mot · FX0272 · 1974-01-15 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för kvinnornas likställdhet med männen. Regeringen inlämnade Rapport till över kvinnornas status i . Däri utvecklas en rad principiella synpunkter på hur jämlikhet mellan kvinnor och män skall åstadkommas på lång sikt. Det heter bl. För att stimulera till en ökad jämlikhet måste man ständigt göra klart för sig vilka politiska instrument som direkt eller indirekt stimulerar till en jämnar arbetsfördelning mellan könen. Varje samhällsinsats påverkar mäns och kvinnors status i positiv eller negativ riktning. Könsrollsfrågan måste därför ses som ett av huvudproblemen vid det reformarbete som ständigt pågår inte minst inom utbildnings-, arbetsmarknads-, social-, familje- och skattepolitiken. Rätten till arbete är en medborgerlig rättighet, vilket kvinnorna måste upplysas om. Det är oförenligt med jämlikheten att betrakta kvinnorna som en arbetskraftsreserv. (Vår kursiv.) Enda möjligheten att komma till rätta med de stora regionala variationerna i kvinnornas yrkesverksamhet är att få bort könsuppdelningen på arbetsmarknaden. Uppdelningen är en bidragande orsak till svårigheterna att inte bara formellt utan även reellt nå en ekonomisk likställighet i lönehänseende. Först om män och kvinnor är anställda på samma typ av arbetsuppgifter inom samma yrkesområde får man möjlighet att med större saklig tyngd hävda kravet på likalönsprincipens tillämpning. Föreställningen att kvinnan bör försörjas genom äktenskapet måste effektivt motarbetas. Den aktiva moderskapsperioden tar endast en mindre del av kvinnans liv, och de flesta kvinnor har inga minderåriga barn. Dessa bör inte betraktas annorlunda än ogifta kvinnor i förhållande till arbetsmarknaden. Kvinnornas yrkesambitioner måste tvärtom stimuleras. Föreställningen att kvinnor har större ansvar för arbetet i hemmet måste motarbetas så att inte förvärvsarbetet ses som en bisyssla till hemarbetet. Det här är betydelsefulla principuttalanden. De har väckt debatt och gett impulser till vissa reformer på det familjepolitiska området. för familjefrågor och TCO:s familjepolitiska nämnd är båda resultat av de diskussioner som förts i dessa frågor även inom de fackliga organisationerna. I en rapport från den förstnämnda betonas det att LO av samhället kräver en familjepolitik inriktad på att skapa möjligheter att uppnå vissa allmänna mål. Bland sådana mål anges: ett samarbete på jämställd grund mellan självständiga individer, lika möjligheter för alla till utbildning, arbetsliv, familjeliv och I inledningen till TCO:s familjepolitiska program, som presenterades , heter det bl. Om jämlikhet mellan kvinnor och män uppnås i fråga om yrkesverksamhet, facklig, politisk och annan samhällsinriktad verksamhet kommer många värden som går förlorade för både kvinnor och män och för samhället att förverkligas. Urval till olika sysselsättningar kommer att ske ur hela den befolkning, som kan vara yrkesverksam, och inte som ur endast en del av befolkningen, vilket kommer att innebära att kvinnornas kapacitet bättre tas tillvara i arbetsliv och för facklig och politisk verksamhet. Kvinnorna kommer att få uppleva den stimulans det innebär, att den kapacitet som de har allsidigt utnyttjas. I program och debattskrifter har det också ideligen framhållits att kvinnornas ställning i arbetslivet inte stärks enbart därigenom att allt fler kvinnor förvärvsarbetar eller genom att det skapas särskilda arbetsvillkor för kvinnorna. Därtill krävs också en annan arbetsfördelning i hemmet. Kommunstyrelsens i för kvinnofrågor noterade i sitt program för jämlikhet mellan kvinnor och män att de fackliga organisationerna knutit an till målsättningar. Som positivt framhölls också vissa praktiskt-politiska åtgärder, såsom särbeskattningsreformen och den ökade aktiviteten på daghemsområdet. I programmet heter det vidare: Men ingång har vi också fått en ny debatt som med svidande intensitet visar att kvinnorna är oerhört långt från jämlikheten. Statistiska undersökningar om kvinnors inkomster och om deras placering i arbetslivet visar att en diskriminering av den kvinnliga arbetskraften är regel. Den största delen av låginkomsttagarna utgörs av kvinnor. Sociologiska och psykologiska undersökningar av kvinnors situation inom familjen visar för en del på bundenhet och överansträngning och för andra på ensamhet och undersysselsättning, för de flesta på osjälvständighet