mot · FX021528 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att stärka den importkonkurrerande hemmaindustrin. har ett betydande antal företag drabbats av svårigheter som yttrat sig i personalinskränkningar och driftsnedläggelser. Ytterligare belysning av de svårigheter som i ökad grad drabbar företagen ger konkursstatistiken. Antalet konkurser har tredubblats . uppgick antalet till över 3 000. En stor del berörda är varutillverkande industriföretag, och särskilt utsatta har de mindre företagen varit. Det är naturligt att de mindre företagen är särskilt utsatta; de har mindre reserver än de stora företagen, de har svårare att genom riskutjämning sprida effekterna av inträffade svårigheter. Orsakerna till den utveckling som beskrivits härovan har varit flera. Den negativa trenden har förstärkts av den långvariga lågkonjunkturen, men tendenserna till högkonjunktur tycks inte heller ha kunnat vända utvecklingen. En väsentlig orsak har varit den ökande importen från bl. a. lågprisländer av konsumtionsvaror såsom kläder, skor, livsmedel, möbler m. m. Dessa varuområden har tidigare i stor utsträckning producerats av svenska företag, men dessa har ej kunnat klara konkurrensen från importvarorna. Inte heller har de haft möjlighet att tillräckligt snabbt kunna ställa om till produktion av andra varor eller till underleveranser. Inskränkning av driften eller nedläggning har därför blivit följden för många. Den importkonkurrerande hemmamarknadsindustrin har av de skäl som ovan berörts drabbats särskilt hårt i den redovisade utvecklingen. Denna industrisektor, som utgör en betydande del av vår industri, tillverkar förutom de nämnda varugrupperna även maskiner och förnödenheter samt gör underleveranser för bl. a. exportindustrin, byggnadsverksamheten, de statliga verken etc. Den prioritering av exportindustrin när det gäller investeringar som måste ske med hänsyn till vår handelsbalans är självfallet betydelsefull, men de företag som har att möta en stigande import till vår hemmamarknad kan också ställa krav på prioritering. De har samma betydelse för balansen i utrikeshandeln. Det är för övrigt inte endast handelspolitiska skäl som talar för att man måste uppmärksamma de problem som ifrågavarande industrisektor möter; även beredskapspolitiska motiv av stor vikt kan anföras. På många vitala varuområden riskerar vi genom den minskande hemmaproduktionen att bli alltmer beroende av utlandet. Betydelsen av en allsidig hemmaproduktion får anses vara lika stor och angelägen som vårt militära försvar. På lång sikt kan nämligen tilltron till vår neutralitetspolitik komma att skadas av en för omvärlden uppenbar oförmåga hos vårt folk att vid avspärrning klara produktionen av t. ex. livsmedel, skor och textilier, som blir en militär svaghet. Enligt vår mening tas i nuvarande näringspolitik uppenbarligen alltför ringa hänsyn till de beredskapspolitiska frågorna. Ett tredje motiv vill vi också anföra för att de i motionen aktualiserade frågorna tas upp till behandling det sysselsättningspolitiska. De företag det här är fråga om, ofta mindre och medelstora, är lokaliserade till olika delar av landet. De bildar ett väsentligt underlag för sysselsättningen, inte minst i de ekonomiskt svagare delarna av landet. Många orter kan understundom vara helt beroende av denna företagskategori för sin existens. Det är därför ett regionalpolitisk! intresse vi här gör oss till tolk för. Att denna industrisektor skall kunna fortsätta och driva en lönsam produktion är således en mycket viktig grundförutsättning för sysselsättningsberedskap. Det är också väsentligt att inte enbart den importkonkurrerande storindustrin stöds. Även om regionalpolitiska målsättningar är involverade försvårar en ensidig satsning på storindustrin att näringslivet i nödig utsträckning differentieras och detta blir ett hot mot de mindre företagens möjligheter att utvecklas. En av de mest framträdande orsakerna till den försämrade konkurrensförmågan för ifrågavarande grupp av industriföretag