mot · FX02278 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. angående det svenska utvecklingsbiståndet. Medan utvecklingsbiståndet från industriländerna fortsatt att endast långsamt öka, har världshandelns snabba tillväxt medfört dramatiskt förändrade villkor för en del . Råvaruprisernas stegring har inneburit starkt höjda exportinkomster för kakao- och kopparproducenter, för producenterav bly, bomull, naturgummi, socker m. m. och naturligtvis för oljeländerna. Även om råvarupriserna säkerligen också fortsättningsvis kommer att svänga kraftigt, är det troligt att de ej återgår till tidigare låga nivåer. Vissa kan således hoppas på att förbättringen i deras ekonomiska läge till en del blir bestående, under det att andra råvarufattiga uländer har fått sin situation försämrad. Till dessa hör i stor utsträckning de 25 minst utvecklade länderna i världen, vilket ytterligare ökar angelägenheten av speciella åtgärder till deras fromma. Den självklara utgångspunkten för u-hjälpen är att förbättra de fattiga folkens levnadsvillkor. Detta kan inte ske utan att befordra den ekonomiska utvecklingen. Den bästa möjligheten att hjälpa de sämst lottade är att skapa mer och bättre sysselsättning. Möjligheterna att också främja social utjämning är beroende av hur man lyckas med denna centrala uppgift. Ett effektivt stöd åt mottagarländerna kräver en helhetssyn på den svenska biståndsverksamheten. Det statliga biståndet måste kompletteras med ökade insatser från näringslivet och enskild hjälpverksamhet. Helhetssynen måste omfatta åtgärder på det handelspolitiska området, stimulans åt näringslivets investeringar och missionens och de humanitära organisationernas verksamhet samt inte minst en samordning av dessa olika insatser. På ett naturligt sätt bör den svenska u-hjälpen inpassas i det internationella biståndssamarbetet. Vår samhällsekonomi måste utformas så, att vi i tillräcklig omfattning kan överföra resurser till . En resursskapande politik, som stärker den svenska ekonomin, är en förutsättning för att den svenska u-hjälpen skall kunna höjas planenligt. Den nuvarande regeringspolitiken har satt tidigare fastlagda planer i fara. Vid val av mottagarland bör hjälpbehovet och möjligheten att uppnå god utvecklingseffekt vara avgörande och icke politiska bedömningar. Det väsentliga måste vara att biståndet i varje enskilt land utformas på ett utvecklingsbefrämjande sätt, så att det kommer den fattiga befolkningen till godo. En politisering av det svenska biståndet, som låter våra egna politiska värderingar påverka valet av mottagarländer, kan icke accepteras. En sådan utveckling äventyrar inte bara en nödvändig kontinuitet i utvecklingsarbetet utan även en bred uppslutning bakom den svenska u-hjälpen. FN förordar i sin strategi att i-länderna vidtager särskilda åtgärder till förmån för de fattigaste . Hjälpbehovet har varit ett ledmotiv i svenskt biståndsarbete och bör återigen så vara. I enlighet med denna uppfattning anser vi att är mindre väl ägnat som mottagarland för större svenska insatser av länderkoncentrerad natur. Vi har tidigare hävdat samma uppfattning om , men detta är av andra orsaker nu inte aktuellt. Likaledes i enlighet med denna princip kan vi inte acceptera att biståndet till eftersätts på det sätt som har skett . är ett av jordens fattigaste länder och tillhör därtill de u-ländersom får minst bistånd per invånare. har mindre än en tredjedel av inkomst per capita och får totalt ca . i bistånd jämfört med omkring 2 miljarder. Den ekonomiska utvecklingen på är detta till trots negativ. har ett särskilt ansvar för på grund av det bedrivna utvecklingssamarbetet. hjälp är av speciellt stor betydelse för utvecklingsansträngningar. SIDA anser självt att dess bistånd till bättre utbildning, hälsovård och födoämnesstandard verksamt bidragit till att påskynda utvecklingen inom de områden till vilka det utgått och till att förbättra läget för särskilt fattiga befolkningsskikt. Det faktum att landets styrelseskick inte överensstämmer med våra demokratiska värderingar kan