mot · FX02740 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om minskat elevantal i undervisningsgrupper inom skolan. Eftersom det räder betydande enighet om målsättningen för skolan är det naturligt att skoldebatten i stor utsträckning handlat om i vad mån man i den praktiska verksamheten också lyckats leva upp till den angivna målsättningen. Kritiken mot skolan har ofta varit ensidig och överdriven i många avseenden är den nya skolan utomordentligt bra. Men det är uppenbart att det alltfort finns många och allvarliga brister, det visar inte minst de erfarenheter som redovisats av lärare och elever och av föräldrar som engagerat sig i debatten om skolan. Bristande intresse från elevernas sida, störningar av undervisningen, skolk, mobbing och skadegörelse är välkända och allvarliga problem vid många skolor. Även om huvudparten av ansvaret för barnens fostran åvilar föräldrarna, och även om man självklart aldrig kan nå fram till en helt problemfri skola, så måste det åligga samhällets olika organ att mycket aktivt gripa in med åtgärder på skolans område när man upptäcker att mycket har gått snett. Tillkomsten av utredningen om skolans inre arbete är också ett uttryck för medvetenheten om att mycket återstår att göra inom skolan. har initierat en omfattande försöksverksamhet och också redovisat en del uppslag till åtgärder i en diskussionspromemoria. Något slutbetänkande föreligger dock inte ännu, och det kommer sannolikt att dröja avsevärd tid innan förslag från utredningen mera generellt kan omsättas i praktisk verksamhet. Det finns därför anledning att diskutera åtgärder som kan vidtagas relativt snabbt för att minska problemen inom skolan. Det tycks råda en betydande enighet mellan lärare, elever och föräldrar att en orsak till svårigheterna inom skolan är de stora undervisningsgrupperna. Vi delar den uppfattningen. Det är uppenbart att stora undervisningsgrupper, i många fall om 30 eller fler elever, inte ger en gynnsam miljö vare sig för undervisning och inlärning eller för en social samvaro och omvårdnad i vidare mening. Det är en utomordentligt svår uppgift för en lärare hur ambitiös vederbörande än är att i så stora elevgrupper ge en undervisning som är anpassad efter de olika elevernas förutsättningar och att över huvud taget kunna åstadkomma en lugn och harmonisk undervisningsmiljö. Ett resultat av de stora klasserna och de olika störningar som dessa medför är att många elever blir frusterade eller apatiska, och att många upplever skolgången som plågsam eller meningslös och reagerar genom obstruktion och skolk. Den sociala sammanhållningen i klassen som helhet blir ofta dålig, vilket lätt medför kotteribildningar och mobbing. Detta drabbar ofta elever som redan av andra skäl har det svårt, t. ex. på grund av att de är särskilt känsliga, att de har en besvärlig hemmiljö, att de har något fysiskt eller psykiskt handikapp eller att de är av utländsk härkomst. Ett ökande antal elever förs över till specialundervisning av något slag. Särundervisning i särskilt anpassade grupper är naturligtvis i många fall en nödvändig och med tanke på den enskilde elevens bästa en riktig åtgärd. Men som en mera generell metod att komma till rätta med svårigheter inom den ordinarie klassen kan inte specialundervisningen accepteras. Skolan måste i största möjliga utsträckning organiseras så, att även de elever som har särskilda problem kan gå kvar i sin vanliga undervisningsgrupp. Vi tror naturligtvis inte att en radikal minskning av undervisningsgrupperna löser alla probelm eller att det är den enda utväg som bör prövas. Men vi är övertygade om att en sådan åtgärd skulle ha en mycket stor positiv effekt. De nuvarande delningstalen 30 inom huvudparten av skolan och 25 på lågstadiet som ofta överskrids bör således skäras ner. Målsättningen bör vara att undervisningsgrupperna inte skall omfatta mer än 20 elever. Kostnaderna för en sådan reform har överdriviets. Problemet med de stora klasserna finns inte överallt. Många skolor har redan nu mera hanterliga undervisningsgrupper. Och genom mindre undervisningsgrupper minskar kostnaderna för specialundervisningen. Redan genom en omdisponering av de resurser som står till skolans förfogande skulle således en betydande nedskärning av undervisningsgrupperna kunna ske. En sådan omdisponering förutsätter att man på det kommunala planet får använda tillgängliga resurser på ett friare sätt än vad nu är fallet. Helt allmänt vill vi dessutom framhålla att den tidigare lärarbristen hävts. Det finns numera ett betydande överskott av färdigutbildade lärare. Många av dessa är arbetslösa. Och enligt gjorda prognoser kommer läraröverskottet att öka . Någon svårighet att besätta de nya tjänster som kan behövas framöver föreligger således inte. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär att kommunerna inför /75 ges möjlighet att disponera befintliga resurstimmar inom skolan i syfte att minska undervisningsgruppernas storlek i enlighet med vad som anförts i motionen.