prop · FX031 · 1974-12-31 00:00:00 — Med anledning avSACO:s krav om beredskapsarbeten förakademiker framhåller AMS och LO attberedskapsarbeten även i fortsättningen kommer att behövas för att akademikerskall få tillfällig sysselsättning och att de gångna årens erfarenheter nu kanläggas till gmnd för planeringen av beredskapsarbeten inom tjänstesektom.Enhgt LO:s mening är det den arbetssökandes kapacitet och förutsättningar iövrigt som skall vara avgörande för vilka beredskapsarbeten som erbjuds dearbetslösa och i mindre grad tidigare yrke. SAF menar att anordnandet avberedskapsarbeten tUl stor del är en resursfråga, där tUlgängliga medel måste fördelas bland alla grupper avarbetstagare. Den yngre arbetskraften måste därvid stå tUlbaka för denäldre eftersom de unga inte på samma sätt är bundna till en speciell ort. TCOanser att urvalet av arbetsobjekt måste breddas, att en inventering av lämpliga 1974:1 Bilaga 13 48 beredskapsarbeten för tjänstemän börgöras och att allmänna beredskapsarbeten inom kontor och förvaltning avpassadeefter tjänstemännens behov och förutsättningar bör komma till stånd. I fråga om synpunkter på arbetslöshetsförsäkringen hänvisar LO tilltidigare yttrande med anledning av KSA-ut-rediungen där LO instämde i utredningens förslag att anslutningen tillarbetslöshetsförsäkringen aUtjämt skulle vara frivillig. LO hade inte hellernågon erinran mot förslaget att införa ett statligt kontant arbetsmarknadsstöd.SAF och TCO tillstyrker krav på en utredning angående allmänarbetslöshetsförsäkring och SAF framhåller det angelägna i att en samordningsker av de ohka socialförsäkringarna, så att en gemensam kompensationsnivåuppnås vid olika typer av inkomst-bortfaU.En sådan samordning bör också syfta tUl en gemensam administration. förslag till aktivering avarbetsförmedlingen vad avser möjligheterna att erbjuda arbete ochpraktik utomlands biträds av SAF. AMS anför att styrelsen i så storutsträckning som möjligt försöker tillgodose ungdomens efterfrågan på arbete iutlandet. Möjligheterna att erhålla arbete har dock inte ökat i takt med efterfrågan.Den minskning i efterfrågan på arbetskraft som kännetecknat den svenskaarbetsmarknaden har också haft sin motsvarighet i en rad andraeuropeiska länder. Vidare försvårar den ökande utströmningen av elever från deutländska universiteten och högskolorna möjhgheterna för svenskalångtidsutbildade att finna arbete i utlandet. Överenskommelsen om en gemensamarbetsmarknad inom EG har dessutom medfört en mer restriktivimmigrationspolitik gentemot utanförstående länder. En annan svårighet är attmånga av de europeiska ländema saknar entillräckligt väl utbyggd offentlig arbetsförmedlingsapparat. Skrivelse från delegationenför jämställdhet mellan män och kvinnor Delegationen(Ju 1973: 03) för jämställdhet mellan män och kvinnor har i skrivelse tUl Kungl. Maj:t föreslagit vissa arbetsmarknads-och regionalpolitiska åtgärder för att skapa större jämställdhet mellan mänoch kvinnor i arbetslivet. Delegationenerinrar i sin skrivelse om att aUt fler kvinnor har sökt ochfått arbete utanför hemmet. Framför allt har gifta kvinnor i stor utsträckningsökt sig ut på arbetsmarknaden. Inte minst har arbetsmarknads- ochskattepolitiska åtgärder verkat aktiverande på kvinnorna. Trotssamhällsinsatserna och den utveckling dessa har initierat konstaterar delegationenatt mycket återstår att göra innan jämställdhet mellan män och kvinnor råder påarbetsmarknaden. Delegationenbetonar att kvinnornas möjligheter att ta arbete i stor utsträckning begränsasav brister i sådan samhällsservice som ligger Prop.1974:1 Bilaga 13 49 Men problemen orsakas också i många fall avfördomar och negativ inställning till kvinnlig arbetskraft. Dessa attitydermåste angripas var de än uppträder, inte minst hos arbetsgivare. Kvinnornas specieUa problem har uppmärksammatstidigare. Redan nu finns inom arbetsmarknadsverket tjänstemän med uppgift attsärskUt bevaka kvinnornas arbetsmarknadsfrågor. Även om man haraccepterat principen om samma