ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02120 · 1974-01-17 00:00:00 — av i m. fl. angående den tunga trafiken över . I översikt till statsverkspropositionen framhålles att statsmakternas trafikpolitiska strävanden inriktas på olika slag av åtgärder för att successivt skapa bättre betingelser för en samhällsekonomiskt viktig utveckling av transportsektorn. Vi delar helt denna uppfattning. har ett väl utbyggt järnvägsnät. För att tillgodose näringslivets behov av transporter är järnvägarna i ett land som med sina stora avstånd och tunga råvaruförflyttningar av oerhörd betydelse. Den spårbundna trafiken är vida överlägsen landsvägstransporterna, när det gäller att frakta tungt och skrymmande gods. Trafiken mellan de nordiska länderna ökar . Till detta bidrager inte minst den nordiska arbetsmarknaden och etableringar av svenska företag i såväl som och . Trafiken på genom och över gränsen till vid är av mycket stor omfattning. Stora delar av export och import går över . Trots den förstärkning av som utfördes kommer denna bro att vara otillräcklig för den tunga trafikens behov. Enligt vår uppfattning bör en överflyttning av den tunga godstransporten från landsväg till järnväg stimuleras. En sammanbindning av med det norska järnvägsnätet över genom byggandet av en kombinerad järnvägs- och lastbilsbro framstår som den bästa lösningen för att möta den framtida trafikökningen. Byggandet av en järnvägsbro över var aktuellt när järnvägen från genom till planlades. Enighet uppnåddes emellertid icke mellan de svenska och norska myndigheterna om järnvägens sträckning på den norska sidan av . De motsättningar som då rådde angående sträckningen av järnväg på norska sidan kan icke anföras som motiv emot en utbyggnad av järnvägsförbindelsen från till över . Det framstår för oss som synnerligen angeläget att förverkligandet av en järnvägsbro över blir föremål för behandling av svenska och norska myndigheter. att hos Kungl. Maj:t anhåller om att förhandlingar upptages med norska myndigheter om den tunga trafikens problem över och därvid beaktar de synpunkter vi framhållit om förverkligandet av en järnvägsbro över och sammanbindning av med det norska järnvägsnätet.
mot · FX021203 · 1974-01-26 00:00:00 — av i angående uppbörden av folkpensionärs B-skatt. Från många folkpensionärer med preliminär B-skatt framföres ofta önskemål om en bättre tidsmässig överensstämmelse mellan skatteinbetalningsterminerna och folkpensionsutbetalningarna. Skatteinbetalningarna skall ju med nuvarande rutin ske senast den 13:e , med det undantaget att om den 13:e infaller så blir sista inbetalningsdagen den 14:e. Pensionen får lyftas tidigast den 15 :e i utsändningsmånaden. Är den 15:e eller helgdag eller lördag, får pensionen lyftas tidigast närmast , som ej är lördag. De berörda tycker att det är egendomligt att folkpensionärer med B-skatt inte kan beredas möjlighet att lyfta sin folkpension och betala sin skatt . Det vållar också många pensionärer olägenheter. De får i många fall svårigheter att betala sin skatt inom föreskriven tid. Många pensionärer förvarar pengar i sina lägenheter för att använda till skatteinbetalningen. Då de har pengarna hemma utan att dessa ligger i skyddat förvar riskerar de att bli bestulna. Med hänvisning till vad som anförts hemställer jag att åtgärder vidtas, så att folkpensionär med B-skatt får möjlighet att betala skatten som folkpensionen lyfts.
