prop · FX0333 · 1974-12-31 00:00:00 — Som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.6) hardet ansetts lämpligt att motsvarande regler gäller vid inrikes befordran, ävenom deras praktiska betydelse naturligt nog är mindre här än vid internationellbefordran. Det kan dock även vid inrikes befordran förekomma att förbefordringen gäller sådana särskilda offentliga föreskrifter som avses i art.11 CMR. Utredningen har som exempel nämnt bl. a. att gränspassage kan förekommaäven vid befordran som är att anse som inrikes befordran och att tuUhandlingarkan behövas. TUl skUlnad från vad som gäller enligt CMR har bestämmelsen omfraktförarens ansvarighet för handlingar, som överlämnats tUl honom, utformatsså att den även omfattar fall då handlingarna inte har särskUt antecknats ifraktsedeln. 1 denföreslagna paragrafens första stycke har tagits upp reglerna om avsändarensskyldighet att dels tiUhandahålla de handlingar som krävs för vederbörandemyndighets handläggning, dels ge fraktföraren de upplysningar han behöver.Avsändaren kan fullgöra sin skyldighet att överlämna handlingar antingen genomatt överlämna dem direkt till fraktföraren eller genom att överlämna dem tillvederbörande myndighet. 1 lagtexten har dessa båda möjligheter sammanförts iuttrycket att handlingarna skall ställas till fraktförarens förfogande.Överlämnas handlingarna direkt till myndigheten måste detta ske i så god tidatt de står till förfogande då den prövning skall ske, förvilken de erfordras. Andra stycket innehåller reglerna om avsändarensansvarighet mot fraktföraren för skada som uppkommer till följd av att handlingeller upplysning saknas, är ofullständig eller oriktig. Detta ansvar har utformatssom ett strikt ansvar men omfattar endast skada som härrör av en brist i detmaterial avsändaren haft att förebringa. Om fraktförarens skada beror på enoriktig handläggning från myndigheternas sida av ett i och för sigtUlfredsställande material är avsändaren således fri från ansvar. Ej hellerdrabbas avsändaren av skadeståndsskyldighet om han visar att skadan beror avfel eller försummelse från fraktförarens sida. Fraktföraren är dock inteskyldig att undersöka om de handlingar som ställts till förfogande eller deupplysningar han fått är riktiga eller fullständiga. Skulle fraktförarendäremot ha särskilt åtagit sig att kontrollera handlingarna, bör han inte kunnagöra avsändaren ansvarig för brister i dem. 1 andra stycket behandlas endast fallet att det ärfraktföraren som lider skada. Även varuhavaren kan emellertid lida skada pågrund av att handlingarna är oriktiga eller ofullständiga, t. ex. genom attgodset på grund av uppehåll i befordringen förstörs eller kommer fram för sent.Lika väl som avsändaren i förevarande fall blir skyldig att ersättafraktföraren dennes skada går han miste om den rätt till ersättning försakskada eller dröjsmål som annars skulle ha förelegat. Tredje stycket innehåller reglerna om fraktförarens ansvarför de handlingar som överlämnas till honom. Till skillnad frän vad som gäUervid internationell befordran krävs, såsom jag framhållit, för tillämp- ningen av dessa bestämmelser inte att handlingenantecknats i fraktsedeln. Fraktförarens ansvar omfattar dels förlust av självahandlingen, dels oriktig användning av handlingen. Han riskerar sålunda att bliersättningsskyldig om handlingen kommer bort eller blir sönderriven eUernedsölad till oläslighet eller om den läggs fram för sent eller för felmyndighet. För att undgå ansvar enligt tredje stycket måste fraktföraren visaatt skadan inte beror på fel eller försummelse från hans sida. Det åligger dockavsändaren att enligt sedvanliga bevisbörderegler visa att den myndighetsåtgärdsom givit upphov tUl skadan kommit till stånd just till följd av attfraktföraren inte använt den handling som överlämnats tiU honom eller att hananvänt den oriktigt. Ett led häri utgör bevisningen om att avsändarenöverlämnat den aktuella handlingen tiU fraktföraren. 