arbetsmarknadspolitik för män och kvinnor har detalltså ansetts nödvändigt att vidta särskUda åtgärder för kvinnorna.Delegationen, som instämmer i principen om en gemensam arbetsmarknadspolitikför män och kvinnor, påpekar att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i mångafall har kommit att få störst betydelse för männen. Inomarbetsmarknadsutbildningen är studie- och yrkesval starkt könsbundet. Denaktiva arbetsmarknadspolitiken har stimulerat kvinnor till aktivtarbetssökande. När det sedan har gällt att få ett arbete har samhälletsmöjligheter att hjälpa kvinnorna varit alltför begränsade och i praktiken harkvinnorna fått stå tillbaka när arbetstillfällena i en region eller på en ortvarit alltför få. Delegationens här redovisade förslag gäller särskiltarbetsmarknadsutbildningen och lokaliseringspolitiken. Att 10 000-tals kvinnorgenom samhällsåtgärder har fått möjlighet att hävda sin rätt till arbete kaninte skymma det faktum att dessa samhällsåtgärder har varit anpassade till dekrav som ställs på männen bl. a. eftersom männen traditionellt har varitfamiljens försörjare. När nu detta mönster håller på att brytas måste, enligtdelegationen, samhällets ansvar för kvinnornas rätt till arbete skärpas. Mot den angivna bakgmnden föreslår delegationen vissaåtgärder att prövas på försök i syfte att främja en utjämning mellan männensoch kvirmornas arbetsmarknad. För det första bör arbetsmarknadsverket tUldelasmedel för att anställa 100 arbetsförmedlare vilkaenbart kan ägna sig åt kvinnliga arbetssökandes problem. Varje distriktskontoroch vissa lokalkontor inom arbetsförmedlingen bör få en sådan befattning. Dessabefattningshavare skulle vid sidan av egentligt förmedlingsarbete ägna sigsärskilt åt platsackvisition, deltagande i anpassningsgruppernas arbete,arbetsplatsbesök, kontakt med företrädare för fackliga organisationer ochkommuner. För det andra bör ett särskilt utbildningsbidrag utgå tillarbetsgivare som för senare anställning utbildar män resp. kvinnor förarbetsuppgifter som domineras av arbetstagare av motsatt kön. Bidrag bör utgåför utbildning till vissa särskilt angivna yrken och till sin storlek bestämmasi det enskilda fallet med hänsyn tagen tUl de kostnader utbUdningen beräknasmedföra. Utbildningstiden bör omfatta högst och parterna påarbetsmarknaden föreslås få ett inflytande på utbildningens uppläggning. Dettredje förslaget slutligen går ut på att främja anställandet av såväl män somkvinnor i företag som får lokaliseringsstöd. 4 Riksdagen1974.1 saml. 1974:1 Bilaga 13 so senföreslås få den utformningen att som villkor för stöd till lokalise-ringsutbUdningskall gälla att inte något av könen får av det totala antaletutbildningsplatser inom företaget. Villkoret bör gälla även för andra former avlokaliseringsstöd. Dispens från dessa vUlkor skall kunna ges av AMS. Remissyttranden över delegationens skrivelse Remissyttranden över delegationens skrivelse haravgetts av , statskontoret, , statenspersonalnämnd, (),kommerskoUegium, AMS och samtiiga länsarbetsnämnder, LO, TCO,(), SAF, , . , akademikers centralorganisation(), hantverks- och industriorganisation (SHIO), ,. , , Husmodersförbundethem och samhälle samt Yrkeskvinnors klubbars riksförbund. Förslaget om inrättandet av särskilda tjänstertUi-styrks av flertalet remissinstanser som en försöksverksamhet även om några av dessa anför principiella betänklighetermot specialdestineringen. SÖ ochkommerskollegium vill se åtgärderna som led i en mer allmän reformpolitikmed syfte att bryta traditionella mönster i fråga om utbildnings- ochyrkesval. AMS tillstyrker förslaget men menar liksom ocksåflertalet länsarbetsnämnder att det inte får innebära en återgångtill uppdelningen manligt/kvinnligt i arbetsförmedlingarnas arbete. Tjänsternabör, menar AMS' integreras ikontorsorganisationen. Verksamheten med särskilda åtgärder för kvinnorbör inte tolkas som något nytt eftersom särskild aktiveringsverksamhet för kvinnor bedrivits av arbetsmarknadsverket undermånga år. Den föreslagna