mot · FX021204 · 1974-01-26 00:00:00 — av herr förste vice talmannen och i om mera lättförståeliga skattebestämmelser. Det måste givetvis pågå en ständig strävan att få skattebestämmelserna så enkla och för skattebetalarna så begripliga som möjligt. Vissa tidsbestämmelser i skattelagarna ter sig ologiska, svårbegripliga och orättvisa för skattebetalaren. Här skall lämnas några exempel på divergenser och svårbegripligheter i nuvarande bestämmelser. På deklarationsblanketterna står t. ex. angivet i fråga om särskilda uppgifter för beräkning av förvärvsavdrag, grundavdrag m. m.: Sammanlevde Ni vid ingången av 1973 och under större delen av året med person som Ni tidigare varit gift med eller med person som Ni har eller haft barn med, fött ? Om man tror att detta logiskt tillämpas i alla avseenden har man dock fel, vilket framgår av följande exempel. Två makar med ett barn som fyller räknar helt naturligt med att barnet under större delen av året (här 3/) varit under och att de följaktligen fortfarande hänföres till skattegruppen makar med barn . Så är emellertid inte fallet, utan i detta avseende gäller i stället den situation som råder . Missförstånd uppkommer även på annat sätt. En person som fick upplysning om att gällde i detta avseende hade en dotter som fyllde och tolkade bestämmelsen så, att dottern under större delen av tiden från till var . Två personer som ingick äktenskap gjorde avdrag för inkomster av räntor med , då de större delen av året varit gifta, men de fick rättelse då avdragsregeln skulle gälla civilståndet föregående år. Anförda exempel visar att dessa tidsbestämmelser skapar missförstånd bland skattebetalarna. På åtskilliga andra punkter finns i skattebestämmelserna tidsangivelser som kan skapa oklarhet. Önskvärt vore att bestämmelser kunde utfärdas så att alltid vad som förekommit under större delen av året skulle ligga till grund för beskattningen eller att man i fråga om 16-årsgränsen hänförde alla, oavsett vilken dag under beskattningsåret de uppnår , till barn . Med anledning av vad som sålunda anförts hemställs att hos Kungl. uttalar att enhetliga och för skattebetalarna lättförståeliga tidsbestämmelser beträffande skatten skall utfärdas.
mot · FX021205 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om förlängd preskriptionstid för skattebrott. Skattebrott föranleder ofta mera tidsödande utredningar än andra typer av brott. förlängde man preskriptionstiderna för s. k. vårdslös deklaration just på grund av föreliggande svårigheter att upptäcka, utreda och åtala brott av denna art. När den nya skattebrottslagen infördes blev preskriptionstiden för de flesta av brotten. Grova skattebedrägerier avskrivs dock först , eftersom maximistraffet i det här fallet överstiger fängelse. har åtskilliga skattebrott blivit preskriberade efter det att åklagaren inlett förundersökningen. De skattskyldiga använder olika knep för att hålla sig undan den tid som återstår tills brottet måste avskrivas. Det vanligaste är helt enkelt att man åker utomlands tills man kan återvända åtals- och straffri till det svenska samhället. Svenskarnas kontakter med andra länder har intensifierats . Därför är det numera inte några större problem för en svensk medborgare med god ekonomi att tillbringa i utlandet i avvaktan på att han skall slippa undan ansvar för ett skattebrott. Att döma av uppgifter i pressen har sådan utlandsflykt ökat kraftigt . Det finns därför anledning för det svenska samhället att sätta in motåtgärder. En möjlighet är då att öka den tid som står till buds för att väcka fråga om eftertaxering. En förlängning av tiden för eftertaxering från nuvarande till skulle säkert ge samhället åtskilliga miljoner mer i skatt . Därmed skulle man komma åt en del pengar som hänför sig till sådana äldre brott som bedöms enligt den gamla skattestrafflagen. Dessutom bör skattebrottslagen ändras så, att man för flertalet skattebrott ökar preskriptionstiderna från fem till . Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1. att hos Kungl. Maj:t begär förslag om ändring i § 114 i taxeringsförordningen, så att den tid som står till buds för att väcka fråga om eftertaxering ökas från fem till , samt 2. att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till ändring av § 14 i skattebrottslagen, så att preskriptionstiderna för brott enligt 2, 3, 5, 7, 8, 9 och 10 §§ höjs från fem till . () MAJ ()