1 de fall då handlingen ifraktsedel antecknats som överlämnad, ankommer det dock på fraktföraren att,om han vUl göra gällande att handlingen inte överlämnats till honom, visa attså inte har skett. Fraktförarensansvar enligt tredje stycket är begränsat och skadeståndet får inte överstigavad som skulle ha utgått vid förlust av godset. Ersättningens storlek skallsåledes bestämmas med tillämpning av reglerna i 32, 33 och 36 §§. Det börsärskilt påpekas att, när fraktförares oaktsamma handhavande av handhng endastleder till att dröjsmål med godsets utlämnande uppkommer, ersättningen inte ärunderkastad den snäva begränsning som enligt 35 § annars gäller viddröjsmålsskada. I stället skall de begränsningsregler som gäller vid förlust avgods tUlämpas. Denna paragraf innehåller regler om avsändarens rätt attförfoga över godset under befordringen. Reglerna har i CMR sin motsvarighet iart. 12 första och andra styckena. Paragrafen kompletteras av bestämmelserna i 18 §, vilka anger de närmare villkoren förförfoganderättens utövande, och 19 §, som innehåller en skadeståndsregel. Den motsvarar 17 § första och andra styckena utredningsförslaget. Enligtgällande rätt får avsändaren vid inrikes befordran förfoga över godset underbefordringen. Denna princip återges i första stycket. Bestämmelsen innebär attavsändaren tiUerkänns rätt att under befordringen i viss omfattning ensidigtändra det redan ingångna fraktavtalet. Den skall ses mot bakgrund av attavsändaren när han sluter fraktavtalet utgår från vissa bestämdaförutsättningar, t. ex. att köparen av det transporterade godset avser attfullfölja köpet. 1 den mån sådana förutsättningar inte blir uppfyllda, skulletransportavtalets fullföljande ofta leda till betydande skada för avsändaren.Det vore därför knappast rimligt att lämna avsändaren utan möjlighet attpåverka befordringens utförande sedan avtalsvillkoren väl en gång fastställts.Av hänsyn till fraktföraren måste emellertid vissa villkor ställas upp för atträtten skall få utövas. Bestämmelser om detta meddelas i 18 §. Reglerna om avsändarens rätt att förfoga över godset ärallmänt hållna och anger endast de praktiskt viktigaste handlingsalternativen,nämligen att avsändaren begär att befordringen skall avbrytas, attbestämmelseorten skall ändras eller att godset skall utlämnas till annanmottagare än den som tidigare angivits. Någon begränsning av avsändarens rättatt förfoga över godset under befordringen föreskrivs inte i lagtexten. Det äremellertid uppenbart att denna rätt endast kan avse ändring beträffande sådanaavtalsviUkor som bestämmer hur fraktföraren skall förfara med själva godset.Reglerna ger sålunda inget stöd för ensidiga ändringar av andra avtalsvUlkor,t. ex. om uttagande av efterkrav eller om fördelning av fraktkostnader mellanavsändare och mottagare. 1 andra stycket anges den tidsmässiga begränsningen avavsändarens rätt att ändra fraktavtalet. Denna rätt upphör när godset kommitfram till bestämmelseorten och mottagaren begärt att få godset utlämnat.Mottagaren inträder då i fraktavtalet och får en självständig rätt till godset.Fraktföraren blir därmed också skyldig att rätta sig efter mottagarensanvisningar. Om godset gått förlorat eller om det inte kommit fram vidleveransfristens utgång men mottagaren vill göra gällande de rättigheter somenligt fraktavtalet tillkommer honom, t. ex. att begära ersättning för dröjsmålmed godsets utlämnande, upphör avsändarens förfoganderätt i stället vid dentidpunkt då mottagaren gör sina rättigheter gällande. Såsom påpekades skall fraktföraren, sedan mottagareninträtt i fraktavtalet, rätta sig efter dennes anvisningar. Dennaanvisningsrätt är av betydligt mindre omfattning än avsändarens förfoganderättenligt första stycket och avser främst anvisningar om godsets utlämnande, t.ex. att godset skall utlämnas på viss plats inom bestämmelseorten eller till entredje man som ombud för mottagaren. Däremot kan inte mottagaren med stöd av ifrågavaranderätt att lämna anvisningar ensidigt bestämma att fraktföraren skalltransportera godset vidare till ny bestämmelseort