ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX021447 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om utsträckt giltighet av det s. k. 67-kortet vid SJ. Genom införandet av 67-kortet uppnåddes en avsevärd förbättring för dem som kan åtnjuta dess förmåner. måste pensionärer, som utnyttjar allmänna kommunikationsmedel, emellertid ha hjälp under resan av någon som kan medfölja som vårdare. Vi anser att det vore befogat att även vårdaren i sådana fall omfattas av den hjälpta personens rabattförmåner. Vid långväga resor är pensionärer ofta i behov av sovvagn för att över huvud taget kunna orka med en järnvägsresa. Innehavare av 67-kort bör därför medges rätt att erhålla sovplats i 2-bäddskupé oavsett om vederbörande färdas i I eller II klass. Därigenom skulle medföljande maka/make kunna få färdas i samma kupé liksom vid behov även medföljande vårdare. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att SJ anmodas att 67-kortsförmånen utvidgas till att gälla även medföljande vårdare, 67-kortet skall berättiga till sovplats i 2-bäddskupé oavsett om den resande betalt för resa i I eller II klass. HANS () ()
mot · FX021448 · 1974-01-26 00:00:00 — angående behörigheten att föra tung lastbil. Transporten av miljöfarligt gods efter våra vägar har varit föremål för riksdagsdebatt och beslut. Beslutet har emellertid gällt bilen och dess utrustning från trafiksäkerhetssynpunkt samt bestämmelser om förfarande när en olycka skett med sådan transport. En synnerligen viktig fråga i sammanhanget är förarens utbildning att föra sådana tunga fordon i den täta trafik vi har och med de väg- och trafiksituationer som kan uppstå. Med den nya körkortskungörelsen (SFS 1972:592) har bestämmelserna skärpts för behörighet att föra olika slag av fordon, och körkorten har indelats i sex klasser (7 §). För behörighet att föra motorcykel, personbil, lätt lastbil och ett till sådan bil kopplat lätt släpfordon gäller sålunda körkortsklass AB***, medan lägst körkortsklass ABC*E krävs om man även vill föra tung lastbil med till sådan bil kopplade släpfordon. Intill dess att körkortskungörelsen i sin helhet trätt i kraft har vissa övergångsbestämmelser antagits. Enligt 10 § och 11 § punkt b) övergångsbestämmelserna ger nytt körkort klass AB*** (alltså för vanlig personbil) även efter utgången av utan hinder av 7 § körkortskungörelsen behörighet att föra tung lastbil utan släpfordon eller med lätt släpfordon. Detta innebär att bilförare som vanligtvis endast kör personbil alltjämt kan åtaga sig uppdrag att föra ett tungt fordon utan släp med last av t. ex. miljöfarligt gods. Han kan t. ex. åta sig sådant uppdrag som s. k. extraknäck vid sidan av sitt ordinarie arbete. Allt tal om säkerhet för transporter på väg blir på detta sätt värdelöst. Ansvarskännande yrkesförare anser det synnerligen angeläget att krav på körkort lägst klass ABC*E fr. o. m. skall gälla även för förare av tung lastbil utan kopplad släpvagn och att därför de delar av övergångsbestämmelsernas 10 § samt 11 § punkt b) som gäller körkort klass AB*** skall utgå. Trafiksäkerheten kräver att förare av tunga lastfordon skall ha utbildning för denna typ av fordon och ha erlagt prov för sådan körkortsklass. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar hemställa hos Kungl. Maj:t om sådana förslag till ändringar av körkortskungörelsen 1972:592 som möjliggör att de delar av övergångsbestämmelsernas 10 § samt 11 § punkt b) som avser körkort klass AB*** utgår.