försöksverksamheten bör ses som en fortsättning av den verksamhet som således redanär igång. Styrelsens yttrande är inte enhälligt. LO tillstyrkeratt arbetsförmedlingen förstärks enligt delegationens förslag för att kunna ökaservicen till både kvinnor och män i syfte att medverka till en större jämställdhet mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden.TCO anser att förslaget är otillräckligt för att arbetsförmedlingens service skall bli tiUfredsställande menintar i övrigt samma ståndpunkt som LO. Även tillstyrker förslaget men ifrågasätter om det stora antalettjänster är befogat för att genomföra en försöksverksamhet. ansluter sig till delegationens förslag och anser att detöverensstämmer med regeringens förslag om 1974:1 Bilaga 13 51 200 särskilda förmedlare meduppgift att genomföra en kampanj för att anpassaarbetsgivares och arbetstagares önskemål tUl varandra. Delegationens förslag tUlstyrks också av . tillstyrker förslaget och har, liksom de tre tidigarenämnda kvinnoorganisationerna, ingen erinran mot att tjänsterna blirspecialdestinerade enligt delegationens förslag. motsätter sig däremot att enresursförstärkning inriktas på det speciella sätt som delegationenföreslår. Bland de remissinstanser som anfört principieUabetänkligheter mot specialdestinering av tjänsterna återfinns också SAF, SHIO ochSveriges industriförbund som har avgett gemensamt yttrande. I yttrandetpekas bl. a. på de s. k.aktiveringsmspektöremas verksamhet vid läns-arbetsnämndema. Deraskunskaper och erfarenheter borde kunna tUl-varatas i detta sammanhang.Organisationerna menar att man i första hand bör undersöka möjligheterna attinom arbetsmarknadsverket effektiveraförmedlingsarbetet. Om särskilda resurser tillskapas enligt delegationensförslag bör dessa inte specialdestineras. tUlstyrkersärskilda resurser för att lösa de problem som möter kvinnorna på arbetsmarknaden. Om dessa resurser skalltiUskapas genom ytterligare speciella tjänster eller om de kan åstadkommasgenom omdisponering av befintiiga resurser anser sig Statsföretag ABinte kunna bedöma. och statskontoret menar attarbetsuppgifterna för dessa tjänster bör vara av uppsökande ochinformativ karaktär och anpassas till lokala förhållanden varvidarbetsmarknadsmyndigheterna har att göra nödvändiga prioriteringar. och SR anser att förslagetinte innebär en riktig lösning på de problem som delegationen pekar på. SACOmenar att arbetsförmedlingen behöver enaUmän förstärkning och att internutbildningen bör utvecklas så att allaarbetsförmedlare görs medvetna om speciella problem på arbetsmarknaden.Moderata samlingspartiets kvinnoförbund förespråkar andra åtgärder inomförmedlingens område t. ex. åtgärder för att få ett bättre grepp om ledigaplatser och utvecklandet av modema metoder i förmedlingsarbetet.Husmodersförbundet hem och samhälle avvisar förslaget om speciella tjänster ochmenar att det skulle innebära en återgång till könsuppdelad arbetsförmedling.Förbundet pekar på behovet av utbildning av arbetsförmedlare i dessa frågor. Delegationensförslag om ett särskilt utbildningsstöd har mött positivt gensvar hos ett övervägande antal remissinstanser. Deinvändningar som förekommer är desamma som i fråga om det tidigareförslaget, d. v. s. att särskilda åtgärder även utbUdningsåtgärder av dettaslag kan verka konsoliderande på attityder och alltså bidra till 1974:1 Bilaga 13 52 att förstärka traditionellyrkesbundenhet. I allmänhet synes dock remissinstanserna vara mindre oroadeför denna effekt när det gäller utbildningsstödet, vilket beror på att manredan har positiva erfarenheter av företagsutbildning. SÖ karaktäriserarförslaget som givande och intressant och menar att de yrken som kan kommaifråga bör väljas så att gymnasielinjernas elever får konkreta förebilder förokonventionella val och praktiskamöjligheter att genomföra dem. anser attutbildningsstöd bör utgå även inom den statliga sektorn. AMS liksom flertalet länsarbetsnämnder tillstyrkerförslaget som sådant men menar att urvalet av