och där utlämna det till enny mottagare. Enligt CMR (art. 12 tredje stycket) kan mottagaren fåavsändarens förfoganderätt överlåten på sig. Avsändaren kan alltså vidinternationell befordran sätta mottagaren i sitt ställe såsom innehavare avrätten att förfoga över godset under befordringen. Detta sker genom attavsändaren förser fraktsedeln med en anteckning med nämnda innehåU. Utredningenhar föreslagit att motsvarande skall gälla vid inrikes befordran. Förslaget fårtill följd att det vid befordran utan fraktsedel endast är avsändaren som fårförfoga över godset. Som jag redan anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt6.7) anser jag det inte påkaUat att i lagen särskilt reglera frågan ommottagarens rätt att förfoga över godset under befordringen. CMRs regler ommöjlighet för mottagaren att förfoga över godset under befordringen föranledsav att internationeUa köp ofta sluts på sådana villkor att köparen blir ägareav godset redan på platsen för godsets överlämnande till befordran.Säljaren/avsändaren har då, sedan han erhållit köpeskillingen, inte längrenågot berättigat anspråk på att få förfoga över godset genom order till fraktföraren.Däremot kan köparen/mottagaren ofta ha intresse av att kunna ändra fraktavtaletgenom att anvisa ny mottagare, om han i sin tur säljer godset vidare godset befinner sigunder transport. Vid inrikes befordran är förhållandena annorlunda, vUketutredningen också framhållit. Det förekommer sålunda knappast att enköpare/mottagare säljer godset vidare medan det ännu är under transport. Detfinns därför inget praktiskt behov av regler som tar sikte på denna situation. Det kandock undantagsvis förekomma andra situationer i vilka det kan vara värdefulltför mottagaren att kunna ändra fraktavtalet genom att anvisa ny bestämmelseort.Det kan t. ex. inträffa att mottagaren medan transporten pågår finner attgodset i stället för att levereras vid mottagarens varulager på en viss ortskall omdestineras till hans lager på en annan ort. Trots att avsändaren enligtgällande rätt har förfoganderätten över godset under transporten förekommerdet givetvis att parterna formlöst kommer överens om sådana omdisponeringar avgodset. Några uttryckliga regler i lagen behövs emeUertid inte för att dettaäven skall vara möjligt när det undantagsvis anses önskvärt. Liksomhittills bör således avsändarens rätt att förfoga över godset under transportenkunna överlåtas på mottagaren om det föreligger behov för det. förslag i denna del kan särskilt anföras att det inskränkerparternas handlingsfrihet därvidlag genom att särskilda formkrav uppställs.Enhgt utredningens förslag krävs det nämligen dels att fraktsedel används förbefordringen, dels att det i fraktsedeln särskUt har antecknats att mottagarenhar rätten att förfoga över godset. För varuhavare och transportörer somsamarbetar på grundval av t. ex. årskontrakt är en sådan formalisering tillnackdel. 1 vissa fall bör också avtal kunna ingås muntligen, t. ex. pertelefon. Mot bakgrund av det anförda anser jag att det smidiga ochenkla förfarande som tillämpas bör bibehållas. Jag föreslår därför att i lageninte skall regleras under vilka förutsättningar mottagaren skall kunna hosfraktföraren begära att fraktavtalet ändras under befordringen. Departementsförslagetinnehåller därför ingen motsvarighet till 17 § tredje och fjärde styckenautredningsförslaget. Detta leder till vissa redaktionella ändringar iutredningsförslagets motsvarigheter till 18, 22, 23, 25 och 26 §§departementsförslaget. 1 denna paragraf anges de närmare villkoren för rätten attförfoga över godset under befordringen. Bestämmelserna har i CMR sinmotsvarighet i art. 12 femte och sjätte styckena. Paragrafen motsvarar 18 §första- Iredje styckena utredningsförslaget. 