mot · FX021206 · 1974-01-26 00:00:00 — om slopande av den s. k. egenavgiften för egna företagare och fria yrkesutövare. Jordbrukare, andra egna företagare och fria yrkesutövare har fått vidkännas kraftigt ökade kostnader till socialförsäkringarna och för andra arbetsgivaravgifter inte bara på de anställdas löner utan också på sina egna inkomster. Den allmänna arbetsgivaravgiften (löneskatten) är . Detta innebär en betydande utgift för många mindre företagare som arbetar antingen ensamma i företaget eller tillsammans med någon familjemedlem eller anställd. I viss utsträckning medför också egenavgiften på företagarens egen inkomst en dubbelbeskattning. Jag anser det därför befogat att ta bort löneskatten när det gäller avgiften på företagarens egen inkomst. En sådan åtgärd skulle också verka som en välbehövlig stimulans för att starta nya företag. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer jag att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning beträffande en översyn av den allmänna arbetsgivaravgiften (löneskatten), i syfte att slopa egenavgiften för egna företagare och fria yrkesutövare. () i Glömminge
mot · FX021207 · 1974-01-25 00:00:00 — om likställighet mellan privata och offentliga företag beträffande mervärdeskatteplikt. Mervärdeskatten har i vissa avseenden betydande tekniska fördelar i förhållande till det tidigare systemet med allmän varuskatt. Det innebär emellertid inte att det nuvarande systemet är utan svagheter. Ett område där förhållandena enligt vår mening är otillfredsställande gäller skattskyldigheten för stat och kommun. En huvudprincip är här att sådan verksamhet som stat och kommun bedriver för att tillgodose egna behov anses som yrkesmässig (och därmed skattepliktig) enbart när den bedrivs i bolagsform eller liknande. Detta gäller också när staten och någon kommun (landsting) eller flera kommuner driver verksamhet gemensamt för att tillgodose egna behov. För att undvika att statliga leverantörer skall få skattemässiga försteg framför andra företag vid leveranser till andra statliga och kommunala kunder har emellertid efter hand införts vissa tilläggsbestämmelser, som ger Kungl. vissa möjligheter att förordna att en statlig verksamhet skall betraktas som yrkesmässig även när detta inte är direkt utsagt i mervärdeskatteförordningen. Därmed uppkommer också skatteplikt. Även i den statliga upphandlingskungörelsen har gjorts vissa tillägg i samma syfte. I detta sammanhang kan också nämnas att det genomgående föreligger skatteplikt för SJ :s och postens transporter av paket och annat gods. Detta hindrar emellertid inte att kommunala och i vissa fall också statliga leverantörer fortfarande kan vara bättre ställda i detta hänseende än andra leverantörer. Ett betydelsefullt exempel på detta är förenade fabriksverkens tvätterier jämförda med privata tvätterier vid leveranser till landsting och kommuner. Liknande exempel är lätta att hitta på anläggningsområdet. Det är enligt vår mening angeläget att eliminera den konkurrensolikhet som här föreligger. En fabrikant som måste erlägga mervärdeskatt kan vid nuvarande nivå på skatten omöjligt hävda sig mot konkurrenter, som driver samma slags verksamhet utan att denna är skattepliktig. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer jag att hos Kungl. Maj:t begär skyndsam utredning rörande frågan om skyldigheten för stat och kommun att erlägga mervärdeskatt. () i Glömminge
