mot · FX021826 · 1974-04-29 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:107 angående intrång i nationalpark. Propositionen 1974:107 gäller formellt det intrång i nationalpark som krävs för att bygga mellanriksvägen KirunaNarvik. Vägens längd inom själva blir mindre än , och den areal som vägen med anläggningsarbeten i övrigt tar i anspråk beräknas omfatta 50 av . Vägen kommer på den svenska sidan att gå i nära anslutning till järnvägen och således i likhet med tidigare intrång beröra endast den nordligaste delen av . 1 propositionen behandlas dock inte det intrång som projektet kommer att medföra i hela sin sträckning , från till för Rautasvuoma sameby, som tidigare drabbats mycket hårt när industrisamhället flyttat fram sina positioner. positiva och negativa effekter kan i stort sett sammanfattas under tre rubriker: de ekonomiska och sociala verkningarna för och särskilt Malmfälten, verkningarna från forsknings- och naturvårdssynpunkt och verkningarna för rennäringen och samernas existens som nationell minoritet. Opinionsyttringarna har haft ett starkt skiftande innehåll under de fyra fem decennier som vägprojektet diskuterats. När och andra ledande talesmän för gruvarbetarna och den övriga befolkningen i drev kraven för en väg mellan och kom motståndet främst från de militära myndigheterna. Så sent som förklarade dåvarande försvarsministern i ett interpellationssvar till i att försvarsstaben yttrat att den nu aktuella vägen av militära skäl inte bör komma till stånd. Forsknings- och naturvårdssynpunkterna tycks först ha gjort sig gällande i debatten. Och ringa eller ingen hänsyn har i ansvariga instanser tagits till samebefolkningens oro och krav. De ekonomiska vinsterna av en väg mellan och är svårberäknade. Den svensk-norska arbetsgrupp som behandlade dessa aspekter konstaterade i sitt betänkande att det från ren lönsamhetssynpunkt inte är motiverat att bygga vägen. Den skulle komma att betyda "en viss stimulans genom den marknadsutvidgning den innebär. Man nämnde en sannolik införsel till av fisk och fiskprodukter från samt en utförsel av sågade trävaror och andra skogsprodukter Men arbetsgruppen fann det dock helt osannolikt att trafikvolymen på vägen inom skulle bli av sådan storlek att trafikvinst och kostnader skulle balansera. Enligt de uppgifter vi inhämtat räcker den enkelspåriga järnvägen för malmtransporterna och annan tung godstrafik samt även för en betydligt större passagerartrafik än nu mellan och . I och med att en procentuell minskning av exporten av oförädlad malm kommer till stånd, blir utrymmet för en ökning av annan godstrafik med järnväg ännu större. Vår principiella ståndpunkt är att frakt- och passagerartaxorna bör hållas så låga och förhållandena i övrigt göras så attraktiva att järnvägstrafiken i regel blir ett billigare och bättre alternativ än landsvägstrafiken. Det förefaller ändå rimligt att anta att mellanriksvägen till kan underlätta och främja en utveckling och differentiering av näringslivet på både den svenska och den norska sidan. Vägbygget ger sysselsättning i en region med en betydande arbetslöshet. Konsekvenserna av en vägförbindelse kan för övrigt sällan mätas enbart med ekonomiska mått. Tätorten utgör nu en ändpunkt i landets vägnät. Före den pågående utbyggnaden av mellanriksvägen Graddis fanns längs den svenska landgränsen mot ingen vägförbindelse på sträckan TärnaTreriksröset, . På samma avstånd söderut från Tärna fanns 1967 inte mindre än tio förbindelser, därav tre i och sju i . För och andra pionjärer inom den norrbottniska arbetarrörelsen vägde kravet på tillgång till en annan miljö tungt som argument för en mellanriksväg över . Gruvarbetarna borde ha tillgång till den norska kusten, som ligger endast därifrån. Med en väg till får befolkningen i ett annat klimat och en isfri hamn med fiskeoch andra rekreationsmöjligheter på 90 minuters bilreseavstånd från hemorten. Även om dessa möjligheter relativt sällan kommer att utnyttjas i de enskilda fallen, vet man av erfarenhet att den psykologiska betydelsen av att de finns är mycket stor. Genom tillkomsten av denna mellanriksväg upphör Malmfälten att vara en återvändsgränd för buss- och biltrafik. I har kommunfullmäktige enhälligt