prop · FX0329 · 1974-12-31 00:00:00 — Den nu behandlade bestämmelsen innebär att, om kommissionärenavsäger sig uppdraget med iakttagande av gällande uppsägningstid, sä påverkardetta i och för sig inte kommittentens ersättningsskyldighet. En sådan ordningkan naturligtvis synas diskutabel. Sålunda kan det hävdas att kommissionärensjälv bör stå sina kostnader, om han genom avsägelse orsakar attinvesteringskostnaderna inte blir täckta och avsägelsen inte har sin grund i nägotförhållande som hänför sig till huvudmannen. Det måste emellertid antas att kommissionäreni mänga fall har goda skäl att säga upp avtalet, även om han inte kan åberopapliktförsummelse från kommittentens sida. 1 de fall då huvudmannen utan egenuppoffring har haft nytta av investeringen är det också, som de sakkunniga harframhållit, rimligt att han ersätter kommissionären en del av dennes förlust,oavsett vem som bringar uppdraget att upphöra och bortsett frän eventuella hävningsgrunder.Skulle emellertid kommissionären avsäga sig uppdraget efter detatt investeringen har företagits, kan det framstå som oskäligt att huvudmannenskall ersätta kommissionären någon del av dennes förlust. Jag kommer därmed över till frågan om ersättningensbestämmande. Regeln i första stycket innebär att kommissionären har rätt att iskälig omfattning erhålla ersättning för den förlust som uppstår genom att hanpå grund av uppdragets upphörande inte får investeringskostnaderna täckta. Har kommissionärenhunnit avskriva kostnaderna har han alltså inte någon rätttill ersättning. Ersättningsrätt föreligger inte heller, om kommissionären påannat sätt har blivit gottgjord för sina kostnader, t. ex, genom att han harerhållit extr-a hög provision . Det bör vidare observerasatt det endast är sådan föriust som uppstår till följd av uppdragets upphörandesom medför rätt till ersättning. Föriust på grund av felinvestering e. d. fär kommissionärensålunda bära själv. Även om de nu angivna förutsättningarna förersättningsrätt i och för sig är uppfyllda, skall ersättningen bestämmas efter enskälighetsbedömning. Hänsyn skall alltså tas till de olika omständigheter somföreliggeri det enskilda fallet. a. bör beaktas om investeringen, även omden i och för sig har företagits för det speciella uppdraget, kan komma tillnytta i kommissionärens fortsatta verksamhet. Också de omständigheter varunderuppdraget har upphört kan behöva beaktas. Som jag har nämnt kandet framstå som skäligt att kommissionären helt eUer delvis fär bära sinainvesteringskostnader, om han själv bringar uppdraget att upphöra . Över huvud taget torde en skälighetsbedömning inte sällan utmynna iatt en uppkommen förlust pä investeringar bör fördelas mellan parterna. Enligt de tidigare behandlade bestämmelserna i 29 § förstastycket har kommissionären rätt till särskild ersättning för vissa utgifter,exempelvis avgifter för brev och telegram. Handelsagentens rätt till ersättningför hithörande utgifter regleras i 73 § första stycket. Sistnämnda bestämmelseär till följd av hänvisningen i 87 § tillämplig även pä självständigahandelsresande. 1 tredje stycket av förevarande paragraf, som motsvararnuvarande 52 §, föreskrivs att rätten till ersättning för utgifter i vissa fallgår förlorad, orn utgifterna till följd av uppdragets upphörande blir onyttigaför huvudmannen. Förutsättningarna för att rätten till ersättning för deangivna utgifterna skall gå förlorad är desamma som enligt andra stycket gällerbeträffande ersättning för förlust på investeringar. Kommissionären förlorarsålunda sin ersättningsrätt, om kommittenten återkallar uppdraget på grund avatt kommissionären i väsentlig mån har åsidosatt sina avtalsenligaförpliktelser eller om uppdraget förfaller på grund av kommissionärens konkurs.Om kommissionären avsäger sig uppdraget , har han rätt till ersättningför liithörande utgifter endast om kommittenten har åsidosatt sina skyldighetermot honom eller det av annan anledning inte rimligen kan päfordras attuppdraget skall bestå. Det