1 första stycket föreskrivs att avsändare, som vUlutnyttja sin rätt att förfoga över godset under befordringen, är skyldig attersätta fraktföraren för den kostnad eller skada som anvisningens utförandemedför. Särskild kostnad för utförande av en anvisning uppkommer regelmässigtnär anvisningen innebär att transporten blir längre än ursprungligen avsetts.Fraktföraren bör då som villkor för att utföra anvisningen vara berättigad attkräva att tilläggsfrakt erläggs kontant. inte från början klart att anvisningen medför en utvidgadtransportprestation, bör fraktföraren icke kunna åberopa bestämmelserna idetta stycke till stöd för vägran att utföra meddelad anvisning. Skulle detsedermera likväl visa sig ha blivit kostsammare för fraktföraren att uppfyllafraktavtalet med dess ändrade innehåll, kan fraktföraren självfallet kräva ersättningför fördyringen, dock inte i den mån fördyringen beror pä att fraktföraren intevisat tillbörlig omsorg vid anvisningens utförande. Som framgår av specialmotiveringen till 17 § innehållerdepartementsförslaget inga särskilda regler om rätt för mottagaren att förfogaöver godset under befordringen. Inget hindrar emellertid att mottagaren fåravsändarens förfoganderätt överlåten på sig. Mottagare som med stöd av dennarätt meddelar anvisning till fraktföraren är givetvis på samma sätt som avsändarenskyldig att ersätta fraktföraren för den kostnad och skada som uppkommer. Rätten att förfoga över godset är underkastad väsentligainskränkningar genom de bestämmelser som uppstäUts i andra stycket till skyddför fraktförarens intressen. Enligt dessa bestämmelser får fraktföraren avböjaatt utföra anvisning, om utförandet skulle medföra hinder för den normalautövningen av hans verksamhet eller skada för avsändare eller mottagare avannan sändning. Vad som skall anses som hinder för den normala utövningen avfraktförarens verksamhet kan knappast bestämmas på ett allmängUtigt sätt, ochstadgandet torde ge fraktföraren vidsträckta möjligheter att vägra attefterkomma anvisningar som innebär ändring av fraktavtalet. Anser sigfraktföraren inte böra efterkomma mottagen anvisning, skall han emellertidomedelbart lämna besked om detta till den som lämnat anvisningen. Trots attingenting sägs härom i lagtexten, kan fraktföraren - även om hans underlåtenhetatt efterkomma anvisningen i och för sig är berättigad - bliersättningsskyldig, om han lämnar sin motpart i tron att anvisningen kommer attutföras. 1 det ögonblick, då varuhavaren hos fraktförarenframställer sin begäran att viss åtgärd skall vidtagas med godset, torde detofta vara ovisst hur långt befordringen i verkligheten fortskridit. Dessutomåtgår regelmässigt för att vidarebefordra den nya ordern tillbilföraren eller annan som har att sätta den i verket. Det kan därför intesällan komma att inträffa att en anvisning, som fraktföraren i och för sig ärvillig att efterkomma, visar sig omöjlig att omsätta i handling, därför att densituation i vUken handlingen skulle ha företagits inte längre föreligger näranvisningen kommer fram till den som skall verkställa den. Man kan t. ex. antaatt avsändaren med stöd av sin förfoganderätt begärt att godset inte skallutlämnas till mottagaren utan återsändas till avsändaren, men att godset, närordern når fraktförarens man på bestämmelseorten, redan har utlämnats ienlighet med det ursprungliga fraktavtalet. Risken för att verkställigheten aven anvisning misslyckas av sådana skäl bärs enligt andra stycket uteslutande avavsändaren. Emellertid åligger det fraktföraren också i dessa fall att snarastmöjligt underrätta den som lämnat anvisningen om att den inte kan utföras.Skulle orsaken till att anvisningen inte längre går att utföra vara attutförandet fördröjts genom vållande på fraktförarens sida, kan denne bhersättningsskyldig (jfr 19 §). Föremåletför förfoganderätten är sändningen i dess helhet. SkuUe anvisning leda till attsändning delas, behöver fraktföraren enligt andra stycket sista punkten inteefterkomma anvisningen och han behöver då i princip inte ens underrättavaruhavaren härom. Lagtexteninnehåller inga föreskrifter om förfarandet när anvisning lämnas med stöd avförfoganderätten. Sådan anvisning kan därför ske formlöst. Härvidlag skiljersig lagförslaget från CMR, som föreskriver