mot · FX021852 · 1974-05-15 00:00:00 — Kostnadssänkande investeringar och en prispressande konkurrens i förening med lägre marginalskatter, så att skillnaden mellan löneökningar före och efter skatt minskar och skattesystemets kostnadsdrivande inverkan därigenom reduceras, skapar förutsättningar för att begränsa den inhemskt genererade inflationen. skapas också förutsättningar för en aktiv valutapolitik, varigenom utifrån kommande prisstegringar kan hindras slå igenom på den svenska prisnivån. Kan den svenska valutan apprecieras, innebär detta t. ex. att oljeimporten blir billigare. Ett centralt krav på den ekonomiska politiken är att ett program mot inflationen utformas enligt här angivna riktlinjer. Vi har tidigare begärt att överläggningar tas upp mellan regeringen, oppositionen, parterna på arbetsmarknaden och näringslivet i denna fråga. Med den prisstegringstakt som vi har är det kravet aktuellare . Den ekonomiska politiken på 1 långtidsbudgeten redovisas utvecklingen av statens utgifter och inkomster med hänsyn till redan fattade beslut och åtaganden och under förutsättning av ett oförändrat skattesystem. Man kan säga att långtidsbudgeten antyder vilket utrymme som finns för nya utgiftsåtaganden eller för skattesänkningar . Utvecklingen av statens inkomster och utgifter /751978/79 till fasta priser enligt 19 långtidsbudget 1975/76 1976/77 1977/78 1978/79 1978/79 Av tabell 3 framgår hur statens inkomster och utgifter beräknas öka uttryckt i fasta priser fram till /79. Med oförändrat skattesystem och utan nya utgiftsåtaganden skulle alltså det nu beräknade budgetunderskottet /75 på nästan . /79 helt försvinna. Långtidsbudgeten utgår från antagandet att bruttonationalprodukten i fasta priser skall öka med . Lönerna beräknas öka och därefter . De prisstegringar som förutses framgår av tabell 4. långtidsbudget antagen penningvärdeförsämring i procent mellan budgetåren 1974/75 och 1978/79 1974/75 - 1975/76 1975/76 - 1976/77 1976/77 - 1977/78 1977/78 - 1978/79 Från och med nästa budgetår fram till och med /79 skulle enligt långtidsbudgeten inflationen stanna vid . Med hänsyn till den penningvärdeförsämring som blivit följden av regeringens ekonomiska politik framstår detta som orealistiskt. I det följande räkneexemplet har vi i stället utgått från en inflation under ifrågavarande år av storleksordningen 8, 6, 6, . I och för sig är enligt vår uppfattning en sådan penningvärdeförsämring oacceptabel. Om det socialdemokratiska regeringsinnehavet fortsätter synes oss emellertid den utvecklingen mer sannolik än den i långtidsbudgeten förutsatta. Eftersom skattetrycket automatiskt skärps genom inflationen, innebär detta att statens inkomster troligen underskattas betydligt. Även om också statens utgifter realt sett stiger vid en snabbare penningvärdeförsämring, skulle budgetunderskottet sålunda försvinna snabbare än enligt långtidsbudgeten. Detta framgår a\ tabell 5, där den i långtidsbudgeten beräknade budgetsaldoutvecklingen jämförs med den som följer med den här skisserade inflationsutvecklingen. Budgetsaldots utveckling /75-1978/79 i fasta priser () 1975/76 1976/77 -9 592 -9 592 - 8 178 - 6 471 -7 500 - 5 100 Statens budgetsaldoutveckling kan emellertid inte ensam tas som utgångspunkt för en bedömning av utrymmet för skattesänkningar resp. nya utgiftsåtaganden. För en samhällsekonomisk bedömning är den relevanta utgångspunkten det finansiella sparandet inom hela den offentliga sektorn. Förutom det finansiella sparandet i statens budget, som motsvarar budgetunderskottet minskat med den statliga utlåningen, måste hänsyn också tas till det finansiella sparandet i kommunerna och inom socialförsäkringssektorn. Det senare är mycket betydande. Det beräknas komma att uppgå till 11 170 milj. kr. mot 10 160 milj. kr. 1973 och 9 750 milj. kr. Man torde kunna räkna med att detta sparande kommer att fortsätta att öka åtminstone i takt med den reala resurstillväxten. 