yrken måste bättreanpassas till den regionala näringslivsstrukturen.AMS förutsätter att de som genomgår utbildningen anställs på vanliga vUlkorunder utbildningstiden. LO tillstyrker också förslaget underfömtsättning att avtal har tecknats med de företag som skall komma i åtnjutandeav bidraget samt att de personer för vilka bidragutgår har fast anstäUning under utbUdningstiden. Svenska landstingsförbundetpekar på behovet att ytterligare öka det manliga rekryteringsunderlaget inom vårdsektorn och serdelegationens förslag som en lämplig väg. , somtillstyrker förslaget, menar att man mer ingående bör diskutera vilkayrkesområden som skall komma ifråga för bidrag. Några få remissinstanser ställer sig negativatill delegationens förslag. TCO och hem och samhäUe menaratt man bör undersöka de möjligheter som finns att anknyta till redanbeslutade stödformer innan nya skapas. hävdar att arbetsgivare inte gör någon uppoffring när de anställerkvinnor i t. ex, verkstadsindustrin eller män i vårdyrken och att dedärför ej behöver kompenseras. SAF, SHIO och industriförbundifrågasätter starkt om enbart utbildningsstöd kan ge någon nämnvärd effekt. Detmåste i så fall kombineras med samtidiga åtgärder som påverkar de arbetssökandesattityder, menar organisationema. Delegationens förslag om anställning av män resp.kvinnor som villkor för lokaliseringsstödtillstyrks eller godtas av , , , . Enligt bör liknande regler möjligt övervägasi fråga om företagens användande av investeringsfonderna. LO framhåUer attsärsldlda ansträngningar fordras om traditionella rekryteringsmönster, som intebetingas av rationella skäl, skall brytas. påpekaratt många av de arbetstilifäUen som skullevara avsedda för kvinnor i företag som får lokaliseringsbidrag inteöverensstämmer med kvinnornas egna önskemål sådana de är i dagens läge.Huvudregeln måste därför tillämpas flexibelt. Prop.1974:1 Bilaga 13 53 pekar dock på risken att det föreslagnavillkoret lokalt kan verka så negativt för presumtiva lokaliseringar att detallvarligt försvårar företagsrekrytering och därmed den lokala sysselsättningspolitiken. AMSframhåller att situationen f. n. är sådan att det rinns risk för en långsiktig,hög arbetslöshet bland kvinnorna i stödom.rådet och att det därför, somdelegationen uttalat, erfordras särskilda åtgärder för att bryta det nuvaranderekryteringsmönstret. Enligt styrelsen är flera länsarbetsnämnder tveksammatill förslaget från praktisk synpunkt, fram.för allt när det är fråga omrelativt begränsade utökningar av personalstyrkan. Kravet på dispenser skullei sådana fall kunna bli så omfattande att kvoteringsreglerna i själva verketsätts ur spel. Styrelsen ser som en alternativ utväg att företagen i sambandmed ansökan om lokaliseringsstöd redovisar rekryteringsplaner i avseende påyrkesfördelning och möjligheterna att sysselsätta både män och kvinnor. Deltaskulle ge möjlighet för länsarbetsnämnderna innan lokaliseringsärendenaavgörs regionalt eller centralt att förhandla med företagen ompersonalsammansätt-ningen. utlåtande skulle därefter följaärendet och innebära skyldighet för nämnden att noga följa rekryteringen ochmedverka till att den får den avsedda inriktningen. Denna ordning kan ocksåkompletteras med tillsättandet av anpassningsgrupper i lokaliserings-företagenäven i de fall antalet anställda understiger 50. AMS föreslår också att det iett eller ett par län inom stödområdet organiseras en försöksverksamhet medstarkt utökade informationsinsatser till företagen och de anställda, tillmyndigheter, arbetsmarknadens organisationer och till kvinnorna själva ochderas familjer om arbetsmarknads-förhållandena och om nödvändigheten av attbryta det traditionella rekryteringsmönstret. Tveksamma till förslaget är statskontoret,kommerskollegium, TCO, , , , . , , , ,Moderata samlingspartiets kvinnoförbund. hem och samhälleoch Yrkeskvinnors klubbars riksförbund. Statskontoret anser att man i samband med den fortsattalänsplaneringen bör kunna ange riktiinjer i fråga om den kvinnliga