mot · FX021542 · 1974-01-26 00:00:00 — Motioner nr 15421545 är 1974 av m. fl. om vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Utvecklingen och den därmed följande standardstegringen har skapat möjligheter att minska de skillnader i villkor som rått mellan individer och grupper i samhället. Det har gällt skillnader som varit betingade av geografiska, ekonomiska och utbildningsorganisatoriska orsaker. Genom bidrag av olika slag, förbättrade utbildningsmöjligheter och arbetsmarknadsårgärder har många hinder för mera likvärdiga villkor undanröjts eller åtminstone minskats. Elevernas ensidiga yrkesval har uppmärksammats av i könsrollsprojektet, som syftar till att följa upp läroplansintentionerna beträffande könsrollerna. De skillnader i möjligheter som råder mellan män och kvinnor och som har sina orsaker huvudsakligen i ett traditionellt könsrollstänkande kvarstår dock i stort sett som tidigare även om på vissa områden förändringar skett. Således har flickor och pojkar fått samma möjligheter till utbildning. I den obligatoriska undervisningen görs icke längre någon skillnad mellan pojkar och flickor i sådana ämnen som hemkunskap, textilslöjd och trä- och metallslöjd. Möjligheterna att välja ämnen, linjer och yrken är också i stort sett oberoende av kön. Trots detta väljer dagens ungdomar yrke efter det traditionella mönstret. Följden är en arbetsmarknad som i stort sett är delad i en manlig och en kvinnlig del. Vissa försök med könskvotering har gjorts vid intagning till förskollärarutbildningen och till ADB-utbildningen i syfte att göra dessa yrken mindre kvinnligt respektive manligt dominerade. Erfarenheterna av ungdomars yrkesval tyder på att den nuvarande uppdelningen av yrkesutbildning och arbetsmarknad inte kan brytas utan att åtgärder av styrande karaktär vidtages. Vi hoppas dock att andra vägar än könskvotering skall visa sig framkomliga. Viss styrning skulle exempelvis kunna ske i pryoverksamheten. Skillnaden i löneläge mellan män och kvinnor har man sökt lösa genom införandet av lika lön för samma arbete eller genom särskilda kvinnopotter för att minska avståndet mellan manliga och kvinnliga löner. Effekten av dessa åtgärder har dock varit begränsad, bl. a. på grund av uppdelningen i manliga och kvinnliga yrken. I de fall där åtgärderna kunnat få effekt har löneglidning och kvinnornas sämre möjligheter till befordran väsentligt minskat den löneutjämning som man hoppats kunna uppnå. De i förhållande till männen sämre befordringsmöjligheterna torde till stor del ha sin grund i att kvinnorna jämte yrkesarbetet så helt svarar även för uppgifterna i hemmet. Ett framsteg är de förändringar i lagbestämmelser som vidtagits i syfte att göra män och kvinnor mera jämställda. Som exempel kan nämnas omändringen av hemmafruförsäkringen att gälla även hemmamake, möjlighet för såväl fadern som modem till 10 dagars ledighet med sjukpenning samt rätt även för fadern att kunna uppbära föräldrapenningen under endera förälderns tjänstledighet under efter barnets födelse. I statsverkspropositionen föreslås förlängning av . I syfte att öka kvinnornas möjligheter att komma ut på arbetsmarknaden och där kunna välja inom ett bredare utbud av arbetstillfällen har vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder initierats av delegationen för jämställdhet mellan män och kvinnor. Även om det således finns åtgärder som vidtagits i syfte att nå jämställdhet mellan män och kvinnor i hem och yrkesliv måste man dock konstatera att dessa knappast ändrat det traditionella könsrollsmönstret. Det ekonomiska ansvaret för barnen och familjen vilar alltjämt i hög grad på mannen i hans försörjarroll, medan det dagliga ansvaret för barnens tillsyn, vård och uppfostran faller på modern. På detta sätt blir kvinnan ekonomiskt beroende av mannen. Detta beroende förstärks ytterligare av att hennes möjligheter till yrkesutövning helt eller delvis spolieras. Hennes möjligheter att återknyta till yrkeslivet efter barnens uppväxt är starkt beskurna och att uppnå likställighet på arbetsmarknaden i det närmaste uteslutet. Den stigande kostnadsökningen har framför allt för barnfamiljerna inneburit en trängd ekonomisk situation. Detta har bidragit till att i första hand fadern åtagit sig övertids- och extraarbete. Detta