mot · FX021929 · 1974-11-07 00:00:00 — av herrar Hovhammar och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:152 med förslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868). Förslaget till utvidgning av förköpslagens tillämpningsområde grundas på ett kvarstående behov av sanering, främst av flerfamiljshus inom tätorterna. I propositionen konstateras att kommunerna har ansvaret för saneringen inom ramen för det kommunala bostadsbyggnadsprogrammet. Av detta följer enligt propositionen att kommunerna måste kunna förfoga över de instrument som behövs för att saneringsverksamheten skall kunna fullgöras. Förköp förutsätts vara ett användbart instrument härför i kommunernas hand. Vi instämmer i bedömningen av det angelägna i att det befintliga bostadsbeståndets standard höjs genom sanering. Vi instämmer också i att kommunen bör förfoga över de instrument som behövs för att åstadkomma en tillfredsställande saneringsverksamhet. Härav följer dock inte, enligt vår uppfattning, att en utvidgning av förköpslagen är motiverad. Det har nämligen inte visats att en utökad möjlighet för kommunerna att förköpa saneringsfastigheter verkligen skulle leda till ökad saneringsverksamhet. En förutsättning för förköp är att det föreligger en försäljning av fastigheten. 1 vad gäller saneringsfastigheterärdock försäljningar ofta led i en sanering. Fastigheten överlåts till den som redan har fastigheter i samma kvarter eller av den som inte förfogar över eget kapital för sanering till någon som kan finansiera saneringen. Öppnades då möjligheter för kommunen att förköpa fastigheter endast på grund av saneringsbehovet skulle detta starkt kunna inverka på benägenheten att sälja och köpa fastigheter. Den fastighetsomsättning som leder till sanering skulle kunna minska avsevärt, och detta skulle alltså leda till minskad sanering. Kommunen skulle därigenom inte heller beredas ökade möjligheter att åstadkomma den önskade saneringen, eftersom den försäljning som förköpet förutsätter aldrig kommer till stånd. En utvidgning av förköpslagen på föreslaget sätt kan inte heller sägas stå i överensstämmelse med intentionerna bakom saneringslagen. I saneringslagen förutsätts att saneringen skall ske i samförstånd mellan de enskilda och kommunen. beslut om statlig långivning till sanering ger uttryck för samma uppfattning. För det fall inte sanering åstadkoms i samförstånd erbjuder emellertid lagen möjligheter för samhället att ingripa. Främst ger saneringslagens bestämmelse om upprustningsåläggande utrymme för kommunen att åstad Skulle inte ett sådant föreläggande ge avsedd effekt finns möjlighet till expropriation. Dessa båda medel, upprustningsåläggande och expropriation, ger samhället aktionsmöjligheter utan att inverka hämmande på den fastighetsomsättning som leder till sanering. Därmed måste de anses överlägsna förköpet som instrument för kommunen att åstadkomma sanering. Det bör dessutom framhållas att den föreslagna utvidgningen av förköpslagen skulle bryta den enhetlighet som har åstadkommits mellan förköpsgrunder och expropriationsgrunder. Förköpsförslaget tangerar förslaget i propositionen 1974:150 om markvillkor för lån till sanering. Samma invändningar som kan resas mot detta markvillkor gör sig gällande i fråga om utvidgningen av förköpsrätten. Det skulle kunna sägas att markvillkor och den föreslagna förköpsrätten bara skiljer sig till utformning men har samma syfte och ger samma resultat. Propositionen 1974:152 berör inte frågan om de boendes roll i saneringsverksamheten. Däremot behandlar proposition 1974:150 boendeinflytande. Detta skulle dock med fördel kunna göras i samband med en diskussion om förköp vid sanering även om utgångspunkterna då skulle vara något annorlunda än för det förslag till vidgad förköpsrätt som föreligger. Förköpet skulle kunna bli ett mycket verksamt medel för att öka de boendes inflytande över den egna bostaden och saneringen av denna. Om de som bor i en fastighet skulle beredas möjlighet och rätt att förköpa fastigheten, skulle en rad av de inflytandeproblem som är aktuella kunna elimineras för de boende i dessa fastigheter. En sådan förköpsrätt förutsätter dock delvis nya lånemöjligheter. Även andra problem torde behöva lösas, varför en utredning måste föregå ett beslut om en sådan förköpsrätt. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att avslår Kungl. Maj:ts proposition 1974:152 med förslag om ändring i förköpslagen, 2. att hos Kungl. Maj:t begär en utredning om ökade möjligheter till förköpsrätt för dem som bor i försåld saneringsfastighet.