förvärvsverksamhetensomfattning i ohka delar av ett län. Betingelserna för olika insatser i syfteatt skapa regionalt mer balanserade arbetsmarknader är antagligen förvarierande för att villkor knutna just tUl lokaliseringsstödet skall vara bådeverkningsfulla och praktiskt rimliga. anför att en kvoteringkan få negativa effekter på företagens rekrytering av arbetskraft och i vissafall leda till minskad benägenhet att utnyttja de regionalpolitiskastödformerna med negativa effekter på det samlade utbudet av arbetstillfällen.Liknande synpunkter framförs 1974:1 Bilaga 13 54 av SR, , , . och hem och samhälle. anser att de föreslagna villkoren för lokaliseringsstöd istället bör få karaktären av mål eller principer. bör man i stället för generella och principieUa vUlkor ge föreskrifter som gör enanpassning till omständigheterna i varje särskUt fall möjlig. Förslag om ökadeinformationsinsatser som alternativ till delegationens förslag framförs ocksåav SAF. TCO anser att kvoteringen blir svår att tillämpai praktiken eftersom lokaliseringsbidrag ofta utgår till mindre företag.TCO menar också liksom Moderata samlingspartiets kvinnoförbund ochYrkeskvinnors klubbars riksförbund att förmedlingen måste behandla en manligoch en kvinnlig arbetssökande lika och utan hänsyn till kön pröva den enskUdeindividens arbetsmarknadssituation och inrätta stödåtgärderna därefter. Den arbetsmarknadspolitiska verksamheten /75. Jag har tidigare redovisatsysselsättningsutvecklingen samt redogjort för debedömningar av utvecklmgen fram som har gjorts avlångtidsutredningen. Jag tar nu först upp enfråga som jag bedömer vara av utomordentlig vikt för sysselsättnings-ocharbetsmarknadspolitikens utveckling på , nämligen frågan omförbättrat underlag för sysselsättningsplanering som jag tidigare kortfattathar berört. Lösningen på många av dagens problem hängersamman med möjligheterna att åstadkomma en positivsysselsättningsutveckling. Det gäller t. ex. möjligheterna att förverkligamålen om jämnare inkomstfördelning och bättre regional balans. Kraven påsamhälleliga insatser för att tryggasysselsättningen har växt sig starkare under den senaste konjunkturnedgången,då problem som var begränsade tUl vissa delar av landet har kommit attframstå som generella sysselsättningsproblem. En bättre grund än f. n. måstedärför skapas för mer långsiktiga åtgärder i syfte att trygga en fortsattsysselsättningsökning . Av tidigareredovisning har framgått, att en betydande sysselsättningsökning har skettunder en lång följd av år. Den aktiva arbetsmarknads- och sysselsättningspolitiken har till väsentlig del bidragit tillsysselsättningsökningen. Även under lågkonjunkturåren 19711972 kunde sysselsättningen hållas på samma höga nivå och för bl. a. den offentliga sektorn redovisasen klar ökning av sysselsättningen. Att sysselsättningen sålunda har kimnatvidmakthållas på en hög nivå i motsats tiU vad som har varit fallet undertidigare avmätt- 1974:1 Bilaga 13 55 ningsperioder är ett resultat avde kraftiga sysselsättningsfrämjande åtgärder som statsmakterna har vidtagitunder den senaste konjunkturnedgången. Även en fortsatt positivsysselsättningsutveckling kommer enligt min bedömning att kräva kraftfulla ochmålmedvetna åtgärder från samhällets sida. Den aktivaarbetsmarknadspolitiken har fått allt fler medel till sitt förfogande. Det harinte bara varit fråga om arbetslöshetsbekämpande verksamhet.Arbetsmarknadspolitiken har också fått en aktiv inriktning som har sin gmnd imålet att aUa som vill och kan ta ett arbete också skall erbjudas samhälletshjälp att realisera denna önskan. Denna aktiva, i många fall uppsökandeverksamhet har gett gott resultat. Stora grupper som inte har trätt inpå arbetsmarknaden finns nu i arbete eller som aktiva arbetssökande. Sysselsättningenspelar en avgörande roll för möjlighetema att förverkliga målen ökad jämhkhetoch välfärd. a. på detta viktiga förhållande. Väsentliga behov av samhällsservice måstetillgodoses. En utbyggnad av denna service är ofta i sig