ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02910 · 1974-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om byggnadsföreskrifter sorn bättre tillgodoser de handikappades behov. Statsmakterna har vidtagit olika åtgärder för att främja de handikappades möjligheter till ett aktivt liv i samhället. Denna strävan ligger bakom tillkomsten av byggnadsstadgans paragraf 42 a, vilken vill garantera tillgängligheten för de handikappade. Tillgängligheten avser inte bara offentliga lokaler som allmänheten äger tillträde till utan också arbetsplatser och entréer i bostadshus. Paragraf 42 a har inledningsvis följande lydelse: De utrymmen i byggnad till vilken allmänheten äger tillträde skola i skälig omfattning utformas så att . . .. Begreppet i skälig omfattning tillämpas så, att man bedömer ett projekt som oskäligt kostsamt utan att man sätter in åtgärder i rätt sammanhang. Det finns många exempel på hur de handikappade utestängts från allmänna etablissemang i tron att dessa ändå inte besöks av rörelsehindrade. Byggnadsstadgan är så utformad, att kan lämna dispens. Denna generella skälighetsbedömning bör också gälla paragraf 42 a. Det bör därför inte vara erforderligt med ett särskilt stadgande om möjlighet till avvikelse från krav på tillgänglighet för handikappade. Den handikappades förflyttningsmöjligheter måste sättas in i ett större sammanhang och omfatta samhället i dess helhet. En allvarlig begränsning är att målsättningen i kommentarerna till paragraf 42 a är den, att personer som använder rullstol endast skall kunna komma in i porten till ett flerfamiljshus samt förflytta sig fram till hiss, där sådan finns. Den handikappades integrering i den allmänna gemenskapen är bl. a. beroende av bostadens tillgänglighet. Byggnadsstadgan bör därför ändras till att omfatta inte bara entrén utan också bostadshuset i övrigt. För att tillgodose här anförda krav på tillämpningen av byggnadsstadgans paragraf 42 a bör denna få följande lydelse: Bostäder och de utrymmen i byggnad till vilken allmänheten äger tillträde eller som utgör arbetslokal skola utformas så, att de bliva tillgängliga för att kunna utnyttjas av personer vilkas rörelseförmåga eller orienteringsförmåga är nedsatt till följd av ålder, invalititet eller sjukdom. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes 1. att hos Kungl. Maj:t begär att den nuvarande lydelsen av paragraf 42 a i byggnadsstadgan: i skälig omfattning skall utgå ur stadgan, samt 2. att byggnadsstadgans paragraf 42 a i enlighet med i motionen föreslagen lydelse även skall omfatta bostadsfastigheter. 1* 1974.
mot · FX02911 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar Rämgård och Stridsman om lantmäteritekniskt biträde vid nybyggnad eller ombyggnad av väg. Omfattande vägbyggnader pågår och planeras i vårt land. I samband härmed blir givetvis många markägare berörda. Vägen utgör ofta gräns mellan olika fastigheter. Av praktiska skäl blev vägen gräns, senare också gräns för tomter i anslutning till vägen. Äldre vägar kännetecknas ofta av ett naturligt vägval. Vägen, från början en stig, senare förbättrad successivt till farbar landsväg, drogs över den fasta marken. Detta fick till följd att äldre vägar ofta fick många krokar. Den moderna vägbyggnadstekniken med krav på så rak vägsträckning som möjligt kan som en följd härav frångå den tidigare sträckningen. Härvid kommer mycket ofta olägenheter att uppstå för de berörda markägarna. Ej sällan delas en tomt eller en ägofigur i två delar, varav den minsta ofta ej har eller får något nyttjandevärde för markägaren. ersätter för den ianspråktagna marken men ej för ovan berörda olägenheter. Det vill synas skäligt att den markägare som berörs av ett vägföretag ej skall behöva vidkännas kostnader för lantmäteriåtgärder för dessa olägenheter. En försäljning av en tomt etc. eller en kommande byggnadsplanering kommer att medföra onödiga kostnader, som till storleken kan bli väsentligt större än ersättningen för den ianspråktagna marken. Mot bakgrund härav synes det angeläget att vid varje vägbyggnad eller förbättring av väg berörd markägare skall kunna utan kostnad få lantmäteriteknisk medverkan till för såväl den enskilde som samhället önskvärd omstrukturering av ägofiguren. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. begär att vid nybyggnad eller ombyggnad av väg skall markägare som så önskar utan kostnad kunna få lantmäteritekniskt biträde syftande till att godtagbara gränser erhålles inom av vägföretaget berört område.