bör observeras att kommittenten har rätt tillersättning enligt 29 § första stycket inte bara om uppdraget är varaktigt utanäven när uppdrag avser viss försäljning e, d. På samma sätt är bestämmelserna itredje stycket av förevarande paragraf tillämpliga vid såväl varaktiga som ickevaraktiga uppdrag. Fjärde stycket innehåller en regel om att bestämmelserna iförsta stycket om kommissionärens rätt till ersättning förinvesteringskostnader i princip är tvingande. Regeln innebär att kommissionäreninte före uppdragets slut kan med bindande verkan avstå frän sin ersätlningsrättannat än i samband med att en viss investering företas, Kommissionären bliralltså inte bunden av ett generellt åtagande att svara för alla kostnader somkan uppkomma med anledning av investeringar. Däremot kan parterna i samband medatt en viss investering företas träffa en bindande överenskommelse om hur kostnadernaför investeringen skall fördelas. Om kommissionären sålunda, när frågan ominvesteringens företagande är på tal, åtar sig att själv helt eller delvissvara för kostnaderna, kan han inte därefter med åberopande av förevarandepara- graf rikta ersättningskrav mot huvudmannen. Om däremotparterna efter det att investeringen företas men före uppdragets slut avtalarom en kostnadsfördelning, är kommissionären inte bunden därav, utan han kansenare, i samband med att uppdraget upphör, påkalla prövning av frågan huruvidaersättning utgått i skälig omfattning. Paragrafens första stycke, som delvis motsvarar nuvarandeförsta stycket i 68 §, innehåller regler om handelsagents rätt till provision.Till följd av hänvisningar i 86 a § tredje stycket och 87 § är reglernatillämpliga även beträffande provisionsavlönade handelsresande. Huvudregeln i första stycket innebär att handelsagent ärberättigad till provision pä försäljningsavtal som sluts av honom underuppdragstiden eller som annars kan anses ha kommit till stånd under samma tidgenom hans medverkan. Detta överensstämmer i sak med vad som gäller f. n. Föratt betona att alltför stränga beviskrav inte bör ställas pä handelsagenten hardock den nuvarande formuleringen att avtal skall ha kommit till ständ genomhans medverkan ändrats till "kan anses ha kommit till ständ". Vidarehar som ett förtydligande tillagts att rätt till provision föreligger även i defall då försäljningsavtalet ingås efter uppdragets slut men köparens anbuddessförinnan har kommit huvudmannen eller agenten till hända. Att huvudmannens accepteller tredje mans betalning sker först senare saknar alltså betydelse i dettasammanhang. Enligt första stycket i dess nuvarande lydelse gäller somen ytterligare förutsättning för handelsagentens provisionsrätt att köparenfullgör sin betalningsskyldighet. Denna fråga regleras i departementsförslageti 69 §. innehåller första stycket också en bestämmelse för det fall atten vara är såld att avlämnas efter hand i särskilda poster. Denna föreskrifthar bedömts vara överflödig med hänsyn till den nya bestämmelsen i 69 § andrastycket om rätt till provision när köpeskilling erläggs blott till en del. Andra fjärde styckena i förevarande paragraf innehållerbestämmelser om handelsagents rätt till efterprovision. Bestämmelserna, somsaknar motsvarighet i gällande lag, har behandlats i avsnittet 6.3.1 i denallmänna motiveringen. Till följd av hänvisningar i 27 § andra stycket och i 86a § tredje stycket och 87 § är bestämmelserna tillämpliga även pä kommissionärermed varaktigt uppdrag och på provisionsavlönade handelsresande. 