mark i så stor omfattning att de fårdominerande infiytande över de marktillgångar som inom överskådlig tid kanberäknas bli tagna i anspråk för samhällsbyggandet. För att underiätta dekommunala markförvärven inrättades en ny lånefond för della ändamål. Det årligatillskottet lill fonden har successivt ökats och uppgår nu till 125 milj, kr, Ytteriigare medel atl främja en aktiv kommunalmarkpolitik är lån lill kommun för mark som upplåts med tomträtt ochlagsiifining om rätt till förköp, dvs, rätt för kommunen att inträdai fastighetsköpares ställe. Vidare har expropriationslagstifiningen undersenare år ändrats i syfie alt öka kommunernas möjligheter alt tvångsvisförvärva mark och atl dämpa markprisstegringen. Den hyrespolitiska reformen innebarväsentligen alt statsmakterna genom en ny allmän hyreslag fastställde regler omförbättrat besittningsskydd för hyresgäster och om spärrar mot oskäliga hyror.De allmännyttiga bostadsföretagen med sina i princip självkostnadsbestämdahyror tilldelades en viktig roll genom att deras hyror i väsentlig mån blevnormgivande vid prövningen av skälig hyra. Andra viktiga inslag i den nyahyreslagen var lagstadgad bytesrätt för hyresgäst och ökad skyldighet förhyresvärden att underhålla lägenheten. I anslutning lill den nya lagstifiningenslopades den hyreskontroll som dittills varit förenad med bostadslånen, Samlidigt gjordes vissa ändringar ihyresregleringslagen. Härigenom och genom både tidigare och senare fattadebeslut om partiell avveckling av hyresregleringen gäller den nu i endasl 43kommuner och där bara för lä- genheleri privatägda hus som byggls , Också i fråga om det individuella bostadsstödet harbetydande reformer genomförts . Familjebosladsbidragen ersattesår 1969 av statliga och kommunala bostadstillägg lill barnfamiljer. Del statligatillägget utgör ell allmänt, inkomstprövat konsumtionsslöd till barnfamiljerna.Del kommunala tillägget, som benämns statskommunalt bostadstillägg ochutgår även lill hushåll utan barn, är knutet till hyran inom vissa beloppsgränser.Oreducerade tillägg utgår med 80 96 av dessa hyresbelopp. Kommunerna fårstatsbidrag med 70 96 av sina kostnader för tilläggen. Både det statliga ochdet statskommunala bostadstillägget reduceras på vissl sätt vid inkomster överen viss inkomstgräns. Ändringarna av bostadstillläggen har inneburit enkraftig förstärkning av stödet. Statens och kommunernas utgifter för dettaändamål beräknas uppgå lill ca . under detta budgetår. I syfie att främja saneringsverksamheten inom äldrebostadsområden beslöt 1972 och riksdagar om förbättringar av delstatliga krediistödet lill ombyggnader och om en förbättrad planering avsaneringsverksamheten genom bostadssaneringsprogram inom ramen för detkommunala bostadsbyggnadsprogrammet. Markförvärvslångivningen vidgades lillatl omfatta även kommunala förvärv av saneringsfasligheter avsedda för bostadsändamål.Vidare antog en bostadssaneringslag som ger kommunerna möjligheteratl under vissa förutsättningar framtvinga sanering av undermåliga bostäder. En ny låneform tillkom , nämligen s. k.hyresförlusilån. Sådant lån utgår för hyresförluster som uppkommit i statligtbelånade hus på grund av alt lägenheter inte har kunnathyras ut. Lånen är räntebärande och skall betalas tillbaka inom enlid av lägst 10 och högst . Maj:i kan dock medge räntefrihet underviss lid och amorteringsfrihei . Om låntagarensfortsatta verksamhet äventyras av hyresföriusierna kan Kungl. Maj:t eftergehyresförlusilån eller del därav. I syfte all förbältra möjligheterna alt försebostadsområdena med nödvändiga bostadskomplement har reformer på grundval avbl. a. servicekom-milléns förslag genom föris . Dessa reformer,som i huvudsak gällt finansieringen av produktionskostnaderna för sådanakomplement, syftar bl. a. till att i väsentliga planerings- ochfinansieringssammanhang jämställa nödvändiga lokaler med själva lägenhelernaoch lill att underlätta uppförande och ändamålsenligt utnyttjande av sådanalokaler. 