ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02475 · 1974-01-22 00:00:00 — av m. fl. om inrättande vid i av en förskollärar föreslår i sina petita för /75 att antalet intagningsplatser inom förskollärarutbildningen skall utökas med 150 platser. Mot bakgrund av riksdagsbeslutet om genomförande av en allmän förskola synes den föreslagna utökningen vara ett minimikrav. I årets statsverksproposition föreslår emellertid departementschefen att endast 120 nya intagningsplatser skall få inrättas med fördelningen två klasser till i samt en klass vardera till lärarhögskolorna i och . statsverksproposition uttalade att man räknade med inrättande av förskollärarlinje vid i fr. o. m. /76. Med hänsyn till det stora behovet av förskollärare finnér vi det dock angeläget att förskollärarlinje inrättas i redan fr. o. m. . Därigenom skulle eventuellt en del av de personalproblem, som uppstår genom den minskade intagningen till i övrigt, kunna elimineras, som man finge en önskvärd integration till stånd mellan den redan befintliga utbildningen av lågstadielärare och förskollärarutbildningen. framhöll i sitt betänkande Förskolan del I vikten av en sådan integration genom bl. a. följande uttalande: En väsentlig fråga när det gäller samordning av de båda verksamhetsformerna (förskola och lågstadiumjär lärarutbildningen för de båda stadierna. Om undervisningen eller handledningen av varje barn skall utgå från dess utvecklingsgrad måste förmodligen personalen kunna alternera mellan de båda verksamhetsformerna. En sådan rörlighet kräver att förskollärar- och lågstadieutbildningarna samordnas och att en läroplanssamordning för de båda utbildningarna kommer till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte besluta att en förskollärarlinje om 30 intagningsplatser inrättas vid i fr. o. m. . () () () (vpk)
mot · FX02478 · 1974-01-23 00:00:00 — om utökad skolundervisning i hemkunskap och konsumentkunskap. Konsumtionssamhället ställer allt större krav på konsumenterna. Det blir allt svårare att utnyttja resurser som pengar, tid och arbetskraft så att de svarar mot individuella behov. Stigande priser medför att de flesta människor måste begränsa sina utgifter, planera sina köp väl och sköta sina hushåll så rationellt som möjligt. Allt det som räknas till hushålls- och hemarbete har förändrats och förenklats, men det betyder inte att behovet av kunskap t. ex. om kost och livsmedel, textil och bostadsvård har minskat. I stället behöver allt fler sådana kunskaper, eftersom så många måste ägna sig åt hushållsarbete på fritid och vid sidan av förvärvsarbete, vårdnadsuppgifter, studier och olika slag av föreningsuppdrag. För att orka och hinna behöver alla kunskap om material och hjälpmedel, redskap och maskiner och framför allt effektiva arbetsmetoder. För att få begränsade inkomster att räcka behöver alla kunskap om varor och tjänster, om vad som lönar sig att göra själv och om vad som är mest ekonomiskt att köpa färdigt. Många människor har inte de kunskaper de behöver som konsumenter och använder därför sina resurser fel. Felaktig konsumtion ger inte bara privatekonomiska problem utan kan förstöra hälsa och miljö och kan dessutom påverka barnens utvecklingsbetingelser. Samhället satsar nu mer än tidigare på konsumentinformation, men brist på hushållsekonomiska grundkunskaper gör att många konsumenter inte kan tillgodogöra sig det som sprids t. ex. från konsument- och livsmedelsverket och inte heller utnyttja den rådgivning som hemkonsulenterna ger. I är hemkunskapen ett uppskattat ämne, främst därför att det innebär en rad skapande arbetsmoment som utvecklar handskicklighet och fantasi och ger allsidig sinnesträning. Den försöksverksamhet som pågått med hemkunskap på mellanstadiet har gett positiva resultat. Ändå förekommer ämnet som obligatoriskt endast på högstadium i årskurs 8 och 9. I gymnasieskolan borde det vara självklart att alla elevers tillvaro i en familj och som medlemmar av ett hushåll behandlades, att de undervisades om vad det innebär att vara köpare och brukare av varor och tjänster och medansvariga för den miljö som omger dem. Men på gymnasieskolans 22 linjer förekommer konsumentkunskap som obligatoriskt ämne bara på två av de tvååriga linjerna (konsumtions- och distributionslinjerna) och konsumtionskunskap på en av dem (jordbrukslinjen). Inom övriga tvååriga linjer förekommer konsumentkunskap bara som tillvalsämne i konkurrens med ett tiotal andra ämnen. På de treåriga gymnasielinjerna förekommer ingen undervisning alls i konsumtionsekonomi. Med stöd av det anförda hemställes att anhåller att Kungl. ger i uppdrag att utreda förutsättningarna att 1. ge ämnet hemkunskap förstärkt ställning i , 2. tillföra samtliga linjer i gymnasieskolan undervisning i konsumentkunskap.
