mot · FX021825 · 1974-04-30 00:00:00 — av och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:107 angående intrång i nationalpark. Den svenska fjällvärlden erbjuder unika värden. I finns mycket fä större områden, som är oexploaterade och som motsvarar de svenska fjällområdena när det gäller möjligheter till vetenskapliga studier samt till turism och rekreation av ett slag som blir alltmer efterfrågat i takt med fortsatt urbanisering och centralisering. Planeringen för utnyttjandet av fjällvärlden är därför ett mycket viktigt men också svårt arbete. Krav på vattenkraftexploatering, gruvdrift och annan exploatering ställs gång på gång mot vetenskapliga bevarandeintressen, samernas livsvillkor och rekreationsintressen. Så gott som alltid har exploateringskraven segrat. Kraftverk och vägar har byggts även i nationalparker som avsatts för att bevara landskapet i dess naturliga tillstånd. Fjällområdena har splittrats upp genom att vägar dragits rakt igenom dem. De helt oexploaterade områdena har blivit allt mindre. Det är inte möjligt att helt undanta hela fjällregionen från fortsatt exploatering. I riksplanearbetet har vissa kärnområden utpekats som särskilt skyddsvärda. Man har dock i detta arbete fått anpassa sig till den verklighet som redan finns och till de planer på exploatering som utarbetats. Exploateringen av fjällvärlden har gått snabbt. Områdena kring har offrats för vattenkraftutbyggnad. Flera stora vägbyggen genomförs eller planeras. Dit hör bl. a. , och en planerad väg . Ofta har då tillfälliga sysselsättningseffekter spelat en avgörande roll vid beslut om exploatering. Naturligtvis skall inte fjällområdena förbehållas bara dem som ger sig ut på mer eller mindre krävande vandringar i obanad terräng eller längs vandringslederna. Det måste finnas ett brett utbud av möjligheter för turism och rekreation i olika former, från lättillgängliga områden med stugbyar, hotell och kortare vandringsleder i anslutning till väg eller järnväg till mera krävande vandringar utanför leder långt bort från buller, avgaser och andra störningar. Det är bl. a. mot denna bakgrund man bör se frågan om en väg mellan och . nr 107 begärs, att medger intrång i nationalpark, som skulle göra det möjligt att bygga en väg mellan och . Propositionen uppehåller sig i huvudsak vid denna del av problemkomplexet mot den bakgrunden att inte har att ta ställning till enstaka vägbyggen. Detta är dock otillfredsställande, liksom att remissinstanserna fått primärt yttra sig över själva intrånget, mindre om hela vägprojektet. Motiveringarna för en väg är kortfattade, men bedömningen måste rimligen gälla hela projektet och de konsekvenser öppnandet av en ny väg i ett nu till stora delar orört område får i olika avseenden. De skäl som anförts för vägen är att den skulle främja utvecklingen av näringslivet på . Dessutom skulle själva vägbyggandet ge ett tillfälligt tillskott till sysselsättningen. Vidare har anförts att vägen för främst del skulle underlätta möjligheterna till rekreation i området. Dessa skäl är var för sig tungt vägande. Arbetsmarknadssituationen i inland är besvärlig. Expansionen inom länet sker i kustområdet kring . För Kirunaborna skulle givetvis en väg upp mot Torneträskområdet vara av stort värde från rekreationssynpunkt. Men dessa skäl måste vägas mot de nackdelar ett byggande av vägen medför. De måste också ställas i relation till de alternativa möjligheter som finns för att främja sysselsättning och rekreationsmöjligheter i det aktuella området. Nationalparkerna har avsatts för att bevara särskilt värdefulla naturområden. Den tyngd som lagts härvid framgår även av att det krävs riksdagsbeslut för att intrång i nationalparker skall få göras. Sådana intrång har också gjorts i stor omfattning. I har delar de värdefullaste brutits ut och exploaterats. Det senaste intrånget skedde i samband med socialdemokraternas och kommunisternas beslut i om byggandet av Ritsems kraftstation. har i internationella naturvårdskretsar fått dåligt rykte för bristande uppslutning kring nationalparksfilosofin. Det måste enligt vår mening till extremt starka skäl för att intrång i nationalparker över huvud taget skall tillåtas. Det är mycket tveksamt om sådana föreligger i det nu aktuella fallet. Som vi tidigare framhållit har fjällområdena