mot · FX02912 · 1974-01-26 00:00:00 — angående kronofogdeorganisationen i län. Med hänvisning till de principiella motiveringar för bibehållandet av kronofogdeorganisationen i dess nuvarande skick och mot den centralisering som föreliggande utredningsförslag innebär, vilka från sida utvecklats i motion nr 913, redovisas synpunkterna på ifrågavarande organisationsfråga i län. En enhällig länsstyrelse har i remissvar avstyrkt den föreslagna distriktsindelningen i län. Med tanke på reseavstånden i länet skulle en centralisering till förmodligen ställa sig besvärlig och kostsam. Med instämmande i de synpunkter som således i olika sammanhang framförts föreslås att distriktsindelningen bibehålles med nuvarande centralorter i , och samt att även stationeringarna i , , , och får kvarbli. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos Kungl. hemställer att kronofogdeorganisationen i län får kvarbli oförändrad och att såväl distrikt som stationeringsorter bibehålls.
mot · FX02915 · 1974-01-25 00:00:00 — av i och om förändring av lånebestämmelsema för enfamiljshus. De statliga lånebestämmelsema för enfamiljshus har före varit så konstruerade, att den egna insatsen husköparen har att betala blivit lägre ju större hus man byggt, i varje fall upp till en viss storlek. har lånebestämmelsema ändrats så att mindre hus är 'något bättre gynnade från lånesynpunkt. Kvar står emellertid det förhållandet att mindre hus med en bostadsyta av ofta kräver en högre insats än större hus. De flesta grupphus som byggs tillkommer genom anbudsförfarande som kommunerna utlyser. I de flesta fall bedömer man de inkomna förslagen efter hur låg den egna insatsen är. Följden har då blivit att de flesta entreprenörer, för att hålla insatsen så låg som möjligt, lämnar in förslag på 1 j-plans hus med bottenyta och med vinden förberedd för inredning. Ett sådant stort och följaktligen också tämligen dyrt hus med höga boendekostnader gör det svårare för familjer med lägre inkomster att, trots den låga insatsen, skaffa sig ett eget hem. Detta är givetvis varken avsett eller önskvärt. Vi anser att de så kallade pantvärdebestämmelserna borde ändras så att den egna insatsen står i bättre proportion till husets storlek än vad som är fallet. Förslagsvis kan pantvärdebestämmelserna konstrueras så, att man har ett enhetligt belopp för grundläggning, kök, badrum, WC och tvättstuga, vilka i allmänhet är lika stora oberoende av husets storlek i övrigt. Ytorna därutöver borde värdesättas efter en fallande skala med ett kvadratmeterpris som är högre för det lilla huset och sedan sjunker med husets storlek. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. anhåller om utredning och förslag till förändring i lånebestämmelsema för enfamiljshus i enlighet med de riktlinjer som i motionen anförts. () ()
mot · FX02920 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om införande av kvinnlig tronföljd. Det monarkiska styrelseskicket i har tusenåriga traditioner. Också i den nya grundlagen garanteras monarkins fortbestånd. Parlamentarismens principer och principerna om att all makt utgår från folket innebär att statschefen, vars ämbete går i arv, fråntagits sådana ämbetsplikter som har stark politisk innebörd eller kan få politiska konsekvenser. I samband med behandlingen av proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. reserverade sig ledamöter bl. a. i reservation 40 i till förmån för en utredning och förslag om införande av kvinnlig tronföljd. 1 det monarkiska styrelseskicket är det rimligt att jämställdhet mellan könen upprättas också på så sätt att kvinnlig tronföljd införs. Utöver är det bland nio monarkier bara och som har enbart manlig tronföljd. I infördes kvinnlig tronföljd . Att införa kvinnlig tronföljd vore en naturlig åtgärd i ett samhälle där kvinnan i princip kan bekläda alla ämbeten. Det är svårt att anföra några sakskäl mot tanken på att också kvinna kan bekläda statschefsämbetet. Det monarkiska styrelsesättet i är fast förankrat hos den överväldigande majoriteten av det svenska folket, och inom ramen för det styrelsesättet bör av skäl som här anförts också finnas utrymme för kvinnliga regenter. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär utredning om och förslag till införande av kvinnlig tronföljd i . H. () () SVEN-E. MAJ () () () i Heden
mot · FX02921 · 1974-01-25 00:00:00 — angående s. k. annonsblad och annonstidningar. Det är allmänt omvittnat att flertalet av våra svenska dagstidningar arbetar under svåra ekonomiska förhållanden. Inte minst på grund av att ifrågavarande företag är arbetskraftsintensiva och därigenom, både direkt och indirekt, drabbas hårt av de ständigt stegrade kostnaderna för arbetskraften. Tidningarnas annonsintäkter bidrar i hög grad till kostnadstäckningen som abonnentpriserna kan hållas tillbaka, vilket i viss mån medför att folk anser sig ha råd att hålla sig med en eller flera dagstidningar. Fördelarna med att allmänheten får del av tidningarnas information är oomtvistade. Men det är ju nödvändigt att tidningarna får arbeta under någotsånär lugna och trygga ekonomiska förhållanden, inte minst för informationens och debattens skull. Svårigheterna är ju trots presstöd för en rad tidningar redan nu markanta, svårigheter som kommer att växa