mot · FX02404 · 1974-01-24 00:00:00 — Det är ytterst ovisst om vårt land i alla lägen kunnat stå emot det starka utrikespolitiska trycket utan den förhållandevis goda livsmedelsberedskapen på jordbrukets grund. De strukturella förändringarna inom jordbruket har emellertid, liksom inom näringslivet i övrigt, inneburit att vi i högre grad än tidigare blivit beroende av import. Koncentrationen till färre och större produktionsenheter har också gjort oss mycket mera sårbara. Det är emellertid kanske ändå inte själva livsmedelsimporten som väger tyngst i detta sammanhang. En faktor, som på ett än allvarligare sätt kan försvåra vår livsmedelsförsörjning, är vårt stora beroende av importerade förnödenheter gödningsmedel, fodermedel, drivmedel, maskiner och reservdelar. Detta beroende gör att vår produktionskapacitet per enhet skulle försämras mycket kraftigt i ett efterfrågan och befintliga eller förväntade tillgångar men ibland också på en medveten politik från råvaruproducerande länder eller på inrikespolitiska förändringar i sådana länder osv. Väsentlig betydelse för den långsiktiga prisutvecklingen har också de ökade framställningskostnader som förbrukningen av de lättillgängligaste fyndigheterna för med sig. Till faktorer som verkar på kort sikt hör förändringar i efterfrågan på råvaror i anslutning till konjunkturväxlingar. Man får räkna med att pristrenden för råvaror kommer att vara stigande , även om priserna för enstaka varor kommer att fluktuera med aktuell tillgång och efterfrågan. Särskilt har man att beakta utvecklingen för energiråvaror, främst olja och kol. Detta innebär att även varor som framställs av dessa produkter kommer att stiga i pris, t. ex. syntetfibrer, plaster, syntetgummi och organiska kemikalier. I dagens läge är situationen särskilt allvarlig just i fråga om råvaruförsörjningen, bl. a. för plastindustrin. Riskerna för framtida bristsituationer har sålunda ökat. har strukturförändringarna inom vår industri och handel medfört ökat importberoende och minskad fredsmässig beredskap. Lagerhållningen har nedbragts kraftigt i förhållande till förbrukningen. Eftersom rationalisering av lager och lagerhantering givetvis sker även av företag i andra länder, som konkurrerar om råvarorna, får störningar i råvaruleveranserna allt allvarligare konsekvenser. De nu nämnda förhållandena har givetvis inte blivit helt förbisedda av statsmakterna, men man syns inte ha dragit de nödvändiga slutsatserna. I den utredning, som föregick omorganisationen av ÖEF 1967, uttalades helt allmänt, att utvecklingen inom olika områden av vårt samhälle ökar betydelsen av vårt ekonomiska försvar. Det pekades på tendensen mot minskad lagerhållning inom näringslivet, strukturrationaliseringarna och den snabba tekniska utvecklingen inom industrin, tätorternas tillväxt samt konsekvenserna av ett eventuellt inträde på den gemensamma marknaden. Dessa uttalanden kommenterades inte närmare i propositionen (nr 76) eller i statsutskottets utlåtande (nr 81). ÖEF har vid olika tillfällen kommit in på den här aktuella problematiken. En skrivelse avläts till regeringen med begäran om uppdrag att genomföra en särskild beredskapslagring med sikte på fredskriser av den typ, som diskuterats i det föregående. För ändamålet anhölls om anslag med . Synpunkterna har i viss mån beaktats vid utformningen av gällande planeringsanvisningar men har i övrigt inte ännu föranlett någon åtgärd. ÖEF förklarar i den nämnda skrivelsen att den finner det i princip olämpligt att de nuvarande beredskapslagren, som anskaffats för att täcka försörjningsbehoven vid krig och avspärrning, används för att klara bristsituationer av den art som diskuteras här. Detta medför givetvis risk för att allvarliga luckor kan uppstå i försörjningsberedskapen vid sådana krislägen som överstyrelsen enligt sin instruktion i första hand skall planera för. I en del fall, då skälen varit särskilt starka, har emellertid vissa företag fått låna eller överta partier ur beredskapslagren. Försörjningsberedskapen planläggs och leds i central instans av ett mycket stort antal myndigheter och organ. Ansvaret för samordningen av planläggningen åvilar med något undantag överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF). Denna har också det direkta ansvaret för bl. a. bränsleoch drivmedelsförsörjningen, huvuddelen av industriproduktionen och handeln samt beredskapslagringen i fråga om flertalet varor och förnödenheter. Bland övriga centrala myndigheter bör främst nämnas jordbruksnämnden, som svarar för planläggning och ledning i krig av livsmedelsproduktionen och för beredskapslagringen av livsmedel. I detta sammanhang begränsar vi oss till ÖEF. Något som förtjänar uppmärksamhet är bestämningen av dess uppgifter och avgränsningen av dess planeringsförutsättningar och ansvarsområde. I