prop · FX03166 · 1974-12-31 00:00:00 — Arbetsgruppens förslag om en skärpning avtillämpningsanvisningarna såvitt avser den tid inom vUken åtgärder för atterhåUa nöjaktig återväxt skall vara vidtagna biträds av ,, skogsutredning och . Enligt pågår en revidering av anvisningarna varviddenna fråga i avvaktan på skogsutredningens förslag ägnas uppmärksarahet. och länsstyrelserna i ,, och tUlstyrker oreserveratarbetsgmppens förslag att skogsägaren åläggs att anmäla alla planerade hyggen,för att skogsvårdsstyrelsemas möjligheter att bedriva återväxtkontroll därigenomskaU förbätttas. Även de flesta skogsvårdsstyrelser samt är posUiva till förslaget. , länsstyrelseni , skogsutredning och Svenska skogsarbetareförbundetanser att anmälan behöver göras först I samband med avverkning eller sedanhygget tagits upp. mälangöras av den sora företar avverkningen. Lantbruksstyrelsen anser attanraälningspUkten bör begränsas tiU upptagna hyggen större än ett hektar.Domänverket anser att anraälningsplUtten bör omfatta endast marker underskogsvårdslagen. Skogsindustriernas samarbetsutskott föreslår att kontrollensker genom alt skogsvårdsstyrelsema får rätt att infordra uppgifter omgenomförda skogsvårdsåtgärder från en viss skogsägare eller visstskogsföretag, i , och "skogsägareföreningars riksförbund raotsätter sig en anraälningsplikt enligtarbetsgmppens förslag och stiftsnämnderna i och anser attanraälningspUkten inte bör omfatta raarker sora förvaltas av dem. Enligt LRF böranmälningsplikten, om den införs, begränsas till hyggen större än 5 hektareller raöjligen i tätortsnära oraråden . ,och i betonar behovet av attökade personalresurser ställs tUl skogsvårdsstyrelsemas förfogande, Arbetsgmppens allraänna bedömning att andelengallring i avverkningarna bör ökas delas av sliftsnämnden i ,länsstyrelserna i och , LRF, och . uttrycker denna uppfattning men anser att gallringens betydelseöverbetonats vid diskussionen av fraratida virkesförråd, Arbetsgmppen anser att raarkberedning i många fallär nödvändig och bör utföras i större utsttäckning. , 1973 årsskogsulredning och delar denna uppfattning.Enligt skogsutredningen är markberedning en av de åtgärder som behövs för atten fraratida hög skogsproduktion skaU erhållas. , , länsstyrelserna iVärmlands, och , skogsutredning, ,Skogsindustriernas samarbetsulskolt. ochSvenska jägareförbundet delar arbetsgmppens uppfattning att hyggesplöjning börbegränsas tiU vissa raarker i inland. anser att raetodenbör användas även inom vissa delar av övriga och i övre ,Enligt bör fortsatt användning av raetodenstoppas i awaktan på att ekologiska och andra konsekvenser är utforskade ochbefunna oskadliga. anser att metoden helt raåsteöverges och att skogs-harvning tiUs vidare bör användas med restriktivUet,Länsstyrelserna i och , skogsulredning ochLRF är positiva tUl arbetsgmppens förslag att skogsbruket tar mitiativ tiU utvecklingav mindre radikala raarkberedningsmetoder, Arbetsgmppen har föreslagU att skogsbmket skaU sökasamråd raed naturvårdsmyndigheten i aUa faU då hyggesplöjning planeras.Förslaget biträds av ruiturvårdsverket, länsstyrelserna i ochNorrbottens län. bör dock samråd ske även raed berörd kommun. Jägareförbundetanser att det föreslagna samrådsförfarandet bör fastläggas sora en ovillkorligföreskrift och efterlyser en beslutsinstans för de tUlfällen då överenskommelseinte kan träffas vid santtådet. föreslår attskogsvårdsstyrelsema anförtros prövningen för mark tmder skogsvårdslagen ochatt hyggesplöjningen anmäls i form av planer för den närmaste framtiden.Liknande synpunkter fraraförs av . bör sararådet ske inora ramen för 20 § naturvårdslagen och förgeografiskt avgränsade ormåden för vilka överenskommelse träffas om de reglersom skall gälla. Liknande synpunkter framförs av J975 års skogsutredning. Arbetsgruppens förslag att skogsbmket bör åläggasatt söka samråd raed de renskötande samerna då en hyggesplöjning kan beröraderas intressen biträds av , domänverket, i Västerbottenslän, skogsutredning. Skogsindustriernas