1 andra stycket slås fast att, om försäljningsavtal ingåsefter uppdragets slut utan att köparens anbud har kommithuvudmannen eller agenten till hända, sä är agenten berättigad till provisionpä avtalet, om det kan anses ha kommit till stånd genom hans medverkan underuppdragstiden. Det är att märka att denna s. k. efterprovision utgör gottgörelseför arbete som utförts och att den sålunda utgår som enbruttoersättning. Avdrag skall med andra ord inte ske för de besparingar i formav minskade kostnader som kan ha uppstått för agenten på grund av att uppdraget har upphört. Rättentill efterprovision har inte heller gjorts beroende av huruvida uppdraget harupphört till följd av kontraktsbrott på någondera sidan. En annan sak är attfrågan om efterprovision sällan torde bh aktuell, om upphörandet har berott päagentens misskötsel av uppdraget. Agenten kan i sädana fall tvärtom bli skadeständsskyldiggentemot huvudmannen. För bedömningen av om efterprovision skall utgå är detlikgiltigt onr ifrågavarande försäljningsavtal har slutits av huvudmannen själveller om denne där-vid har haft en representant. Avgörande är endast omförsäljningsavtalet kan anses ha kommit till ständ genom agentens arbete under uppdi"agstiden. Det är emellertid ofrånkomligt att regeln om efterprovisionkan medföra vissa svårigheter i den praktiska tillämpningen. Order som kortefter uppdragets slut kommer in frän den kundkrets som agenten har arbetat uppbör visserligen, om ej annat visas, kunna anses hänförliga till agentensarbete. På samma sätt bör efterprovision i allmänhet utgå på beställningar somhar samband med en reklamkampanj e. d. som har genomförts under medverkan fränagenten. Ju som förflyter efter uppdragets upphörande, destovanskligare kommer det emellertid att bli att klargöra om det föreligger ettorsakssammanhang mellan agentens insats och försäljningen. Risk föreliggerockså för att det kan uppstå tvist mellan en ny agenteller annan representant för huvudmannen och den förutvarande agenten om vemsom är provisionsberättigad. Det är bl, a. för att komma till rätta med dessaproblem som schablonregeln i tredje stycket har införts. Syftet medschablonregeln är alltså i första hand att överbrygga de angivna bevissvärigheterna.Det har emellertid också framstått som önskvärt att underlätta för parterna attuppskatta efterprovisionens storlek redan vid tiden för uppdragets upphörande,då de ofta fär antas vara angelägna om att slutligt reglera sitt mellanhavande. Schablonregeln innebär att, om utredning inte förebringasom efterprovisionens storlek och uppdraget har varat , så skall efterprovisionutgå med ett belopp som motsvarar tre månaders provision, beräknad eftergenomsnittet av månadsprovisionerna under uppdragets sista år. Som enytterligare förutsättning för att schablonregeln skall vara tillämplig gäller attuppsägning inte har skett med minst sex månaders uppsägningstid, 1 de fall då förutsättningar inte föreligger förschablonregelns tillämpning får parterna pä vanligt sätt föra bevisning om efterprovisionensstorlek. Detsamma gäller, om schablonregeln i och för sig är tillämplig mennågon av parterna anser att den ger ett felaktigt resultat. Jag vill påpeka att, i fall då ett uppdrag sägs upp iförtid och handelsagenten är berättigad till skadestånd enligt 51 §, hänsyn kanbehöva tas till bestämmelserna om efterprovision, däribland den nu behandladeschablonregeln. Den ersättning som kan tillkomma agenten enligt 51 § skall nämägenberäknas pä grundval av all framtida inkomst. Hänsyn skall alltså tas även tilleventuell efterprovision som han har gått miste om på grund av att uppdraget har bringats attupphöra . Fjärde stycket i förevarande paragraf innehåller en regelom att bestämmelserna om efterprovision är tvingande till handelsagentensförmän. Agenten blir alltså inte bunden, om han före uppdragets slut avstårfrån rätten till efterprovision. Ogiltigheten drabbar inte bara sädana avtaldär agenten helt avsäger sig rätten till efterprovision utan också avtal somskulle medföra att efterprovisionen blev lägre än om den beräknades enligtförevarande paragraf. Första stycket, som har sin motsvarighet i 68 § första ochandra styckena i gällande lag, innehåller den grundläggande principen atthandelsagents rätt till provision är beroende av att ifrågavarandeförsäljningsavtal fullgörs av köparen. Denna fråga har behandlats i avsnittet6,6 i den allmänna motiveringen. Enligt 68 § andra stycket i dess nuvarande lydelse harhandelsagenten