1 den övre raden i tabell 6 har vi sökt skatta den konsoliderade offentliga sektorns finansiella sparande. Vi har därvid utgått ifrån att det statliga budgetsaldot utvecklas enligt den alternativa beräkningen i tabell 5, att socialförsäkringssektorns finansiella sparande utvecklas i takt med den reala resurstillväxten enligt ovan och att för kommunernas vidkommande utgifter och inkomster balanserar varandra. Det finansiella sparandet inom den statliga sektorn och socialförsäkringssektorn samt det beräknade behovet av finansiellt sparande. (Miljarder kr. ; fasta priser) Vilket finansiellt sparande erfordras då inom den offentliga sektorn för samhällsekonomisk balans? Det beror inte minst på hur hushållssparande utvecklas. Under de från samhällsekonomisk synpunkt gynnsamma åren förra hälft låg det sammanlagda finansiella sparandet inom hushållssektorn och den offentliga sektorn på 6 å av bruttonationalprodukten. Under de av ekonomisk överhettning präglade låg det lägre och högre. Vi har mot denna bakgrund antagit att det sammanlagda finansiella sparandet bör uppgå till av bruttonationalprodukten. Att förutse hushållssparande! är mycket svårt. Här har vi antagit att det för /75 ligger kvar på samma höga nivå som , dvs. av bruttonationalprodukten, för att därefter sjunka till . Med dessa antaganden erhålls det erforderliga finansiella sparandet inom den offentliga sektorn såsom skillnaden mellan det totalt erforderliga och hushållssparande!. Detta framgår av den andra raden i tabell 6. Skillnaden mellan det ovan beräknade finansiella sparandet som årets långtidsbudget omspänner och det erforderliga finansiella sparandet kan ses som det utrymme som finns för i första hand skattesänkningar men till viss del också till utgiftsåtaganden. Det enligt tabell 6 alltför höga finansiella sparandet mot slutet av den här aktuella perioden måste bringas ned. Annars får den offentliga sektorn en starkt depressiv inverkan på samhällsekonomin, och det vore t. ex. högst osannolikt att den förutsatta tillväxten av bruttonationalprodukten skulle realiseras. Vi skulle få en hög arbetslöshet. Genom att öka underskottet i statsbudgeten kan emellertid erforderlig balans uppnås. Därvid måste i första hand statsskatten sänkas. Mot de statsinkomster vi räknat med i kalkylen ovan svarar helt orimliga marginalskatter. Endast i mindre omfattning bör utrymmet tas i anspråk för ökade utgiftsåtaganden. För innevarande och nästa budgetår är som synes reformutrymmet begränsat. a. med tanke på att vi räknat med ett fortsatt högt hushållssparande /75, vilket kan komma att visa sig vara en överskattning, torde det stå klart att någon större ökning av det statliga budgetunderskottet under innevarande budgetår inte är lämplig. Det bör tillfogas att denna analys inte tar hänsyn till konjunkturutvecklingen. Beroende på hur bl. a. exportefterfrågan utvecklas kan kraven på det finansiella sparandet öka eller minska. Detta sätt att nalkas frågan om det reformutrymme som är tillgängligt eller som kommer att vara tillgängligt skiljer sig från regeringens. Balans i statsbudgeten och ett budgetsaldo så nära noll som möjligt tycks för regeringen framstå som ett finanspolitiskt mål i sig. I den reviderade finansplanen kommenteras de senaste årens debatt kring dessa frågor. Regeringen avvisar därvid inte tanken på att ett budgetunderskott har varit motiverat under den lågkonjunktur som vi gått igenom och att det varit relevant att se ej blott till det statliga budgetsaldot utan även till den konsoliderade offentliga sektorns saldo. Man tycks emellertid mena att strängare krav måste ställas på statlig budgetbalans. Med beaktande av finansieringsanspråken från andra sektorer i ekonomin och med hänsyn till osäkerheten i bedömningen av den ekonomiska utvecklingen vill jag inte utesluta att krav kommer att ställas på en relativt snabb återgång till ett i förhållande till BNP mera begränsat budgetunderskott. Regeringen tycks alltså fortfarande vara bunden vid ett otidsenligt sätt att betrakta den statliga budgetpolitiken. Det statliga budgetsaldot har inget självständigt värde vid en bedömning av den ekonomiska politikens stabiliseringspolitiska effekter. Det är den konsoliderade offentliga sektorns saldo som har relevans. Detta är den bland alla ekonomer förhärskande uppfattningen. Det tycks också ha varit uppfattningen inom budgetutredningen, som i sitt betänkande (SOU 1973:43) rekommenderade att redovisningen av socialförsäkringssektorn sker samlat över den statliga budgeten. (Sociai-)avgifterna är av betydelse från inkomstfördelningssynpunkt och har även stabiliseringspolitiskt intresse. Att stora delar av systemet ligger utanför den statliga budgeten försvårar överblicken över det. är vissa reformer aktuella, varom enighet i stort sett råder. Det gäller bl. a. en skatteomläggning från och med årsskiftet 1974-1975; det