mot · FX021209 · 1974-01-26 00:00:00 — om rätt för handikappad att efter uppnådd pensionsålder åtnjuta fortsatt befrielse från vägtrafikskatt, m. m. Den som är höggradigt invalidiserad kan få befrielse från vägtrafikskatt. Har sådan befrielse getts kan han också få återbetalning av bilaccis och årligt bidrag till skatten på drivmedel. Fr. o. m. utgår dessa senare förmåner utan särskild ansökan. Stödet ges emellertid endast om den handikappade för sitt arbete eller sin utbildning är varaktigt beroende av fordonet som fortskaffningsmedel. Bestämmelserna härom finns i vägtrafikskatteförordningen (1973:601, VSF), förordningen (1973:14)om ändring i förordningen (1956:545) angående omsättningsskatt å motorfordon i vissa fall samt i förordningen (1973:886) om ändring i förordningen (1960:603) om bidrag till vanföra ägare av motorfordon. Det är förståeligt om man när detta stöd infördes i första hand ville sätta in det till sådana rörelsehindrade som är beroende av fordonet för att kunna sköta sitt dagliga arbete eller sin utbildning. Emellertid bör den som uppburit detta stöd under sin arbetsföra period få behålla detta även sedan han blivit ålders-, sjuk- eller förtidspensionerad. Eget fordon kan för många vara förutsättningen för ett oberoende liv med möjlighet att själv klara dagliga inköp och ärenden liksom att hålla kontakten med omvärlden. Det bör vara möjligt och angeläget för samhället att bidra till kostnaderna härför. Många upplever det också som orättvist att mista dessa förmåner i samband med pensioneringen. Då skatteutskottet behandlade förslag till reformer på detta område uttalade man i sina betänkanden 1973:41 och 1973:61 att man borde eftersträva att ersätta de förmåner som utgår i form av skattelättnader med bidrag samt att en mera samlad och långsiktig lösning torde komma till stånd i samband med de fortsatta övervägandena av handikapputredningens förslag. Oavsett vilken form som stödet får bör det dock inte, så som , upphöra när någon som tidigare uppburit det pensioneras. Med stöd av ovanstående hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring av vägtrafikskatteförordningen (1973:601, VSF), förordningen (1973:14) om ändring i förordningen (1956:545) angående omsättningsskatt å motorfordon i vissa fall samt förordningen (1973:886) om ändring i förordningen (1960:603) om bidrag till vanföra ägare av motorfordon att den som uppburit dessa förmåner under sin arbetsföra period får behålla dem även efter pensioneringen.
mot · FX02121 · 1974-01-15 00:00:00 — av m. fl. om ökat anslag till handelsflottans välfärdsfond. De anställda inom den svenska handelsflottan utför ett mycket betydelsefullt arbete för det egna samhället men får av naturliga skäl mycket liten del av den sociala omsorg som övriga svenska medborgare kommer i åtnjutande av. Genom de statliga bidragen till bl. a. Handelsflottans välfärdsråd söker man dock i någon mån kompensera sjömanskåren för vad den går miste om i form av service på andra områden. För att bättre kunna tillgodose de behov som finns har Handelsflottans välfärdsråd funnit erforderligt att ett extra belopp om 5 milj. kr. avsättes till handelsflottans välfärdsfond under /75. Kommunikationsministern har emellertid ej medgett denna extra avsättning. Med hänsyn till den betydelsefulla insats som göres av de anställda inom den svenska handelsflottan samt de speciella förhållanden som de tvingas arbeta under, finner vi den av rådet begärda extra avsättningen till fonden mycket angelägen och behjärtansvärd. Under hänvisning till vad ovan anförts hemställes att anvisar ett extra belopp om 5 milj. kr. för /75 att tillföras Handelsflottans välfärdsfond för disposition /751983/84. () ()
mot · FX021210 · 1974-01-26 00:00:00 — om vidgad rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för resa med bil mellan bostad och arbetsplats. Enligt kommunalskattelagen får avdrag göras vid inkomstbeskattning för resa med bil till och från arbetet, om tidsvinsten i förhållande till den tid som skulle åtgå vid utnyttjande av allmänna kommunikationsmedel överstiger . Tillämpningen av denna regel har kommit att innebära att den förvärvsarbetande, i vars dagliga resa till och från arbetsplatsen också ingåratt skjutsa sina barn till och från daghem, inte får medräkna denna del av resan i tidsvinsten. Detta missförhållande bör enligt min mening undanröjas. Med hänvisning till ovanstående hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer att Kungl. antingen föreslår sådan ändring av kommunalskattelagen eller utfärdar sådana tillämpningsföreskrifter, att resa till och från barndaghem i samband med arbetsresa får inräknas i den tidsvinst som avgör om rätt till avdrag för bilresa föreligger.