kommit att styckas upp genom en rad vägbyggnader. De sammahängande vildmarksområdena har därigenom krympt ihop på ett oroväckande sätt. Självfallet kan av trafikskäl vägar genom fjällområdena vara nödvändiga i vissa fall. Detta gäller dock knappast . Genom att järnväg med såväl passagerar- som gods trafik finns mellan och föreligger möjligheter att snabbt ta sig genom eller till området. I då allt fler talar om järnvägens fördelar inte minst från energi- och miljösynpunkt är det rent generellt tvivelaktigt att investera i vägar som går helt parallellt med järnvägar. Den nu aktuella vägen fyller heller inte normala lönsamhetskrav och har inte normalt trafikpolitiskt berättigande. Det bör dessutom vara möjligt att genom olika åtgärder främja trafiken på genom exempelvis låga taxor för bil- och persontransport. Det har framhållits att skadeverkningarna genom vägens tillkomst skulle begränsas till ett mycket litet område eftersom vägen till största delen skulle läggas i nära anslutning till järnvägen. Det är riktigt om man enbart ser till de direkta ingreppen i naturen. Det är dock lättsinnigt att anta att skadeverkningarna skulle begränsas till denna smala korridor längs vägen. Om vägen kommer till stånd kommer krav sannolikt att framställas på vidare exploatering och följdinvesteringar, som i och för sig från vissa håll kan anses motiverade i och med att stora investeringar gjorts. En väg genom området skulle generera störningar i ett brett band längs vägen: bebyggelse, bensinstationer, serviceanläggningar, tillfartsvägar. En ohämmad snöskotertrafik kan befaras som skulle kunna drabba bl. a. hela . måste därför vara om ett nytt relativt opåverkat område med speciella kvalifikationer skall utnyttjas för just dessa ändamål. Området sydväst om är redan i viss utsträckning utbyggt för turism och rekreation. Med koncentration till finns hotell och andra övernattningsanläggningar. är också utgångspunkt för den mest frekventerade delen av Kungsleden. Detta är en följd av att kommunikationerna till området är bekväma. Abiskoområdet är sådant, att det kan utnyttjas av alla kategorier människor som efterfrågar friluftsliv med tillgång till god service. Området skiljer sig därigenom från exempelvis Sarekområdet, där service och bekväma tillfartsleder saknas. Men Abiskoområdet är ändock, frånsett områdena närmast turistanläggningarna, vildmark fri från buller med frisk luft och rent vatten. Utan tvivel kommer förhållandena att ändras om en väg byggs. Det bör också påpekas, att , som har anläggningar i området och alltså skulle kunna ha ekonomiska fördelar av en väg, avstyrkt förslaget. Det finns enligt vår mening starka skäl för att området även fortsättningsvis utnyttjas för i stort sett den typ av rekreation och turism som utövas och som ger speciellt goda möjligheter för dem som vill uppleva storslagen natur och koppla av från stress, buller och andra påfrestningar man ändå ha tillgång till god service. Exploatering i fjällvärlden har i första hand gått ut över samerna. Gång på gång har samerna fått vika för storsamhällets krav. Så skulle ske även i detta fall. Det går inte att hävda, att det endast är mycket små delar av renskötselområdena som störs och att det finns andra områden att tillgå. Det är detta argument som alltid drivits av exploateringsintressena. Sammantagna har emellertid dessa ständiga intrång avsevärt försvårat möjligheterna till renskötsel inom stora delar av de samiska kärnområdena. Ytterligare inskränkningar i renskötseln är ett direkt hot mot den samiska kulturen som sådan. De berörda samebyarna och har också motsatt sig att vägen byggs. Man framhåller bl. a. att de allvarligaste skadeeffekterna inte kommer av att mark undantas för själva vägkroppen utan hänför sig till "de störningszoner som uppkommer såväl i direkt anslutning till vägen som till följd av det tryck på omgivande marker som en därmed förenad ökning av den tunga turismen (anläggningar, liftar m. samt inte minst snöskotertrafiken medför. Man framhåller vidare, att byarnas behov av kommunikationer tillfredsställes av järnvägen liksom att samma ställningstagande för övrigt har gjorts av den övriga befolkningen efter järnvägen. Abisko-Torneträskområdet är av stort nationellt och internationellt intresse. I den fysiska riksplaneringen har området bedömts som ett i högsta grad skyddsvärt område. Torneträsk omnämns som värdefullt referensområde och refugium förden tillbakaträngda faunan och . Områdets flora och fauna innehåller fler arter av reliktkaraktär än något annat fjällområde i landet. Området är också utpekat som verneområde i utredning om speciellt skyddsvärda områden i . För den naturvetenskapliga forskningen är Abiskoområdet särskilt värdefullt. inrättades här en naturvetenskaplig station. Den är nu belägen i . 