att anvisningen skall antecknas påavsändarens exemplar av fraktsedeln och att detta skaU företes förfraktföraren. Fraktföraren måste emellertid förvissa sig om att den som lämnaranvisningen är den som är berättigad att förfoga över godset eller företrädareför denne. Lämnas anvisningen i sådana former att tveksamhet kan råda omvederbörandes behörighet att förfoga över godset måste fraktföraren ha rätt attavvisa anvisningen. Uppfyller fraktföraren inte sina förpliktelser i dessaavseenden med påföljd att någon oberättigad tillåts förfoga över godset, blirfraktföraren, beroende på omständigheterna, ansvarig för förlust av godset eUerdröjsmål med dess utlämnande. Har fraktföraren utlämnat godset till fel personmed påföljd att han inte kan utlämna det till den rätte mottagaren kan dennemed andra ord begära ersättning för förlust av godset. Och om den person, tillvUken godset faktiskt utlämnas, återställer godset till fraktföraren, sedanmisstaget uppdagats, så att godset därefter kan överlämnas tUl den rättemottagaren kan fraktföraren bh ansvarig för dröjsmål. Det kan inte finnas någonanledning att, såsom utredningen synes mena, behandla dessa situationerannorlunda än när godset av annan anledning har gått förlorat eller blivitutlämnat . Denna paragraf innehåller en bestämmelse om attfraktföraren är ansvarig för skada som uppkommer till följd av att hanunderlåtit att efterkomma anvisning vUken han enligt 17 och 18 §§ varit skyldigatt utföra. En motsvarande bestämmelse finns i CMR art. 12 sjunde stycket mendenna omfattar också det fallet att fraktföraren utfört en anvisning utan attbegära att avsändarens exemplar av fraktsedeln företes. Eftersom en anvisningvid inrikes befordran kan ske formlöst och utan att någon fraktsedel företes ärdenna bestämmelse utan betydelse i detta sammanhang. Paragrafen motsvarar 19 §första stycket utredningsförslaget. Ansvarighetenligt denna paragraf föreligger såväl i det fallet att fraktföraren utanobjektivt godtagbara skäl avvisat en anvisning som i det fallet att han välåtagit sig att utföra anvisningen men utfört denna oriktigt eller helt försummatatt utföra den. Närfraktförare underlåter att utföra en anvisning torde som regel skadan drabbaden som lämnat anvisningen. Men skadan kan drabba även annan än denne. Somexempel har utredningen nämnt det fallet att fraktföraren underlåter att utföraen anvisning om att godset skall utlämnas till ny mottagare. Skadan kan idetta fall drabba den nye Enligt vad CMR ger vid handen, påpekarutredningen, möter i detta fall inget hinder mot att den nye mottagaren till grundför sitt ersättningsanspråk mot fraktföraren åberopar det stadgande i konventionen(art. 12 sjunde stycket) som motsvarar denna paragraf. Jag delar dennauppfattning och anser att motsvarande bör galla också vid inrikes befordran.Med hänsyn härtill bör dock en ändring göras i den av utredningen föreslagnalagtexten. Där anges att fraktförarens skadeständsskyldighet gäller mot"den berättigade". Detta uttryck kan leda tanken till attfraktförarens ansvar endast avser skada som drabbar den som föranvisningen var berättigad att förfoga över godset. 1 departementsförslagetanges i stället att fraktföraren är "ansvarig för skada som uppkommerdärigenom", dvs. genom fraktförarens underlåtenhet att efterkommaanvisningen. Därmed överensstämmer också lagtexten bättre med den svenskaöversättningen av konventionen Gfr prop. 1 968:132 s. 35 och bil. Utredningen har utförligt diskuterat huruvida enligt CMRfraktförarens ansvar för skada till följd av alt anvisning inte utförts pårätt sätt sträcker sig utöver vad som kan utgå enligt reglerna om det egentligafraktföraransvaret vid förlust av godset. Utredningen har därvid kommit framtill att ansvaret inte torde vara begränsat. Det synes mig tveksamt om dennatolkning är riktig. Jag avser dock inte att föreslå att denna fråga löses genomnågot uttryckligt stadgande. Frågan får i stäUet överlämnas åträttstillämpningen, varvid hänsyn bör tas till eventuella utländska rättsfallrörande tolkningen av CMR på denna punkt. 