mot · FX02480 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om bevarande av järnvägslinjen . Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1974:557 hemställer vi att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts om att järnvägslinjen skall bevaras. () ()
mot · FX02482 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om skyddsstängsel vid järnväg. Det finns inte i lag eller annan författning några bestämmelserom skyldighet att uppsätta stängsel utmed järnväg till skydd för människor. Enligt den nu gällande lagen har SJ och övriga järnvägsföretag endast skyldighet att hålla stängsel utmed järnväg till skydd för djur som betar. Frågan har aktualiserats i olika sammanhang. När järnvägen skär genom tätbebyggda samhällen och därvid passerar nära platser, där skolbussar tar upp barn eller där lekplatser finns anlagda, är olycksfallsrisken naturligtvis synnerligen stor. dödas barn och äldre vid olyckor utmed järnvägsspåren. En särskild utredning om stängselsskyldighet vid järnväg tillsattes 1967. avlämnade utredningsmannen sitt betänkande (Ds K 1973:7). Även om utredningsmannens förslag nu måste bli föremål för ytterligare bearbetning och överväganden är det dock beklagligt att det måste dra ut så långt innan en sådan här fråga får en tillfredsställande lösning. 1 utredningen tillbakavisar utredningsmannen den av SJ hävdade, s. k. prioritetsgrundsatsen, vilken innebär att SJ ålägges skyldighet att svara för skyddsstaket endast i de fall att ny järnväg dras fram inom tätbebyggt område, medan det däremot om mark exploateras intill redan befintlig järnväg skulle ankomma på kommunen att ha ansvaret för uppsättning av stängsel. Utredningsmannen menar att en författningsmässig reglering enligt dessa riktlinjer inte skulle innebära några förbättringar i nu rådande förhållande. Därför synes det riktigt att SJ och övriga järnvägsföretag ålägges skyldighet att uppsätta stängsel där järnvägen går genom tätbebyggt område eller där eljest skäl kan finnas till uppsättning av stängsel som ger ett bättre skydd än vad de nu använda stängseln för djuren innebär. Att ålägga kommunerna att klara detta kan icke vara rimligt. Bebyggelsestrukturen och järnvägsnätets omfattning varierar mycket inom de olika kommunerna. För att icke fördröja att angelägna skyddsåtgärder kommer till stånd i första hand kring järnvägsspåren genom tätbebyggda områden synes det angeläget att uttalar att det ankommer på SJ och andra järnvägsföretag att ombesörja uppsättningen av behövliga stängsel till skydd för barn och andra som bor och vistas i närheten av järnvägsspåren. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att uttalar att det ankommer på SJ och övriga järnvägsföretag att ombesörja uppsättningen av behövliga stängsel utmed järnvägsspåren till skydd för barn och andra som bor och vistas i närheten av järnvägsspåren. () ()
mot · FX02483 · 1974-01-24 00:00:00 — av i Ulfsbyn om eftergift av överlastavgift. Lagen om överlastavgift trädde i kraft efter beslut av . Denna fråga har efter beslut varit föremål för livliga debatter vid olika tillfällen under förra årets riksdag. Det har i frågan om målsättningen och principerna att motverka lagöverträdelser i fråga om överlast inte rått delade meningar, och även företrädare för berörda grupper inom åkerinäringen har accepterat principen som sådan. Alla har varit överens om att de stiftade lagarna skall följas och att man inte kan acceptera större laster på fordon än vad som anges på fordon och i vägbestämmelser. Vad som vållat den största debatten i den här frågan är de konsekvenser som uppstår på grund av fordonsägarens strikta betalningsansvar utan möjlighet till rättslig prövning. Lagen rymmer en betydande grad av rättsosäkerhet för den enskilde individen. Det finns många exempel på tillfällen då överbelastning av fordon eller väg beror på omständigheter som fordonsägare rimligen