1970 byggdes en ny forskningsstation. Mätningar och inventeringar inom olika vetenskapliga områden har här kontinuerligt gjorts längre än på något annat ställe i världen. Abisko-Torneträskområdet är ett av de ytterst få nästan ostörda ekosystem på norra halvklotet som är lätt åtkomligt. Forskningsarbetet i har starka internationella anknytningar. Delar av det ingår i större jämförande ekologiska undersökningar. rekommenderades vid som plats för en av tio mätstationer i ett globalt system för att undersöka långsiktiga ekologiska förändringar. Sammanfattningsvis kan konstateras att Abiskoområdet utan jämförelse är det viktigaste området för forskning inom hela fjällvärlden. Det är stor risk att den exploatering en väg genom området skulle medföra inte bara skulle allvarligt skada området utan också vara till stor skada för det viktiga forskningsarbete som är koncentrerat till Abiskoområdet. , som är huvudman för naturvetenskapliga station och vars omdöme om vägprojektet från naturvetenskaplig synpunkt bör vara obestridligt, har motsatt sig att vägen kommer till stånd. Man har framhållit att vägbygget inverkar menligt på möjligheterna att bedriva forskning i området, att det innebär ökad förslitning av området genom ökad turisttrafik, ökad snöskoteranvändning, ökad fritidsbebyggelse, ökad åverkan på växtlighet etc. Den sammantagna effekten av all denna påverkan anser vara förödande för ett av de mest unika naturvetenskapliga forskningsområdena i världen. Till detta kommer att vägen inom även skulle medföra avsevärda skador i själva sträckningen. Vid Njullas sluttning skulle den bl. a. i ett avsnitt dras på bank i träsks vatten. Vidare har man ansett särskilda lavinavbärare nödvändiga, vilket medför avsevärda ingrepp i fjällsluttningen. Om vägen kommer till stånd bör, vilket även tycks föredra, en tunnel i stället byggas vid denna passage. Som vi redan tidigare påpekat lägger vi stor vikt vid de argument som framförts för ett vägbygge, nämligen sysselsättningskraven och Kirunainnevånarnas behov av rekreation. Vi anser dock att andra åtgärder till samma kostnad som vägbygget skulle kunna ge motsvarande eller större effekter i dessa avseenden. Kostnaden för vägen har beräknats till ca 130 milj. kr. Till detta kommer dryga årliga kostnader för underhåll, snöröjning m. m. Någon utredning om alternativ användning av dessa medel har inte presenterats vare sig när det gäller sysselsättningsfrämjande åtgärder eller åtgärder för att främja utnyttjandet av den befintliga järnvägen. Behovet av transporter i området har täckts av järnvägen. Persontågstrafiken är dock ganska begränsad. Det har anförts att järnvägen är hårt belastad av malmtrafiken och att det skulle finnas föga utrymme för ökad persontrafik. Någon analys härav har inte presenterats i propositionen. Det är angeläget att invånarna i i första hand men även i som helhet ges möjlighet att på ett enkelt och billigt sätt ta sig till Torneträskområdet eller vidare till . Även om bilresor är dyra framstår tågpriserna för många som avskräckande höga. Ett lämpligt sätt att tillförsäkra alla inom regionen möjlighet till rekreation vore, att radikalt sänka biljettpriserna på sträckan eller att ge invånarna i kommun fria resor på . Kommande regionala 50-kort kan vara en lösning, men sådana borde kunna införas på denna sträcka. Det är också fullt möjligt att med hjälp av biltåg forsla den egna bilen från till för anslutning till det norska vägnätet. Även för dessa transporter bör priserna då sänkas radikalt. av denna typ av trafik koncentreras då malmtrafiken är reducerad. Den framtida malmtrafiken på banan är också efter beslutet om 80 i till sin omfattning osäker. Det är möjligt att en kraftigt ökad trafik med persontåg och biltåg på skulle kräva investeringar i fler mötesspår eventuellt