samarbetsut-skolt, LRF ochSveriges skogsägareföreningars riksförbund. Arbetsgmppens syn i övrigt påbehovet av ett ytterligare utvecklat och intensifierat sararåd mellanskogsbmket och de renskötande samema delas av lantbruksstyrelsen,, planverket, domänverket, länsstyreherna i ochNorrbottens län, skogsutredning och LRF. Enligt lantbmksstyrelsen börden samrådsgmpp sora f, n, finns inom styrelsen i fortsättningen varafristående och ledamötema utses av regeringen, I fråga om arbetsgmppens synpunkter påsysselsättningen i skogsbmket har endast ett fåtal remissinstanser yttrat sig,Arbetsgmppens åsikt att några generella restriktioner i fråga om mekaniseringstakteller awerkningsraetoder inte av sysselsättaingsskäl bör rekonmienderas delasav , länsstyrehen i och . Arbetsgruppens förslag om bättre kortsiktig ochlångsiktig sysselsättningsplanering genom bl. a. en övergripande bevakningfrån skogsvårds-styrelsernas sida biträds av länsstyrelserna i ochNorrbottens län och skogsutredning. anser attskogsutredningens förslag bör awaktas innan ställning tas i frägan.Länsstyrehen i anser att bör på lämpligt sättoch i läraplig omfattning delge och berörda komrauner översiktligaplaner om avverkningar och skogsvård. skogsägareför eningars riksförbundanser att bevakningen bör begränsas till större skogsarbetsgivare. Förslaget ora att större krav bör ställas på attavverkningarna fördelas någorlimda järant över tiden inom arbetskraftsregionemabittäds av och . detväsentligt att skogsbmket även i fortsättningen bedrivs under sådana former attdet kan bidra tUl att upprätthålla sysselsättningen på landsbygden och enspridd bosättning i landet. anser att skogsutredningens förslagbör awaktas innan denna fråga föranleder någon åtgärd. -påpekar att skogsarbetarnas säkerhet ocharbetsmiljö är bättre vid kalawerkning än vid andra avverknings-former.Förbundet betonar liksora arbetsgmppen att möjUghetema att oraskola äldrearbetare till exempelvis maskinförare bör förbättras. Arbetsgruppens syn på behovet av ytterligarestudier av vissa ra i 1 -j ö f r å g o r med anknytning till skogsbmketsavverkningar delas av , länsstyrelserna i , ochJämtlands län, LRF, Skid- och . Svenska kommunförbundet.Svenska naturskydchföreningen. påpekar dock att även frågor om raonokultureroch ora skydd för boplatser och spelplatser för fåglar bör studeras närraare.Jägareförbundet liksora påpekar i detta sararaanhang attvärdefuUa vUtbiotoper bör i största möjliga utsträckning undantas frånslutawerkning. Skogshögskolan uttalar att de synpunkter som konuner tUluttryck i rapporten i allt väsentligt överensstämmer med de uppfattningar manfrån vetenskapligt håll har inom högskolan. understrykeratt stora risker är förknippade med kalhyggesraetoden men att ocksåbläd-ningsskogsbraket visat sig ha negativa effekter från bl. a. ekologiska synpunkter. Behovet av stadier av skogsbmkets inverkan pårenbetet bekräftas av lantbruksslyrehen, skogsstyrehen, domänverket, 1973 årsskogsutredning och i . Lantbraksstyrelsen uppgeratt enligt dess erfarenhet kalawerkning praktiskt taget alltid inverkarnegativt på renlaven. Enligt är arbetsgrappens redovisningav förhållandet skogsbmket/rennäringen ytlig och missvisande. Arbetsgmppens förslag om en kartläggning ochgradering av renens vinterbetesmarker bittäds av lantbruksstyrelsen,, domänverket, skogsutredning och . Lantbraksstyrelsen betonar att undersökningarna måstebaseras på samernas kunskaper och erfarenheter om renarnas beteende ochrenbetes-tillgångarna. Arbetsgrappensuppfattning att landskapsvårdens och friluftslivets intressen normalt bör kunnatUlgodoses inom raraen för ett rationeUt skogsbmk delas av de flestaremissinstanserna. Detta gäller representanter såväl för skogliga intressen somplanerande och naturvårdande myndigheter och organisationer. De remissinstansersom yttrat sig i frågan tUlstyrker även arbetsgrap- pensförslag att en allraän aktsamhetsregel vad gäUer naturen infogas iskogsvårdslagen. Endast är negativt och ansluter sig