uttalat sig för att mellanriksvägen kommer till stånd utan ytterligare dröjsmål. Av allt att döma finns det en mycket stark opinion också i övriga delar av , liksom i , för denna vägförbindelse. Vi har böjt oss för de berättigade och välmotiverade krav som opinionen på båda sidor av gränsen uttrycker och går därför inte emot anhållan om tillstånd att få göra det intrång i nationalpark som krävs för vägens sträckning genom . Intrånget berör inte en helt orörd natur. Genom att vägen tätt ansluter sig till järnvägen blir det inga nya fjällområden som skadas. Men vi kan inte nog starkt betona vikten av att tillståndet blir villkorligt. Det bör ges endast under förutsättning att alla tänkbara åtgärder vidtas för att förebygga skadeverkningar för forskningen, naturvården och rennäringen, Dessa åtgärder måste specificeras i de direktiv som innefattas i tillståndet för intrång i och Rautasvuoma sameby. De direkta och omedelbara följderna av vägbygget blir sannolikt inte lika allvarliga för forskningen och naturvården som för rennäringen inom Rautasvuoma sameby. En sameby är sorn' bekant ett geografiskt långsträckt område, som innefattar bysamhällets renbetesmarker. Rautasvuoma sameby, som löper utefter , har en genomsnittlig bredd av endast . och en jäms med denna löpande kraftledning har klippt av denna sameby i två delar, och en motorväg blir ett ännu allvarligare intrång, även om den som planerat kommer att ligga intill järnvägen i hela sin sträckning. De indirekta, senare följderna av vägbygget kan, om inga garantier inbyggs redan vid tillståndsgivningen, bli förödande från forsknings- och naturvårdssynpunkt och katastrofala för samebefolkningen, särskilt i Rautasvuoma men också i Laevas sameby närmast söderut och sameby utefter norra stranden av Torneträsk. Den negativa inverkan är att ett redan lätttillgängligt bilfritt område öppnas för bilturism och att områdets karaktär därigenom förändras, sades det i remissyttrande av . förutsätter att planeringen av området i första hand inriktas på det rörliga friluftslivet där t. ex uthyrningsstugor prioriteras framför privat sommarstugebebyggelse. Norrländska Uppsalagruppen har i en PM av redogjort för verksamheten vid naturvetenskapliga station (ANs), där kontinuerliga mätningar och inventeringar gjorts sedan seklets början, längre än någon annanstans på jorden, och Abisko-Torneträskområdet, som är ett av de ytterst få, nästan helt ostörda och lätt åtkomliga, ekosystemen på norra halvklotet. Gruppen, som avvisar vägbyggnadsprojektet, räknar med att även de omedelbara, direkta följderna av ett vägbygge kan bli betydande och att senare en starkt ansvällande och okontrollerbar vägtrafik skulle utsätta bl. a. Torneträsk, "denna extremt näringsfattiga och därigenom ytterst sårbara men i forskningen världsbekanta sjö för ett starkt hot. Möjligheterna att använda Torneträsk i ett planerat internationellt forskningsprojekt skulle sannolikt spolieras. påpekar gruppen att arten och graden av exploatering är ytterst betydelsefull: En mindre turistanläggning där publiken huvudsakligen rör sig längs vissa stråk kanske även för skygga arter inte har påverkan mer än på halvmilsavstånd, medan större intensivdrivna anläggningar eller tekniska exploateringar, som samlar stora mängder av människor med åtföljande svårigheter att få förbud och förordningar respekterade, sträcker sina verkningar över många kvadratmil. En väg skulle innebära en ökad snöskotertrafik utom och inom så länge inga restriktioner Tjuvjakt och tjuvfiske skulle troligen också öka avsevärt. Nedanför fjället Nuolja är vägen planerad på vägbank i Torneträsk på grund av vägtekniska skäl och lavinfara. För att styra lavinernas banor är lavinavbärare planerade i form av uppschaktade moränryggar på fjällsluttningen som skulle planteras med "naturlig vegetation för att på så sätt dölja dessa formidabla åsar. är av samma uppfattning. Lavinavbärarna skulle bli avsevärda ingrepp i fjällsluttningen och dessutom tvivelaktiga skydd mot större laviner. Vi delar verkets uppfattning att en tunnel skulle betydligt minska intrånget i . Vi anser likaså att en heltäckande markdispositionsplan samt detaljplanering av vissa delområden kommer att vara nödvändiga om