och osäkerhet om framtiden. Det citerade visar på den klyfta som alltjämt finns mellan program och verklighet. Som kommunister har vi den uppfattningen att grunden för de arbetande kvinnornas och männens fulla frigörelse läggs först i ett socialistiskt samhälle. Men det är angeläget att framhålla att den i sin rapport till FN om kvinnornas status gjort en rad viktiga markeringar till förmån för kvinnornas jämlikhet och frigörelse. Som den viktigaste markeringen betraktar vi uttalandet om att rätten till arbete är en medborgerlig rättighet, vilket kvinnorna måste upplysas om. Det är oförenligt med jämlikheten att betrakta kvinnorna som en arbetskraftsreserv. Vi har ansett det viktigt att i denna motion ta upp och granska en rad punkter, där kvinnornas ställning avviker från den som regeringen betraktar som önskvärd i sin . Enligt tillgängliga data präglas kvinnornas ställning på arbetsmarknaden av löner som ligger långt under männens, av en osäker ställning som deltidsanställda, av förvisning till en rad specifika, lågt ekonomiskt och socialt värderade yrken. Den kvinnliga arbetslösheten är dessutom skrämmande stor. Kvinnokön ger lägre lön Den statliga låginkomstutredningens rapporter har klart visat dels att är ett klassamhälle, där ett fåtal har höga inkomster medan majoriteten har låga löner, dels att kvinnorna utgör bottenskiktet i låglöneproletariatet. Enligt låginkomstutredningen tjänade 1966: av samtliga heltidsanställda löntagare , av de heltidsanställda männen mindre än 24 150., av de heltidsanställda kvinnorna . Skillnaden mellan mans- och kvinnolön var alltså . har de fackliga organisationerna tillkämpat sig en del löneförbättringar. Medianlönen inom LO-området för män är . och för kvinnor . Löneökningarna har emellertid till större delen ätits upp av hyres- och prisstegringar. Skillnaden mellan mans- och kvinnolöner består dock. De förvärvsarbetande kvinnorna arbetar i stort sett på en speciell kvinnlig arbetsmarknad arbeten med låg lön, som kräver kortvarig eller ingen yrkesutbildning och som oftast inte ger någon möjlighet att avancera. Enligt Kvinnorna och arbetsmarknaden (utgiven av AMS 1969) var de förvärvsarbetande kvinnorna koncentrerade till 25 yrken av totalt 300 uppräknade anställningsområden. Detta är de vanligaste kvinnoyrkena: Yrken där mer än 10 000 kvinnor arbetade 1965 Hemvårdarinna, hemvårdare m. fl. I övriga yrken arbetade 298 218 kvinnor. Ett stort antal kvinnor är deltidsanställda Vpk kommer att i en särskild motion ta upp krav för att reglera de deltidsanställdas ställning. Vi skall därför endast peka på några viktiga fakta om de deltidsanställdas situation. arbetade 833 000 människor i på deltid. 644 000 av dem var kvinnor, vilket utgjorde av samtliga förvärvsarbetande kvinnor. Enligt en rapport från för arbetstids- och semesterfrågor (1973) uppgår antalet deltidsanställda LO-medlemmar till ca 225 000 personer (av antalet LO-medlemmar). Av de 225 000 deltidsanställda är 197 000 kvinnor = . LO har ca 500 000 kvinnliga medlemmar, och av dessa är deltidsanställda (197 000). Av LO:s ca 1,1 milj. manliga medlemmar är deltidsanställda (27 300). Organisationsgraden inom de förbund där deltidsarbete förekommer är högst varierande enligt . Tar man förbundens skattade uppgifter om organisationsgrad hos de deltidsanställda som utgångspunkt, kommer man fram till att ungefärliga antalet deltidsanställda inom LO-området uppgår till ca 400 000 personer. Om man ställer organisationsgraden mot andelen deltidsanställda finner man att förbund med en liten andel deltidsanställda som regel har en hög organisationsgrad. Vid en hög andel deltidsanställda är däremot organisationsgraden låg. Enligt Tabell 1 i finns det ett stort antal deltidsanställda som har arbetstider (mindre än 16 respektive 20 tim./vecka) som gör att de helt eller delvis mister olika sociala förmåner. Av framgår klart att anställning på deltidsbasis innebär en kvalificerad utsugning av de anställda. Trots detta förefaller arbetsköparna inte ha några svårigheter då det gäller att rekrytera folk på dessa dåliga villkor. En förklaring till detta är naturligtvis att en deltidsanställning ofta är kvinnans enda chans att komma ut på arbetsmarknaden och klara arbetet i hemmet som hon är tvungen att bära huvudansvaret för på grund av brist på barndaghem, brist på kollektiv service, bristande solidaritet från mannens sida. Då det gäller kvinnornas