1 lagtexten behandlas inte särskilt det fallet attfraktföraren utför en anvisning som han inte bort efterkomma. Som framhållitsunder 18 §, innebär emellertid inte detta att det i dessa fall skulle varauteslutet att göra fraktföraren ansvarig. Denna paragraf innehåller regler om godsets utlämnande. 1huvudsak motsvarande bestämmelser finns i art. 13 CMR. Paragrafen motsvarar 20§ utredningsförslaget. betecknas ofta som ett trepartsavtal.Avsändaren, fraktföraren och mottagaren betraktas då alla som självständigaavtalsparter. Vid avtalets tillkomst är det emellertid regelmässigt endastavsändaren och fraktföraren som åtar sig skyldigheter gentemot varandra.Självfallet motsvarar fraktavtalet i regel även mottagarens önskemål, men detkan också hända att mottagaren inte alls är intresserad av att ta emot det godssom befordringen avser. Enbart den omständigheten att avsändaren ochfraktföraren sinsemellan kommit överens om att den senare skall transporteragodset till viss bestämmelseort och där lämna ut det till den uppgivnemottagaren kan givetvis inte heller förplikta denne tUl någonting. Huruvidahan vill acceptera den erbjudna rollen som mottagare eller ej har han själv attbestämma. Fraktföraren har visserligen i fraktavtalet utfäst sig atttransportera godset till bestämmelseorten och att där lämna ut det tillmottagaren, men denna utfästelse gäller endast gentemot den tUl vUken denlämnats, dvs. Det kan emeUertid ofta förhålla sig så att avsändareni och med att han överlämnat godset till fraktföraren för befordran harfullgjort vad på honom ankommer gentemot mottagaren och att han därför intehar anledning att för egen del bekymra sig om vad som sedan händer med godset.1 ett sådant fall har däremot mottagaren i regel ett intresse av att godsetlämnas ut tUl honom eller att han kan göra gällande andra rättigheter på grundav fraktavtalet, t. ex. begära ersättning för förlorat gods. 1 stället för attålägga avsändaren att i mottagarens intresse vaka över att fraktavtalet fuUföljshar man i frakträttslig lagstiftning brukat utrusta mottagaren med ensjälvständig rätt att göra avtalet gällande. Så är också faUet enligtförevarande lagförslag. Mottagaren behöver således inte passivt avvakta, attfraktföraren skall erbjuda honom godset, utan han kan själv ta initiativet tillsitt inträde som mottagare i fraktavtalet. De närmare förutsättningarna härföranges i denna paragraf. I förstastycket första punkten föreskrivs att mottagaren, sedan godset har kommit framtill bestämmelseorten, har rätt att begära att fraktföraren lämnar ut godsettill honom. Rätten för mottagaren att själv påkalla avtalets fullgörandeinträder således i princip först i och med godsets ankomst tillbestämmelseorten. Uttrycket "godset" får i detta sammanhang inteanses betyda att allt det gods som ingår i sändningen skall ha kommit fram tillbestämmelseorten. Det räcker här med att endast någon del av godset eller t. o.m. endast den tomma förpackningen kommit fram. Med tankepå det fallet, att godset inte kommit fram till bestämmelseorten inom den tidsom fraktföraren skall anses disponera för att genomföra befordringen, lämnas iförsta stycket andra punkten den kompletterande regeln, att mottagaren i egetnamn får göra gällande de rättigheter som följer av fraktavtalet vid dentidpunkt då godset senast hade bort utlämnas. Vidare föreskrivs att, om detredan dessförinnan blir klarlagt att godset har gått förlorat, mottagaren kaninträda i fraktavtalet redan i och med att detta faktum slås fast. När det i andrapunkten sägs att mottagaren äger göra rättigheterna enligt fraktavtaletgällande "i eget namn", beror det på att man velat framhäva attmottagaren har en självständig rätt, som han kan utöva utan något medgivandefrån avsändaren. De rättigheter som tillkommer mottagaren är bl. a. att fågodset utlämnat sedan det kommit fram till bestämmelseorten, att begäraersättning för sakskada och dröjsmål och att meddela anvisningar om godsetsutlämnande.