tillstånd lämnas. Omfattningen och kanaliseringen av flyg-, båt- och skotertrafik måste vara planlagd och mycket starkt begränsad innan vägen tas i bruk. Men det kan inte accepteras att och i samarbete med endast de kommunala myndigheterna utarbetar dessa planer. Det måste vara ett oeftergivligt krav att varje sådan planering görs i fullt samförstånd med företrädare för de berörda samebyarna. Vid Svenska samernas riksförbunds landsmöte i gavs från en råd bittra exempel på hur förhandlingar förts och beslut fattats utan att samerna varit representerade, trots att förhandlingarna och besluten gällt för dem livsviktiga frågor. Ett av dessa exempel redovisades av , och vi finner det motiverat att här återge hela hans inlägg efter protokollet: Ett tag trodde jag att kommunen () var välvilligt inställd till ett samarbete med samebyarna. Det var då de inbjöd Rautasvuomas alla husbönder till ett informationsmöte för att höra våra synpunkter på . Det var i . Då diskuterade vi dels de fritidsområden som kommer att följa efter när vägen är färdig. Jag fick då den bestämda uppfattningen att det var ett positivt bemötande vi fick av kommunen. Tyvärr har man därefter inte hört någonting om . Som ombud för Rautasvuoma vill jag påpeka att vi endast har två flyttningsleder användbara . Den ena går inte att använda om hösten helt enkelt därför att älv inte har frusit, och den andra går inte att använda därför att det är så mycket folk. Då är vi tvungna använda en flyttningsväg , som på det smalaste stället bara är . Vid detta ställe har det beviljats tillstånd att bygga elljusspår. Den ansökan som byn fick i frågan kom , men arbetet har påbörjats för sedan. Av den anledningen känner man kanske att man är helt förbisedd. Ett annat exempel är en kraftverkslinje som byggts. Arbetet färdigställdes men ansökan om tillstånd att bygga linjen kom upp , inte i vår sameby utan i en av grannbyarna. Då får man den uppfattningen att de styrande tänker på ett sätt som jag vill uttrycka ungefär så här: Å fan, vi harju glömt lapparna. Det tycker jag är beklagligt. Därför ställer jag frågan: Är det eller är det kommun som beviljar arbetena och kommer efter det arbetet är färdigställt? Samerna är urbefolkningen i den svenska fjällvärlden och har levt och haft sina näringsfång där innan svenskar och norrmän invandrade. Det är väsentligt att erinra sig att lappmarkerna just i samisk hand blivit så åtråvärda och skyddsvärda som de framstår för naturvårdens förkämpar, skrev sameombudsmannen i Tidskriften nr 10 (1973). Alltför lätt förbises denna kulturpåverkan som ej minst genom renbetning i själva verket är mycket stark. Meningen med den definitiva odlingsgränsen, som fastställdes genom avvittringsstadga för och lappmarker, varatt reservera området ovanför odlingsgränsen som en ostörd och okränkbar hembygd för samerna. Vi vill erinra om att jordbruksutskottet gjorde ett tillägg till regeringens lagförslag, när propositionen om rennäringslag behandlades . Utskottet beslutade att den gamla bestämmelsen om områden församernas uteslutande begagnande skulle återfinnas i övergångsbestämmelserna till rennäringslag, och detta blev också beslut. Vi tror att samerna i kärnområdena kan räkna med solidaritet och sympati från en mycket stor del av det svenska folket, när de med berättigad indignation protesterar mot att de utesluts från överläggningar om ingrepp i och övergrepp mot sina rättigheter som nationell minoritet. Om mellanriksvägens tillkomst blir ett allvarligt intrång för Rautasvuoma sameby, blir den fortsatta avsaknaden av vägförbindelse ett problem för sameby. I ett utförligt och mycket åskådligt anförande vid landsmötet i nämnde SSR:s vice ordförande att hade arbetat för att få vägfrågan löst men att den fortfarande var olöst. Till skillnad från Rautasvuoma har ingen järnvägsförbindelse med . En väg från Laxforsen via Kurravaara till är livsviktig för rennäringen, bl. a. för slakttransporterna och för avsättningen från yrkesfisket. Självfallet är en väg nödvändig också för barnens skolgång. Byn är under nuvarande förhållanden helt isolerad under vissa delar av året. En annan viktig olöst fråga i flera samebyar är elektrifieringen. Det är angeläget att denna fråga och samebys