mot · FX021449 · 1974-01-26 00:00:00 — angående vägbyggande sorn regionalpolitisk! Det allmänna vägnätets standard är en viktig faktor vid bedömningen av en bygds utvecklingsmöjligheter. Tyvärr har dock inte vägfrågorna rönt den uppmärksamhet som motsvarar deras betydelse i den regionalpolitiska debatten och ännu mindre vid statsmakternas ställningstaganden i regionalpolitiska frågor. Vägbyggandet har visserligen kommit till användning som sysselsättningsobjekt i sysselsättningssvaga regioner, men det har inte på ett mera uttalat sätt använts som ett lokaliseringspolitiskt medel. Det kan inte enligt vår mening vara rationellt att lämna ett så viktigt medel som vägbyggandet utanför den regionalpolitiska diskussionen. Det är nödvändigt att samordna alla samhällssektorers resurstillgångar, om man med rimliga insatser skall kunna påverka sysselsättningssvaga regioners utveckling i positiv riktning. Då transportsektorn och då inte minst landsvägstransporterna är av stor betydelse för en bygds möjligheter att dra till sig företag, måste det vara angeläget att inventera vägbehov som har betydelse för lokaliseringssträvandena. En sådan inventering kan utföras av statens vägverk i samarbete med regionala myndigheter. Den prioritering av vägbyggnadsresurser, som genom en sådan inventering framkommer, bör sedan leda till att särskilda vägmedelsanslag tilldelas sådana från lokaliseringssynpunkt angelägna vägbyggnadsprojekt. i , som ägnat denna fråga stor uppmärksamhet, har i samråd med statens vägverk i länet försöksvis studerat vägplaneringen i den del av länet som tillhör inre stödområdet, nämligen , och funnit att av de vägprojekt som var aktuella och upptagna i statens vägverks behovsplan för en sammanlagd kostnad av 83 milj. kr. tre vägprojekt till en kostnad av 15,1 milj. kr. kunde bedömas som särskilt angelägna från regionalpolitisk synpunkt. Med hänsyn till att kommunen har stor ytvidd synes den beräknade kostnaden inte vara avskräckande, om man bedömer vägbyggandet som ett viktigt lokaliseringspolitiskt medel. Då det skulle vara av stort allmänt intresse att genom en kraftfull satsning på vägarna inom någon region få klarlagt, vilken betydelse vägväsendets standard har för en bygds attraktionskraft, vill vi föreslå att en sådan försöksverksamhet kommer till stånd. Under hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos Kungl. 1. att en inventering av vägbehov, som har särskilt stor betydelse ur regionalpolitisk synpunkt, verkställs, 2. att försök med en kraftfull satsning på vägväsendet inom någon lämplig region genomföres för att därigenom utröna, vilken inverkan en sådan åtgärd har för en bygds utvecklingsmöjligheter.
mot · FX02145 · 1974-01-16 00:00:00 — av m. fl. om angivande av ATP-poäng på debetsedel för slutlig skatt. har uppgift om den pensionsgrundande inkomsten enligt lagen om allmän försäkring redovisats på debetsedeln för slutlig skatt. Om den försäkrade skall kunna begagna de uppgifter han under en följd av år har erhållit för att beräkna storleken av sina ATP-förmåner måste han även känna till basbeloppets storlek vid ingången av respektive år. Emedan basbeloppet följer konsumentprisindex och kan ändras en eller , är det för de allra flesta svårt att hålla reda på hur uppgifterna om pensionsgrundande inkomst skall omräknas till pensionspoäng och pensionsbelopp i aktuellt penningläge. Det är därför angeläget att nuvarande uppgift om pensionsgrundande inkomst kompletteras med uppgift om den häremot svarande pensionspoängen. En sådan komplettering av på skattsedeln lämnade uppgifter har fått ökad betydelse för stora löntagargrupper efter införandet av den särskilda tilläggspension, STP, varom LO och SAF träffat överenskommelse och som började utbetalas . STP baseras på medeltalet av de pensionspoäng som den försäkrade påförts enligt lagen om allmän försäkring, och en uppgift på skattsedeln om pensionspoäng skulle underlätta för den enskilde att själv beräkna sina pensionsförmåner. Härigenom skulle den enskilde uppleva att han bereds möjlighet till att inte bara beräkna utan även kontrollera sin ATP-förmån, och lokala skattemyndigheten och skulle besparas en mängd telefonförfrågningar. Med stöd av ovanstående hemställer vi tar initiativ till att åtgärder vidtas i syfte att ATP-poäng påförs debetsedeln för slutlig skatt. 1* 1974.
