ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX0288 · 1974-01-15 00:00:00 — av i m. fl. om utsträckt giltighet av det s. k. 67-kortet vid SJ. Enligt de bestämmelser som gäller för inköp av SJ :s s. k. 67-kort krävs att man är folkpensionär, åtnjuter förtidspension enligt lagen om allmän försäkring, sjukbidrag, invaliditetsersättning eller hustrutillägg. Sistnämnda förmån betingades av att man ansåg att det var rimligt att en kvinna med hustrutillägg skulle kunna få resa på samma villkor som make som fyllt . Denna kvinna förlorar emellertid sitt 67-kort ifall hon inte fyllt när maken avlider. Nuvarande bestämmelser medger inte rätt för den som innehar 67-kort att behålla detta när maken avlider, såvitt vederbörande inte fyllt eller uppnår denna ålder eller uppfyller de tidigare nämnda kriterierna för att erhålla 67-kort. För den efterlevande maken innebär ett borttagande av 67-kortet att en social förmån upphör att gälla med åtföljande ekonomiska konsekvenser. Det är rimligt att en kvinna som före sin makes bortgång åtnjutit förmånen av 67-kortet har svårt att förstå anledningen till att denna förmån dras in i och med makens bortgång. Hennes ekonomiska och sociala ställning har snarare försämrats än förbättrats genom att hon blivit änka. Den kvinna med hustrutillägg som haft 67-kort på grund av att maken varit folkpensionär bör enligt vår mening få behålla sitt 67-kort även sedan maken avlidit. På olika områden försöker man att utjämna de ekonomiska konsekvenserna av åldersbestämmelser som kan föranleda svårigheter i skatteoch förmånshänseenden av olika slag. Från social rättvisesynpunkt är det enligt vår mening motiverat att den änka som före sin makes bortgång åtnjutit förmånen av 67-kortet även skall få behålla kortet efter makens bortgång. Med stöd av vad vi framhållit hemställs att beslutar att kvinna med hustrutillägg, som under makens levnad haft 67-kort, skall tillerkännas sådant kort även sedan hon blivit änka, trots att hon inte är folkpensionär. () i Skärstad
mot · FX02880 · 1974-01-25 00:00:00 — om införlivande av och kommunblock med det allmänna stödområdet. Befolkningsutvecklingen i har varit starkt negativ. Den starka minskningen av sysselsättningen inom skogsbruket och den tunga industrin, som är den dominerande i länet, har inte kunnat uppvägas genom nyetableringar av företag eller genom efterfrågan av arbetskraft från service- och tjänstemannasektorn. Denna negativa utveckling torde vara den reella grunden till att hela länet, med undantag av Ludvikaregionen, omfattande och kommunblock, inlemmats i det allmänna stödområdet. Att dessa kommunblock lämnats utanför stödområdet måste betecknas som mycket otillfredsställande, eftersom befolkningsutvecklingen där varit lika ogynnsam som i länet i övrigt. sjönk antalet industrisysselsatta i länet med 4 600 personer. En avsevärd del av denna minskning föll på Ludvikaregionen, där antalet sysselsatta sjönk med hela 2 100 personer eller med . Även om viss återhämtning har skett , har ändå den allmänna trenden i utvecklingen ingalunda brutits; enbart tappade regionen drygt 200 personer. Situationen inför den framtida utvecklingen i regionen är därför fortfarande bekymmersam, inte minst med hänsyn till den ensidiga näringsstrukturen. Vad som brukar betecknas den tunga industrin, gruvor, järnverk och verkstäder, är dominerande, vilket medför en besvärande snedbalans i sysselsättningen. Ett förhållande som den kvinnliga arbetskraften fått särskild känning av. Stora ansträngningar måste därför till för att vända utvecklingen och åstadkomma bättre balans i sysselsättningen och ökade valmöjligheter för arbetskraften. En sådan nödvändig utveckling skulle säkerligen underlättas om även Ludvikaregionen tillfördes det allmänna stödområdet. Att så sker är ett krav som i olika sammanhang kraftigt understrukits av länsmyndigheterna. Av länsplaneringsskäl kan det varken vara praktiskt eller rimligt att en så liten del av länet står utanför stödområdet. Med stöd av det anförda hemställs att måtte besluta att och kommunblock inlemmas i det allmänna stödområdet.