istället till BLU:s förslag som innebär att avverkning och andraskogsbmksåtgärder inora komraunplan eller inom i komraundels-plan särskiltangivna områden inte får ske utan tUlstånd av och attdenna prövning skall ske enligt riktlinjer angivna i planerna. ,domänverket och Skogsindustriernas samarbetsulskolt förutsätter attaktsamhetsregeln genom tiUämpningsföreskrifter begränsas till sådana förskogsbraket mindre betungande hänsynstaganden som arbetsgruppen behandlat.Naturvårdsverket anser att ett principiellt vägledande uttalande från regeringoch riksdag skulle vara av stort värde beträffande omfattningen av det Intrångi skogsbmket som markägaren skäligen bör tåla utan ersättning. Behovet av att i kommunala planer och länsplanerprecisera de områden där begränsningar i skogsbruket anses nödvändigaverifieras av flera remissinstanser bl. a. , domänverket och destiftsnämnder och länsstyrelser som yttrat sig över rapporten särat LRF. måste preciseringen bygga på definierade målsättningar raedavseende på naturvård och frUuftsliv raed inventering, analys ochdokuraentation i olika avseenden. Ett sådant arbete bör enligt verket utmynnai ett åtgärdsprograra för varje oraråde. betonar vikten avkontakter på ett tidigt stadium mellan planerande myndigheter och berördamarkägare. Enligt är det väsentiigt attlänsjaktvårdsföreningarna engageras när det gäller frågor om områden där begränsningari skogsbmket avses tUlärapas av hänsyn till den högre faunan. påpekar att all skogsmark kan komraa attbehövas för både virkesproduktion, rekreation och annat. Skogsbmket bör därförenligt föreningen generellt ta vederbörliga hänsyn tUl detta. Arbetsgruppens syn på principema för deadrainistrativa formema för begränsningar i skogsbruket deleis av raångareraissinstanser. Endast slalens planverk har avvikande uppfattning och hänvisartill de av bygglagutredningen skisserade principema. finnerdet angeläget att samhäUet enligt de av arbetsgruppen angivna principernamedverkar till att säkerställa värdefulla natiurvårds- och frUuftsområden ochge dem en målinriktad skötsel och vård. i anser attområden raed regionala rekreationsanläggningar avsätts sora naturreservatoch/eller förvärvas av stat, komraun eller landsting. iVästerbottens län anser att kommunemas möjligheter att få statsbidrag förförvärv av oraråden för närrekreation bör förbättras. Länsstyrehen iNorrbottens län frarahåUer att staten i större grad bör ta på sig kostaademaoch vårdansvaret som blir en följd av inskränkningar i skogsbruket, Arbetsgrappensförslag tiU sådan ändring av 20 § naturvårdslagen att länsstyrelsenkan föreskriva sararåd i fråga om arbetsföretag inora närmare angivna onurådentiUstyrks av lantbruksstyrelsen, , ,stiftsnämnden i , i och Skid- ochfriluftsfrämjandet. Skogsindustriernas samarbetsulskolt anser att förslaget börbeaktas i de fortsatta övervägandena i frågan. anser att 20 § inuvarande lydelse även i fortsättningen bör ligga till grund för samråd. Verketanser att avgränsningen av områden för samråd bör ske vid överläggningar meUanföreträdare för skogsägare och berörda länsstyrelser och koramuner samt attöverenskommelse om regler för skogsbruket inom ett givet område bör träffas såatt samråd inte skall behöva ske i varje enskUt fall. Förslaget att alla planerade hyggen som är störreän ett halvt hektar i tätortemas närhet skall anmälas till viaskogsvårdsstyrelsen biträds av lantbruksslyrehen och länsstyrelserna iStockholms och . Enligt länsstyrehen i kan detvara lika angeläget raed denna kontroll inom fjärrekreatlonsoraråden somsärskilt pekats ut i kommunala planer och länsplaner. ochSvenska kommunförbundet anser att anmälan bör ske även tUl berörd koraraun,Skid- och anser att sararåd bör ske även med lokalafrUuftsorganisationer, Sliftsnämnderna i och föreslår attanmälan skall ske direkt tiU . Länsstyrehen i anseratt även hyggen slörre än tio hektar utanför områden med störrenaturvårdsvärden I länet bör omfattas av generellt tillståndstvång. bör rapportering från skogsvårdsstyrelse