mot · FX021450 · 1974-01-26 00:00:00 — om ökat demokratiskt inflytande över vägplaneringen. Vägbyggande kommer ofta i konflikt med andra intressen. Vid en rad tillfällen har kraftiga opinionsstormar uppstått kring omstridda nya vägprojekt. Striden kring Fållan på vägen mellan och och den nya vägen till flygfält är några exempel. Den planerade vägen genom backar är ett annat. Det är angeläget att de avvägningar som måste göras mellan miljöintressen och andra mer ekonomiskt betingade intressen sker under former som tillåter ett demokratiskt inflytande. Från sida har under en rad år krävts att vägbyggen läggs under koncessionsplikt. Det öppnar helt nya möjligheter att få vägbyggen prövade från miljösynpunkt. Miljöskyddslagen bör därför ändras i detta syfte. Den rutin som gäller för beslut om vägbyggande kan förbättras från demokratisk synpunkt. Länsstyrelserna yttrar sig över de prioriteringsplaner för vägbyggnad som vägförvaltningarna gör upp och som sänds till . Om och då har olika uppfattning avgör regeringen frågan. får dock tillfälle att ta ställning först när arbetsplanen för en väg är färdig. Visserligen skall samråd finnas mellan och , men detta är inte bindande för . Det är alltså i ett mycket sent skede som får möjlighet att ta ställning, och en regeringsprövning tar alltså ytterligare tid. Länsstyrelserna och deras lekmannastyrelser har ett övergripande regionalt planeringsansvar. När det gäller vägplaneringen har som framgått dock begränsade styrningsmöjligheter, varför även det indirekta demokratiska inflytande som lekmannastyrelsen kan anses utöva blir svagt. Något lekmannainflytande i övrigt i de regionala vägfrågorna finns knappast heller. Länsvägnämnderna är endast rådgivande organ. Man kan alltså hävda att vägfrågorna i ett län i viss mån faller utanför länsplaneringen i övrigt. Det är således inte bara miljöskäl som talar för en breddning av lekmannainflytandet utan också kravet på samordnad planering. På andra planeringsområden har ansvar för både utredning och ställningstagande. Det är således angeläget att lekmannainflytandet över de regionala vägfrågorna stärks. I avvaktan på en mer omfattande omläggning i länsdemokratisk anda bör lekmannastyrelserna vid länsstyrelserna ges ökat ansvar i detta hänseende, exempelvis genom att utredning och planering av vägbyggande inom länet knyts starkare till . Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag i syfte att skapa ökat inflytande för länsstyrelsernas lekmannastyrelser över den regionala vägplaneringen.
mot · FX021451 · 1974-01-26 00:00:00 — om projektering av en ny vägförbindelse mellan och . Inom har en kraftig upprustning skett av de stora huvudvägarna. Arbetena har dels utförts med medel från det ordinarie väganslaget men också i betydande grad som beredskapsarbeten. Denna upprustning av det redan befintliga vägnätet har haft en positiv effekt på näringsliv och sysselsättning, både direkt och indirekt. Förbättrade vägar och därmed bättre möjligheter att ta till vara arbetstillfällen på längre avstånd från hemmen har starkt bidragit till att lätta sysselsättningsläget i länet. Inom kommun i är sysselsättningsläget f. n. mycket kärvt, och detta gäller i synnerhet i den norra delen av kommunen. har den huvudsakliga sysselsättningen i detta område funnits inom jordbruk och skogsbruk. Genom mekaniseringen och rationaliseringen i skogen och genom nedläggningen av stora åkerarealer har dessa arbetstillfällen starkt reducerats. Människorna i dessa trakter är hänvisade till att söka arbeten på annat håll och då i de närmaste större tätorterna, kommuncentrum och det regionala centrum . För människorna boende i och näraliggande byar har arbetsmarknaden i blivit alltmera intressant. Till har lokaliserats ett flertal nya industrier, och den statliga satsningen på ett industricentrum där göra att man kan förvänta sig en industriell expansion och nya arbetstillfällen. För befolkningen i och dess omland är inte det direkta avståndet till längre än att man kan pendla . Förbindelsen med går via färjförbindelse över och över en mycket krokig och dålig väg, och under vissa tider av året måste man köra en omväg. Stora besvärligheter och betydande tidsförluster uppstår på detta sätt. Utan att formulera sig alltför drastiskt kan man utan vidare påstå att skall Åmselebygden kunna fortleva genom att det uppväxande släktet stannar kvar, så är en av förutsättningarna att permanent broförbindelse byggs över och att ny vägförbindelse byggs i riktning mot . Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att statens vägverk låter projektera för en ny vägförbindelse från norra delen av kommun i höjd med till och att arbetena igångsätts.