mot · FX02881 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1974:671 hemställes 1. som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts beträffande åtgärder för att lagen om anställningstrygghet reellt skall omfatta alla arbetstagare, 2. beslutar höja det särskilda utbildningsbidraget för utbildning av ungdom och kvinnor i företagen från fem till , 3. som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts beträffande bifall till av arbetsmarknads styrelsen i anslagsframställningen för /75 framförda förslag om företagsutbildning, 4. godkänner de grunder för tillfälligt utbildningsbidrag som förordats i motionen. () () () i Glömminge () i Lane-Herrestad
mot · FX02884 · 1974-01-25 00:00:00 — angående fördelningen av anslag för arbetsanpassning. Arbetsprövning och arbetsträning utgör led i den totala rehabiliteringen av individen inom den arbetsmässiga rehabiliteringen, dvs. den rehabilitering som syftar till återgång till arbete i någon form. Medan arbetsprövningen och arbetsträningen i ett tidigare skede utvecklats som på varandra följande led i den individuellt upplagda rehabiliteringsplanen, strävar man efter, som föredragande statsrådet mycket riktigt påpekar i årets statsverksproposition, en total integration av de båda formerna prövning och träning. Som ett led i integreringen av arbetsprövning och arbetsträning arbetar redan nu personalen vid arbetsvårdsinstitutionerna i lag med såväl arbetsprövning som arbetsträning. Därigenom möjliggörs att samtliga befattningshavare kan följa elevens utveckling under hela vistelsen vid arbetsvårdsinstitutionen. Vid större institutioner där flera arbetslag finns arbetar dessa parallellt. För individen kan vistelsen vid arbetsvårdsinstitutionen uppdelas i tre delar: en introduktionsdel, en prövningsdel och en träningsdel. Introduktionen föregår som regel prövningsdelen eller träningsdelen, och den kan ibland tjäna som vägledning för om andra åtgärder skall sättas in. Prövningen inrymmer alltid ett visst mått av träning. Å andra sidan sker under träningen en observation och bedömning av eleven i olika avseenden. Träningen inrymmer därför också en viss grad av prövning utan att därför gränserna mellan prövning och träning som metodiska hjälpmedel i den arbetsmässiga rehabiliteringen suddas ut. Jag har gjort denna relativt utförliga bakgrundsteckning till integrationssträvandena inom arbetsprövningen och arbetsträningen för att peka på det motsägande förhållande som präglar föredragande statsrådets förslag till driftbidrag vid arbetsprövning och arbetsträning i årets statsverksproposition. Förslaget i statsverkspropositionen innebär nämligen att till arbetsprövning föreslås utgå . per , medan däremot till arbetsträning föreslås . Det logiska vore med hänsyn till den fortgående integrationen att driftbidraget fastställdes lika för såväl arbetsprövning som arbetsträning. Då underlättar man och ytterligare de integrationssträvanden som starkt är på gång. Driftbidraget för såväl prövning som träning bör därför fastställas till det belopp som föredragande statsrådet föreslår skall utgå för arbetsprövning, nämligen . Med hänvisning till det anförda föreslår jag att vid behandlingen av bilaga 13 till statsverkspropositionen 1974 beslutar under punkt C 4 Särskilda åtgärder för arbetsanpassning att grunderna för bidrag till arbetsprövning och arbetsträning utformas i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · FX02885 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar och om auktorisation av tolkar och översättare. I sitt betänkande om tolkservice och nordisk språkkonvention (SOU 1972:83) föreslog invandrarutredningen att det skulle inrättas dels en statlig tolkskola, dels en statlig av tolkar och översättare. Nämnden ansågs böra ha ett nära samarbete med tolkskolan. Dessutom avsågs nämnden svara för examination av tolkar med en av utredningen föreslagen mindre kvalificerad utbildning. Slutligen borde nämnden ha till uppgift att föra register över auktoriserade tolkar och översättare samt över examinerade tolkar. I statsverkspropositionen (bilaga 10) föreslås ingen tolkskola utan i stället yrkesinriktade kurser vid de filosofiska fakulteterna att närmare utredas av UKÄ. Vidare föreslås (bilaga 13) att någon auktorisation eller examination inte införs, att länsstyrelserna får i uppdrag att föra register över tolkar och översättare samt att vem som helst som anmäler sig skall utan prövning tas upp i registret. Det framgår av propositionen att föredragande statsrådet fäst särskilt avseende