mot · FX021212 · 1974-01-26 00:00:00 — om skattelättnader för arbete på annan ort än bostadsorten. Om en skattskyldig bor på annan ort än den där han har anställning, har han i regel inte rätt att vid inkomsttaxeringen åtnjuta avdrag för de ökade levnadskostnader han därigenom ådrager sig. Avdrag medges blott för det fall att anställningen avser endast eller skall bedrivas på flera olika platser eller det av annan anledning inte skäligen kan ifrågasättas att den skattskyldige skall avflytta till den ort där arbetet skall utföras. Den som på grund av sitt arbete bosatt sig på annan ort än den där hans familj bor, får dock göra avdrag för den ökning i levnadskostnaderna som föranleds därav om det med hänsyn till makes förvärvsverksamhet, svårighet att anskaffa familjebostad eller annan därmed jämförlig omständighet inte kan ifrågasättas, att familjen skall avflytta till den skattskyldiges bostadsort (punkt 2 av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen). I dagens svenska samhälle är det en vanlig företeelse att människor, som till följd av strukturomvandlingen i näringslivet förlorat sina utkomstmöjligheter på den ort där de är bosatta och tagit arbete på annan ort, likväl bibehåller sin bostadsort. Skälen därtill kan variera - den skattskyldige har ett eget hem som han inte vill lämna eller inte kan avyttra till fullt värde, familjen vill bo kvar i en invand miljö, en flyttning skulle kanske vara till nackdel för barnens utbildning. I de fall avståndet mellan hemorten och arbetsorten inte tillåter dagliga resor bor den förvärvsarbetande på den ort där han har sitt arbete och vistas hos familjen på hemorten endast under veckosluten. Förhållandena är mera sällan sådana, att avdrag för ökade levnadskostnader kan medges enligt de därför gällande reglerna. Utformningen av de nuvarande avdragsreglerna synes vara grundad på uppfattningen att den som har anställning normalt skall vara bosatt på eller i närheten av tjänstgöringsorten. Föredrar någon att varaktigt bo på en mera avlägsen ort, är detta hans ensak, och samhället tar vid beskattningen ingen hänsyn till att han därigenom vidkänns ökning i sina levnadskostnader. Frågan är emellertid om detta betraktelsesätt längre är berättigat. Följderna för samhället av omflyttningen av arbetskraften är inte odelat gynnsamma. I utflyttningskommunerna sjunker skatteunderlaget, servicenäringarna förlorar en del av sitt kundunderlag, privata och samhälleliga investeringar sjunker i värde, kort sagt uppträder alla de negativa effekter som en avfolkning har i släptåg medan inflyttningskommunerna tvingas till stora investeringar. Med hänsyn härtill har samhället ingen anledning att genom beskattningens utformning försvåra för den så önskar att bo kvar på sin bostadsort. De nuvarande bestämmelserna om avdrag för ökade levnadskostnader vid bosättning på annan ort än sysselsättningsorten bör därför liberaliseras. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att i skrivelse till Kungl. måtte begära att förslag till liberalare regler utarbetas i fråga om avdrag vid inkomstbeskattningen för ökade levnadskostnader i fall då skattskyldig har tjänst eller anställning på annan ort än där han är bosatt.
mot · FX021213 · 1974-01-26 00:00:00 — om befrielse för konstnärliga yrkesutövare från den s. k. egenavgiften. En ekonomisk börda som på ett otillbörligt sätt drabbar både författare och bildkonstnärer är den s. k. egenavgiften, dvs. den extra skatt som egenföretagare, vare sig de nu är fria konstutövare eller företagare i mer egentlig bemärkelse, måste erlägga. Arbetsgivaravgift som beräknas på inkomsten av bedriven rörelse eller jordbruksfastighet erlägges av inkomsttagare i form av s. k. egenavgift. På ett som det synes oss orättmätigt sätt drabbar egenavgiften konstnärliga yrkesutövare som författare, bildkonstnärer och tonsättare. Dessa kan inte karakteriseras som företagare i ordets egentliga mening. Det konstnärliga skapandet såsom det bedrivs av t. ex. en skulptör eller kompositör kan inte jämföras med vanligt yrkesarbete på grund av dess unika och individuella karaktär. Den konstnärliga produktionen är unik så till vida att ingen annan person kan träda i konstnärens ställe. Arbetet kan inte överlåtas på någon annan. Konstnären är av den anledningen inte arbetsgivare. Han kan inte kompensera sig för skatter av arbetsgivaravgiftens typ. Eftersom det är en tydlig skillnad mellan konstnärligt skapande och annan fri yrkesverksamhet borde den allmänna arbetsgivaravgiften vid enskild litterär och konstnärlig verksamhet slopas. Med hänvisning till vad som anförts ovan hemställes att beslutar att inkomster från av enskild driven konstnärlig eller litterär verksamhet undantages vid bestämmande av allmän arbetsgivaravgift. /ENKEL (fp)