ekonomiska frigörelse är kapitalismen dubbeltydig. Den har behov av kvinnlig arbetskraft, dess profiter blir större genom att den i viss utsträckning använder kvinnors arbetskraft. Kapitalismen stimulerar självständighet, men gör kapitalismen detta endast på sina egna betingelser. Dessa betingelser innebär att diskrimineringen konserveras. Dels kommer kvinnorna över huvud taget ut i arbetslivet endast i den utsträckning systemet finner det nödvändigt. Dels förs de till stor del över i deltidsarbete som normalt inte kan utgöra bas för deras ekonomiska och personliga självständighet. Trots att efterkrigstidens utveckling allmänt inneburit ökad kvinnlig sysselsättning har en rad oroande drag gjort sig gällande. Enligt folkräkningarna 1965 och 1970, vilka omfattar förvärvsarbetande med mer än halv arbetstid, har antalet kvinnliga förvärvsarbetande endast ökat från 1 154 000 till 1 207 000. Bland kvinnorna har andelen förvärvsarbetande enligt folkräkningsdefinitionen 19651970 endast stigit från . Sädeles oroväckande är att, trots kvinnornas låga yrkesverksamhetsgrad, antalet kvinnor bland de unga arbetslösa i landet är lika stort som antalet män och har ökat betydligt . Det betyder att kvinnornas ökade utbildning inte medfört den utjämning som man väntat, detta till följd av det kapitalistiska systemets bristande tillväxt och kroniska kris. Ytterligare kan noteras att ökningen i kvinnornas sysselsättning nära nog helt måste tillskrivas ökningen av deltidsarbetande kvinnor. Det finns en stor kvinnlig arbetslöshet AMS 5 och SCB:s arbetslöshetssiffror visar båda på att kvinnoarbetslösheten har ökat. var arbetslösheten enligt AMS för män 40 737, för kvinnor 9 552, totalt 50 289. Enligt SCB för män 61 200, för kvinnor 25 100, totalt 86 300. var arbetslöshetssiffrorna enligt AMS för män 25 689, för kvinnor 16 255, totalt 41 944. enligt SCB för män 43 000, för kvinnor 52 000, totalt 95 000. Den verkliga arbetslösheten, särskilt för kvinnornas räkning, är dock vida större än vad som framgår av AMS:s och SCB:s månatliga arbetslöshetsrapporter. Olika källor dokumenterar att det finns en kvinnlig arbetslöshetsarmé på många hundra tusen personer. Enligt låginkomstutredningen svarade 1966 250 000 kvinnor ja på frågan: Skulle Ni sökt arbete om Ni ansett att Ni kunnat få lämpligt arbete på Er ort? Enligt AMS: Meddelanden från utredningsbyrån nr 1971:2 stod 864 000 personer utanför arbetskraften. 735 000 eller utgjordes av kvinnor. Bland kvinnorna i dessa åldrar () uppgav huvuddelen, 550 000, hushållsarbete som huvudsakligt skäl. Av dessa vår 322 000 kvinnor med barn i eller under skolåldern. Något under 230 000 kvinnor utan hemmavarande barn uppgav alltså hushållsarbete som huvudsakligt skäl. Sjukdom eller invaliditet uppgavs som huvudorsak av 107 000 och studier av 24 000 kvinnor. Svårigheter att finna arbete utgjorde det huvudsakliga hindret för 22 000 kvinnor, av vilka 19 000 uppgav svårigheter att finna deltidsarbete. Och den höga kvinnliga arbetslösheten beräknas bestå. Enligt långtidsutredningen kommer av kvinnorna att ha arbete mot nuvarande en blygsam ökning av den kvinnliga förvärvsintensiteten på . Mot den bakgrunden ter sig de i årets statsverksproposition aviserade åtgärderna helt otillräckliga. Antalet daghemsplatser är för litet Ett av de främsta hindren för kvinnorna att gå ut i förvärvsarbete är bristen på daghemsplatser. Visserligen har antalet platser vid såväl daghem som familjedaghem, lekskolor och fritidshem ökat ganska avsevärt . Men antalet platser är fortfarande klart otillräckligt. Antalet förskolebarn som kan få heldagstillsyn i kommunala daghem är 97 000. Men antalet förskolebarn i är 733 400. Om man jämför med de socialistiska länderna intar en föga hedrande plats. Majoriteten av svenska förvärvsarbetande föräldrar tvingas ordna barntillsyn på privat väg. Majoriteten av våra förskolebarn får inte den stimulans och den lekkontakt som ett daghem kan erbjuda. Utbildningen följer fortfarande i stor utsträckning det gamla könsrollsmönstret Enligt Statistisk årsbok 1972 fördelar sig män och kvinnor som följer på olika utbildningslinjer vid gymnasieskolan sålunda: Fördelning på linjer och kön i den 3- och 4-åriga gymnasieskolan 1971 Fördelning på linjer och kön vid den 2-åriga gymnasieskolan 1971 Fördelning på utbildningsområden och kön i yrkesskolan. gångna från yrkesskolornas heltidskurser Service och husliga yrken De hemarbetandes situation måste undersökas Vi citerar återigen Program för jämlikhet mellan kvinnor och män, framlagt av Kommunstyrelsens i för kvinnofrågor. 