bottnar i det jämförelsevis höga kostnadsläge vi har i vårt land. Detta sammanhänger med den höga standard vi har i jämförelse med många importländer. Vill vi behålla vår goda standard måste vi angripa en rad områden för att vi skall kunna producera goda varor med mindre insats av arbetskraft och till en rimlig insats av kapital och andra produktionsfaktorer. Det är i hög grad en fråga om de allmänna förutsättningarna för att denna industrigrupp skall kunna fortleva och under hårdnande konkurrens driva en lönsam produktion. Här kommer bland annat kreditfrågorna in. Möjligheterna för de mindre företagen att erhålla korta krediter har börjat bli relativt väl tillgodosedda. Dock har företag i mer stagnerande industrisektorer, till vilka flera importkonkurrerande hemmaindustrier kan räknas, fortfarande svårigheter att erhålla även korta krediter. För de mindre företagen är det främst långa krediter som är svårtillgängliga. För att lösa detta problem bör i större utsträckning bl. a. medel från AP-fonderna utnyttjas. Till detta kommer också följande, i olika sammanhang välkända frågor in: investeringsförmåga, rationaliseringsmöjligheter, specialisering och förlängning av produktionsserierna, marknadsföring, utbildnings- och rådgivningsfrågor, forskning och utveckling osv. Det gäller även frågor om handelspolitik, skattepolitik och andra frågor som ligger inom ramen för den näringspolitik vi för i landet. En stor del av de problem som ovan berörts måste självfallet angripas av företagen själva. Det görs också kontinuerligt stora ansträngningar från företagen och deras organisationer för att komma till rätta med uppträdande svårigheter. Men i den blandekonomi vi har och med våra allmänna krav på hög standard och lönebetalningsförmåga åligger det helt visst samhället att medverka. Genom sin närings- och skattepolitik, genom insats av resurser på forsknings- och utvecklingsarbete, genom stimulansåtgärder av olika slag eller övergripande utredningsarbete kan samhället verksamt bidra till att skapa de grundförutsättningar som erfordras för att våra svenska företag skall uppnå maximum av produktionsförmåga och konkurrenskraft. Inte minst gäller det att medverka till och underlätta de omställningar som ofta blir nödvändiga när produktionsobjekt av olika anledningar upphör och man måste söka nya produkter. Särskilt när det gäller den mer långsiktiga planeringen ser vi det som en självklar serviceinsats från samhällets sida gentemot näringslivet. Den situation som en stor del av företagen inom näringslivet kommit i och vilken medfört minskad sysselsättning inom industrin och redovisad hög arbetslöshet har tyvärr inte förutsetts och motverkats av samhällets organ och myndigheter. När man nu börjar inse lägets allvar och efter hand ökar olika insatser för att stimulera näringslivet kommer man sent, och de insatta åtgärderna blir för små och medför otillräcklig effekt. Enligt vår mening måste nu vidtagas betydligt kraftfullare åtgärder för att bemästra situationen och åstadkomma en ändring i utvecklingen med en större sysselsättning som följd. Särskilt vill vi betona att en stor del av åtgärderna måste vara av generellt verkande karaktär för att företagen skall kunna bygga upp erforderlig stabilitet och konkurrenskraft och för att man skall kunna motverka arbetslösheten redan inne i företagen. Detta gäller i särskild grad den utsatta, importkonkurrerande hemmamarknadsindustrin, som förutom sysselsättningskravet också har att fylla de ekonomiska och beredskapspolitiska uppgifter som ställs på denna sektor. Enligt vår mening kräver situationen att en utredning tillsättes som får i uppdrag att ta del av de problem och svårigheter som möter denna industrisektor och att förslag framlägges i syfte att öka konkurrenskraft och ekonomisk stabilitet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om snabb utredning och förslag om åtgärder i syfte att stärka den importkonkurrerande hemmaindustrins stabilitet och konkurrensförmåga. () MAJ () GOTAB 74 5966 S 1974