i vissa fall rätt till provision, trots att köparen inte harfullgjort avtalet. Sådan rätt föreligger för det första om köparensunderlåtenhet beror pä huvudmannen eller på händelse som huvudmannen inte kanåberopa mot köparen. Denna bestämmelse har flyttats över till första stycket avförevarande paragraf. Härvid har i förtydligande syfte inskjutits orden"för undgående av skadeständsskyldighet". Eftersom huvudmannen i agenturförhållanden ofta träder idirekt förbindelse med tredje man, har han möjlighet att utan handelsagentensvetskap eller samtycke bevilja tredje man anstånd med erläggandet avköpeskillingen eller t, o. m. träffa avtal med tredje man om köpets återgång.För det fall att huvudmannen vidtar sädan åtgärd och betalningen till följddärav uteblir föreskrivs i nuvarande 68 § andra stycket att detta inte inverkarpä handelsagentens rätt till provision, om han inte har samtyckt till åtgärden.Denna bestämmelse har i sak oförändrad flyttats över till första stycket avförevarande paragraf. Andra stycket innehåller en regel orn handelsagentens rätttill provision i fall dä köparen fullgör avtalet endast till en del, Iöverensstämmelse med vad jag har förordat i avsnittet 6,6 föreskrivs attprovision skall utgå i proportion till vad som har influtit av köpeskillingen.Uppmärksammas bör emellertid att regeln är tillämplig endast om inte förstastycket föranleder annat. Om det sålunda beror på huvudmannen etc. attköpeskillingen erläggs endast till en del, är handelsagenten berättigad tillfull provision. Tredje stycket, som saknar motsvarighet i gällande lag,innehåller bestämmelser om provisions förfallotid m.m. Hithörande frågor harbehandlats i avsnittet 6.7 i den allmänna motiveringen. Bestämmelserna avserendast sådana agenter som har varaktigt uppdrag. För övriga agenturförhållandenlämnas det öppet när provisionen förfaller till betalning. Avser uppdraget baraen enstaka försäljning, kan det vara mest naturligt attprovisionen erläggs då köparen har att betala eller då köpeskillingen faktiskt erläggs.Avgörande är dock vad agenten och huvudmannen har avtalat. Regeln om provisions förfallotid i varaktiga agenturförhåhandeninnebär att provisionen skall betalas ut sä snart avtalet med tredje man harfullgjorts eUer bort fullgöras av huvudmannen. Följden av denna regel är atthuvudmannen i vissa fall blir skyldig att betala ut provisionen innan tredjeman har erlagt betalning. Då emellertid handelsagenten i princip har rätt tillprovision endast i den mån betalning erläggs, måste huvudmannen, som jag harframhållit i den allmänna motiveringen, vara berättigad att kräva tillbakaprovisionen av handelsagenten, om det visar sig att tredje man underlåter attbetala. En särskild regel härom har tagits in i tredje stycket. Om tredje manbetalar endast en del av köpeskillingen, innebär regeln att handelsagenten bliråterbetalningsskyldig i förhållande till vad som återstår obetalt. Enligt de tidigare behandlade bestämmelserna i förstastycket har handelsagenten i vissa faU rätt till provision även om tredje maninte fuUgör sin del av avtalet. Har provisionen i sådant fall betalats ut iförväg, kan handelsagenten uppenbarligen inte åläggas någon återbetalningsskyldighet.Detta framgår uttryckligen av reglerna i tredje stycket. Handelsagenten fårsåledes behåUa provisionen, om köparens underlåtenhet att betala beror avhuvudmannen eller av händelse som denne inte kan åberopa mot köparen förundgående av skadeståndsskyldighet. Detsamma gäller, om den uteblivnabetalningen beror på att huvudmannen har överenskommit med tredje man omåtergång av köpet eller anstånd med betalningen och handelsagenten inte harsamtyckt till åtgärden. Jag vill framhåUa att förevarande paragraf är dispositiv isin heUvet. Parterna har således full frihet att genom avtal reglera frågornaom rätt till provision och om provisions förfallotid m. m. pä annat sätt än somanges i paragrafen. Paragrafen innehåUer i sin nuvarande lydelse bestämmelserom sädan handelsagent som har