ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02552 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. angående redovisningen av de statliga företagens vinster. började tillämpa en ordning som innebär att vinstgivande dotterbolag ger moderbolaget s. k. koncernbidrag. På så sätt har och Svenska tobaksaktiebolaget redan överfört betydande belopp till , varigenom statsverket undandragits stora inkomster i form av minskad bolagsskatt. Vidare går statsverket förlustig de vinstbelopp som tidigare inlevererades från såväl som Tobaksbolaget. Vi kan inte finna det rimligt att koncernbidrag på ifrågavarande sätt skall tillämpas inom den statliga företagssektorn. Den tillämpade metoden blir helt orimlig med tanke på att inkomsterna från såväl som Tobaksbolaget är av så speciell natur att dessa vinstbelopp icke bör ställas till förfogande för att täcka förluster i andra bolag med en verksamhet som är helt främmande för de berörda bolagen. Eventuellt erforderliga kapitaltillskott till statliga företag bör ske genom direkta av beslutade bidrag eller genom tillskott till aktiekapitalet, alternativt genom upptagande av lån. På så sätt ges den kontrollmöjlighet över och insyn i den statliga verksamheten, som från alla synpunkter har anledning att slå vakt om. får då också fortlöpande ta ställning till förändringar i driften vid bl. a. förlustbringande statliga företag. Storleken av koncernbidragen på basis av resultat inom den statliga verksamheten är ej kända, men bör redan nu uttala, att koncernbidrag inte får lämnas inom den statliga företagsgruppen. Såväl som Tobaksbolaget bör i vanlig ordning bli beskattade för sina inkomster varigenom såväl statskassan som kommunerna tillföres större skatteinkomster. bör åläggas att till statsverket i form av utdelning inleverera ett belopp som motsvarar efter beskattningen återstående vinstbelopp i och Tobaksbolaget. Med stöd av vad som anförts hemställes 1. att som sin mening ger till känna att koncernbidrag på sätt som sker ej får överföras från ett företag till ett annat inom den statliga företagsgruppen, 2. att i samband med behandlingen av kompletteringspropositionen det belopp som finns upptaget under rubriken skatter i specifikationen av inkomster på driftbudgeten för /75 i bilaga 1 till statsverkspropositionen räknas upp av inom och Tobaksbolaget beräknade vinster, samt 3. att ålägges att till statsverket inleverera de vinstbelopp som efter beskattning kvarstår i och Tobaksbolaget. () HANS () GOTAB 74 5780 S 1974
mot · FX02554 · 1974-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om ökat anslag till Främjande av företagsservice I enlighet med proposition 1973:73 angående riktlinjer för den offentliga upphandlingen beslöt genom vidgade uppgifter för företagarföreningarna att söka göra de små och medelstora företagen mer delaktiga av densamma. Den offentliga upphandlingen gäller ofta stora beställningar i långa serier. Kravet på affärsmässighet och ökad samordning av inköpen såväl hos statliga som kommunala myndigheter kommer att ytterligare öka kraven på leverantörernas resurser. Det är ett rimligt antagande att den mindre och medelstora industrin i allmänhet hamnar i ett underläge i förhållande till de stora företagen. De mindre företagen har oavsett belägenhet ofta inte tillräcklig kännedom om statlig upphandling och har sällan möjlighet att bevaka denna. I syfte att stärka de mindre och medelstora företagens ställning i den statliga upphandlingen har företagarföreningarna på detta område tilldelats vidgade uppgifter. Företagarföreningarna har med sin ingående kännedom om länens näringsliv och personliga kontakter goda förutsättningar att bistå de mindre och medelstora företagen inom upphandlingsområdet. Företagarföreningarna kan medverka till att göra de mindre och medelstora företagen mer delaktiga av den offentliga upphandlingen genom att exempelvis informera grupper av små och medelstora företag om densamma. Vidare kan företagarföreningarna individuellt i samband med uppsökande verksamhet o. d. informera små och medelstora företag om statliga och kommunala myndigheters planerade köp av varor och tjänster. Företagarföreningarna kan även bistå de mindre företagen vid direkta kontakter med de statliga upphandlingsmyndigheterna, med ifyllande av anbudshandlingar etc. För att möjliggöra fullföljandet av de nya uppgifter som företagarföreningarna erhållit i samband med beslutet om offentlig upphandling behövs även resurser. Dock anvisades inga medel vid beslutstillfället. Företagarföreningarna måste emellertid ha resurser till förfogande för att kunna tillmötesgå de ökade krav som beslutet om offentlig upphandling för med sig. En sådan resurstilldelning skulle göra det möjligt bl. a. att utbilda medarbetare vid företagarföreningarna i grunderna i ämnet offentlig upphandling, att framställa visst informationsmaterial till de presumtiva leverantörerna samt att medverka vid en informationskonferens en gång där de upphandlande myndigheterna presenterar sin förestående upphandling. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att anslaget till Främjande av företagsservice förstärks med för informationsåtgärder riktade mot små och medelstora företag om den offentliga upphandlingsverksamheten genom företagarföreningarna. () HANS () 1 * 1974.