har i sin tur lett till att han än mer kommit att ställas vid sidan av familjelivet. Barnen har alltför ensidigt knutits till modern och i många fall knappast alls fått uppleva faderskontakten. Följden har inte sällan blivit en olycklig snedvridning i deras känslomässiga utveckling. Allt fler och fler mödrar har sökt sig ut i förvärvslivet, antingen för att vinna ekonomisk självständighet eller tvingade av ökade levnadskostnader. Har fadern då inte reducerat sin arbetstid blir barnen lidande genom för lång vistelse på institution, bristande tillsyn och trygghet och för svaga och för få känslomässiga kontakter med båda föräldrarna. För alla parter i familjen är det viktigt att man bryter den nuvarande uppdelningen och att modern och fadern delar både försörjar- och fostrarrollen. Detta förutsätter att fadern reducerar sitt engagemang i yrkeslivet för att ta sin del av familjerollen då moderns roll i förvärvslivet ökar. Detta är en förutsättning för att kunna uppnå likställighet mellan män och kvinnor. Det traditionella mönstret är inte lätt att bryta. En förändring förutsätter medverkan av många parter, förändringar på många områden och inte minst ett nytänkande inom familjen, hos arbetsgivare och arbetstagare och i samhället i dess helhet. Detta får dock inte utgöra något hinder för att sätta in åtgärder i syfte att stoppa en snedvriden utveckling och ge den en mänskligare inriktning. Vi är medvetna om att många av de åtgärder som behövs för att åstadkomma jämnare villkor mellan män och kvinnor är kostnadskrävande och därför inte i den utsträckning som vore önskvärt kan genomföras i nuvarande kostnadsläge. Detta gäller t. ex. utbyggnaden av förskoleverksamheten. En annan viktig reform är införandet av vårdnadsbidrag till föräldrar med barn, varigenom de skulle beredas möjlighet att under barnens uppväxtår minska arbetstiden i förvärvslivet. Denna fråga förutsätter vi kommer att behandlas av den i statsverkspropositionen aviserade utredning, som skall ha i uppdrag att pröva möjligheterna till en utbyggnad av förmånerna för småbarnsföräldrar inom föräldraförsäkringens ram. Med hänsyn till att det för kvinnans jämställdhet på arbetsmarknaden är väsentligt att hon icke släpper kontakten med denna bör båda föräldrarna ges möjligheter att reducera sin arbetstid och dela upp fostrar- och vårdarrollen. Särskilt starkt talar härför den betydelse kontakten även med fadern har för barnens utveckling. Därtill kommer att självfallet fadern bör ha samma rätt som modern att få tid och krafter att ägna sig åt familjens och sina barns uppfostran. Vårdnadsbidraget bör beskattas och vara pensionsgrundande för ATP. Denna fråga hänger nära samman med frågan om ATP-år för barnavårdande uppgifter i hemmet. En förutsättning för att erhålla full ATP-pension är pensionsgrundande inkomst under . Förmänga föräldrar, särskilt flerbarnsföräldrar, kan detta vara svårt att uppnå. Bristen på barntillsynsplatser omöjliggör förvärvsarbetet. I flertalet fall blir det modern som under längre eller avhåller sig från det förvärvsarbete hon annars skulle haft. Ställningen i ATP-systemet för dem som gör barnavårdande insatser i hemmet är inte tillfredsställande. Vi anser att samhället bör erkänna de barnavårdande uppgifterna som en betydelsefull samhällsinsats. Genom sina insatser i hemmet gör de hemarbetande en stor insats från samhällets synpunkt. Som ett led i samhällets uppskattning av de barnavårdande uppgifterna anser vi att den som vårdar barn i hemmet bör få tillgodoräkna sig ett visst antal pensionsår inom tilläggspensioneringen. På detta sätt bör alla, inriktade på förvärvsarbete, komma upp i tillräckligt antal tjänsteår för full ATP-pension. Individuell beskattning för makar är genomförd. Men det finns ett undantag från denna viktiga princip, nämligen företagarfamiljerna. Vi finner det orimligt att man i ett skattesystem har sådana undantag. För kvinnan som arbetar i det gemensamma företaget, finns då inga möjligheter att bygga upp ett socialt skydd i form av sjukförsäkring och pension. Vårdnadsbidrag, särbeskattning i företag och rätt att tillgodoräkna ATP-grundande år för barnavårdande uppgifter i hemmet har det framlagts förslag om i partimotioner av , varför yrkanden inte här ställs. Lagen om allmän