inte kan råda över. Det kan inte vara rimligt att fordonsägare belastas med överlastavgift, där överlastavgiften beror på 1. att kundens eller godsavsändarens viktangivelser är felaktiga, 2. att vikten felbedöms på gods som saknar viktuppgift och därför måste transporteras enbart med volymen som underlag för viktbedömningen (vid körning av bl. a. virke, schakt- och jordmassor), 3. att jämn viktfördelning på fordonets axlar kan vara svår att få bi. a. vid successiv lastning och lossning, vid transport av slutna container och behållare, 4. att förare underlåter att följa givna instruktioner och köra föreskrivna färdvägar. (Instruktioner om hur mycket som skall lastas, hur lasten skall placeras. Ägaren är ansvarig även om han givit riktiga instruktioner och om föraren råkar köra fel.) Det saknas fortfarande tillförlitlig lastindikatorutrustning, som skulle göra det möjligt att avgöra vilken aktuell belastning som finns på varje axel. Flyttbara och stationära vågar kan som regel inte förekomma vid många slag av transporter, t. ex. virke, grus- och schaktmassor. Här måste lösningen bli att tillförlitliga lastindikatorer måste finnas på marknaden, och helst skulle denna utrustning ha funnits innan lagen om överlastavgift trädde i kraft. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos Kungl. begär att i lagen om överlastavgift införes följande föreskrift: Överlastavgift må eftergivas då särskilda omständigheter föreligga, och att Kungl. utformar de närmare anvisningr som erfordras för tillämpningen av denna föreskrift i enlighet med motionens syfte. () i Ulfsbyn
mot · FX02484 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om slopande av bestämmelsen angående erhållande av körkort först vid . Enligt 17 § andra stycket körkortskungörelsen (1972:592) får i fråga om den som dömts för fylleri eller olovlig körning körkortstillstånd ej meddelas innan förflutit från det att förseelsen begåtts, om det ej kan anses uppenbart att sökanden ändå är en skötsam person. Före fanns en i sak överensstämmande bestämmelse i 32 § 2 mom, vägtrafikförordningen. I praktiken innebär berörda bestämmelse att en 17-åring, som vid något enstaka tillfälle kört bil, normalt inte kan erhålla körkort förrän han närmar sig 20-årsåldern. Konsekvenserna härav för en motorintresserad pojke eller flicka står inte i rimlig relation till förseelsen. Avsaknaden av körkort kan i dagens arbetsmarknadssituation vara rent förödande för en ung arbetssökande. Att inte kunna ägna sig åt ett favoritintresse kan också innebära stora faror för personlighetsutvecklingen och utgöra grund för en fientlig inställning till myndigheterna och samhället över huvud taget, en inställning som erfarenhetsmässigt lätt tar sig uttryck i brottslig verksamhet. Exemplen är flera där en pojke, som kommit på kant med samhället, inför domstol eller socialvårdstjänsteman som svar på frågan vad som enligt hans mening är lösningen på hans situation uppgivit: Bara jag fick körkort, så .. Det kan tilläggas att den långa väntan på körkort ofta leder till en ny olovlig körning. Denna i sin tur leder till att en ny tvåårsperiod börjar löpa och att dagen för erhållande av körkort blir alltmer avlägsen. Bestämmelsen bör alltså enligt vår mening mjukas upp och större utrymme ges för en individuell prövning i varje särskilt fall. Förslagsvis bör tvåårsfristen förkortas till och ordet uppenbart utgå ur villkorssatsen. Under hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär förslag till ändring i körkortskungörelsen i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · FX02485 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om befrielse från ansvar i vissa fall för bilförare som under färd ej medför körkort. Enligt bestämmelserna i 13 § körkortskungörelsen 1972:592 (KKK), som trädde i kraft , skall körkort medföras av förare under bilfärd och på tillsägelse uppvisas för