mot · FX02556 · 1974-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om en utredning rörande lämplig huvudman för lokaliseringsstödet. De lokaliseringspolitiska insatserna har spelat en viktig roll för att skapa sysselsättningstillfällen i de norra delarna i vårt land. Det statliga lokaliseringsstödet i form av bidrag och lån har en mycket viktig roll att spela. Det har aktiverat företag i besvärligheter, stärkt näringslivets konkurrenskraft och förhindrat akuta sysselsättningskriser och kapitalförstöring. Dessa insatser har emellertid i hög grad skett utifrån arbetsmarknadspolitiska synpunkter och i allmänhet utan att beakta de strukturella industripolitiska effekterna. Följden har blivit dels att insatserna kommit att koncentreras till vissa branscher, dels att företag utanför stödområdet råkat i svårigheter till följd av industrietableringen med hjälp av lokaliseringspolitiska medel. Det framstår därför som önskvärt att bedömningen av lokaliseringsinsatserna i högre grad kommer att avse även de industripolitiska effekterna. Detta har tagits upp av bl. lokaliseringsutredning, som menade att lokaliseringsstödet inte längre bör betraktas som ett i huvudsak sysselsättningspolitiskt medel utan i stället ingå som en bland många åtgärder för en aktiv näringspolitik och samordnas med statsmakternas övriga insatser på området. Också kommerskollegieutredningen betonade i sitt slutbetänkande sambandet mellan lokaliseringspolitik och näringspolitik. I båda fallen ligger tonvikten på insatser för att skapa permanenta och trygga sysselsättningstillfällen. Från denna utgångspunkt förordade utredningen att lokaliseringspolitiken skulle ges en mera offensiv prägel, innebärande att stödåtgärderna närmare inordnas i en aktiv näringspolitik och samordnas med statsmakternas övriga insatser på området. Mot denna bakgrund vore det naturligt att det nya industriverket, som tillkom , blev huvudman även för lokaliseringsstödet. Inom verket kommer att finnas den sakkunskap och kompetens som fordras för att kunna bedöma dessa frågor. När det gäller att finna varaktiga lösningar, att skapa livskraftiga etableringar, är inte kunskaper om arbetsmarknadssituationen tillräckligt och avgörande. I stället gäller det att kunna bedöma lokaliseringsprojektens ekonomiska avkastning, företagsledningarnas kompetens och marknadssituation. kommer genom sina s. k. branschgrupper att till sitt förfogande få denna sakkunskap och kompetens som behövs för att göra de svåra men nödvändiga bedömningarna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär att frågan om lämplig myndighet för lokaliseringsstödet blir föremål för fortsatt utredning samt att förslag med anledning härav föreläggs . . () i HANS () ()
mot · FX02558 · 1974-01-24 00:00:00 — För att valfriheten skall bli verklighet krävs att även de familjer som inte kan eller vill utnyttja den kommunala barntillsynen får del av ett ekonomiskt stöd som någorlunda motsvarar den statliga och kommunala subventionen av daghemsplatserna. Den av oss förordade avdragsrätten för barntillsynskostnader tjänar detta syfte. kan man därtill tänka sig en väsentlig förlängning av föräldraförsäkringen för dem som icke utnyttjar den kommunala barntillsynen och som icke kan dra nytta av avdragsrätten. Det står klart att de här förordade reformerna även om de tillsammans med en genomgripande allmän skattereform skulle utgöra betydelsefulla steg på vägen inte kan skapa full jämställdhet mellan män och kvinnor och valfrihet för familjerna mellan hemarbete och förvärvsarbete, medan barnen är små, eller mellan olika former av barntillsyn. Det måste konstateras, att sådant som utgångsläget är, problemen ter sig väsentligt olika för män och kvinnor. Valet mellan t. ex. hemarbete och förvärvsarbete låter sig inte reduceras till bara en fråga om barntillsyn och familjeekonomi. Valfriheten likaväl som jämlikheten påverkas av en rad andra faktorer, t. ex. nedärvda attityder. Frågan om en jämställdhet mellan män och kvinnor är först och sist en fråga om attitydförändringar. Åtgärder inom alla samhällssektorer kommer att bli nödvändiga för att nå målet. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. med bifall till Kungl. Maj:ts förslag beträffande antalet nyinrättade tjänster inom arbetsförmedlingen avslår Kungl. Majrts förslag att 100 arbetsförmedlare särskilt skall ägna sig åt kvinnliga arbetssökande, 2. avslår Kungl. Maj:ts förslag att företag som erhåller utbildnings- eller lokaliseringsstöd skall reservera av antalet arbetsplatser till vartdera könet, 3. hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag till åtgärder för att förbättra kvinnornas ställning på arbetsmarknaden, främst inom den offentliga sektorn, i enlighet med vad i motionen anförts, 4. hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag till förbättrade sociala förmåner vid deltidsarbete, 5. hos Kungl. anhåller om utredning och förslag angående rätt till utsträckt tjänstledighet med bevarad anställningstrygghet för föräldrarna i samband med barnsbörd och vård av små barn i enlighet med vad i motionen anförts. () () () () () PER () () G. () GOTAB 74 5781 S 1974
mot · FX0256 · 1974-01-14 00:00:00 — av m. fl. om avskaffande av fyraprocentspärregeln vid val till . Den allmänna rösträtten infördes . Men ännu har inte lika rösträtt införts. var rösträtten inkomstgraderad. är den åsiktsgraderad. missgynnade vallagarna mindre partier så att de måste ha väsentligt mycket flera röster per mandat än större partier. Det gav mindre värde åt deras rösträtt som stödde mindre partier. Grundlagsändringen 19681969 tog bort de värsta orättvisorna och var ett steg mot riksproportionalitet och lika rösträtt. Men i stället infördes en ny åsiktsgradering. Röstar man på ett parti som inte uppnår i hela riket betyder ens röst ingenting för mandatfördelningen. Den blir en röst utom tävlan, även om det parti man stöder vid fullständig proportionalitet skulle vara berättigat till mandat till . I nuvarande situation innebär spärren att nära 200 000 väljare inte blivit representerade i . Situationen skulle kunna förvärras. Om flera partier skulle nå en storleksordning på omkring 150 000 röster i riksdagsval skulle detta medföra att flera hundra tusen väljare skulle bli orepresenterade i därför att de partier vilkas åsikter de delar inte är tillräckligt starka. Denna odemokratiska spärregel måste slopas. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om förslag om slopande av 4 %-spärren. (vpk) i (vpk) (vpk)
mot · FX02560 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om straffsanktionerad tystnadsplikt för tolk. Det har länge ansetts som en självklarhet att person som i sin yrkesutövning får inblick i enskilda människors privata förhållanden eller upplysning om yrkeshemligheter, affärsförhållanden o. d. eller förhållanden av betydelse för landets försvar skall iaktta tystnadsplikt. Regler beträffande tystnadsplikt återfinns i 20:3 . Bestämmelserna avser ämbetsmän. Det finns emellertid en yrkeskategori som i sin yrkesutövning kan komma i kontakt med ovannämnda förhållanden men för vilken någon straffsanktionerad tystnadsplikt ej gäller, nämligen tolkar. Den som i egenskap av tolk biträder myndighet intar nämligen inte en sådan ställning att han kan anses underkastad ämbetsansvar. Inte heller torde tolk på grund av 20 kap. 12 § andra stycket, andra punkten vara underkastad tystnadsplikt utan ämbetsansvar. Det förekommer dock att tolk är fast knuten till viss domstol. Dylik allmän tolk finns dock f. n. endast vid de båda nordligaste tingsrätterna. behandlade frågan om tystnadsplikt för tolk i sitt betänkande SOU 1972:83. Utredningen hävdade att det framstår som otillfredsställande att klara regler om tolks tystnadsplikt saknas och framlade förslag till lag om tystnadsplikt för tolk. Utredningen framhöll i sin motivering bl. a. följande: Uppdrag som tolk ger ofta insyn i enskilda personers privata förhållanden. För den enskilde är det av stor betydelse att tolken iakttar tystnad beträffande uppgifter av personlig natur