vid remissyttrande, i vilket varnas för konkurrensbegränsning och därav föranledda skadeverkningar. Mot bakgrund av hittillsvarande erfarenheter förefaller detta betänkligt, eftersom det innebär en sanktionering av nuvarande allmänt och med rätta kritiserade förhållanden. Klagomål beträffande tolkars kompetens och pålitlighet framförs av myndigheter, organisationer och enskilda. Det är bl. a. uppenbart att hjälplösa utländska medborgare faller offer för exploatörer i branschen. Det har också visat sig att en del tolkar missbrukat sin ställning, i några fall genom att verka som flyktingspion åt främmande makt. Att under dessa omständigheter öppna en möjlighet för vem som helst att anmäla sig som tolk eller översättare till ett länsregister förefaller inte tillrådligt. Vederbörande skulle därmed får ett slags sanktion av samhället. Av dessa skäl är det nödvändigt med någon form av kunskaps- och lämplighetsprövning. att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att ett system för auktorisation av tolkar och översättare samt examination av vissa tolkar bör inrättas. GOTAB 74 5854 S 1974
mot · FX02888 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om införlivande av , Tierps och kommuner med det allmänna stödområdet. antog ett regionalpolitisk^ handlingsprogram och beslutades om medlen i den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten. Det allmänna målet för regionalpolitiken har angetts vara en sådan geografisk spridning av de tillgängliga resurserna att människorna i de olika regionerna kan erbjudas likvärdiga sysselsättningsmöjligheter och en likvärdig tillgång till social, kommersiell och kulturell service samt god miljö. När det gäller tillgången på arbete har kvalitetskravet på den lokala arbetsmarknaden ansetts böra sättas högt. Kvalitetskravet innebär bl. a. att arbetsmarknaden måste vara differentierad vilket förutsätter ett befolkningsunderlag som är tillräckligt stort för att bära upp ett allsidigt näringsliv. Utan tvekan har den förda lokaliseringspolitiken betytt väldigt mycket för de delar av landet som fått del därav. Detta har i huvudsak gällt orter som ligger inom stödområdet. Vi har i tidigare motioner framhållit att problemen med vikande näringsliv och ensidig näringsstruktur inte bara är till finnandes inom stödområdet. Strukturomvandlingen och rationaliseringen inom näringslivet har fått till följd att även orter och kommuner utanför stödområdet drabbats av att enskilda företag och branscher måst inskränka eller helt lägga ned driften. Vi har i norra en hel region med ensidigt näringsliv. Det är de gamla brukssamhällena med endast en tung industri som svarar för arbetskraftsutbudet. Blir det därtill lågkonjunktur inom stålbranschen så är det risk för att det blir dåligt med sysselsättning i hela länsdelen. Kommunerna har byggt ut den kommunala servicen; den kommersiella servicen är också tillfredsställande, men för att denna service skall kunna bibehållas får inte befolkningsunderlaget minska. Vi kan som exempel nämna gymnasiet i som skulle få det synnerligen besvärligt om företagsinskränkningar och nedläggningar skulle inträffa. För att klara kommande lågkonjunkturer och för att om möjligt bibehålla och helst öka befolkningsunderlaget behövs en mera allsidig och differentierad sysselsättning. Systemet med det allmänna stödområdet gör att Norduppland har svårt att hävda sig i konkurrensen när det gäller nyetableringar. skall visserligen särskild hänsyn tas vid prövning av regionalpolitiskt stöd i gränsområden men vi har en känsla av att det fordras alldeles speciella skäl för detta. Det riktigaste vore kanske att helt slopa stödområdesgränsen och bedöma varje lokaliseringsobjekt för sig, men en motion i den riktningen avslogs av . Ett område med så uppenbar näringsgeografisk obalans som norra bör dock i någon form ges stöd för att få en mera differentierad industri. Vi är medvetna om att indelningen i stödområden inte är den allra bästa men då vi inte kan finna någon annan utväg får vi ändå föreslå att de tre nordligaste kommunerna i Norduppland får ingå i det allmänna stödområdet. Med hänvisning till det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att , Tierps och kommuner i län förs till det allmänna stödområdet. () HANS ()