trafikinspektör, bilinspektör eller polisman. Den som bryter mot dessa bestämmelser döms till böter, högst (142 § KKK). Motsvarande bestämmelser om skyldighet att medha körkort under bilfärd ingick i 29 § 4 mom. vägtrafikförordningen (VTF) 1951:648 upphävd i samband med ikraftträdandet av KKK. Enligt 69 § vägtrafikförordning medgavs dock straffrihet vid brott mot 29 § 4 mom. VTF i vissa fall. Sålunda kunde den bilförare som ertappades med att under bilfärd ej medha sitt körkort få visa upp detta hos vederbörande polismyndighet eller åklagare senast å tredje söckendagen därefter, och om omständigheterna gav vid handen att förseelsen haft sin grund i ett tillfälligt förbiseende var han då fri från ansvar. Den förändring som skett i fråga om skyldighet att medföra och uppvisa körkort har hos många väckt mycket stark irritation. Det är för vem som helst lätt att glömma sitt körkort hemma - ett tillfälligt förbiseende - och stötande att man då enligt gällande kungörelse gjort sig skyldig till brott. Något stadgande om frihet från ansvar vid tillfälliga förbiseenden ingår nämligen ej KKK. Om en polisman ertappar en förare som inte har sitt körkort med sig har polismannen dock möjlighet att medgiva rapporteftergift jämlikt 12 § polisinstruktionen 1972:511. Enligt instruktionen kan polisman underlåta att avge rapport om ett brott med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt. Den enskilde förarenär dock i här berört avseende helt hänvisad till respektive polismans bedömning och kan aldrig känna sig säker för påföljd om han plötsligt upptäcker att han av förbiseende råkat glömma sitt körkort hemma. Vi kan inte finna att den gjorda förändringen i vederbörande kungörelse medför några avgörande fördelar som överväger de för den enskilde väsentliga nackdelar som den ovillkorliga skyldigheten att medföra körkort innebär. Vi anser därför att körkortskungörelsen bör kompletteras med en paragraf som överensstämmer med tidigare 69 § i vägtrafikförordningen. Åberopande vad vi anfört hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådant tillägg till körkortskungörelsen att bilförare som ej medhar körkort befrias från ansvar därest det beror på tillfälligt förbiseende och vederbörande visar upp körkortet för polismyndighet eller åklagare senast . () ()
mot · FX02491 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om upprustning av hamnanläggningen i . Staten äger genom SJ en förnämlig djuphamn i vid . Farleden in till hamnen ändrades efter sjömätning , så att den numera tillåter 10,5 meters djupgående fartyg upp till 25 000 tons malmbåtar. är nämligen utskeppningshamn för gruvors malmprodukter, som i stor utsträckning går på export. Sålunda utskeppades över hamnen under föregående år järnmalm med destination , eller . Gruvbolaget byggde en egen kaj med utlastningsanordningar samt upplagsplats. Det är en modern och effektiv anläggning som väl fyller sitt ändamål. Det erforderliga markområdet disponeras genom långtidskontrakt fram till och med . Tyvärr har inte staten i motsvarande grad underhållit den övriga hamnanläggningen. Den gamla träkajen fick förfalla och måste slutligen tas bort. Detta gör att det inte längre går att lasta eller lossa några båtar med skogsprodukter, vägsalt o. d., som tidigare förekom. Det enda som finns kvar utöver malmhamnen är en flottledningskaj som också byggts privat. Där flottas pappersved till fabrikerna i . Det är inga större och mera kostnadskrävande åtgärder som behövs för att ställa den gamla hamnen i stånd igen. En kaj med en längd av och 810 meters bredd utbyggnad från föregående kajkant skulle möjliggöra angöring av båtar med ett djupgående av , vilket skulle vara tillräckligt för det mindre tonnage det kan bli fråga om. Vi tycker det är synd att inte den naturliga, helt statsägda hamnen bättre utnyttjas. Vi tror att intresse finns från industriers och myndigheters sida att utnyttja hamnen, om den bara rustas upp. Förutsättningarna för detta är också större sedan normalspåret numera byggts ut ifrån till och därmed direkt anknytning skapats till och från norra stambanan. Det planerade normalspåret mellan och skulle också ge möjligheter till ett utnyttjande av en förbättrad hamnanläggning. Vi anser denna fråga så angelägen att en utredning bör komma till stånd för att undersöka möjligheterna till en upprustning av hamn. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning angående upprustning av hamnanläggningen i . () ()