tilläggspensionering innebär en diskriminering av den kvinnliga arbetskraften, när det gäller arbetsersättningen, men lägger också hinder i vägen för genomförandet av jämställdhet mellan män och 1* 1974. kvinnor i familjelivet. Med nuvarande bestämmelser om änke- men inte änklingspension är det från familjens trygghetssynpunkt inte realistiskt att mannen skär ned sitt förvärvsarbete, såvida inte inkomsten överstiger pensionstaket, för att bereda hustrun möjlighet att gå ut i förvärvslivet. Förutom att lagen om allmän tilläggspensionering ger kvinnor sämre pensionsförmåner än män bidrager den till att på ett olyckligt sätt bevara ett förlegat könsrollsmönster. Inom allmänna tilläggspensioneringen, ATP, är olikheterna i familjeskyddet betydande, beroende på vem av föräldrarna som förvärvsarbetar. Även inom allmänna folkpensioneringen, AFP, föreligger skillnader i efterlevandeskyddet för man och hustru. Några exempel får belysa föreliggande skillnader i efterlevandeskyddet. Härvid har antagits att fulla förmåner utgår samt att pensionspoängen är år , dvs. att inkomsten stiger i samma takt som basbeloppet. Beräkningarna utgår från basbeloppet . Exemplen gäller man och hustru med ett barn . Mannen ensam förvärvsarbetar. a) Mannen dör. b) Hustrun dör. Hustrun ensam förvärvsarbetar. a) Mannen dör. Änkepension från AFP Barnpension från AFP b) Hustrun dör. Barnpension från AFP Barnpension från ATP Både mannen och hustrun år för vardera maken. a) Mannen dör. Samma som 1 a b) Hustrun dör. Barnpension från AFP Barnpension från ATP 90 %x 8 100 = . 25 %x 8 100= . 25 %x 8 100 = . x 13 140 = . x 8 100 = . x 13 140 = . Av exemplen framgår att efterlevandeskyddet inom allmänna tilläggspensioneringen, ATP, skiljer sig väsentligt i storlek om förvärvsinkomsten uppbäres av hustrun eller av mannen. Eftersom arbetsgivaren erlägger samma avgifter till allmänna tilläggspensioneringen för manlig och kvinnlig arbetskraft, innebär detta i realiteten att den kvinnliga arbetskraften icke har det efterlevandeskydd som erlagda avgifter skulle ge underlag för. 1 vissa fullständiga familjer är hustrun av olika skäl ensam inkomsttagare. Det är helt orimligt att i en sådan situation inte motsvarande efterlevandeskydd skall utgå som då mannen är ensam inkomsttagare. Den stigande utbildnings- och förvärvsfrekvensen bland kvinnorna bör medföra att båda parterna i ett äktenskap är kapabla att vid den andre makens frånfälle försörja sig själva. Efterlevandeskyddet bör därför i första hand inriktas på trygghetsgarantier för eventuella barn. I pensionsförsäkringskommitténs betänkande, Familjepensionsfrågor (SOU 1971/19) framlades ett principförslag till ett framtida familjepensionssystem. Detta präglades av en strävan att åstadkomma likställdhet mellan män och kvinnor samt att knyta efterlevandepensioneringen till förekomsten av barn. Vi delar denna utredningens principiella uppfattning och anser det angeläget att ett förslag om sådan förändring av allmänna pensionssystemet framläggs. Självfallet måste härvid garantier skapas för efterlevande, vilka på grund av ålder, brist på arbetstillfällen eller av andra skäl icke har möjlighet att gå ut på arbetsmarknaden eller inte hinner intjäna tillräckligt antal tjänsteår för full pension. Vi är övertygade om att även andra lagar och bestämmelser kan ha innehåll som har diskriminerande verkan för män eller kvinnor. Det är angeläget att dessa skillnader så fort som möjligt kartläggs och undanröjs. Vi vill därför föreslå att åtgärder vidtages för en systematisk genomgång av gällande bestämmelser. Deltidstjänster har huvudsakligen inrättats med syfte att bereda kvinnor med barnavårdande uppgifter i hemmet möjligheter att gå ut i förvärvslivet. Arbetsuppgifterna har som regel varit mindre kvalificerade. Den deltidsarbetande arbetskraften har kommit att betraktas som reservarbetskraft. Det är nu nödvändigt att en genomgripande översyn görs av deltiden som anställningsform. Vi anser att deltidstjänsten bör vara naturlig för både män och kvinnor som av vårdnadsskäl, handikapp eller andra orsaker icke kan engagera sig för full arbetstid i förvärvslivet. En omvärdering måste emellertid göras av deltidstjänsterna och dessa från anställnings- och befordringssynpunkt jämställas med