vägproblem löses med alt mellanriksvägen kommer till stånd. De negativa konsekvenserna för en sameby vägs självfallet inte upp av positiva åtgärder för andra samebyar, men dessa senare åtgärder skulle bidra till att ge den samiska minoriteten förhoppningarom framtiden och en känsla av att storsamhället även har annat än intrång att erbjuda. Vi förutsätter slutligen att de vildvuxna planer för turism i stor skala, som skymtar i färska utredningar om fjällvärldens exploatering, inte blir verkställda över samernas huvuden. Det har varit ett uttalat önskemål i resolutioner från SSR:s landsmöten att samerna i kärnområdena får sysselsättningsmöjligheter vid sidan av rennäringen. Den kvinnliga arbetslösheten och undersysselsättningen i samebyarna är en av de mest ödes digra konsekvenserna av att det norrländska inlandet varit och förblivit ett underutvecklat land. När sameungdomen, och särskilt den kvinnliga ungdomen, tvingas lämna hemtrakten för att få arbete, försvinner snart befolkningsunderlaget för samernas fortsatta existens som nationell minoritet med eget språk och egen kultur. Det är nödvändigt att åter och åter upprepa att en sådan utveckling inte bara drabbar samerna, låt vara att de drabbas hårdast genom att deras etniska identitet definitivt och oåterkalleligt utplånas. En utveckling som omöjliggör samernas fortsatta existens i kärnområdena kommer också att försvåra och omöjliggöra den icke-samiska befolkningens existens. Många av de små tätorter i det norrländska inlandet, där den renskötande samebefolkningen är bosatt, är dömda att försvinna om det inte blir en sådan satsning på en differentierad närings- och sysselsättningspolitik att det blir en framtid där för ett tillräckligt stort antal av båda befolkningsgrupperna. Med stöd av det anförda hemställer vi att medger visst intrång i nationalpark för det föreslagna vägbygget mellan och under förutsättning att följande åtgärder föreskrivs i tillståndshandI ingen: 1. att Torneträsk med tillrinningsområde skyddas jämlikt 8 8 miljöskyddslagen (enligt framställning ), 2. att den planerade vägbanken med lavinavbärare ersätts med en tunnel genom fjället Nuolja, 3. att en heltäckande markdispositionsplan med detaljplanering av vissa delområden utförs i samförstånd med företrädare för naturvetenskapliga station (ANS) samt de berörda samebyarna och att generalplanen underställs regeringens prövning (10 a 5 byggnadslagen), 4. att och ges i uppdrag att i samarbete med företrädare för upprätta en speciell eftervårdsplan för intrånget i nationalpark, 5. att frågan om anslutningsväg med parkeringsplatser vid linbanan i samt rastställen och parkeringsplatsen inom Rautasvuoma sameby ytterligare utreds i samarbete med företrädare för och samebyn, 6. att grusfyndigheten vid i överensstämmelse med remissyttrande inte får exploateras, 7. att alternativa och kostnadsmässigt fördelaktiga kollektiva transportmöjligheter, bl. a. persontrafik på järnvägen, garanteras till och inom området mellan och , 8. att får i uppdrag att i samarbete med , kommun samt företrädare för och berörda samebyar utarbeta en plan för turism och rekreation i området, en planläggning av en mycket restriktiv omfattning och kanalisering av flyg-, båt- och skotertrafik, samt att denna plan är färdig och godkänd innan vägen tas i bruk, 9. att forskningsstationen i och givetvis också de berörda samebyarna ersätts för kostnader och skador, inklusive utredningskostnaderna, i samband med vägen, 10. att medel i överensstämmelse med remissyttrande anvisas för vetenskapliga undersökningar, inventeringar och dokumentation beträffande vägens inverkan på omgivningen, bl. a. på orkidén (Platanthera oligantha Turcz), samt andra förändringar genom ökat slitage i och andra utsatta områden (vi innefattar däri samebyarna ), 11. att vägförbindelsen till sameby skyndsamt projekteras och byggs i överensstämmelse med samebyns önskemål och att elektrifieringen av samebyarna genomförs utan ytterligare dröjsmål, samt 12. att och får i uppdrag att i samarbete med företrädare för kommun och samt samebyarna skyndsamt utarbeta en plan för en differentierad närings- och sysselsättningspolitik för de tätorter i inlandet där samerna är bosatta. (vpk) (vpk)