uteslutande rätt att på viss ort eller annarsinom visst distrikt ta upp köpeanbud eller sluta försäljningsavtal förhuvudmannens räkning. Sådan agent är berättigad till provision även på avtalsom utan hans medverkan sluts med köpare som tillhör distriktet. För att fåöverensstämmelse med reglerna i 68 § första stycket har i departementsförslagetlagts tUl att det skall vara fråga om avtal och att, omavtal kommer till stånd efter uppdragets slut, provision skall utgå, om köparensanbud har kommit huvudmannen eller agenten till hända. Enligt°68 § andra och tredje styckena har handelsagent ivissa fall rätt till efterprovision. Sådan provision är avsedd att utgöraersättning endast för sådana avtal som har kommit till stånd genom agentensmedverkan. Bestämmelserna om efterprovision kan därför inte bhtillämpliga när det gäller avtal enligt förevarande paragraf. Paragrafen innehåller bestämmelser om handelsagentens rätttill provisionsnota och om provisionsnotas innehåll. Bestämmelserna, som harberörts i avsnittet 6.7. i den allmänna motiveringen, är till följd avhänvisningar i 86 a § tredje stycket och i 87 § tillämpliga även beträffande provisionsavlönadehandelsresande. Den nuvarande bestämmelsen i första stycket innebär atthuvudmannen är skyldig att utfärda provisionsnota i början av varjekalenderhalvår. 1 enlighet med vad jag har anfört i avsnittet 6.7 harbestämmelsen ändrats så, att huvudmannen blir skyldig att lämna provisionsnotasenast efter utgången av varje kalenderkvartaL Andra stycket innehåller f. n. regler om provisionsnotasinnehåll. Reglerna har förenklats i departementsförslaget. Sålunda harbestämmelserna i andra och tredje punkterna fått utgå. Detta innebär bl. a.att huvudmannen inte blir skyldig att redovisa ett försäljningsavtal i mer änen provisionsnota. De nuvarande bestämmelserna i tredje stycket har lämnatsoförändrade. Första stycket, som motsvarar nuvarande 73 §, handlar omhandelsagents rätt till särskild ersättning för utgifter som han har haft föruppdraget. Frågan har behandlats i avsnittet 6.4.1 i den aUmänna motiveringen.Bestämmelserna i första stycket är till följd av hänvisningen i 87 §tillämplig även på självständiga handelsresande. För de anställdahandelsresandenas del finns bestämmelser om ersättning för utgifter i 86 a §första stycket. 1 enlighet med vad jag har förordat i avsnittet 6.4.1 harregeln om handelsagents rätt till ersättning för utgifter ändrats så, att denskall stämma bättre överens med nuvarande praxis inom affärslivet. Regelninnebär att agenten har rätt till särskild ersättning för utgifter i sambandmed uppdraget endast om utgifterna inte har varit att hänföra till rörelsensnormala drift. Av 52 § tredje stycket, som till följd av hänvisningar i76 och 87 §§ är tillämpligt även på handelsagenter och självständigahandelsresande, följer att rätten till ersättning för utgifter i vissa fall gårförlorad i samband med att uppdraget upphör. Jag får pä denna punkt hänvisatill kommentaren tiU 52 §. 1 andra stycket av förevarande paragraf har tagits upp enregel om att handelsagenten har rätt till särskild ersättning, om han åtagitsig att för huvudmannens räkning ta emot betalning för sålda varor eller stådel credere. Regeln, som är tillämplig även på självständiga handelsresande, har behandlats i avsnittet 6.5 i den allmännamotiveringen. De tidigare behandlade bestämmelserna i 52 § om kommissionärsrätt till ersättning för förlust på investeringar är till följd av hänvisningeni 76 § tillämpliga även på handelsagenter. De sakkunniga har föreslagit att rnani förevarande paragraf tar in en erinran härom. Enligt rnin mening äremellertid en sådan erinran onödig. Departementsförslaget innehåller därförinte någon motsvarighet till de sakkunnigas förslag på denna punkt. I det hittillsvarande första stycket sägs helt allmänt atti fråga om den anställde handelsresandens rättigheter och skyldigheter mothuvudmannen skall det dem emellan ingångna avtalet och gällande handelsbruklända till efterrättelse. 