mot · FX0244 · 1974-01-11 00:00:00 — av m. fl. om ökat transportstöd vid transporter till och från stödområdet. På grundval av förslag framlagt i propositionen 1973:95 godkände föregående år en viss utvidgning av det transportstöd som infördes i syfte att minska vissa kostnadsmässiga olägenheter för företag inom stödområdet, dvs. framför allt i . Utvidgningen gällde stöd för intransport av vissa råvaror till stödområdet i syfte att främja näringslivets utveckling där. Råvaror för kemisk tillverkning i stödområdet undantogs emellertid från stödet för intransport. Motivet härför angavs vara att sådana råvaror fanns tillgängliga inom stödområdet. Ett intransportstöd kunde då få negativa återverkningar på avsättningen av inom området producerade kemiska råvaror. Situationen torde vara den att större delen av den kemiska tillverkningen i stödområdet hämtar sina råvaror utifrån. Delvis sker intransport med båt, t. ex. tillverkningen av klor/alkali baserad på importerat koksalt, och kalciumkarbid på importerad koks. Det finns emellertid en väsentlig kemisk produktion i , som grundas på råvaror vilka transporteras till området med lastbil och tåg. Sådana tillverkningar startades ursprungligen på grund av god tillgång i på vissa råvaror främst elkraft och biprodukter från skogsindustrin (sulfitsprit). Den teknologiska utvecklingen, bl. a. en omställning till råvaror på petrokemisk bas och tillkomsten av nya processer, gjorde att en fortsatt tillverkning grundad på norrländska råvaror började bli olönsam . Företagen hade då att välja mellan att antingen lägga ned de berörda förädlingstillverkningarna eller att söka ställa om dessa, så att de grundades på inköp av råvaror vilka transporterades in till det nuvarande stödområdet. I vissa fall importeras dessa råvaror från utlandet, i andra framställs råvarorna på petrokemisk bas, företrädesvis i . Det har på detta sätt varit möjligt att upprätthålla och i vissa fall utveckla en kemisk vidareförädling i på orter som t. ex. , och . Klart är emellertid att en sådan kemisk förädlingsindustri belastas med relativt höga transportkostnader. Dels skall råvarorna intransporteras, t. ex. med järnväg från till , och , dels skall färdigprodukterna uttransporteras till kunder i de södra och mellersta delarna av landet eller exporteras till utlandet. Det föreligger en klar strävan att söka rikta in vissa av de norrländska tillverkningarna på specialprodukter för vilka transportkostnadernas betydelse i produktkalkylen inte är lika utpräglad som för tunga kemiska Men särskilt de kombinat /respektive /som skapats för kemisk förädlingstillverkning av t. ex. PVC respektive tensider är för sin konkurrenskraft i hög grad beroende av kostnaden för intransporten av råvaror. Fraktkostnaderna för intransport av ett tiotal viktiga råvaror för kemisk vidareförädling i beräknas till ca . Möjligheterna att bevara och vidareutveckla en kemisk förädlingsindustri i , dvs. att motstå det tryck till förmån för en flyttning söderut som företagsekonomiska faktorer utövar, beror i väsentlig omfattning på transportkostnaderna. Det måste därför vara ett samhällsekonomiskt intresse att intransporterna av material till sådan vidareförädling av kemiska produkter kan komma i åtnjutande av transportstöd. De viktigaste insatsvaroma synes vara följande: kvarts och kalk paraffin och stearin ammoniak, kromsyra och natriumbikarbonat propen, etylenoxid, natriumkloracetat, urea och vinylklorid. Utgångsmaterialet för kemisk vidareförädling i är som framgår av uppräkningen ovan i allmänhet kemiska produkter. Det kan därför vara mindre lämpligt att låta intransportstödet omfatta samtliga kemiska produkter. Därmed skulle i vissa fall en tillverkning av kemiska produkter inom stödområdet kunna utsättas för ökad konkurrens. Vidare skulle viktiga , som kvarts och kalk, komma att uteslutas från stöd om detta begränsas till kemiska produkter. Lämpligt vore om Kungl. Maj:t hade befogenhet att avgöra vilka insatsmaterial för tillverkning av kemiska produkter i stödområdet som skulle kvalificera för intransportstöd men att i princip tillverkning i den kemiska industrin i stödområdet omfattas av stimulansåtgärderna på transportsidan. I samband med en översyn av transportstödet torde anledning även finnas att något granska varuavgränsningen i vad gäller stödet för uttransporter. Bland annat har en ren definitionsfråga föranlett att framställningen i av en kemisk produkt, kisel, icke omfattas av uttransportstödet, eftersom varan stundom benämnts kiselmetaU. Kisel hänföres emellertid i den officiella svenska statistiska varuförteckningen, som baseras på den internationella s. k. Brysselnomenklaturen, till nr 28.04, dvs. den faller inom det kapitel som omfattar oorganiska kemiska föreningar och grundämnen. Metaller däremot, vilka är undantagna från stöd, hänföres till kapitel 71 t. o. m. 81 i tulltaxan. Även i den av FN utgivna internationella statistiknomenklaturen över varuhandel (SITC) hänföres kisel till det avsnitt som berör kemiska produkter varugrupp 513 av huvudavdelning 5; rubriken förden senare är Produkter av kemiska och närstående industrier. Metaller hänföres där till avdelning 67 och 68. Även från strikt vetenskaplig-terminologisk synpunkt är kisel ej att anse som en metall utan en kemisk produkt. Dess framställning innebär en så hög förädling att varan bör kvalificera sig för transportstöd, såväl för uttransport som vid intransport av råvaran kvarts. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att måtte besluta 1. dels att transporter av i motionen berörda råvaror och kemiska produkter till stödområdet, vilka avses att vidareförädlas av kemisk industri inom området, skall kunna erhålla transportstöd och att den närmare avgränsningen härvidlag göres av Kungl. 2. dels att varuslagsavgränsningen för stöd för uttransport av förädlade varor tolkas så, att även kisel kan erhålla transportstöd. () HÄKAN () GOTAB 74 5668 S 1974