mot · FX02889 · 1974-01-25 00:00:00 — av i Vrångebäck m. fl. om bidrag för utbildning av yrkesfiskare. Nyrekryteringen av ungdom till det svenska yrkesfisket har visat en vikande tendens . har ett stort antal fiskare i aktiv ålder lämnat yrket och övergått till annan verksamhet. Detta har skapat en åldersfördelning bland yrkesfiskarna, som skiljer sig från de flesta övriga yrkesgrupper på så sätt att medelåldern bland fiskare är avsevärt högre. För att stimulera rekryteringen till fiskaryrket och för att göra det lättare för båtlagen att ta med nybörjare skulle det därför vara önskvärt att någon form av utbildningsbidrag utbetalades. För utbildning av nybörjare vid industrier i land utgår i vissa fall ersättning med . Denna ersättning utbetalas av under viss begränsad tid till det företag där vederbörande nybörjare är anställd. Det skulle vara ytterst värdefullt om ett liknande system kunde tillskapas beträffande utbildningen inom yrkesfisket. Eftersom arbetstiden varierar mycket kraftigt från vecka till vecka inom fisket, torde det emellertid ställa sig svårt att beräkna ersättningen . Mera lätthanterligt skulle det i stället vara att införa en dagsersättning, beräknad per arbetsdag, dvs. Med hänvisning till ovanstående föreslås att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att ges i uppdrag att verkställa utredning i syfte att göra det möjligt för de båtlag som anställer nybörjare inom fisket att erhålla utbildningsbidrag under viss begränsad tid. () i Vrångebäck . () i
mot · FX0289 · 1974-01-15 00:00:00 — av i m. fl. om införlivande av med det allmänna stödområdet. Den planeringsnivå som statsmakterna beslutat om innebär att man för siktar på att ha mellan 290 000 och 300 000 invånare i länet. Vi anser att statsmakternas ambitionsnivå här har varit alltför låg, vilket har inneburit att man t. o. m. kan tänka sig en minskning av den befolkning som redan finns. Enligt vår mening bör målsättningen för vara ca 310 000 invånare . Vi anser att denna målsättning är nödvändig och realistisk för att länet inte skall stagnera i sin utveckling. utvisar en något högre industriandel än riksgenomsnittet. Industrierna är dessutom till betydande del inriktade på export. Sysselsättningsutvecklingen inom industrin i länet ligger också högre än medeltalet för landet i dess helhet. Det föreligger således goda grundförutsättningar för fortsatt utveckling av näringsliv och sysselsättning i länet. Från naturresurs-, miljö- och rekreationssynpunkt är länet väl ägnat att utvecklas. Befolkningen bör beredas möjlighet att stanna inom området, och det är på goda grunder naturligt att räkna med att en del av dem sorn flyttat ut vill återvända. Vi anser att varje enskild storkommun bör ha sådana allmänna förutsättningar att man inte behöver räkna med ytterligare folkminskningar , om man vidtar tillräckligt kraftiga åtgärder. När stödområdet infördes delades så att tillfördes det allmänna stödområdet, medan kom att stå utanför det område som särskilt skulle erhålla speciellt lokaliseringsstöd. Detta förhållande har uppmärksammats i och föranlett upprepade motionskrav från de olika politiska partierna. Vi anser att skulle, om det kom att tillhöra det allmänna stödområdet, ha lättare att utveckla ett mer differentierat näringsliv och kunna erbjuda ett ökat antal arbetstillfällen. är i vad gäller arbetslösheten hårt drabbat. Vid decemberräkningen 1973 var totalt 3 508 personer arbetslösa, och endast 697 platser var lediga. Antal personer, föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder: Arbetslösa + 3 508 Denna tabell visar att är i behov av nära 10 000 nya jobb. Som exempel på arbetslösheten i kan nämnas att det vid decemberräkningen fanns 1 710 arbetslösa och att av dessa var inte mindre än 1 069 från kommun. Vid samma tillfälle fanns endast 460 lediga platser. 1 såväl som med deras basindustrier finns ett stort behov av ett mer allsidigt näringsliv för att kunna erbjuda större valmöjligheter. är dessutom den kommun som närmast gränsar till stödområdet och som har en struktur som i hög grad överensstämmer med kriterierna för det allmänna stödområdet. Befolkningsutvecklingen för har dessutom varit klart ogynnsam under föregående år. Med stöd av det anförda hemställs 1. att hos Kungl. Maj:t hemställer att förs till det allmänna stödområdet, 2. att om yrkandet under 1 avslås hos Kungl. Maj:t hemställer att kommunblock förs till det allmänna stödområdet. () ()