tilllänsstyrelse ske mer regelmässigt än vad sora föreslagits i rapporten.Skogsstyrelsen anser mot bakgrund av den föreslagna sararådsskyldigheten attanmälningsförfarandet är obehövligt. Liknande synpunkter framförs avstiftsnämnden i , Skogsindustriernas samarbetsutskott. och Sveriges skogsägareföreningars riksförbund.Domänverket som inte biträder arbetsgruppens förslag i detta avseende anser attfrågan bör lösas inom ramen för nuvarande bestämraelser i 20 §naturvårdslagen. betonar i sitt yttrande särskiltvikten av att skogsbrukets företrädare på ett tidigt stadiura ges tillfälleatt aktivt medverka vid bedömningen av aktualiserade Inskränkningar iskogsbruket. Enligt styrelsen bör denna handläggningsordning fastläggas ibindande föreskrifter. Skogsvårdsstyrelsernas medverkan i en allmännaturvårdsbevakning bör enligt styrelsen anges i förordningen (1960: 267)angående skogs-vårdsstyrelser. Skogshögskolan anser det väsentligt att skogsvårdsstyrelsemages en central roU vid handläggningen av ärenden raed skoglig anknytning. understryker behovet av ökadInforraation om skogsbmksmetoder och om de hänsyn och regler som gäller förskogs- 6 1974.1 saml Nr 166 bruket.Verket anser det vidare värdefullt att i skogsbruksplaner som böromfatta all skogsraark redovisa den hänsyn som skall tas tUl naturvårdens ochfriluftslivets intressen. 8 Departementschefen 8.1 Inledning Påmindre än ett århundrade har utvecklingen gett människan tidigare oanademöjligheter att bruka naturens krafter och förfoga över dess tUlgångar.Industrialiseringen och befolkningsomflyttningen är i vårt land de mestframträdande yttre tecknen på den omvandling som skett. Vår tillvaro har igrunden förändrats. Den materieUa standarden har ökat kraftigt. Men samtidigthar mUjövärden förstörts. framstår en god miljö i allt högre grad som enväsentlig del av vår totala levnadsstandard. Därför måste omtanke ommiljövärdena ständigt påverka UtveckUngen och bli en utgångspunkt församhällets handlande på skUda områden. Målet för mUjöpolitiken är att skapa ettsådant samhälle för dagens och morgondagens människor att vars och ensberättigade krav på en god livsmUjö kan tillgodoses. Alt ge envar en livsvänligoch livsduglig miljö är liktydigt med höjd levnadsstandard och rättvisarefördelning av våra resurser. Planeringen av miljöpolitiken måste sättas in somett led i en totalplanering av hela samhället. Snävt ekonomiska hänsyn fårinte tillåtas bli styrande för utvecklingen. Naturen är en gmndläggande del av vår miljö. Sedanurminnes tid gäller i vårt land förhållandet att naturen skall vara tillgängligför alla. I detta ligger ett stort värde men också ett stort ansvar, i förstahand för den som äger marken att vårda och sköta den på ett sådant sätt att denkan utnyttjas både av nuvarande och kommande generationer. Men det åvilar ocksåden som utnyttjar marken för rekreation och friluftsliv att visa omsorg ochhänsyn till markens känslighet. Utgångspunkten för handlandet måste vara hänsyntUl naturresurser och naturmUjö. Ingen har rätt att handla på ett sådant sättatt oersättliga naturvärden förstörs. Därför måste samhällets inflytande överutnyttjandet av våra naturresurser stärkas. Det sker bl. a. genomlagstiftning. För att bli ett verkningsfullt medel i strävandena attåstadkomma en livsvänlig miljö åt alla måste lagstiftningen ständigt anpassastill aktuella förhållanden. Ett uttryck för detta är den översyn avnaturvårdslagen (1964: 822) (NVL) varom förslag nu framläggs. NVL trädde i kraft , Lagen hargett samhället ökade möjligheter att skydda och vårda naturen. Med stöd avlagen har bl. a. betydande markområden säkrats för rekreation men också för vetenskapligaoch kultureUa ändamål. Totalt sett har ca mark avsatts somnaturreservat och som nationalpark. Genom bestämmelser om sttandskydd har större delenav rikets havskust belagts med restriktioner för bl. a. bebyggelse. För att undanröja vissa brister i det skyddssystemsom lagen innehåller och för att anpassa lagen tUl de snabba förändringar