gäller en sänkning av pensionsåldern och det gäller den allmänna arbetslöshetsförsäkringen. Inkomstbortfallet för staten för den av skatteutredningen föreslagna direktskattesänkningen beräknas av skatteutredningen till 4 700 milj. kr. Det kan förutses att en transferering till hushållen av denna storleksordning leder till en minskning av det totala finansiella sparandet med . Av vad som ovan sagts och med hänsyn till konjunkturläget står det alltså klart att denna omläggning, såvitt besparingar inte görs, inte kan ske utan att statskassan åtminstone tillförs vissa ytterligare medel via andra skatter eller avgifter. har i sitt betänkande föreslagit att skatteomläggningen skall finansieras genom en höjning av socialförsäkringsavgiften från samt genom en höjning av arbetsgivaravgiften från . Detta skulle innebära att de bortfallna skatteinkomsterna till skulle finansieras genom nya skatteintäkter. Enligt vår bedömning är detta inte erforderligt. Fullt tillräckligt vore att nöja sig med höjningen av arbetsgivarnas socialförsäkringsavgift, dvs. att arbetsgivarna såsom ursprungligen föreslogs av allmänna skatteberedningen övertar ansvaret för den socialförsäkringsavgift som ligger på den enskilde. Detta skulle tillföra statskassan ytterligare ca . och dessutom vara ägnat att dämpa löneutvecklingen. Ett krav från vår sida är dock därvid att egenföretagarna inte belastas ytterligare. I vad gäller en sänkning av pensionsåldern samt den ävenledes föreslagna förbättringen av pensionsvillkoren, beräknas kostnaden härför av pensionsålderskommittén komma att uppgå till 350 milj. kr. 1975 samt därefter till resp. 1 975, 2 310 och 2 630 milj. kr. Särskilt i vad gäller /76 skulle detta innebära en merkostnad, som skulle fordra viss inkomstkompensation för statskassan. majoritet föreslog för detta ändamål en höjning av socialförsäkringsavgiften 1976 samt därtill en höjning av ATF-uttaget . Någon höjning av ATP-avgiften anser vi inte erforderlig, även om en sänkning av pensionsåldern genomförs planenligt. Det finns i detta sammanhang anledning att erinra om att vi tidigare föreslagit en sänkning av ATP-uttaget med hänvisning till ett enligt vår uppfattning alltför stort sparande inom ramen för ATP-systemet. En höjning av socialförsäkringsavgiften för att finansiera förbättrade pensionsvillkor vore fullt tillräcklig. Om reformen skjuts fram till t. ex. 1977, torde därutöver ingen ytterligare finansiering vara nödvändig. Något som talar för en sådan förskjutning i tiden av sänkningen av pensionsåldern är att förutsättningar då borde finnas för en samtidig reform innebärande rörlig pensionsålder med den större valfrihet detta skulle innebära för den enskilde. Även löntagarorganisationerna synes förespråka ett sådant förfaringssätt. Det här förda resonemanget förutsätter en sträng utgiftsprioritering. Med den utgångspunkten kan de ovan diskuterade reformerna genomföras utan någon höjning av det totala skattetrycket. Enligt vår uppfattning finns det därtill utrymme för direkta skattesänkningar på . En sänkning av den direkta skatten, innebärande bl. a. lägre marginalskatter, är en av de mest angelägna reformerna i det svenska samhället. En skattesänkningsplan bör utarbetas. Ett första led i en sådan plan borde vara att skattesystemet indexregleras. I det något längre perspektivet bör den syfta till en stegvis nedjustering av marginalskatterna. I normala inkomstlägen bör dessa ej överstiga . Utrymmet för skattesänkningar kan ökas genom en systematisk översyn av redan beslutade utgiftsåtaganden. torde också vara möjliga genom en rationalisering av den statliga verksamheten. För att undersöka möjligheterna till en bättre hushållning med skattemedel bör en parlamentarisk besparingsutredning tillsättas. Med anledning av det anförda hemställs 1. att godkänner de i motionen redovisade riktlinjerna för den ekonomiska politiken, 2. att beslutar förlänga den temporära sänkningen av mervärdeskatten till längst , 3. att hos Kungl. Maj:t hemställer om att ett program mot inflationen utarbetas i samverkan mellan regeringen, oppositionen, parterna på arbetsmarknaden och näringslivet, 4. att hos Kungl. Maj:t hemställer om en plan för skattesänkningar, innefattande bl. a. en indexreglering av skatteskalorna, 5. att hos Kungl. Maj:t hemställer om tillsättandet av en parlamentarisk besparingsutredning. () () G. () PER () i Gäddvik GOTAB 74 7682 S 1974