1 saml Nr 150 10,1,2 Utvecklingen av boendeförhållandena De bosladspoliliska målen har ibetydande utsträckning uppnåtts, I enlighet med uttalande år 1965har ca I milj, nya lägenheter byggts . Den storanyproduktionen i förening med modernisering och avgång av lägenheter i detäldre bostadsbeståndet har medfört en krafiig ökning av den genomsnittligautrymmes- och ulruslningssiandarden i bostäderna. Utvecklingen i dessaavseenden belyses av följande uppgifter. Den totala nyproduktionen kan beräknas uppgå lill drygt 1,3 milj. lägenheter, vilkelmotsvarar nära nog halva bostadsbeståndet . Även efier den nedgång ibostadsbyggandet som inträffat var den färdigställdabostadsvolymen fortfarande avsevärt slörre än i början av 1960-talet.Jämfört med årsgenomsnittet för var antalet lägenheter 18 96större . Antalet rumsenheter (rum och kök) per lägenhet var i genomsnitt4,1973 mot 3,76 . Ökningen av den genomsnittligalägenhelsstorleken beror främst på all andelen slörre lägenheter - med femeller flera rum och kök - ökal avsevärt. I jämförelse med nyproduktionen under1960-talet har andelen tre- och fyrarumslägenheler minskat, den förralägenhetstypen inte obetydligt. Förskjutningarna i produktionens lägenhelsfördelningbelyses av följande lal. Färdigsiällda lägenheter fördelade pä lägenhelstyper.' Irk 2rk 3rk 4rk 5on, rk ' Specialbosiäderna, dvs. lägenheter i siudenibosiadshus,ålderdomshem etc., ingår inle i sammanställningen. Bostadsbeståndets standard harförbättrats inte enbari genom nyproduktion ulan även genom en omfattandemodernisering av äldre, omoderna och halvmoderna lägenheter. Det kan beräknasatt nära 20 96 (ca 200 000 lägenheter) av tillskottet av moderna lägenheterunder har tillkommit genom modernisering. Den ökademoderniseringen var i väsentlig grad en följd av riksdagensbeslut om vidgade insatser för att rusta upp åldringarnas bosläder.Genom bl. a, den statligt stödda förbättringsverksamhelen höjdes de äldresboen- Nära två tredjedelar av alla hushåll där bostadsföre-ståndaren var65 år eller äldre bodde i fullt moderna lägenheter. var andelenendasl 34 96, Moderniseringsverksamheten kom, bl, a, genomförbätlringslångivningen, att till stor del inriktas på småhus i glesbygden.Nära 45 96 av tillskottet av moderna småhuslägenheter under 1960-lalet tillkomgenom modernisering. Även brister i flerfamiljshusbeståndet undanröjdes mendetta skedde nästan hell genom rivning och nybyggande. Bruttoavgången omfattade närmare 400 000 lägenhetermellan , Genom rivning försvann ca 125 000 lägenheter - 32 96av hela avgången. Del var i huvudsak det sämsta bostadsbeståndet med små ochdåligt utrustade lägenheter som berördes av rivningsverksamheien. Bland andraavgångsorsaker kan nämnas sammanslagning av lägenheter, i regel genom atttvåfamiljshus ändrades till enfamiljshus - 26 96 av hela avgången.Permanenlbostädernas omvandling till fritidsbostäder förklarar 23 96 av avgångenoch övergång lill användning för annat än bostäder 10 96. .Som etl resullat av moderniserings- ochrivningsverksamheten har stocken av undermåliga lägenheter minskat kraftigtunder . Antalet omoderna lägenheter minskade sålunda från ca 930 000år 1960 lill ca 390 1970. Deras andel av hela bostadsbeståndet minskadefrån 35 96 till 12 96, De halvmoderna lägenhelerna var lill antalet lika mångaår 1960 som - ungefär 330 000. Förändringarna