om man tillåter s. k. annonsblad att växa upp som svampar ur jorden. I broderlandet är en sådan utveckling på väg, och även i vårt land märker man liknande tendenser. Det finns en rik flora av s. k. annonsblad eller annonstidningar. Vissa har existensberättigande på grund av sin kombination av annonser och informativ upplysning, som för ett visst område eller en viss stadsdel kan vara av värde. Andra åter kan betraktas såsom geschäft och tjänar intet annat syfte än att lämna utgivaren ekonomiskt gott utbyte. Värdet för annonsörerna är ofta tvivelaktigt. Även om annonsbladen sänds ut till alla hushåll inom ett visst område är det troligt att de förblir olästa av många människor och snabbt hamnar i soptunnan tillsammans med det ständigt växande utbudet av reklamtryck. Med all sannolikhet innebär annonsbladens existens att dagstidningarna går miste om vissa annonsintäkter som normalt borde komma tidningarna till del. För landet i sin helhet har man gissat att sagda belopp sannolikt uppgår till cirka 20 milj. kr. , pengar som normalt borde slussas över till dagstidningarna, bl. a. därför att dessa då får större möjligheter att hålla abonnentpriset nere. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar överlämna motionen till den sittande pressutredningen för beaktande i samband med dess handläggning av hithörande frågor.
mot · FX02922 · 1974-01-26 00:00:00 — av herrar och Wennerfors om vidgad skyldighet att distribuera valsedlar till poströstningslokaler. I samband med poströstningen års val framkom det i vissa fall att endast riksdagspartierna hade möjlighet att ha sina valsedlar på poströstningslokalerna. Denna gränsdragning gentemot andra i valet deltagande partier fick karaktären av en ytterligare spärr än de redan bekanta 4 respektive 12 procentsspärrarna. De administrativa argumenten mot att alla partier skulle ha rätt att lägga ut sina valsedlar på alla vallokaler är oacceptabla ur demokratisk synpunkt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring av vallagens 6 kap. att valsedlar från samtliga i ett val deltagande partier skall kunna utläggas i alla vallokaler.
mot · FX02923 · 1974-01-25 00:00:00 — om ökad information rörande den offentliga utredningsverksamheten. informationsutredning tillsattes 1972 i syfte att förbättra sakinformationen till underlag för riksdagsbesluten och den utåtriktade informationen om arbete. Den utåtriktade informationen till allmänheten skall bl. a. stimulera intresset för riksdagsarbetet och öka medborgarnas förtrogenhet med och förståelse för det parlamentariska arbetet. Ett väsentligt syfte med den utåtriktade informationen måste vara att inte bara lägga vikt vid informationen om fattade riksdagsbeslut utan också stimulera till en bred politisk debatt. Det är därför av betydelse att informationen till allmänheten ger upplysning om väsentligare frågor som väntas behandla och att beslutsunderlag i form av bl. a. statliga utredningsbetänkanden presenteras. Informationen till allmänheten om den statliga utredningsverksamheten måste förstärkas. bör allmänhet, organisationer och myndigheter kunna ta del av förslag som läggs av utredningar för att kunna påverka beslutsprocessen på ett meningsfullt sätt. och andra massmedia spelar här en viktig roll. Informativ annonsering bör kunna utnyttjas i större utsträckning. Det är väsentligt att invandrarnas informationsbehov på främmande språk och lättillgänglig svenska uppmärksammas när det gäller utformningen av den utåtriktade informationen. En möjlighet som bör prövas är att distribuera kortfattad och enkel information till alla hushåll. Den utredningsverksamhet som sker i form av är ofta av en sådan karaktär att de förslag och material som läggs fram inte stimulerar till ett allmänt studium. En väg som har prövats och bör utvecklas är att i sammanfattningsform på ett lättillgängligt sätt presentera huvuddragen i betänkandena. har SOU-betänkandena fått en sådan omfattning och uppgår till ett så stort antal att själva materialmängden blivit ett informationshinder. Med den betydelse vårt utredningsväsende har finns det anledning att ifrågasätta om inte SOU-betänkandena i allmänhet kan göras mer komprimerade, lättöverskådliga och lättillgängliga. Åtgärder för att öka SOU-betänkandenas informationsvärde bör vidtas. Prisnivån på SOU-betänkandena utgör också ett informationshinder. En effektiv kostnadspress måste åstadkommas och kvalitetsmässiga anspråk som gör att tryckkostnaderna skjuter i höjden måste vägas mot en strävan att minimera försäljningspriset. SOU-betänkandena bör försäljas på ett för allmänheten mer lättillgängligt sätt. bör i vid bemärkelse göras mer lättillgängliga och informationen förstärkas om utredningsverksamheten. Frågan har nära anknytning till det uppdrag som informationsutredning har och bör bli föremål för en ingående behandling i det sammanhanget. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. begär åtgärder i informationshöjande syfte med avseende på den offentliga utredningsverksamheten i enlighet med vad som anförs i motionen, att ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts om behovet av en lågprisinriktning i fråga om offentliga utredningsbetänkanden, samt att motionen överlämnas till informationsutredning för beaktande.