1 Göteborgsundersökningen (, Familj och förvärvsarbete, del 1. Gifta kvinnors val av arbetsform, stads statistiska kontor 1967) ställdes frågor om hälsotillstånd till de förvärvsarbetande och hemarbetande. Den visar, som man kunnat vänta sig, att de förvärvsarbetande anser sig friskare än de hemarbetande. Med ledning av de intervjuades egna uppgifter gjordes en bedömning av arbetskapaciteten. Den gav som resultat att av de förvärvsarbetande kvinnorna i åldrarna bedömdes ha full arbetskapacitet mot av de hemarbetande. Allvarligt nedsatt arbetskapacitet bedömdes av de hemarbetande och ingen av de förvärvsarbetande ha. Detta visar enligt undersökningen att hemmen utgör det utan jämförelse största området för skyddad verksamhet för partiellt arbetsföra i dagens samhälle. Göteborgsundersökningens jämförelse mellan hälsotillståndet hos förvärvsarbetande och hemarbetande kan också ges en annan tolkning än den att sjukliga gifta kvinnor väljer eller tvingas bli hemarbetande. Det sämre hälsotillståndet hos de hemarbetande kvinnorna skulle också kunna vara ett resultat av otillfredsställande arbetsförhållanden i hemmet. Den arbetsmedicinska forskningen i yrkeslivet är ett uppmärksammat och diskuterat område. Problemet kring arbete och hälsa i hemmet vet man däremot mindre om. Sådana problem torde inte minst vara av psykisk art och ha att göra med t. ex. allmän otillfredsställelse, dåliga bostadsförhållanden, hemarbetets monotoni, avsaknad av semester och lön som en värdesättning av arbetet. Man vet inte heller vad det kan innebära av stress att, som hemarbetande kvinnor, bo på sin arbetsplats och således aldrig helt kunna koppla av från arbetet. Hemarbete som skyddad verkstad. En klen eller sjuklig kvinna som är eller övergår till att bli hemarbetande, därför att ett visst mått av hemarbete är ungefär vad hon orkar med, får kanske i många fall en form av s. k. skyddad verksamhet som passar henne bra. Men det innebär vanligen att hon inte kommer i kontakt med sjuk- och arbetsvårdande organ, som kan bereda henne möjligheter till rehabilitering, eller att hon går miste om sjukbidrag eller invalidpension. Hon blir ett oanalyserat arbetsvårdsfall och får kanske inte alls i hemmet den sorts sysselsättning som skulle passa henne bäst. Även om hon får en partiell invalid- eller sjukpension, så blir hennes problem i viss mån dolda, därför att det för henne själv och hennes omgivning är så självklart att hon skall behandlas som hemarbetande. Frågan om det finns en dold sjuklighet och invaliditet bland hemarbetande kvinnor tycks alltså inte kunna besvaras. Siffrorna på förtidspensionerade, arbetsoförmögna och partiellt arbetsföra män och kvinnor utesluter inte möjligheten. Vi har gjort detta långa citat därför att vi anser att resultaten av de däri redovisade undersökningarna talar för behovet av en mer omfattande undersökning av de hemarbetandes situation, en undersökning som också skulle utröna behovet av sjukpensioner och -bidrag samt ge underlag för information om tillgängliga former av verksamhet utanför hemmet. kvarstår en lång rad orättvisor, som strider mot regeringens om kvinnornas status. Detta gäller inte bara kvinnornas möjligheter på arbetsmarknaden utan också deras ställning i hemmen liksom deras möjligheter till fri abort och smärtfri förlossning, de senare problemen två delområden där vpk väckt särskilda motioner. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen begär snara konkreta åtgärder som bekämpar diskriminering och säkrar väsentliga framsteg i strävandena till likställighet mellan könen samt därför uttalar 1. att allas rätt till arbete, oavsett kön, är ett förpliktande samhällspolitiskt mål, 2. att i hela utbildningsväsendet, från förskolan, alla tendenser till könsrollsinriktat yrkesval aktivt måste motverkas, 3. att den offentliga sektorn förpliktas att motarbeta all könsdiskriminerande utformning av arbetsorganisation, rekrytering och lönesättning, 4. att åtgärder för utbyggd kollektiv service snabbt måste komma från utredningsstadiet till praktisk handling, 5. att frågan om en generell arbetstidsförkortning prioriteras, 6. att en undersökning rörande de hemarbetande kvinnornas situation genomförs. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) i GOTAB 74 5678 S 1974