sysselsättningsskapande.En aktiv sysselsättningspolitik kan därför i dubbel mening motiveras frånvälfärds- och jämlikhetssynpunkt. Endast tillgång på varaktiga arbetstillfällenkan öka möjligheterna för nya gmpper på arbetsmarknaden. Jag betonade tidigåreatt samhällets ansvar för sysselsättningen har ökat. Denna allmänt accepteradeståndpunkt tar sig flera uttryck, t. ex. ilagstiftningen om anställningstrygghet och anställningsfrämjande åtgärder.I det regionalpolitiska handlingsprogram som antogs angavs ramar för utvecklingen i regionerna somskall vara utgångspunkt för planering och beslut inom olikasamhällssektorer i fråga om åtgärder avbetydelse för bl. a. sysselsättningsutvecklingen. Det finns enligt min meninganledning att nu gå vidare och undersöka hur samhället skall förbättramänniskornas möjligheter att få sysselsättning . Fömtsättningama föratt stäUa samman ett underlag för statsmakternasplanering och utformning av sysselsättningspolitiken ter sig förhållandevisgoda. Underlag skapas t. ex. genom den regionala utvecklingsplaneringen(länsplanering 1974), genom långtidsutredningama samt genom de branschutredningarsom utarbetas inom industridepartementets verksamhetsområde. För attlänsplanering 1974 bättre skall kunna fullgöra sin roll som underlag förstatsmakternas planering av sysselsättningen har de regionala och lokala bedömningarna och redovisningarnaav sysselsättningsutvecklingen byggts ut. Jag återkommer tUl denna fråga iavsnittet Regional utveckling. Fömtsättningama att bättre samordnalänsplaneringen och långtidsutredningarnaprövas f. n. Inom regeringen övervägs i vilka former det fortsattaarbetet med planeringen av sysselsättningen skall bedrivas. En parlamentarisk sysselsättningsutredning skall tillsättas. 1974:1 Bilaga 13 56 Behovet av särskilda arbetsmarknadspolitiskainsatser med hänsyn till utvecklingen i fråga om energiförsörjningennästa budgetår kan inte bedömas f. n. En hög beredskap måste hållas.Budgetförslagen är emellertid utformade utan hänsyn till behov av sådanasärskilda insatser. Mina förslag idet följande i fråga om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten /75 skall ses mot bakgrunden av i första hand de ökandesvårigheterna, som jag har beskrivit i det föregående, att jämka samman krav och önskemål från arbetsgivare resp. arbetssökande.Detta förhållande har sin grund i dels de successivt höjda krav påarbetskraften som förändringarna inom näringsliv och förvaltning ställer, delsde begränsningar som många arbetssökande har i sitt arbetsutbud. Den bristande överensstämmelsen mellan önskemålen från arbetstagareoch arbetsgivare kan komma att skärpas ytterligare. Enligt min mening måste deförra året beslutade insatserna för att överbrygga spänningarna fullföljas. Jagär medveten om att det inom arbetsmarknadspolitikens ram inte är möjligt attlösa alla problem som de arbetssökande möter. Samhällets service måste byggasut på flera områden. Kommunernas åtgärder är här av stor betydelse. Mensjälvfallet kommer arbetsmarknadsmyndigheternas arbete i förgrunden när detgäller att lösa de komplicerade anpassningsproblemen. Arbetsförmedlingen måste här spela en aktiv roll. Inriktningen påatt lösa den enskilde arbetssökandens problem bör behållas. Samtidigtmåste arbetsförmedlingens information om förhållandena på arbetsmarknadenbreddas. Om inte informationsbehovet kantiUgodoses, finns risk för att arbetssökandena och arbetsgivarna kommeratt sakna tillräckligt faktaunderlag för de jämkningar i önskemål från bådaparter som kommer att krävas. Förstärkning av arbetsförmedlingen, en effektiv,kundinriktad organisation av arbetsförmedlingsarbetet och utveckling avförsöken med användning av ADB i förmedlingsarbetet är därför några av deåtgärder som prioriteras i årets budgetförslag. Enligtarbetskraftsundersökningama har en ökad andel av de arbetslösa sökt sig till arbetsförmedlingen. a. frågan om bättre information till arbetsförmedlingenom lediga platser. Maj:t har gett AMS i uppdrag attutreda förutsättningarna härför.