således inte utgöra något hinder, då den svenska hjälpen har utvecklingseffekt och kommer den fattiga befolkningen till godo. Det faktum att är en kommunistisk diktatur anser vi inte hindrar hjälp till dess krigsdrabbade befolkning. Vi föreslår att hjälpen till nästa budgetår räknas upp från . och att SIDA får i uppdrag att planera för vidgade biståndsinsatser i landet. Därtill börén betydande del av den katastrofreserv på . som avsatts under anslaget Bilateralt utvecklingsarbete användas till att lindra svältkatastrofen i det torkdrabbade Sahel-området i . Den omedelbara humanitära hjälpinsatsen bör följas av ett mera långsiktigt bistånd i syfte att återskapa försörjningsmöjligheter för befolkningen. Såsom påpekats vid tidigare riksdagar är disproportionen mellan den humanitära hjälp som går till folk och den som går till Sydvietnamns anmärkningsvärd. Hjälpbehovet torde inte vara mindre i . En planering bör genast igångsättas för att åstadkomma en mera rättvis fördelning av svenska humanitära insatser och återuppbyggnadsinsatser mellan och . Det stöd ger s. k. nationella befrielserörelser skall vara av humanitär natur och jämförbart med de humanitära insatser som vårt land generellt medverkar i då behov därav föreligger och skall, i likhet med övrig u-hjälp, vara öppet redovisat. Att aktivt stödja revolutionära rörelser som sådana överensstämmer icke med den folkrättsliga non-interventionsprincipen och vår neutralitetspolitik. Enligt vår mening bör det undersökas om inte det svenska stödet till befrielserörelser i kan utbetalas genom något FNorgan. Även om har gjort vägledande insatser på vissa områden, finns det fält där vi ännu gjort långt ifrån tillräckligt. Hit hör utvecklingsforskningen. Flera andra länder - exempelvis och - satsar en betydande del av sina biståndsanslag på forskning kring utvecklingsproblemen. I FNstrategin för 1970-talet uppmanas industriländerna att dels stödja forskningen i utvecklingsländerna, dels engagera en del av sin egen forskning i sökandet efter lösningar på utvecklingsländernas problem. Moderata samlingspartiet har vid upprepade tillfällen i betonat forskningens betydelse för utvecklingssamarbetet. Målinriktad forskning kring utvecklingsfrågornas natur och biståndets mål och vägar är en av de väsentligaste förutsättningarna för att utvecklingssamarbetet skall lyckas. Såväl u- som i-land behöver i snabbt växande utsträckning tillgång till fakta och nya problemlösningar. har genom sin alliansfrihet och sin internationellt respekterade forskning goda förutsättningar att på detta område göra en insats. Vi hälsar därför med tillfredsställelse u-landsforskningsutredningens förslag att en rimlig minsta ram för svensk utvecklingsforskning bör vara av det totala biståndsanslaget. 1 denna summa bör inte ingå kostnaderna för olika former av forskning anknuten till biståndsprojekt som beräknas ingå i det bilaterala utvecklingssamarbetet. Vi kan också instämma i de kriterier som utredningen anser bör uppfyllas av projekt eller andra insatser inom ramen för ett utvidgat svenskt stöd till utvecklingsforskning. De kriterier, varav något eller några bör uppfyllas är: a) Att området täcks av berörda utvecklingsmässiga och forskningsmässiga prioriteringar. Detta gäller särskilt i de fall då forskningsinsatsen skall utföras i berörda . b) Att området är av så fundamental betydelse i utvecklingsprocessen att en svensk insats bör göras, oavsett vad som redan giorts eller görs på andra håll. c) Att området har svensk forskningskapacitet och erfarenhet. d) Att området rymmer viktig, men ännu föga uppmärksammad forskning som kräver pionjärinsatser. e) Att området har en sådan karaktär att forskningssamarbete mellan och berörda underlättas av internationella ställning. Väsentlig för det fortsatta utvecklingssamarbetet är också utbildning om utvecklingsproblemen. Det förslag till organisation av utvecklingsforskningen som utredningen framlägger ger inte den nära kontakt mellan forskning och utbildning som till exempel det så kallade i , vilket är ett center för