1 enlighet med vad som har föreslagits såväl av desakkunniga som av utredningen rörande ökad anställningstrygghet m, m. har denangivna föreskriften fått utgå ur departementsförslaget. Jag vill påpeka attreglerna inom arbets- och tjänstemannarätten i stor utsträckning måste bliavgörande vid tvister mellan en anställd handelsresande och hans huvudman. Som utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. rn.har anfört bör frågan om förutsättningarna för avskedande av en anställdhandelsresande bli exklusivt reglerad genom de tvingande bestämmelserna ilagen om anställningsskydd. Även när det gäller handelsresandens rätt att medomedelbar verkan frånträda sin anställning bör lagen om anställningsskyddgälla. I enlighet härmed har den nuvarande föreskriften i andra stycket förstapunkten av förevarande paragraf slopats. Bestämmelserna om avskedande i lagenom anställningsskydd finns i 18 § och innebär att arbetstagare får avskedas, omhan grovt har åsidosatt sina åligganden mot arbetsgivaren. Enligt 6 § tredjestycket i samma lag får arbetstagare med omedelbar verkan frånträda sinanställning, om arbetsgivaren i väsentlig grad har åsidosatt sina åliggandenenligt anställningsavtalet. Första stycket i förevarande paragraf innehåller idepartementsförslaget bestämmelser om uppsägningstid. Bestämmelserna harbehandlats i avsnittet 6.2.2 i den allmänna motiveringen. Bestämmelsernainnebär att handelsresanden alltid har rätt till minst tre månadersuppsägningstid, räknat frän utgången av den kalendermånad dä uppsägningenskedde, men att uppsägningstiden är längre, orn det följer av 11 § andrastycket lagen om anställningsskydd. Som jag strax skall återkomma till ärbestämmelserna i princip tvingande till handelsresandens förmån. När det gäller möjligheten att anställa handelsresande påprov följer av 3 § andra stycket och 5 § andra stycket lagen omanställningsskydd att provanställning kan komma till stånd med stöd avkollektivavtal. Jag får på denna punkt hänvisa till uttalandena i prop, 1973:129(s, 146), Till skillnad fr'ån vad som är fallet enligt gällande laghar i departementsförslaget inte tagits upp någon bestämmelse omuppsägningstid vid uppsägning från handelsresandens sida. På denna punkt blirdärför den allmänna regeln om en månads uppsägningstid i ll § förstastycket lagen om anställningsskydd tillämplig. Jag delarden uppfattning som har förts fram av utredningen rörande ökadanställningstrygghet m. m. att brott mot kommissionslagens bestämmelser omuppsägningstid för de anställda handelsresandena bör bedömas efter samma reglersom gäller vid underlätenhet att iaktta uppsägningstid enligt lagen omanställningsskydd. Som har påpekats vid remissbehandlingen av utredningensförslag innebär reglerna i 38 § första stycket lagen om anställningsskydd att,om arbetsgivaren åsidosätter sina förpliktelser, sä är han skyldig att utgedels lön och andra anställningsförmåner som arbetstagar-en kan ha rätt till,dels ersättning för uppkommen skada. Deåtergivna reglerna bör äga motsvarande tillämpning vid åsidosättande av konimissionslagensbestämmelser om uppsägningstid. Detsamma bör gälla reglerna i 38 § tredjestycket lagen om anställningsskydd, som innebär bl, a, att man vid bedömningenav om skada har uppstått skall beakta även ideell skada samt att hänsyn skalltas till arbetstagarorganisations intresse av att lagen iakttas i förhållandetill organisationens medlemmar. Även jämkningsregeln i 38 § fjärde stycket ochpreskriptionsbestämmelserna i 40 § lagen om anställningsskydd bör äga motsvarandetillämpning. Det är därvid att märka att lön och andra anställningsförmånerinte är att betrakta som skadestånd och därför inte kan bli föremål förjämkning (prop. 1973:129 s. 282), 1 enlighet med det sagda har i andra stycket avförevarande paragraf gjorts en hänvisning till 38 § första, ti'edje och fjärdestyckena samt 40 § lagen om anställningsskydd för det fall att huvudmannenunderlåter att iaktta uppsägningstid enligt första stycket.