mot · FX02924 · 1974-01-25 00:00:00 — angående ordningen för öppnande. Det förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning som antog som vilande första gången och som är avsett att slutgiltigt antagas av årets riksdag innebär betydande formella förändringar. I praktiken är det dock i stort sett endast fråga om ett lagfästande av vad som redan gäller som en följd av att demokratins och parlamentarismens principer för flera årtionden sedan vunnit insteg i vårt land. Den nya författningen får vissa följder för öppnande. Enligt 1 kap. 6 § i förslaget till ny RO öppnas lagtima vid ett särskilt sammanträde med kammaren senast på tredje dag. Statschefen förklarar därvid på talmannens hemställan öppnat. Vid förfall för statschefen förklarar talmannen öppnat. Vid sammanträdet avgiver statsministern regeringsförklaring, om icke särskilda skäl föranleder annat. Talmannen fastställer efter samråd med vice talmännen ordningen för detta sammanträde. De former under vilka öppnats enligt den gamla författningen har kommit att uppskattas av många människor. Genom radion och televisionens förmedling har det blivit möjligt att runt om i landet se och uppleva det skådespel som högtidliga öppnande inneburit. Det föreligger en opinion för att de hävdvunna formerna för riksdagsöppnandet inom ramen för den nya författningen - i så stor utsträckning som möjligt bibehålies. Jag delar denna uppfattning. Enligt den i det föregående återgivna paragrafen i förslaget till ny RO fastställer talmannen i samråd med vice talmännen ordningen för öppningssammanträdet. Jag anser att bör uppdra åt talmannen att beakta önskvärdheten av att de delar av det traditionella riksdagsöppnandet som kan bibehållas på lämpligt sätt inordnas i den nya ordningen. Eventuellt bör därvid även undersökas möjligheterna att förlägga någon del av ceremonin till rikssalen, liksom efter gudstjänst i , utan att bestämmelsen om att öppnandet skall ske i kammaren rubbas. Med hänvisning till det anförda hemställes att uppdrar åt talmannen att vid fastställande av ordningen för lagtima öppnande beakta angelägenheten av att hittillsvarande former för högtidliga öppnande så långt möjligt bibehålies.
mot · FX02925 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar i och i om sekretesskydd för utredningar i ärenden om vapenfri tjänst. Allmänna handlingars offentlighet är en grundläggande princip för samhälleliga organs verksamhet. Detta är av central betydelse för medborgarna i ett demokratiskt samhälle som vårt. Men det finns i en del klart preciserade fall motiv för att sekretessbelägga handlingar. Detta gäller bl. a. vissa utredningar om enskildas personliga förhållanden. Hithörande frågor regleras i 14 § Lagen om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar, den s. k. sekretesslagen. För de handlingar som uppräknas där gäller att handlingar i princip inte får utlämnas med mindre än att medgivande från den i handlingarna berörda personen lämnats. En typ av handling som har exakt samma karaktär som flera av dem som uppräknas i lagen är de utredningar som genomförs som följd av en ansökan om vapenfri tjänst. I samband med denna utredning, vars syfte är att vid samtal med sökanden söka klargöra om han uppfyller villkoren för vapenfri tjänst, tvingas utredningsmannen också vid samtalet med sökanden att ta upp frågor, som är av mycket personlig art. Det kan knappast vara ett samhällsintresse att dessa handlingar automatiskt skall vara offentliga. Å andra sidan bör det naturligtvis ej finnas något hinder för detta under den bestämda förutsättningen att sökanden själv medger att handlingarna behandlas som offentliga. Enligt bestämmelserna gäller här offentlighetsprincipen generellt, vilket från den sökandes synpunkt måste vara otillfredsställande. Man kan ju dessutom på rimliga grunder anta att sökanden ofta inte ens känner till att utredningen enligt nuvarande lagstiftning är offentlig. Denna syn på vapenfriärenden har även justitieombudsmannen givit uttryck åt i samband med ett beslut angående offentlighetsprincipen i ärenden angående vapenfri tjänst (Dnr 720/70). Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. anhåller om sådan ändring i Lagen om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar att den även innefattar utredningar i anledning av ansökan om vapenfri tjänst.