såväl forskning som utbildning och rådgivning om utvecklingsproblem. Vi menar att u-landsutbildningen på högskolenivå bör byggas ut och att en nära anknytning till den vidgade u-landsforskningen är att eftersträva. bör ett internationellt universitet för u-landsforskning och u-landsutbildning i vårt land övervägas. Med hänsyn till angelägenheten av att utvecklingsforskningen snabbt byggs ut är vi dock beredda att tillstyrka utredningens förslag om en särskild och hemställer att ett förslag i frågan föreläggs . Vi föreslår också att 25 milj. kr. avsätts till ett särskilt anslag för utvecklingsforskning. Enskilda människors personliga insatser är och kommer att förbli av den största betydelse i utvecklingsarbetet. Vårt land måste dela andra i-länders ansvar för att mobilisera personella resurser för arbete i och inom FN-programmen. För många svenska ungdomar med yrkeskunskap och/eller akademisk examen bör också en uppgift inom biståndsarbetet kunna ge värdefull erfarenhet. Det är angeläget att arbetsgivare -i första hand stat och kommun - underlättar för svenskar som önskar aktivt arbete i utvecklingsländer att göra detta. Rätt till tjänstledighet och en generös meritvärdering av sådant arbete bör tillämpas. Vi stöder de förslag till ökad anställningstrygghet för biståndsarbetare vid hemkomsten som föreslagits av en arbetsgrupp inom SIDA. En förutsättning för att utvecklingssamarbetet skall bli framgångsrikt är att handeln mellan och industriländerna främjas. Det är genom exportintäkter som i huvudsak måste finansiera sin nödvändiga import av utvecklingsviktiga varor. Trots detta har andel av världshandeln sjunkit efter . bör verka för internationella överenskommelser, som stöder i deras exportansträngningar och som motverkar skadliga svängningar i exportinkomsterna. Vår egen handelspolitik bör inriktas på att så långt som möjligt stödja export. Det principbeslut, som fattades inom ramen för ()om ett generellt system för preferenser, varigenom färdigvaruexporten från ges en gynnsammare behandling i tullhänseende än motsvarande export från i-länder, kan förväntas ge god effekt i detta avseende. Bundet eller obundet bistånd bör vidhålla att vårt u-landsbistånd i princip är obundet. Det kan emellertid vara motiverat att i vissa lägen - exempelvis vid allvarliga problem med den svenska sysselsättningen - använda hjälpanslagen till inköp av svenska varor. Så bör kunna ske i de fall där en sådan bindning bedöms vara utan nackdelar för mottagarlandet eller då mottagarlandet kan kompenseras för den händelse de svenska varorna skulle ställa sig prismässigt eller på annat sätt oförmånliga. SIDA bör också ha i uppdrag att planera sina inköp av industriprodukter över en så att inköpen kan få en större omfattning under lågkonjunktur än eljest. Ett sätt att motverka den internationella biståndsbindningens nackdelar såväl för som för svenska företag - liksom för vår betalningsbalans - vore en förbättring av företagens möjligheter att hävda sig i kreditkonkurrensen med utländska företag vid anbudsgivning till . Under hittillsvarande förhållanden har skillnaden i kreditmöjligheter ofta betytt att svenska företag gått miste om beställningar, även om de lämnat den i fråga om pris, kvalitet, leveranstid etc. förmånligaste offerten. Detta sammanhänger med att u-landets valutasituation ofta är så dålig att de erbjudna betalningsvillkoren blir helt avgörande. En möjlighet att lösa detta problem kan ligga i att bilda en särskild kreditkonkurrensfond. Med en sådan fond skulle med utländska företags anbud jämförbara kreditvillkor kunna lämnas från svensk sida, vilket givetvis förbättrar de enskilda företagens konkurrenssituation. Fonden skulle också innebära stora fördelar för . Den skulle minska deras beroende av bundna biståndskrediter och därigenom motverka den snedvridning av marknadssituationen som biståndsbindningen leder till. Vi föreslår att frågan om kreditkonkurrensen utredes och att därvid inrättande av en särskild kreditkonkurrensfond särskilt övervägs. I ser man mycket positivt på de