den gällande instruktionen (1971:234) anges ÖEF:s uppgift i 2§ sålunda, att den skall samordna landets försvarsförberedelser på det ekonomiska området för att vid krig eller andra utomordentliga, av krig eller krigsfara föranledda förhållanden det totala försvarets behov av förnödenheter må kunna tillgodoses. ÖEF skall också svara för förberedelser i detta syfte, om det inte ankommer på annan myndighet. Den närmare utvecklingen av ÖEF:s uppgifter i 4 § preciseras också till vad som behövs under förhållanden som avses i 2 §. Det kan starkt ifrågasättas om ÖEF :s verksamhet skall inriktas endast på situationer med krig eller krigsfara. Den nuvarande oljekrisen ställer denna problematik i skarp belysning. Vi vill givetvis inte här ingå på några som helst bedömningar eller uttalanden som har samband med krisen i . Vad vi vill fästa uppmärksamheten på är att krisen aktualiserat aspekter på vår beredskapsplanering, som väl inte helt förbisetts men inte heller blivit närmare beaktade av statsmakterna. Vi har att räkna med ett brett spektrum av möjliga krissituationer för vårt folkhushåll, från sådana av direkt militär innebörd, som styrelsens instruktion syftar på, till akuta bristsituationer på vitala förnödenheter utan politisk bakgrund. Vi skall inte här diskutera lämpligheten av olika avgränsningar av styrelsens ansvarsområde utan inskränka oss till att påpeka att det finns en rad situationer som kommer de militära hotfallen nära. Ekonomiska sanktioner kan begagnas som rent politiska påtryckningsmedel, ekonomiska krislägen kan utnyttjas i militära politiska syften osv. Det är inte bara så att en förutseende planering är ett vitalt intresse. Det kan också vara en fördel att i sådana fall kunna lita till de ordinära förvaltningsmyndigheterna och undvika improvisationer. Det är, som redan framhållits, viktigt att man har klart för sig, att den nu rådande oljekrisen i och för sig inte är unik annat än i fråga om genomslagskraft. Markanta bristsituationer har inträffat för en rad av de från försörjningssynpunkt viktigaste importerade råvarorna, med kraftiga prisstegringar som följd. Det har gällt energiråvaror som koks och olja, lantbruksprodukter som bomull, ull och hudar samt metaller som koppar, nickel och . Bristsituationerna har orsakats av olika faktorer av såväl långsiktig som kortsiktig natur. De har givetvis ofta berott på brist verklig eller befarad på balans mellan av m. fl. angående totalförsvaret och försörjningsberedskapen m. m. Den nu rådande oljekrisen har aktualiserat en rad frågeställningar som under normala förhållanden mött mera begränsat intresse. Inte minst gäller detta vår ekonomiska försvarsberedskap. Det får anses självfallet att en allmän utvärdering kommer till stånd i efterhand av erfarenheterna från krissituationen på olika områden, däribland totalförsvaret. Vid denna utvärdering är det angeläget att frågorna sätts in i ett brett perspektiv och att alla konstruktiva synpunkter blir prövade i en positiv anda. Vi måste vara inställda på att den aktuella krissituationen inte är någon engångsföreteelse störningar i vårt folkhushåll har för övrigt inträffat åtskilliga gånger , dock utan att leda till sådana konsekvenser och så allmän uppmärksamhet som den nuvarande och vår beredskap måste i ett sådant läge vara bättre än den varit . Med denna motion avses att ta fram några frågeställningar rörande vårt totalförsvar, som aktualiserats av den rådande krisen men som har en mera generell natur. Några yrkanden om anslag framställs inte nu med hänsyn bl. a. till det osäkra budgetläget, utan hemställan ges en principiell utformning. I den allmänna debatten om vårt försvar förbises ofta att det inte bara gäller det militära försvaret utan att en kanske minst lika viktig del i detta komplex utgörs av vår beredskap i fråga om livsmedelsförsörjning, industriproduktion, energiförsörjning, kommunikation osv. Utan en hög beredskapsnivå i dessa avseenden är i själva verket vårt militära försvar endast till begränsad nytta. En förutseende planering av samhället i fredstid måste utgöra grundvalen för vår försvarsplanering. Det ekonomiska försvaret skall trygga folkförsörjningen i dess vidaste bemärkelse för att vårt land skall kunna klara avspärrningskriser, motstå ekonomiska påtryckningar och hot utifrån och få samhällsmaskineriet att fungera under och efter ett krig. De åtgärder som vidtas i fred avser i första hand planläggning av krigsleveranser, av handelns verksamhet, av undanförsel, av krigsproduktion och av krigsimport samt planläggning och anskaffning av beredskapslager och förberedelser för ransoneringar och regleringar. Vissa försörjningsområden beaktas särskilt, såsom försörjningen med livsmedel, kläder, bostäder, råvaror, maskiner, transporter, energi, post, tele, arbetskraft och betalningsmedel.