i bostadsbeståndetsfördelning efier kvalitetsgrupper redovisas i följandetablå. Lägenhetsbeståndeis fördelning på kvalitetsgrupper Totala antalet lägenheter (tusental) moderna (kvali-leisgrupp 1-2) halvmoderna (kvalitetsgrupp 3) omoderna (kvalitetsgrupp 4-7) Förbättringarna i ulruslningssiandarden kan utläsasbl, a, av att andelen lägenheter med eget bad- eller duschrum har ökat från 1960 till 78 1970, med eget wc från 70 96 till 90 96 och medcentralvärme från 74 96 lill 92 96. Drygt 700 000 lägenheter (22 96 av beslåndel)uppfyllde inte kraven på en modern bostad, Ulmönstringen av de sämrelägenheterna har dock fortsatt även , Det omoderna och halvmodernabostadsbeståndet kan därför beräknas omfatta inemot 550 000 lägenheter. Antalet lägenheter i bostadsbeståndet ökade med 1996 under 1960-lalet, Man kan beräkna all beståndet ytteriigare ökal med 8-9 96sedan år 1970. Därmedskulle vi ha etl bostadsbestånd på drygt 3,4 milj. lägenheter mot 2,7milj. Drygt 85 96 av dagens bestånd finns i tätorterna jämfört med 1960, Glesbygdens bostadsbestånd har minskat både absolut setl och iförhållande lill det totala beståndet i landet. Till följd av den omfattande nyproduktionen sedanår 1960 och den samtidiga avgången av äldre bostäder har lägenhetsbeslåndelkrafiigl föryngrats. Man kan beräkna att drygt 55 96 av beståndet äryngre än och är byggt efier . Genom att den offentliga sektorn (dvs.allmännyttiga företag, stat, landstingskommuner och kommuner) kom alt svaraför en stor del av nyproduktionen haräganderättsförhållandena inom bostadsbeståndet förskjutits. Denna sektor ökadesålunda sin andel av hela beståndet från 13 1960 lill 22 1970. Äveni fråga om bosiadskooperationen kan en ökning noleras, nämligen från II 96lill 14 96. De privatägda bostädernas andel minskade däremot från 76 96 lill64 96. Ser man enbari till flerfamiljshusbeståndet, finner man, att den offentliga sektorn förvallade 34 96 av lägenheterna , kooperationen 24 96 ochde privata ägarna 43 96. Den betydande ökningen av lägenhetsbeståndet sedanår 1960 har medföri alt antalet bostäder per I 000 invånare har ökal från 357lill ungefär 415 . Genomsnittliga antalet rumsenheter per lägenhet harunder ökal från 3,41 till närmare 3,90, Den förskjutning ibostadsbeståndels fördelning på lägenhetstyper som ägde rum under 1960-lalet visasi följande sammanställning. Bostadsbeståndets tördcining på lägenhetslvper Är Totala Därav i proceni beslående av antalet (lusenlal) Irk 2rk 3rk 4rk 5on. 1960 2 675 26 32 23 1970 3 181 19 27 26 med att lägenheterna harökat i storlek har hushållen blivii mindre. Den minskande hushållsstorlekenberor främsi på ökad hushållsbildning och på forskjutningar i befolkningensålderssammansättning. Antalet pensionärer ökar sålunda väsentligt. Även t, ex.förbättrade ekonomiska förhållanden för många ungdomar medverkar lill en ökadhushållsbildning. Det genomsnittliga antalet personer per hushåll, som år 1960var 2,84, minskade lill 1970, Andelen hushåll med en eller två boendeökade från 47 96 lill 55 96 av samtliga hushåll, 1 absoluta talökade dessa hushåll med 450 000 medan antalet hushåll med flera boendeväsentligen var oförändrat. Den minskande hushållsslorieken och den ökandelägenhetsslorieken har medfört att boendetätheten genomsnittligt setl harblivit allt lägre. använde 100 personer 121 rumsenheter. senaredisponerade lika många personer 146 rumsenheter. kan beräknas atl 100personer disponerar ca 155 rumsenheter. Andelen trångbodda hushåll enligt den norm sombörjade användas under 1960-talel - högst två boende per rum, kök ochvardagsrum oräknade -sjönk från till till år 1970.Trångbodda är fortförande huvudsakligen