regionala utvecklingsbankernas verksamhet. Genom att kanalisera bidrag till dessa banker kan hjälpa till att möjliggöra större regionala projekt av grundläggande betydelse för utvecklingen i ett eller flera länder. Ett samarbete med utvecklingsbankerna er bjuder ur svensk synpunkt också den fördelen att det ger möjlighet till en utvidgning av kretsen av mottagarländer utan att en dyrbar administration härför måste byggas upp. Eftersom det inom de regionala utvecklingsbankernas respektive verksamhetsområden normalt finns ett betydande antal projekt av olika slag på planeringsstadiet, inrymmer detta samarbete goda möjligheter till inriktning av det svenska biståndet på projekt, som passar våra förutsättningar i fråga om tillgång på kunnande och andra resurser. Det är således angeläget att alla möjligheter tillvaratas att stödja utvecklingsbankerna. De insatser som från statsmakternas sida görs för att inom stimulera den ekonomiska utvecklingen i mindre gynnade regioner och därvid lösa de där särskilt stora arbetslöshetsproblemen går i stor utsträckning ut på att med olika medel locka företag att etablera sig inom regionerna i fråga. Det är uppenbart för snart sagt alla - inom regionerna berörd befolkning och deras kommunala företrädare liksom för en så gott som enhällig riksdag - att detta är en lämplig väg att gå. Det är därför förvånande att samma synsätt på företagsinvesteringar inte har fått vara vägledande för statsmakternas åtgärder, när det gäller företagsinvesteringar i . Även om olikheterna naturligtvis är stora mellan de problem som finns i regionerna inom det s. k. stödområdet i och de svårigheter som möter i ett u-land är uppgifterna till stora delar desamma. Det gäller att skapa sysselsättningstillfällen och att höja produktionen. Problemen i med att skapa produktiv sysselsättning åt en alltför snabbt växande befolkning är utomordentligt stora. En produktionshöjning är nödvändig för att skapa de resurser som är nödvändiga vid ansträngningarna att öka levnadsstandarden i vidaste mening. Härför behövs inte bara kapital utan också överförande av kunnande på det tekniska, industriella och kommersiella området. Företagsinvesteringar utgör självfallet inget alternativ till offentligt bistånd. De båda formerna av resursöverföringar kompletterar varandra. Biståndsinvesteringar i s. k. infrastruktur kan ofta vara en förutsättning för företagsetableringar. Det naturliga sambandet mellan offentligt bistånd och enskilda insatser har uppmärksammats och understrukits av såväl givar- som mottagarländer. Investeringsmöjligheter, samarbete mellan statliga biståndsmyndigheteroch näringslivet utgör exempel på åtgärder som mer och mer integrerats i industriländernas biståndspolitik. I det hänseendet utgör ett undantag. De svenska statsmakternas attityd tycks vara baserad på uppfattningen att varje biståndspolitisk åtgärd, vilken kan medföra gynnsamma effekter för svenska företag, är tvivelaktig hur värdefulla resultat den i och för sig än ger för vidkommande. Ett förnyat exempel på denna in ställning är underlåtenheten att förelägga något förslag om investeringsgarantisystemets utvidgning i enlighet med industribiståndsutredningens förslag. Vi har tidigare föreslagit att ett utvecklingsbolag för investeringar i , ägt gemensamt av staten och näringslivet, bildas. I ett särskilt yttrande, bilaga B, till industribiståndsutredningen framföres synpunkter som stöder vår uppfattning. Där heter det bl. a. att det inte behöver råda något motsatsförhållande mellan svenska kommersiella intressen och utvecklingspolitiska intressen. Därmed finns det inte heller några principiella hinder, sägs det, mot att inom ramen för vårt utvecklingsbistånd finansiera åtgärder ägnade att främja svenska företags u-landsengagemang. , samt framhåller i ett remissyttrande över industribiståndsutredningen att särskilt för de medelstora och mindre företagen kan ett statligt investeringsbolag utan tvivel bli ett effektivt instrument för att stimulera till ökad aktivitet i . Det bör ankomma på SIDA att pröva