mot · FX02894 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om skärpt kontroll av lokaliseringsmedlens användning. Den regionalpolitiska stödverksamheten har en utomordentlig betydelse för att skapa sysselsättning i delar av landet som särskilt hotas av arbetslöshet och avfolkning. Lokaliseringsstödet består av lokaliseringsbidrag och -lån, avskrivningslån, lånegaranti m. m. har sammanlagt cirka 2 000 milj. kr. beviljats i lokaliseringsstöd. Från kommer 2 500 milj. kr. att stå till förfogande . Så stora satsningar från samhällets sida kräver en noggrann uppföljning och bevakning. Det bör vara av intresse att veta varför företag ofta inte ökar sysselsättningen i den utsträckning de ställt i utsikt vid sin ansökan om lokaliseringsstöd. Det förekommer också att lokaliseringsmedel slussas över till andra företag än de som de avsetts för. Exempel härpå är: Ett företag har med lokaliseringsmedel kunnat byggas ut och blivit attraktivt för köpare. Företaget har sedan sålts till ett stort företag, kanske med multinationell anknytning. Försäljningen har kommit helt överraskande för de anställda och gett oro . I sådana fall vore det önskvärt att staten hade förköpsrätt till företaget eller kunde kräva återbetalning av samhällsstödet. Detta kunde ske t. ex. genom aktieöverlåtelse till samma belopp som erhållits av lokaliseringsmedel. Vidare bör möjligheten att kunna undanhålla stora belopp i pensionsförsäkringar förhindras. Lokaliseringsstödet kan med nuvarande bestämmelser återkrävas i vissa fall. Någon återbetalning vid försäljning eller icke uppnådd sysselsättning har knappast förekommit. Mot bakgrund av det anförda föreslås att hos Kungl. Maj:t begär en utredning om hur en ytterligare kontroll och redovisning av lokaliseringsmedel skall ske och om en vidgning av normerna för återbetalning vid t. ex. försäljning eller icke uppfylld sysselsättningseffekt. () ()
mot · FX02895 · 1974-01-24 00:00:00 — angående arbetsledningen m. m. vid arkivarbete. Arkivarbetarinstitutionen har blivit fast etablerad i samhället. För många människor tjänar den som en rehabiliterande mellanstation på väg till en ny aktiv insats på arbetsmarknaden. Flyktingar, som i sina hemländer erhållit en kvalificerad utbildning som inte utan vidare kan nyttiggöras på den svenska arbetsmarknaden, kan som arkivarbetare ändå erbjudas meningsfulla arbetsuppgifter där deras kapacitet tas till vara. Olika grupper av partiellt arbetsföra gör som arkivarbetare viktiga insatser i samhället. Ständigt nya grupper av människor kommer i fråga för dessa tjänster. Detta är glädjande men ställer å andra sidan i inte så få fall betydande krav på en energisk och förutseende arbetsledning. Särskilt gäller detta för den grupp av arkivarbetare som besväras av fysiska och/eller psykiska handikapp och störningar. I dessa fall görs ofta värdefulla insatser av länsarbetsnämndernas arbetsvårdsavdelningar och av anvisningsläkarna. Inte sällan, emellertid, saknar arbetsplatsen personella resurser som svarar mot och kan följa upp arbetsvärdens och läkarens ambitioner och anvisningar. Fall förekommer då en i och för sig för ändamålet lämplig arbetsgivande institution i brist på personella resurser drar sig för att anställa arkivarbetare eller anser sig nödsakad att begära att ett anställningsförhållande skall upphöra. En för uppgiften kvalificerad arbetsledare (handledare) skulle i dessa fall kunna anpassa arbetsförhållandena till arkivarbetarens förutsättningar och därmed också tillgodose ett betydande samhällsintresse. Många synskadade och rörelsehindrade arkivarbetare, för att ta ett exempel, skulle kunna finna sig bättre till rätta på arbetsplatsen och göra en fullödigare arbetsinsats om lämplig arbetsledning och för dem anpassade lokaler och hjälpmedel funnes att tillgå. För de medicinskt kontrollerade arkivarbetarna måste former skapas som ger möjlighet till regelbundet återkommande samråd om lämplig behandling; rådslag i en grupp som består av vederbörande läkare, arbetsledare och representant för arbetsvärden (länsarbetsnämnden). Endast i en sådan samverkan med den anvisade arkivarbetaren har insatta åtgärder utsikt att verka rehabiliterande. De anförda förhållandena leder fram till kravet på att sådana förutsättningar skapas att anställning av arkivarbetare alltid skall föregås av nu nämnt rådslag samt därefter regelbundet återkomma anställningen varar. bör ges i uppdrag att närmare utforma och utveckla detta system, gärna i form av en brett upplagd försöksverksamhet, varvid behovet av och tillgången på kvalificerad arbetsledning (handledning) i förekommande fall särskilt skall beaktas. I den mån kostnaderna för erforderliga åtgärder ej ryms inom befintliga ramar förutsättes att nödiga medel begärs i särskild ordning. Med hänvisning till det anförda får jag hemställa att hos Kungl. Maj:t begär skyndsamma åtgärder i enlighet med de i motionen angivna riktlinjerna.