mot · FX02492 · 1974-01-23 00:00:00 — av herrar och i Heden om direkta sittvagnsförbindelser på järnvägssträckorna BoråsStockholm och BoråsMalmö. har ett läge vid sidan om stambanorna. Såväl kommun som läns rikt utvecklade näringsliv gör det högeligen önskvärt att får bättre anknytningar vid dagresor till och från och . Det kan förtjäna nämnas att flera industristäder i Syd- och med lägre invånarantal än och med belägenhet vid sidobanor redan har direkta sittvagnsförbindelser med både och ; t. ex. , , , , , , , , , , , , , , m. fl. Det finns exempel på utmärkta SJ-lösningar när det gällt att ordna möjlighet med direkta sittvagnar till sidobanor, såsom förbindelsen via expresståg från över till och och åter till . Även förbindelsen mellan och över kan tjäna som ett sådant exempel. Direkt sittvagnsförbindelse BoråsStockholmBorås borde kunna ordnas via , likaså BoråsMalmöBorås via . Här följer skisser till direkta sittvagnsförbindelser vilka båda syftar till att ge längsta möjliga arbetsdag på tillreseorten. Direkt sittvagn BoråsStockholmBorås Tidtabell: I ett senare skede även: 08.07 4/21.50 Direkt sittvagn Borås-MalmöBorås Tidtabell: Att resvägen i senare fallet föreslås över beror främst på följande: 1) Den föreslagna direkta sitt vagnen får i anknytning till tåg S 221 respektive tåg S 222 på samma sätt som direkta sittvagnen KalmarMalmöKalmar. Rangeringen i synes inte behöva kompliceras nämnvärt. 2) Genom rutten över utgör direktvagnen ett utmärkt resealternativ för industriorterna (därmed och ), och (därmed och ) samt industristaden . Tillsammans med representerar de ett befolkningsunderlag på minst 120 000 invånare, dvs. större än Kalmarvagnens. Med hänvisning till ovanstående anhåller vi att hemställer Maj:t utreder möjligheterna att bereda direkt sittvagnsförbindelse till och från samt till och från . () i Heden
mot · FX02493 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om ändrade bestämmelser rörande belysningsanordning på fordon i Det förs här i landet med rätta en intensiv upplysningskampanj rörande riskerna med mycket stora och långa lastbilssläp och trailers, men ganska litet görs för att underlätta för förarna i den yrkesmässiga trafiken att köra säkert på dåligt upplysta gator och vägar. Det är nödvändigt att lägga större vikt vid just säkerheten. Och en ändring av bestämmelserna om att endast två strålkastare får vara tända vid körning på halvljus är då det första steget. Statens trafiksäkerhetsverks tillämpningsanvisningar om belysningsanordningar på motordrivna fordon (13010201) stadgar bl. att halvljus under mörker och vid klart väder skall belysa vägen en sträcka av minst 50 m framför fordonet, att hjälpstrålkastare inte får användas tillsammans med eller i stället för halvljus, när förhållandena är sådana att halvljus skall användas enligt vägtrafikkungörelsens bestämmelser, samt att hjälpstrålkastare skall, då annat icke särskilt föreskrivs, vara inkopplad i det elektriska systemet på sådant sätt att den inte kan vara tänd när halvljuset är tänt. Myndigheterna vill naturligtvis sätta stopp för unga och oansvariga bilförares vana att köra med en hel rad strålkastare tända på halvljus, vilket självfallet innebär stora bländningsrisker vid möte. Men förbudet mot extra strålkastare vid körning på halvljus är ett mycket svårt handikapp för bilförare