mot · FX021455 · 1974-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om översyn av jordförvärvslagen. 1960-talets jordbruksdebatt präglades i mycket stor utsträckning av ambitionerna att nå en högre produktivitet. Man inriktade sig då särskilt på att öka produktiviteten per insatt enhet av arbete och areal. Däremot har man tagit betydligt mindre hänsyn till det långsiktiga utnyttjandet av de totala produktionsresurserna för livsmedelsförsörjningen. uppmärksammas alltmer problemen kring våra begränsade resurser, i vad gäller både ändliga naturresurser och återskapande resurser. Det är därför också naturligt med en omprövning av det ensidiga tekniska rationaliseringsresonemang som var resultatet av 1960-talets debatt, inte minst på jordbruksområdet. Jordförvärvslagen av 1965 och jordbrukspolitiska beslut innebar en fixering vid de tekniska problemen vid uppbyggnaden av s. k. rationella enheter. Man isolerade debatten till att gälla tekniska och ekonomiska storheter och bortsåg i alltför stor utsträckning från hur detta påverkar den enskilda människan som kommer i beröring med dessa problem. På grund av dessa beslut har det varit möjligt att lägga samman till enheter, större än familjejordbruket, med stöd från samhället. Möjligheter har även getts för fysiska och juridiska personer utanför jordbruket att förvärva och bygga upp jordbruksenheter av varierande storlek. Denna politik har medverkat till en effektivitet som är högst kortsiktig den har också lett till en stark avfolkning av stora delar av landsbygden och en nedläggning av icke oväsentliga jordbruksarealer. En jordbrukspolitik som tar sikte på ett effektivt, totalt resursutnyttjande måste slå vakt om bondejordbruket. Det är av synnerlig vikt, för att hålla resurserna intakta, att det finns ett samband mellan ägare och brukare. Detta måste också återspeglas i jordförvärvslagen. Denna måste ge möjlighet att vägra förvärvstillstånd, om köparen ej kan förväntas själv bruka fastigheten. Likaledes måste jordförvärvslagen kunna medge förvägrande av förvärvstillstånd i fall då det ej gäller sammanslagning för uppbyggande av familjejordbruk, om köparen ej avser att bosätta sig på ifrågavarande fastighet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. begär en översyn av jordförvärvslagen i vad avser förvägrande av förvärvstillstånd, i enlighet med det i motionen anförda. () () () ()
mot · FX021457 · 1974-01-26 00:00:00 — Nr 1457 av m. fl. om åtgärder mot miljöskador till följd av förorening från soptippar. befinner sig den kommunala renhållningen under utveckling. Efter tillkomsten av miljöskyddslagen och renhållningslagen och skärpningen av naturvårdslagen finns det skäl anta att det kommer att bli ordning även på denna sida av samhällsverksamheten, under förutsättning att kommunerna verkligen kommer att satsa på den. Vi vill här aktualisera ett speciellt problem inom detta område, nämligen de nedlagda soptipparna. I arbetet på att förbättra avfallshanteringen ingår en rationalisering av soptipparna till färre och bättre rustade enheter. Det sker också ett interkommunalt samarbete i syfte att åstadkomma detta. Som följd härav kommer ett stort antal soptippar att överges. De flesta av dem är illa belägna i miljöskyddshänseende. Förorening av ytvatten och grundvatten, dålig lukt, självantändning, tillhåll för råttor är några av riskerna med dessa tippar. De utgör även lockande men farliga lekplatser för barn. Många av dem kommer dessutom att utgöra platser för olovlig avfallstippning. Men även om de nedlagda tipparna skulle oskadliggöras i vissa avseenden, t. ex. genom avspärrning, kommer tippmassorna länge, kanske att utgöra en miljöfara. Lakvatten, ofta starkt förorenat, i vissa fall giftbemängt, kommer att rinna därifrån. Självantändning kan ske, dålig lukt förekomma. vet ingen hur man lämpligen skall förfara med nedlagda tippar för att oskadliggöra dem. Forskning är nödvändig. Det är också möjligt att tippmassorna kan nyttiggöras. Även detta skulle en målinriktad forskning kunna klarlägga. Vi anser att en snabb insats från statens sida är nödvändig. Det bör uppdras åt att vidta åtgärder för att få i gång erforderlig forskning. Sådan skulle förslagsvis kunna läggas på avdelningen för avfallsforskning vid i . Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. begär att forskning rörande oskadliggörande av nedlagda soptippar initieras, lämpligen genom statens naturvårdsverks försorg. () K.-E. () () () ()
mot · FX021458 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om vidgade direktiv till skogsutredning. Sedan den skogspolitiska utredningen lagt fram sitt betänkande Mål och medel i skogspolitiken (SOU 1973:14) intensifierades debatten om skogsbruket. Kritiken mot förslagen i betänkandet var så stark att regeringen åtminstone tills vidare avstod från att ta upp intentionerna i det. Vi finner detta vara välbetänkt. En särskilt graverande omständighet i betänkandet var att detta i ytterst ringa mån berörde miljöproblemen och inte alls diskuterade skogsbruket med utgångspunkt i det absoluta villkoret att utnyttjandet av skogen, den kanske väsentligaste förnybara naturresursen vi har i vårt land, måste ske med de ekologiska sammanhangen som bas. Skogspolitiska utredningen, som uteslutande haft en näringspolitisk inriktning, ansåg att skogsbrukets roll i miljövårdssammanhang fallit utanför uppdraget och hänvisade i dessa frågor till gällande lagstiftning. tillsattes en ny skogsutredning. Här har direktiven vidgats något när det gäller miljövården. De sakkunniga bör t. ex. närmare belysa de konsekvenser i miljövårdshänseende som nuvarande och en framtida awerkningspolitik kan leda till. Vidare bör en bedömning göras av hur skogsnäringens expansionsmöjligheter påverkas av kraven på rekreationsmöjligheter för allmänheten. I direktiven erinras också om att en särskild arbetsgrupp inom arbetar med frågor som hör samman med omfattningen och effekterna av kalhyggen. I direktiven anges också att utredningen skall bedrivas skyndsamt och att de sakkunniga bör vara oförhindrade att lägga fram förslag i frågor som har samband med utredningsarbetet. Enligt vår uppfattning har denna utredning lika litet som tidigare eller parallellt pågående utredningar fått den inriktning som vi anser är nödvändig när det gäller naturresursvård. Vi menar att den skogsvårdslag som gäller enbart är en näringslag. Dess absoluta huvudintresse är att slå vakt om virkesproduktionen, vilket är en viktig del av den funktion som skogen innehar . Klimat, vattenhushållning, flora, fauna, fiske, rekreationsmöjligheter m. m. hör till det som t. ex. virkesuttaget kan påverka. En lagstiftning om skogen måste utgå från skogens mångsidiga betydelse och användning. Man kan inte hänvisa till att annan lagstiftning kompletterar skogsvårdslagen i lämplig omfattning. Den närmast liggande, naturvårdslagen, kan inte anses göra det. Det är inte troligt att en omarbetning av denna skulle kunna ge balans åt förhållandena. Den enda möjligheten är att omarbeta skogsvårdslagen med de ekologiska sammanhangen som grundval och med hänsyn till skogens mångsidiga användning. bör därför kompletteras i syfte att så sker. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär vidgade direktiv till skogsutredning med innebörd att utredningsarbetet baseras på en ekologisk grundsyn, varvid hänsyn tas till skogens mångsidiga användning samt att skogsvårdslagen omarbetas i detta syfte. () () 1* 1914, 3 sami.
