mot · FX021378 · 1974-01-26 00:00:00 — Det kan t. ex. innebära att elever , som är mogna för och intresserade av skrivövningar, lästräning etc., får möjlighet att ägna sig åt det, som äldre elever, som fortfarande har koncentrationssvårigheter, motoriska svårigheter etc., får möjlighet till träning av mer förskolebetonad karaktär med friare sysselsättningar. En långsiktig utveckling mot ett klasslöst förskolelågstadium skapar också förutsättningar för en annorlunda och friare stadieindelning i och för en översyn av ämnesstoffet på olika stadier. En sådan översyn kan t. ex. innebära att stoff som behandlas på mellanstadiet flyttas ner till lågstadiet, att fördjupningsmoment införs för redan förekommande moment eller att nya ämnen och ämnesmoment tillkommer. För att få underlag för ett ställningstagande till hur en utbyggd samverkan mellan förskola och lågstadium bör organiseras är det nödvändigt att pröva olika modeller. En försöksverksamhet bör därför komma till stånd. Erfarenheterna från denna bör senare bli föremål för en samlad utvärdering och ev. förslag med anledning av att den föreläggs . Vid sidan av försöksverksamheten är det viktigt att på andra vägar skapa förutsättningar för ett närmande mellan förskola och lågstadium. Sålunda bör en bättre samordning åstadkommas mellan förskollärarutbildningen och lågstadielärarutbildningen och lokalplaneringen inriktas på att skapa en lokalmässig samordning mellan förskola och lågstadium. En bidragande orsak till svårigheterna att förverkliga intentionerna bakom den nya skolan är lärarutbildningens bristande anpassning till de nya läroplanerna. I sin nuvarande utformning inriktas lärarutbildningen till största delen på att ge lärarkandidaterna förutsättningar för deras roll som kunskapsförmedlare. Den måste emellertid också ta sikte på den psykologiska och sociala sidan av lärarens roll i högre grad än vad som är fallet . Läroplanens allmänna anvisningar om ett nära samarbete mellan hem och skola blir ofta en papperskonstruktion på grund av att många lärare lämnar sin utbildning utan att ha fått de förutsättningar som är nödvändiga för att kunna fungera i en hem-skola-relation. Även om vi är medvetna om att detta liksom många övriga kvaliteter i lärarpersonligheten inte i första hand är en utbildningsfråga utan mera en egenskapsfråga, anser vi dock att en effektiv utbildning kan göra lärarna bättre rustade att klara den delen av sitt arbete. På samma sätt förfuskas många av läroplanens intentioner i fråga om skolans öppenhet och demokratiska fostran genom att läraren själv varken i sin utbildning fått direktkontakt med dessa metoder eller förutsättningar för att själv kunna arbeta med dem. Frågan om hur lärarutbildningen organisatoriskt skall se ut behöver också enligt vår mening bli föremål för en översyn. Det för många elever splittrande ämneslärarsystemet, som är ett arv från realskoletiden, kan t. ex. behöva revideras och bytas ut mot ett klasslärarsystem från årskurs 1 upp t. o. m. årskurs 9. Frågan om hur utbildningen av lärargrupperna på i olika stadier resp. i gymnasieskolan skall kunna knytas samman bör också utredas. Därvid bör man överväga en lärarutbildning, där åtminstone en kärna är gemensam för samtliga lärarkategorier. har förändringar inom skolväsendet förberetts med stor grundlighet. Ingenting har lämnats åt slumpen. av utredningsarbete och försöksverksamhet har hundratals personer varit engagerade. Några siffror belyser detta bättre än ord. skolberedning, gymnasieutredning, fackskoleutredning och yrkesutbildningsberedning levererade tillsammans inte mindre än 23 tryckta betänkanden och 10 stencilerade rapporter, och antalet ledamöter, experter och övriga medarbetare uppgick till närmare 550. Men med grundlighet följer också tröghet. Steget mellan idé och förverkligande blir ofta mycket långt. Så t. ex. kommer arbetet i och att sätta sina spår i skolan först i slutet av 1970- och . är det deras uppgift att lösa problem och svårigheter som varit uppenbara . Då är det inte rimligt att det skall behöva förflyta närmare innan någonting händer. förskjuts ju också perspektiven, och som gamla problem kvarstår olösta uppstår nya. Förutsättningen för en större flexibilitet och anpassningsförmåga hos skolan är enligt vår mening att man kommer bort från den starka centralisering som kännetecknar den svenska skolan. Och det bör inte gälla bara de administrativa besluten. Också i pedagogiska och innehållsmässiga frågor bör den lokala rörelsefriheten kunna göras avsevärt större. Vi måste acceptera att det inte går, som vi framhållit tidigare, att in i minsta detalj styra skolans liv och försöka lösa problemen genom centrala direktiv från utredningar och ämbetsverk. Erfarenheten och viljan till förnyelse hos lärare och elever, hos föräldrar och skolstyrelser måste tas till vara lika väl i skolan som på andra områden. Det bör vara en vägvisare för den fortsatta utvecklingen av ungdomsskolan. Mot denna bakgrund bör Kungl. Maj:t ge bemyndigande att medge kommuner och enskilda skolenheter stor frihet att pröva nya arbetsformer och organisationsmodeller samt uppdra åt styrelsen att stimulera en sådan utveckling. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi' att uttalar A. att kommuner och enskilda skolenheter bör ges stor frihet att pröva nya arbetsformer och organisationsmodeller; B. att en brett upplagd försöksverksamhet bl. a. bör omfatta a) nya former för kontakt mellan skola och arbetsliv, b) mindre undervisningsgrupper, c) samverkan mellan förskola och lågstadium, d) en friare stadie- och årskursindelning i , samt e) ökad valfrihet för eleverna i årskurs 9 i ; C. att hos Kungl. 1. att klass- och ämneslärarutbildningen blir föremål för översyn, 2. att kommunerna rekommenderas att i avvaktan på resultatet av SIA:s arbete inte bygga några stora skolenheter, 3. att investeringsramen för byggnadsarbeten inom skolväsendet får tas i anspråk för reparationer och ombyggnader av äldre skolor, i syfte att bevara dessa, 4. att Kungl. framlägger förslag om medel för ändamålet på tilläggsstat, 5. att ges i uppdrag att se över möjligheterna att förstärka och förbättra svenskundervisningen, främst i . () K.-E. Se även motionerna 1974:1302 och 1974:1559.