i den yrkesmässiga trafiken. Det är ganska sällan som man behöver tända extra strålkastare vid körning på , vilket är tillåtet. Men under körning på halvljus känner förarna mycket ofta ett starkt behov av att bättra med s. k. flodljus för att därigenom göra körningen säkrare. Detta kunde de också göra tidigare. Men enligt de bestämmelser som gäller är det förbjudet. Det är ett förbud som känns särskilt besvärande och som innebär speciellt stora risker för bilförare i den yrkesmässiga trafiken. Sådana förare skulle sätta mycket stort värde på att få koppla till flodljus över halvljuset, vilket skulle ge en bredare ljusflod över vägbanan och därmed göra körningen säkrare. Det kan inte vara välbetänkt att ha bestämmelser som medför allvarliga risker för mörkerolyckor för alla förare i den yrkesmässiga trafiken. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär en översyn av gällande bestämmelser och en uppmjukning av förbudet mot extra strålkastare vid körning på halvljus. L. () HANS NYHAGE (m)
mot · FX02494 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om slopande av skyldigheten för förare att medföra körkort under bilfärd. Enligt bestämmelserna i 13 § körkortskungörelsen 1972:592 (KKK) är förare skyldig medföra körkort under bilfärd. Den som bryter mot dessa bestämmelser döms till böter enligt 142 § i kungörelsen. Motsvarande bestämmelser om skyldighet att medföra körkort under bilfärd ingick i 29 § 4 mom. vägtrafikförordningen (VTF) 1951:648. Enligt 69 § i denna vägtrafikförordning medgavs dock straffrihet vid brott mot 29 § mom. 4, om bilförare som ej medfört sitt körkort kunde visa upp detta hos vederbörande polismyndighet eller åklagare senast på tredje vardagen efter ertappandet. Något motsvarande stadgande ingår ej körkortskungörelse. Polisman, som ertappar förare utan körkort, kan dock medgiva rapporteftergift och låta saken bero vid påpekande eller erinran till den felande. Bestämmelser härom återfinns i 12 § polisinstruktionen 1972:511. Att varje bilförare skall inneha körkort behöver inte diskuteras eller ifrågasättas. Detta är fullkomligt självklart. Däremot är det ytterst svårt att se något meningsfullt i stadgandet att körkortet ovillkorligen skall medföras under bilkörning. Det torde vara mycket svårt att kunna anföra ett enda verkligt reellt skäl för detta tvång. Administrativa svårigheter i samband med den tidigare gällande bestämmelsen om uppvisande av körkortet har åberopats som motivering för de nya bestämmelserna. Detta kan inte vara ett rimligt skäl i ett rättssamhälle. En stor mängd människor görs nu till brottslingar och straffas med böter för ren glömska, som i verkligheten saknar minsta praktiska betydelse. Att dessa människor upplever bestämmelserna som rent kränkande är helt naturligt. En verklig inkonsekvens tillkommer också genom bestämmelserna i polisinstruktionen om polismans möjlighet att underlåta att avge rapport efter eget bedömande om brottets betydelse. Detta innebär i realiteten, att ena gången medför glömskan ett straff, gör den det inte - allt beroende på polismannens bedömning vid tillfället. Det kan inte vara riktigt att försätta vare sig den enskilde polismannen eller bilföraren i en dylik situation. Det är alltså mycket angeläget att dessa diskriminerande och rättsligt kränkande bestämmelser upphävs och att en återgång göres till tidigare gällande bestämmelser. Det finns ingen invändning att göra mot kravet att en bilförare skall kunna visa upp sitt körkort inom rimlig tid. Först om detta inte sker finns anledning tillgripa rättsliga medel. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller att bestämmelserna i 142 § körkortskungörelsen 1972:592 angående böter för brott mot bestämmelserna i 13 § körkortskungörelsen 1972:592 upphävs, samt att tidigare gällande bestämmelser om straffrihet vid motsvarande brott åter införes. HANS NYHAGE(m) () () L. () ()