mot · FX021459 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ökat anslag till Skoglig forskning. Skogens betydelse för människorna och samhället är utom all diskussion. Den senaste tidens händelser pekar på att den kommer att spela en ännu större roll i olika avseenden. Skogsbruket försörjer ett betydande antal människor. Tillgången på virke måste om möjligt ökas. Mer effektiva och lönsamma metoder för avverkning och andra åtgärder inom skogsbruket måste arbetas fram. för skogs- och jordbruksforskning har framhållit nödvändigheten av ökade anslag till bl. a. skogsbrukets utveckling. I propositionen 1974:1 har departementschefen skurit ned den begärda höjningen från . Enligt vår mening är det ett samhällsintresse att skogsforskningen bereds större resurser. Anslaget bör därför utgå med det av statens råd för skogsforskning begärda beloppet . bör som sin mening uttala att ökad uppmärksamhet riktas på behovet att utforma skogsbruksmetoderna, så att miljön skonas i betydligt större utsträckning än vad som sker. Åtgärder vid markberedning, gallring, avverkning m. m. kan åstadkomma svåra skador t. ex. på marken och i onödigt hög grad hindra framkomligheten för allmänheten. Det finns en tendens hos skogsbruket att vilja ta i anspråk metoder som är otillräckligt utprövade. Här kan nämnas helaträdsmetoden vid avverkning och hyggesplöjning vid markberedning. Av den intensiva skogsdebatt som förs har dessa åtgärders miljöskadliga effekt klart framgått. De framstår inte längre som önskvärda lösningar med allmängiltighet utan kommer att användas i starkt begränsad omfattning. helaträdsmetoden troligen inte alls, hyggesplöjningen efter kraftig modifiering. Ökad forskning krävs utan tvivel i syfte att finna metoder inom skogsbruket som är miljövänliga och vidare forskning i effekterna av de metoder som används. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi 1. att till Skoglig forskning för /75 anvisar ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . höjt reservationsanslag på , samt 2. att ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts rörande behovet av miljövänliga skogsbruksmetoder. () () K.-E. () ()
mot · FX02146 · 1974-01-18 00:00:00 — av herrar och i om avdragsrätt vid inkomstbeskattningen för arbetskläder m. m. (), åtog sig bl. a. som en följd av motion 1973:574 om rätt för inkomsttagare till avdrag för kostnad för arbetskläder att göra en utredning i frågan. Sådan utredning avlämnades 1-15 i form av en promemoria med förslag till vissa avdragsrätter i sammanhanget. Enligt förslaget medges skattskyldig, som haft kostnad för personlig skyddsutrustning och skyddskläder, avdrag härför vid sin inkomsttaxering. Vidare föreslår RSV avdragsrätt för väsentliga merkostnader som skattskyldig på grund av arbetets art fått vidkännas för anskaffning, underhåll och rengöring av andra arbetskläder än skyddskläder. RSV förutsätts skola fastställa en förteckning, upptagande för arbetstagare i olika yrkesgrupper storleken av det avdrag för merkostnader som får göras. Förslaget omfattar inte artisters, musikers med fleras avdragsrätt för kostnader för scenkläder o. d. Med hänvisning till de synpunkter som i övrigt framför i nämnda promemoria hemställer vi att beslutar om ändring i kommunalskattelagen i enlighet med förslag i bilaga till denna motion. Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom förordnas, att till anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370) skall fogas en ny punkt, betecknad 5, av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Anvisningar till 33 §. Avdrag medgives skattskyldig för kostnad för personlig skyddsutrustning, som varit nödvändig i hans förvärvsarbete, såsom hjälm, skyddsglasögon, hörselskydd, skodon med stålhätta o. d. Vidare äger skattskyldig rätt till avdrag för kostnad för skyddskläder, om det kan antagas att han anskaffat kläderna för att så gott som uteslutande använda dem i förvärvsarbetet. Med skyddskläder avses sådana kläder, som har särskilda skyddsegenskaper mot frätande ämnen samt mot väta, värme och kyla som icke är orsakad enbart av naturliga klimatiska förhållanden. Avdrag medgives även för väsentliga merkostnader som skattskyldig på grund av förvärvsarbetets art fått vidkännas för anskaffning, underhåll och rengöring av andra arbetskläder än skyddskläder. fastställer för varje kalenderår för arbetstagare i olika yrkesgrupper storleken av det avdrag för merkostnader som får göras. Denna lag träder i kraft efter den dag, då lagen enligt därå meddelad uppgift utkommit från trycket i , och skall tillämpas första gången vid taxering.