dubbelspår på vissa avsnitt. Skadeverkningarna av sådana investeringar är dock mindre än av en väg och ger också sysselsättningstillskott. Förutsättningarna för utökad trafik av här angivet slag bör utredas. Det är inte osannolikt att de trafikmässiga behoven härigenom kan tillgodoses på ett samhällsekonomiskt fördelaktigt sätt. En sannolik följd av ett vägbygge torde för övrigt vara att persontrafiken på sträckan starkt begränsas eller läggs ned. 1 krävs mycket stora insatser för att skapa nya arbetstillfällen. Detta gäller inlandet i första hand. En insats av den storleksordning som vägbygget innebär skulle med all säkerhet, fördelad på annat sätt över inlandskommunerna, kunna ge betydligt fler nya arbetsplatser som är varaktiga än ett tillfälligt vägbygge och ovissa förhoppningar om den stimulans för näringslivet som en väg skulle kunna ge. I debatten om vägen har flera alternativa sysselsättningsprojekt framhållits. Det gäller bl. a. vissa andra vägbyggen inom länet, t. ex. Uppbyggnad av en vintersportanläggning på Altavaara nära skulle även ge ökade möjligheter till rekreation. Ökat stöd till småbruk trädgårdsnäring bl. a. i är andra alternativ. Norrländska Uppsalagruppen har skisserat ett program för ett mer effektivt utnyttjande av de 130 miljonerna. Medlen skulle fördelas över kommunerna i inland. Bland projektförslagen finns vägförbättringar, skogsvårdsåtgärder, turiststugor, stöd till småindustri, fiskevård m. m. Enligt vår uppfattning borde de medel som vägbygget skulle erfordra i stället fördelas på kommunerna för åtgärder av detta slag. bör hos Kungl. Maj:t begära, att ett investeringsprogram i syfte att varaktigt förbättra sysselsättningssituationen i inland utarbetas och genomförs. Vi vill sammanfattningsvis understryka, att frågan om väg mellan och självfallet inte enbart är den mer formella men mycket viktiga frågan om intrång i nationalpark. Vad frågan gäller är om ett nytt relativt opåverkat fjällområde med som vi anfört unika värden skall öppnas för tyngre exploatering. Enligt vår uppfattning har exploateringen av den svenska fjällvärlden nu gått så långt att vi måste vara ytterst aktsamma om de orörda områden som finns kvar. Vi anser att den föreslagna vägen skulle medföra sådana skadeverkningar inom ett utomordentligt värdefullt område inom och utom att den ej bör komma till stånd. De medel som ett vägbygge skulle kräva bör i stället utnyttjas för att skapa varaktig sysselsättning för människorna i de berörda regionerna liksom för att tillförsäkra dem billiga alternativt fria resor pä järnvägen i området. Om finner att vägen, trots de mycket vägande invändningar som finns, bör byggas, vill vi understryka att kraftiga ansträngningar måste göras för att i möjligaste mån begränsa skadeverkningarna. Således bör vägen vid Njullas sluttning dras i tunnel. De av föreslagna inventerings-, planerings- och studiearbetena måste genomföras. De krav på förbud mot viss grusbrytning, alternativa kollektiva transportmöjligheter, bl. a. persontrafik på järnvägen, kompensation till , vetenskapliga undersökningar m. m. som verket angivit bör uppställas som villkor. Vidare bör som villkor för medgivande till intrånget i uttalas att någon förlängning av via Sitasjaure till ej skall komma till stånd. Vidare bör som sin mening uttala att allmän snöskotertrafik utgående från vägen på sträckan främst in mot ej tillåts liksom att andra kraftiga begränsningar av snöskotertrafiken genomförs. Med hänvisning till det anförda hemställer vi A. att avslår propositionen 1974:107 om intrång i nationalpark; 13. att hos Kungl. Maj:t begär att ett program för sysselsättningsskapande åtgärder inom inland till en kostnad motsvarande investeringskostnaderna för vägbygget KirunaRiksgränsen i enlighet med vad som anförs i motionen utarbetas och genomförs; C. att hos Kungl. begär att åtgärder vidtas i syfte att förbättra möjligheterna till persontrafik på innefattande bl. a. kraftigt sänkta biljettpriser och billiga transporter av bilar i speciella biltåg; D. att för den händelse tillstånd till intrång i nationalpark medges som sin mening ger Kungl. 1. vad som i motionen anförts angående åtgärder för att begränsa skadeverkningarna i samband med vägen, 2. att någon förlängning av till ej måtte komma till stånd. /ENKEL (fp) ()