de större hushållen med barn. Boendekostnaderna har stigit kraftigt sedan år 1960men inte i en takt som väsentligt avviker från prisstegringar på andra varoroch tjänster. Delta gäller såväl hyrorna i hela beståndet sominflyttningshyrorna i nya lägenheten Genom paritetslån och räntelån harboendekostnaderna i hus byggda efier kunnat hållas på en väsentligtlägre nivå än den som följer av de nominella kapitalkostnaderna.Bostadstilläggen har medfört ytterligare sänkning av boendekostnaderna för ettslort antal hushåll. Tilläggssystemet har byggls ut och förbättrats betydligtunder senare år. Med denna redovisning har jag velat peka på deförbättringar som i olika avseenden ägt rum i fråga 1960. Påtagliga resultat har uppnåtts i fråga om balansen mellantillgång och efierfrågan på bosläder, vilkel varil ett väsentligt mål för denbostadspolitik som bedrivits . Denna gynnsamma utveckling innebär dock inte attdet bostadspolitiska reformarbetet kan avstanna. Det finns fortfarandetrångboddhet och undermåliga bostäder och många hushåll, särskilt de med låginkomst och stor försörjningsbörda, kan inte skaffa en bostad som svarar motderas behov. Den fortgående kostnadsökningen inom nyproduktionen har medförtatt boendekostnaderna för många framstår som höga. En del nybyggda områdenföreter brister i fråga om yttre miljö och service. Del finns tendenser tillskiktning av de boende i olika bostadsområden efier ålder oeh inkomst.Skillnader i fråga om beskattningen av bostäder med olika besittningsformerskapar vissa problem. På en del orier föreligger svårigheter all få avsättningför lägenheter i de fierfamiljshus som byggts . Det harmedfört betydande problem för de berörda bostadsföretagen och kommunerna samtde boende. Även bostadsföretag utan uthyrningsproblem kan ha svårigheter att taul en hyra som ger kostnadstäckning. Också beträffande finansieringssystemet föreliggerproblem. Skuldökningarna på paritetslån och räntelån har blivit betydande ochmöjlighelerna till ålerbetalning av lånen har minskat. Det beror väsenlligen påatt räntenivån är högre än som förutsattes vid systemets införande och attbasannuitet ochparitetstal av hyrespolitiska skäl inte har höjts på del sätt som hade behövtsför systemets funktion. Som synes är del en rad problem som har samband medbostadsbyggandets omfattning, inriktning och finansiering. Dessa problem börenligt min mening inte undanskymma de myckel slora framsteg påbostadsförsörjningens område som har följt med den förda bosladspolitiken. Deger emellerlid anledning till att nu göra en översyn av de bostadspolitiskamålen och medlen. De grundläggande riktlinjerna för bostadspolitiken bör iallt väsentligt ligga fast men de bör kompletteras i syfte atl lösa de aktuellaproblemen och i övrigt anpassa bostadspolitiken till dagens krav. Kommunerna har tilldelats en styrande och ledandeuppgift inom samhällsbyggandet. De viktigaste medlen som står lill kommunernasförfogande för atl fullgöra denna uppgift är byggnadslagstiftningen samtlagstiftning och långivning som främjar kommunernas möjligheter au bedriva enaktiv markpolitik. När de statliga markförvärvslånen tillkom i slutet av1960-lalel slogs fast all målsättningen - att kommunerna borde förvärva mark iså slor omfattning att de för dominerande inflytande över de marktillgångar sombehövs för samhällsbyggandet - krävde alt de hade en markberedskap byggande. har drygt två tredjedelar av bostadsbyggandeti exploateringsområden skett på mark som ägs eller förmedlats av kommunerna. 