mot · FX02926 · 1974-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om ändrade tider för öppethållande av vallokal. vallag, som tillämpades vid riksdags-, landstings- och kommunalvalen 1973, stadgas i 9 kap. 1 § att vallokal skall hållas öppen för röstning mellan och 21. gällde att uppehåll i valförrättningen skulle ske då gudstjänst pågick i kyrkan. Tiden för röstavlämning hade således val utökats. Därtill kommer att röstning på posten underlättats, vilket medfört att ett större antal väljare utnyttjat denna möjlighet att avgiva sin röst. Vid samtal med valförrättare och övriga vid valet engagerade, från olika vallokaler och olika kommuner, så uttalas det samstämmigt att tiden för röstning nu är för lång och att en begränsning av tiden med fördel kunde ske. har man ju erfarenhet av hur det fungerade val, och det tycks vara så att det endast var ett fåtal väljare som kom och röstade den sista timmen. Utan att göra intrång på möjligheten för väljarna att avgiva sin röst, så skulle vallokalerna kunna stängas någon timme tidigare och denna tidsvinst skulle medföra att man kunde börja sammanräkningen av valet tidigare. Därigenom skulle valresultatet kunna delgivas tidigare. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring av vallagen 9 kap. 1 §, så att den erhåller följande lydelse: Vallokal skall hållas öppen för röstning mellan och 20.
mot · FX02927 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti. Vid behandlingen av KU:s betänkande 1973:26 med anledning av propositionen med förslag till ny regeringsform m. m. biföll reservation nr 10 beträffande kollektivanslutning till politiska partier av bl. a. följande innehåll: Individens rätt att fritt och självständigt välja politiskt parti är grundläggande för demokratin. Utskottet kan därför av principiella skäl inte acceptera kollektiv anslutning av människor till politiskt parti. Reservationsrätt för den enskilde förändrar ingenting av uppfattningen i denna demokratiskt grundläggande fråga. Nuvarande missförhållanden bör icke i första hand förändras genom lagstiftning utan genom åtgärder från partiernas egen sida. Det är utskottets förhoppning att det genom opinionsbildning mot kollektivanslutningen skall visa sig vara möjligt att förmå partierna att själva bringa detta förfarande ur världen, så att som medlemmar endast registreras personer, som individuellt begär inträde i partiet. Beslutet fattades med 167 röster mot 143. Vi delar reservanternas och utskottsmajoritetens mening att nuvarande missförhållande icke i första hand bör ändras genom lagstiftning utan genom åtgärder från partiernas egen sida. Emellertid har frågan om kollektivanslutning dryftats under en följd av år utan att det parti, som främst använder sig av metoden, vidtagit några åtgärder. Även efter uttalande ovan refererat fällde såväl ordföranden i det socialdemokratiska som sekreteraren i samma parti uttalanden av innebörd att uttalande i frågan icke skulle föranleda någon ändrad inställning. därefter har också nya grupper kollektivanslutits, t. ex. Metall 135 i med 6 000 medlemmar. Uppenbarligen saknas vilja från vederbörande partis sida att komma till rätta med missförhållandena. Tydligen vill man även i fortsättningen mottaga eller rent av verka för att medlemmar i en organisation utan egen vetskap, eller till och med mot sin egen vilja, kan inskrivas som medlemmar i partiet även om de t. ex. redan är medlemmar i ett annat parti eller om det kollektivanslutande partiets ideologi och politik är dem främmande. Utträde genom den s. k. reservationsrätten kan icke vinnas annat än genom åtgärd som innebär ett visst röjande av åsikt. Detta allvarliga avsteg från gängse demokratiska principer och från åsiktsfriheten kan icke försvaras. När på frivillighetens väg ingen rättelse torde ske, och så synes icke vara fallet, nödgas vi begära lagstiftning. Under åberopande av det ovan anförda hemställes att hos Kungl. anhåller om lagstiftning med förbud mot kollektivanslutning till politiska partier. () () 1* 1974.