mot · FX02853 · 1974-01-24 00:00:00 — om biträde genom affärsbankerna med teknisk expertis åt små och medelstora företag. Inom det svenska bankväsendet finns mindre än tio civilingenjörer. Det är allt vad hela det svenska bankväsendet har av kvalificerad sakkunskap inom områdena industriell kostnadsberäkning och projektplanering, anläggnings-, drifts- och produktionsekonomi och för bedömning av marknadsförutsättningarna i fråga om nya eller vidareutvecklade industriprodukter för tekniska ändamål. Det förbluffande ringa antalet ingenjörer innebär att den sakkunskap som representeras av civilingenjörerna inom industrin, just de som företräder produktutveckling, projektval och marknadsföring av avancerade tekniska produkter, i det stora hela är praktiskt sett obefintlig på banksidan. Vid tanken härpå ligger det nära till hands att fråga sig hur det kan vara beställt med den ömsesidiga kommunikationen mellan industrin och bankväsendet, med utbytet dem emellan av aspekter, praktiska erfarenheter och bedömningar inför nya industriprojekt eller industriella expansionsbanor, som för sitt genomförande kräver insats av bankresurser. Osökt inställer sig frågan om det kan förhålla sig så att förmåga till realbedömning av industriprojekt i själva verket endast finns på industrisidan, medan banksidan på det hela taget fungerar utan egen fackmässig kunskap om den problematik inifrån som kännetecknar industriella projekts förberedelser och genomförande. Man föreställer sig kvalificerad industriell sakkunskap inom bankernas kreditberedningsavdelningar såsom något nödvändigt för att med självständig överblick och kompetens internt sammanställt beslutsunderlag skall stå bankledningarna till buds när de överväger att ikläda sig större eller mindre risker som är ofrånkomliga vid industriella projekt. Det skulle visserligen kunna anmärkas att bankerna skall hålla sin kreditgivning inom ramen för s. k. bankmässiga säkerheter och att det således kan anses räcka med att de låter sin medverkan ledas huvudsakligen av sin bedömning av värdet hos de säkerheter som erbjudes för begärda krediter. Någon inträngande prövning från bankernas sida skulle inte vara påkallad i vad avser kreditändamålen. Dessa frågor skulle närmast vara en ensak för industrin, som med sin sakkunskap står för utredningarna, kalkylerna och planläggningen av projekten. Ingen torde väl emellertid på allvar vilja hävda att bankerna i praktiken kan begränsa sig till den passiva för att inte säga indifferenta rollen i enlighet med detta synsätt. Skälen är omfattande, men det må här vara nog med att i förbigående hänvisa t. ex. till det allbekanta faktum att begreppet bankmässig säkerhet i praktiken är högst svävande, och allt som behagar accepteras som sådana säkerheter, inteckning i industrianläggningar eller vad det nu må vara för att ett projekt skall kunna genomföras, förlorar ofta praktiskt taget helt eller åtminstone till stor del sitt värde just när banken verkligen skulle behöva begagna det, dvs. om företaget går omkull eller i konkurs. Bankerna och industriföretagen sitter med andra ord i stor utsträckning i samma båt i vad avser riskerna för haveri. Detta är ofrånkomligt, och det är också ofrånkomligt att man förutsätter egen sakkunskap hos bankerna, varigenom dessa är i stånd att närmare sätta sig in i och pröva industriella projekt, att möta industriföretagens projektledare på dessas allmänna erfarenhetsnivå och bedöma graden av fullständighet och kompetens med vilken utredningar, kalkyler och planläggning är utförda. En dylik aktiv medverkan gentemot industrin kommer naturligtvis att belasta bankerna med krävande arbetsuppgifter. Å andra sidan skapar den emellertid en nära och levande kontakt mellan bank och industri som måste vara av stort värde. Om industrin finner tillgång till sakkunskap hos bankerna att dryfta sina projekt med, kommer bankerna och industrin automatiskt in i en praktisk arbetsgemenskap med varandra som måste vara stimulerande för industrin och öka utsikterna att åstadkomma den gynnsammaste resursanvändningen såväl för industrin som för bankerna. Inte minst vid kreditgivningen till de små och medelstora industriföretagen, som oftast inte själva kan hålla sig med en så kvalificerad sakkunskap i fråga om industriell ekonomi och organisation som storindustrin kan, måste ett dylikt samarbete vara betydelsefullt. Knappast någon part inom näringslivet har såsom bankerna tillfälle att med hjälp av en egen industriell sakkunskap kunna påverka och stimulera företagsenheten till en realistisk framtidsplanering och till att uppskjuta sådana satsningar som är otillräckligt utredda och förberedda på grund av bristande teknisk, ekonomisk och marknadsmässig överblick. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. begär att möjligheterna prövas att ålägga affärsbankerna att biträda små och medelstora företag med teknisk expertis.