1saneringsområden har andelen varil betydligt lägre. Kommunerna saknar alltsårådighel över en betydande andel av den mark som tas i anspråk för bebyggelse.Del begränsar kommunernas möjligheter att fullgöra sin styrande och ledandeuppgift och kan också innebära en försvagning av konkurrensen och därmed aveffektiviteten inom bostadsbyggandet. Det finns därför anledning atl nuöverväga reformer i syfie att stärka den kommunala markpolitiken. Ocksååtgärder uianför markpolitikens ram i syfie att förbättrakonkurrensförhållandena inom bostadsbyggandet bör övervägas. Jag behandlardessa frågor i det följande och redovisar därvid också vissa utgångspunkter förden pågående översynen av byggnadslagstiftningen. Mol bakgrund av den här i korthet tecknade bildenav aktuella problem och reformbehov på del bostadspolitiska området anger jaginledningsvis vissa allmänna riktlinjer för de förslag lill ändringar i frågaom bostadspolitikens mål och medel som bör föreläggas rik.sdagen. Jag gårockså in på andra frågor än de förut nämnda som fått ökad aktualitet undersenare tid, bl. a. frågan om boendedemokrati. 1 samband med dessa allmänna riktlinjerredovisar jag översiktligt mina ställningstaganden till vissa förslag avboende- och bostadsfinansieringsutredningarna och bostadsskatlekommittén. mera detaljerad redovisning av mina ställningstaganden och förslag medanledning av utredningarnas betänkanden återkommer jag . 10.1,4.Allmänna riktlinjer Slatsmaklerna angav vissa långsikliga mål för densamhälleliga bostadspolitiken i samband med all bosladsbyggnadsutredningensbetänkande (SOU 1965:32) Höjd bostadsstandard redovisades för i 1966års statsverksproposition. Uttalandena sammanfattades sedan i prop, 1967:100angående riktlinjer för bostadspolitiken m, m., varvid föredragande departementschefenuttalade att den angivna målsättningen avsåg bostadsproduktionen fram lillmitten av 1970-lalet, Enligt 1966 och uttalanden, som godkändesav , skall samhällets mål för bostadsförsörjningen vara att helabefolkningen skall beredas sunda, rymliga, välplanerade och ändamålsenligtutrustade bostäder av god kvalitet till skäliga kostnader. Närdet gällermålsättningens konkreta innebörd i fråga om bostädernas beskaffenhel, storlek,standard m. m. anfördes atl sådana mål påverkas av förändringar ibosladskonsumenternas behov och önskemål, ändrade levnadsvanor samt dentekniska och ekonomiska utvecklingen. Någon precisering en gång för alla voredärför inle möjlig, men del kunde finnas behov alt för en begränsad period sökadra upp riktlinjer för bostadsproduktionen för att närmare ange samhällets intentioner.Mot denna bakgrund anfördes bl, a, att det som allmänt riktmärke förplaneringen av den framlida bostadsproduktionen borde gälla, atl lägenheternafick sådan sloriek alt det inte behövde bo fler än två personer per rum, kökoch vardagsrum oräknade. Ungdomens bostadsbehov borde beakias särskilt. Vidutformningen av bostäder och bostadsmiljö borde man dessutom ägna särskildomsorg åt alt tillgodose åldringars och handikappade personers speciella behov. Min redogörelse för bostadsbeståndetsförändringar saml hushållens boendeförhållanden visar all de mål som ställdesupp 1967 håller på att nås. Ännu återstår dock attuppfylla en del av de krav som restes då. Utvecklingen harvidare ställt samhällets bostadspolitik inför nya problem som det är angelägetatt söka lösa. Innan jag går närmare in på frågan om vilka mål samhälletsbostadspolitiska insatser bör riktas in mot, vill jag något redogöra för min a11 m ä n n a syn på bostaden och dess roll i hushållens ekonomi. Enligt det synsätt som var förhärskande, innansamhället utifrån socialpolitiska utgångspunkter ingrep med aktiva åtgärderför att påverka bostadsförhållandena, var bostaden alt jämföra med varor ochnyttigheler i övrigt