mot · FX021214 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om skattefri avsättning till uppsägningslöner enligt lagen om anställningsskydd. Arbetsbrist förorsakas i de flesta fall av krafter som ligger helt utanför arbetsgivarens kontroll. Exempelvis har legotillverkare med få avnämare en beläggningstid som i flertalet fall till och med understiger den genomsnittliga uppsägningstiden. Lön till de anställda skall således i dessa fall garanteras de anställda under längre tidsrymd än den tid som verksamheten kan planeras. Denna ökade skuldsättning har allvarligt oroat flertalet mindre och medelstora företag, när det inte vidtas några åtgärder för att ekonomiskt underlätta för företagen att bära den ökade skuldbördan. Riksdagsbeslutet om lag om anställningsskydd m. m. (InU 1973:36) innebär en latent kostnadsökning för företagen genom de förlängda uppsägningstiderna . Vid en jämn åldersfördelning bland de anställda mellan blir den genomsnittliga uppsägningstiden 'A år eller 4 månader. Det är uppenbart att ett företag som vill arbeta med en sund ekonomi måste gardera sig för att inte hamna i en sådan situation att en tillfällig driftsinskränkning eller partiell företagsnedläggelse leder till så starka likviditetspåfrestningar att hela företagets fortbestånd äventyras. En gardering mot detta kan främst ske genom att företagen ges ökade möjligheter att reservera medel ur företagens rörelse. För att inte företagets kreditvärdighet skall försämras och banker och andra borgenärer säga upp lån eller kräva bättre säkerheter är det synnerligen angeläget att en skattefri avsättning möjliggörs till de latenta uppsägningslönerna. Eftersom avsättningen är till för framtida latenta löner ter sig skattefriheten naturlig och borde maximeras till vad som är rimligt med hänsyn till rörelsens omfattning, lämpligtvis av företagets totala årslön. Alltsedan förslaget togs av har febril aktivitet utlösts av långivare till framför allt mindre och medelstora företag. På vissa kreditinstitut har rundskrivelser utgått till företag med upplysningen att företagsinfeckningama numera är värdelösa på grund av den latenta skulden till uppsägningslönerna, vilka i fall av konkurs är prioriterade före befintliga företagsinteckningar. Flera företagarföreningar är ytterst försiktiga med nyutlåning mot företagsinteckning, och lån ges endast till verkligt lönsamma företag. Andra tvingas efter hand säga upp befintliga lån. Även affärsbankerna, som på grund av banklagen är förhindrade att ge lån utöver av företagsinteckningarnas värde, ser över sina företagslån och reducerar därmed i allmänhet inteckningarna med ett värde motsvarande halva årslönen för de anställda. Med stöd av det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om skyndsam utredning och förslag angående skattefri avsättning till latenta uppsägningslöner. () G. ()
mot · FX021216 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ett aktionsprogram För 100 000 arbetstillfällen. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1974:1489 hemställer att beslutar att hos Kungl. Maj:t anhålla om att ett aktionsprogram för 100 000 arbetstillfällen utarbetas i enlighet med vad som anges i motionen 1974:1489, innehållande bl. a. befrielse från den allmänna arbetsgivaravgiften för företag som nyetableras eller ökar sin sysselsättning, i sistnämnda fall begränsat till den del av avgiften som svarar mot lönesumman för nyanställningarna. () i Lane-Herrestad () i Glömminge
mot · FX021217 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om översyn av energibeskattningen. Med hänvisning till vad sorn anförts i motionen 1974:1491 hemställer att beslutar att hos Kungl. Maj:t anhålla om en översyn av energibeskattningen i enlighet med vad som anförts i nämn () i Glömminge () i Lane-Herrestad