heltidstjänster. Viktigt är också att deltidstjänst blir naturlig även i fråga om kvalificerade arbetsuppgifter. Vidare bör ökade möjligheter ges till nedskärning av arbetstiden för män och kvinnor med barn. Detta gäller hela arbetsmarknaden. Vi ställer oss icke främmande för att en lagstadgad rätt härtill kan bli nödvändig men anser att, innan krav härpå framförs, arbetsmarknadens parter bör ges möjlighet att avtalsvägen nå en tillfredsställande lösning. Det är angeläget att den förkortning av arbetstiden som kan bli aktuell tas ut i form av kortare arbetsdagar och inte genom en förkortning av arbetsveckan. De möjligheter till ökade kontakter mellan föräldrar och barn och övriga familjemedlemmar samt till engagemang i samhällsarbetet som härigenom skapas är av ovärderlig betydelse. Därtill kommer att en förkortning av arbetsdagen ger båda föräldrarna större möjligheter att förvärvsarbeta på heltid och den kvinnliga parten därmed förutsättningar till bättre jämställdhet i fråga om befordran. Försöksverksamheten med flexibel arbetstid bör ökas att omfatta även arbetsplatser av mindre storleksordning samt arbetsplatser i landsorten. Härigenom skulle man få ett bredare underlag för bedömning av den flexibla arbetstidens för- och nackdelar. En viktig fråga inom arbetslivet är möjligheterna till befordran och formerna för denna. Utmärkande för den kvinnliga arbetskraften är att den huvudsakligen återfinns på lägre tjänster och endast i ringa utsträckning befordras till arbetsledande uppgifter och till chefsfunktioner. Detta sammanhänger åtminstone delvis med den traditionella arbetsfördelningen i hemmet, med krav på mera arbetstid från kvinnan än mannen för uppgifter inom hem och familj, men också med en traditionell arbetsgivarsyn på manlig och kvinnlig arbetskraft. Vi finner det angeläget att åtgärder vidtages för att nå en jämnare fördelning av män och kvinnor på tjänster på befordringsnivåer och för att befordran av kvinnlig och manlig arbetskraft skall ske på lika villkor. En översyn bör enligt vår mening göras av gällande befordringsbestämmelser, varvid bör övervägas att även kunna tillgodoräkna av vårdande uppgifter i hemmet. Tjänstledighet härför med fullt löneavdrag bör även kunna berättiga till tillgodoräkning för uppflyttning i löneklass. Åtgärder i denna riktning ger förutsättningar för mannen att stanna hemma och ta sin del av vårdnadsuppgifterna utan att behöva bli förbigången i arbetslivet en utveckling som är nödvändig för att uppnå jämställdhet i arbetslivet mellan män och kvinnor. I nuvarande arbetsmarknadsläge bör det vara naturligt att sätta i gång viss försöksverksamhet med deltidstjänster. Vi vill därför föreslå att i fall där båda makarna går arbetslösa placerar dem på var sin deltidstjänst. Det bör inte vara omöjligt att intressera arbetsgivare att deltaga i en sådan försöksverksamhet. I bedrivs en försöksverksamhet med båda makarna på deltid i förvärvsliv och hemmaroll. En annan viktig arbetsmarknadsfråga är den dolda arbetslösheten. Det är angeläget att denna kartläggs, så att erforderliga utbildningsåtgärder kan vidtagas och denna arbetskraftsresurs bli föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. För att få männen intresserade att ta sin del av hemmarollen krävs en utbildning härför utöver vad som ges i den obligatoriska skolan. Vi vill därför föreslå att en försöksverksamhet anordnas i form av kortare kurser i olika delar av familjekunskap och hushållsekonomi. Kurserna bör läggas upp med syfte att nå pojkarna men självfallet även vara öppna för flickor. Med hänsyn till nuvarande stora ungdomsarbetslöshet föreslår vi att det uppdrages åt att bedriva sådan försöksverksamhet i första hand bland arbetslös ungdom. Under hänvisning till det anförda hemställs1 att hos Kungl. 1. att försöksverksamhet med flexibel arbetstid genomförs i den statliga förvaltningen på sätt som anges i motionen, 2. att den dolda arbetslösheten kartläggs, 3. att ges i uppdrag att anordna kortare kurser i familjekunskap och hushållsekonomi, 4. att försöksverksamhet med deltidstjänster startas i enlighet med vad som i motionen anförts, 5. att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppgift att lägga fram ett program för jämlikhet mellan könen. () () 1 Se även motion 1974:1296.