som tillhandahölls på den allmänna marknaden. Utbudet avhyres-liigenheier bestämdes i allt väsentligt av marknadskrafierna, vilkelinnebar att bostadsproducenters och fastighetsförvaltares vinstkalkyler speladeden helt dominerande rollen när bostadsbeståndets sammansättning bestämdes. Prisetför bostaden avgjordes enbart av förhållandet mellan tillgång och efierfrågan. Även om rester av detla föråldrade sätt allbetrakta bostaden som marknadsvara fortfarande lever kvar, anser jag mig kunnahävda atl ett mycket storl fiertal av vårt lands befolkning anlägger en heltannan syn på bostaden. Den insikten har mer och mer trängt igenom att bostadenoch boendemiljön är en oumbiirlig tillgång i människornas liv som inte, ilikhet med många andra varor och tjänster, kan ersättas med andraförnödenheter. Härav har man också i allmänhet dragit den slutsatsen, allsamhället inte passivt kan åse hur marknadskrafiernas inverkan påbostadsutbudet lar beslämma dessa lör människorna grundläggande betingelser. Svensk bostadspolitik har i enlighel härmed sedanlänge grundals på uppfattningen att tillgång till en god och tillräckliglrymlig bostad i god miljö är en omistlig social rättighet. Denna syn har ocksåkommit till starkt uttryck i direktiven för boendeutredningen. Där slås fasiatl bostaden är en social trygghetsfaktor av grundläggande belydelse och atlsamhällel har ansvaret för att säkerställa trygghet på bostadsområdet. Jagfinner det angeläget att statsmakterna slår vakt om denna grundsyn och att debostadspolitiska åtgärderna framförallt bör sikta lill all slärka de svagaregruppernas positioner. Byggkonkurrensuiredningen har i sitt belänkandeKonkurrens i bostadsbyggandel sökt karakterisera bostadsmarknadensfunktionssätt och därvid anfört vissa synpunkler som jag finner värda all häråterge för all å-skådliggöra några viktiga särdrag som bostaden uppvisar vid enjämförelse med andra prissalla nyttigheler. Ulredningen pekar på att enanpassning av bosladsutbudet lill förändringar i efierfrågan är trögare och mertidskrävande än vad som är fallet med andra nyttigheler. Den enskildalägenheten kan inte heller ses som en isolerad företeelse, eftersom den står ifunktionellt samband med andra byggnader och anläggningar, som tillsammans medbostäderna utgör människornas totala bostadsmiljö. Den enskilda familjens valav bostad är därför inle enbart uttryck för bestämda önskemål i fråga ombostadens egenskaper och pris. Andra faktorer väger också tungt, t. ex. avståndtill arbetsplats och skolor samt tillgång till kommunikationer och annankommunal service, Bostadsvalel bestäms således också av faktorer sombostadsproducenler och fasligheisförvaliare har ringa, om ens några möjligheteratt råda över, Ulredningen pekar slutligen på att människor ofia haren starkbindning till sin bostad,efiersom bostadsbyle kan innebära andra omvälvandeförändringar för dem, byte av miljö, skolbyte för barnen, längre avstånd tillarbetet, stora kostnader för fiyttning m. m. Att bostaden bör betraktas som en social rättighetinnebär naturiigivis inte att marknadsmekanismerna hell kan lämnas därhän. Delslår sålunda klart i.ex, all synen på bostaden som en social räitighei inle kangälla mer än upp till en viss standardnivå. Mera lyxbetonade inslag ibostadsut- budethar samhället inte anledning all slå vakl om. Redan härav följer all bostadenmåste betinga ett pris, Eii annan ordning är hell otänkbar. Det är vidareangeläget att de som efterfrågar bostäder har möjlighet att välja mellanbostäder av varierande storlek och utformning i olika typer av boendemiljö. Detligger i sakens natur all sådana olikheter också måste få slå igenom iprisolikheter.