iattityder och synsätt som är utmärkande för utvecklingen på mUjövårdsområdeltillkallade dåvarande chefen för den 26 februari 1970sakkunniga för att se över NVL. De sakkunniga antog namnet naturvårdskommittén(NVK). Enligt särskilda tUläggsdirektiv har de sakkunnigabefriats från att pröva sådana ersättningsfrågor som föranleds avbebyggelseförbud enligt NVL. Dessa frågor fick nämligen sin lösning i sambandmed statsmakternas beslut om den fysiska riksplanerlngen (prop. 2och 3, CU 1972: 35, rskr 1972: 348). De härav föranledda ändringarna i NVLträdde i kraft och innebär bl. a. att sådana begränsningari markägarens handlingsfrihet som kan föranledas av beslut enligt NVL skallgrunda rätt till ersättaing av staten endast om de medför att pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras eller att raark tas i anspråk. I sammanhangetkan också nämnas att tidigare bestämmelser om ersättningsskyldighet för statenvid vägrat täkttUlstånd upphävdes fr. o. m. (prop. 1973: 101,CU 1973: 21, rskr 1973: 219). NVK avlämnade ett delbetänkande(Ds Jo 1974: 1) Naturvård I med förslag till ändring av NVL:s bestämmelserframför allt i fråga om strandskydd och landskapsvård. Betänkandet innehållerockså förslag till ny ordning i fråga ora förvaltaingen av mark som avsatts förnaturvårdsändamål. En inom tillsatt arbetsgmpphar avgivit rapporten (Ds Jo 1974: 2) Kalhyggen, vari bl. a.omfattningen och verkningarna av kalhyggen diskuteras. Arbetsgruppen föreslåratt vissa ändringar görs i skogsvårdslagen (1948: 237) bl. a. för att bättretillgodose naturvårdsintresset i samband med avverkningar. har i sitt avgivnabetänkande (SOU 1974: 21) Markanvändning och byggande lagt fram förslag tUlprinciper för en ny planlagstiftning. Förslaget är inriktat på att åstadkomraaen generell prövning av alla slags förändringar i markanvändningen inom ramenför ett plansystem, där beslutsfunktionerna med vissa undantag ankomraer påkommunerna. Vid remissbehandlingen har NVK:s förslag fått ettblandat mottagande. , vissa länsstyrelser och de centralanaturvårdsorganisationerna ställer sig i huvudsak positiva tUl förslagen ochanser det angeläget att de genomförs så snart som raöjligt och utan att manav-\ aktar den nya byggnadslagstiftaing som kan förväntas medanledning av bygglagutredningens principbetänkande. , ett antallänsstyrelser och anser att natarvårds-aspekterna påsikt bör integreras i ett plansystem på sätt bygglagutred- ningenföreslår och att nu aktuell revidering bör ske med beaktande av dessasynpunkter. De remissinstanser som har anknytning till skogsnäringen anser attinga ändringar i NVL sora kan innebära restriktioner för skogsbruket bör göras,års skogsutredning lagt fram sitt betänkande. Någraremissinstanser, bland dem LRF och , avstyrkerförslaget helt. Remissutfallet i fråga om rapporten är ihuvudsak positivt. ställer sig dock negativt tillförslaget såvitt det avser införande av en allmän aktsamhetsregel iskogsvårdslagen och förordar i stäUet en lösning som anvisats avbygglagutredningen, innebärande att skogsvårdslagen kompletteras medbestämmelser att avverkning eller andra skogsbruksåtgärder inom i kommunalplan särskilt angivna områden inte får ske utan tUlstånd av skogsvårdsstyrelsenoch att prövningen skall ske enligt riktlinjer som angetts i sådan plan. förslag innebär att även sådankontroll av förändringar i markanvändningen som behövs från naturvårdssynpunkti framtiden väsentligen skall regleras inte som genom NVL utan genom enmarkanvändnings- och byggnadslagstiftning som täcker all mark och som hartyngdpunkten i beslutssystemet förlagd tUl kommunerna. Den nuvarande,huvudsakligen på länsstyrelserna ankommande särskUda regleringen enligt NVLskulle därigenora bli överflödig såvitt avser bebyg-gelsereglerlng och reglertill skydd för landskapsbilden. Detsamma gäller huvuddelen av de ändringar ilagen som föreslagits av NVK. förslag bereds f. n. Ibostadsdepartementet. Ställning har emellertid ännu inte tagits tUl frågan omomfattningen eller Inriktningen av en