förutsättningarna för intensifierad industriell verksamhet i utvecklingsländerna samt ta initiativ till särskilda projektgrupper för skilda utvecklingsländer. Gemensamma s. k. paketprojekt, som syftar till en allsidig utveckling av såväl samhällsfunktioner som näringsliv i en hel region, där SIDA står för vissa delar av projektet och ett företag eller en grupp av företag för andra delar, skulle kunna bli värdefulla inslag i den svenska u-hjälpen. Det statliga biståndet skulle svara bl. a. för sådana infrastrukturella investeringar som kan bli nödvändiga för att från utvecklingssynpunkt angelägna privata investeringar skall kunna genomföras. Staten kan också medverka genom finansiering av sådana följdinvesteringar i samband med en företagsetablering, vilka inte är nödvändiga för lönsamheten men från andra synpunkter önskvärda för u-landet. Missionen och övrigt humanitärt hjälparbete har med knappa resurser nått utomordentliga resultat i . Vi har under en följd av år föreslagit att det statliga stödet till denna verksamhet borde byggas ut. Vi noterar därför med tillfredsställelse att statsmakterna nu tycks vara beredda till en sådan utbyggnad. Med hänsyn till de relativt låga bidrag som utgått till enskilda organisationers biståndsverksamhet anser vi det vara berättigat med en betydande höjning. I nästa budgetårs riksstat bör därför inom anslaget till fältverksamhet upptas en anslagspost på . till missionens och andra enskilda sammanslutningars arbete i utvecklingsländerna. SIDA bör också få i uppdrag att bättre än ta till vara de värdefulla erfarenheter som samlas vid de enskilda organisationernas arbete i . SIDA:s uppgift att genom informationsverksamhet öka allmänhetens kännedom om förhållandena i är utomordentligt betydelsefull, inte minst med tanke på det snabbt växande biståndsanslag som utgår av skattemedel. Eftersom SIDA är ett statligt verk, bör höga krav ställas på saklighet och opartiskhet i dess informationsgivning, vilket förtjänar att understrykas, då vissa inslag i SIDA:s hittillsvarande informationsverksamhet med rätta kritiseras för bristande balans. Bidragen till folkrörelsernas information om utvecklingsproblem ingår som en viktig del av SIDA:s informationsverksamhet. Denna inriktning kan i och för sig motiveras, men samarbetet med folkrörelserna får inte bli ett mål utan endast ett medel att nå allmänheten. När den nu löpande fyraårsplanen för SIDA:s informationsverksamhet är fullföljd bör en utredning tillsättas med uppgift att utvärdera effekterna av det samlade informationsarbetet. Med hänvisning till ovanstående hemställes att hos Kungl. 1. uttalar att svenskt biståndsarbete framför allt bör inrikta sig på de fattigaste länderna; 2. uttalar att anslaget till överföres till verkligt behövande länder samt till u-landsforskning och de frivilliga organisationernas hjälpinsatser; 3. hemställer att inom ramen för beviljade anslag ett belopp om . skall utgå till /75; 4. hemställer att . av katastrofbiståndet används för att lindra svältkatastrofen i och övriga av torkan drabbade afrikanska stater. 5. uttalar att hjälpen till folk bör få en mera rättvis fördelning och att en planering genast bör igångsättas beträffande svenska humanitära och återuppbyggnadsinsatser i ; 6. hemställer att förslag i enlighet med u-landsforskningsutredningens betänkande föreläggs samt att i avvaktan härpå ett belopp av . inom ramen för anslagna medel särskilt anslås för utvecklingsforskning; 7. hemställer att frågan om den i motionen berörda kreditkonkurrensen utreds och att därvid inrättande av en särskild kreditkonkurrensfond särskilt övervägs; 8. uttalar att samarbetet med de regionala utvecklingsbankerna bör byggas ut; 9. uttalar att investeringsgarantisystemet bör utvidgas till att omfatta alla ; 10. uttalar att ett utvecklingsbolag bör tillskapas för investeringar i , ägt gemensamt av staten och näringslivet; 11. hemställer att inom ramen för beviljande anslag ett belopp om . skall utgå till missionens och andra humanitära organisationers biståndsverksamhet. G. () PER () i Gäddvik