framtida planlagstiftning. Under allaomständigheter måste man räkna med att det kommer att dröja innanlagstiftning kommer tUl stånd om ett nytt plansysiem och avsevärt längre tidinnan ett sådant kan träda i full tillämpning. En särskUd naturvårdslagstiftningför att slå vakt om oersättliga naturvärden kommer att behövas även iframtiden. Jag har därför efter sararåd raed chefen för kommit till slutsatsen att man inte av hänsyn till framtida ändringar iplanlagstiftningen bör avstå från att nu genomföra de ändringar i NVL som kanfinnas påkaUade i anledning av NVK:s förslag. Motsvarande gäller i fråga om deförslag som framlagts av nämnda arbetsgrupp i rapporten . De erfarenheter från tillämpningen av NVL för vUkaNVK redogjort visar enligt min mening klart att lagen nu är i behov avkomplettering och anpassning tUl utvecklingen fraraför allt när det gällerbestämmelsema om strandskydd och landskapsvård, I likhet med ett flertalremiss-Instanser finner jag det angeläget att medlen att genomföra samhälletsnaturvårdspolitik på dessa områden stärks genom ändringar i NVL i den riktningNVK föreslagit. Förslagen i rapporten ora kalbyggen, som till väsentlig delavser att skapa bättre möjligheter att tillvarata natur- vårdensintressen inom ramen för ett rationeUt skogsbruk och har visst samband medNVK:s förslag, bör tas upp med detta. Till NVK:s förslag i fråga omförvaltningen av mark som avsatts för naturvårdsändamål avser jag attåterkomma i annat sammanhang. Med hänsyn till att NVK:s lagförslag pålandskapsvårdens område till viss del bör bedömas mot bakgmnd av arbetsgmppensförslag till ändringar i skogsvårdslagen behandlar jag först detta senareförslag, innan jag går närmare in på NVK:s förslag tiU ändringar i NVL. Skogen och den på skogens produkter baseradeförädlingsindustrin är av stor betydelse för vårt land. Sålunda är antaletheltidssysselsatta i skogsnäringen däri inbegripet massa- ochpappersindustrin, sågverksindustrin och spånskiveindustrin ca 160 000. TiUdetta kommer ett inte obetydligt antal deltidssysselsatta i skogsbruket.Bruttoproduktions-värdet i nämnda industrier uppgår tUl 20 mUjarder kr.,och 1973 svarade skogsindustrin för en fjärdedel av landets totala export. Detär därför ytterst angeläget att landets skogar sköts på sådant sätt att en högoch värdefull virkesproduktion uppnås. För att trygga kommande generationerstillgång tiU de för vår välfärd nödvändiga skogsprodukterna krävs attskogsmarkernas virkesproducerande förmåga utnyttjas på bästa sätt. Detta gällerinte minst vårt land med dess särskilda fömtsättningar för produktion avhögvärdigt virke. utgör skogen en omistiig miljötUlgång, som isynnerhet i de tätbefolkade delama av landet utnyttjas flitigt för friluftslivoch rekreation. Skogens betydelse som rekreationskälla har ökat starkt undersenare tid. Allt fler människor söker sig ut i skog och mark för att fåavkoppling och motion. Detta gör det nödvändigt att i ökad utsträckning beaktafriluftslivets intressen i samband med skogsbruk. Vissa av de brukningsmetodersom tUlärapas har lett tUl konflikter mellan skogsbruket och skogensutnyttjande som rekreationskälla. Ett exempel på detta är kalhuggning av skog. Den förut nämnda arbetsgrappen har i rapportenKalhyggen bl. a. tagit upp frågan i vad mån olika skogsbruksformer uppfyllermålet för den skogspolitik som fastställdes av riksdag (prop, 1948:34, JoU 1948:10, rskr 1948:143). Detta mål är kort uttryckt att skogarnas virkesproducerandeförmåga skall utnyttjas effektivt så att fömtsättningar skapas för ettuppehållande och, såvitt möjUgt, en utvidgning av landets skogsbruk och därmedav de industrier som är beroende av skogen för sin råvaruförsörjning.Arbetsgmppen konstaterar efter studier av skogs-tillståndets utveckling attupprepade genomhuggningar av äldre skogsbestånd som ofta oegentiigt kallasgallringar successivt minskar tillväxten och virkesförrådet i bestånden ochslutiigen leder till att stora arealer måste kalavverkas på en gäng.Arbetsgruppen anför att ett inten-