som han får kännedom om i samband med sitt uppdrag. Införandet av en straffsanktionerad tystnadsplikt skulle bidra till att stärka den enskildes förtroende för tolken. För tolken kan å andra sidan en uttrycklig regel om tystnadsplikt vara ett stöd, om han av utomstående skulle avkrävas upplysningar om vad som förevarit i mål eller ärenden hos myndighet. Det nu sagda gäller inte bara uppgifter om enskilds personliga förhållanden utan har avseende också på upplysningar om yrkeshemligheter, affärsförhållanden m. m. som tolk får kännedom om vid fullgörande av sitt uppdrag. Någon åtgärd med anledning av invandrarutredningens förslag synes ännu ej ha vidtagits. Enligt vår mening bör en ändring vara enkel att åstadkomma, och bestämmelser om straffsanktionerad tystnadsplikt bör därför införas. 1* 1974. Åberopande det anförda hemställes att hos Kungl. begär förslag till lagbestämmelser beträffande straffsanktionerad tystnadsplikt för tolk. () ()
mot · FX02562 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om inrättande av deltidstjänster i statliga företag, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1974:430 hemställs 1. att uttalar att staten i sin egenskap av arbetsgivare tar initiativ till inrättande av deltidstjänster och till införandet av flexibel arbetstid inom statliga företag och statlig förvaltning där så är möjligt, 2. att hos Kungl. Maj:t begär att motionen i övrigt överlämnas till den aviserade sysselsättningsutredningen för beaktande. /ENKEL (fp) () ()
mot · FX02570 · 1974-01-24 00:00:00 — av i Agnäs och om AMS-bidrag för anställning av sysselsättningshandledare. Dagens svenska hemslöjd har rötter i hemmens urgamla produktion av nyttosaker och konstnärliga alster, en kombination av hård nödvändighet och skaparlust i vårt land. Hemslöjden har nått en glädjande omfattning trots intet eller ringa stöd ekonomiskt från det allmännas sida och utgör en förvärvskälla, ett berikande av vårt kulturliv och en terapi som ger livet innehåll och mening för många handikappade, gamla och ensamma människor. En typ av hemslöjd är vävning. Den har förnyats och vunnit stor utbredning. Vävböcker och handledning av erfarna väverskor har svarat mot de mångas behov av utbildning. Hemslöjdsföreningar och andra förbund har utfört mycket till vävkonstens fromma. Det finns också högre vävkurser, t. ex. i vid gymnasium, med ettårig utbildning. Den som genomgått en sådan kurs har kompetens att undervisa andra i vävning, och en del har fått anställning i viss industri eller hantverk eller ute i kommunerna som handledare för pensionärer. Tyvärr räcker inte kommunernas anslag till så att den stora efterfrågan på sysselsättningshandledare kan mötas. För att kommunerna skall kunna anställa handledare med kompetens för denna betydelsefulla verksamhet är det önskvärt att de kan anställas med bidrag från AMS. Som exempel kan kommun nämnas som har åtta sysselsättningshandledare men där man bland cirka 3 600 pensionärer behöver långt flera handledare. Med hänvisning till det anförda hemställs att måtte besluta att AMS-medel må kunna utgå för anställning av sysselsättningshandledare. () ()
mot · FX02571 · 1974-01-24 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. om bidrag av AMS-medel till verksamhet som syftar till att lära barn att umgås med djur. Barnen i nutiden och i synnerhet tätorternas barn har inte möjlighet att lära känna djur och umgås med dem. Detta förhållande verkar negativt, och man har på vissa håll sökt utvägar för att ge barnen tillfälle att vara tillsammans med djur, eftersom man anser att det har stor betydelse för deras trivsel och sociala utveckling. Det finns redan gårdar där försöksverksamhet av detta slag bedrivs och där efterfrågan på plats är stor. Problemet är emellertid bristen på lämpliga lokaler. Visserligen finns det byggnader på statlig, eller kyrklig mark som skulle passa för ändamålet, men av kostnadsskäl och andra orsaker är de inte tillgängliga. Vad många ungdomar önskar ungdomar t. ex. i som skulle vilja anlägga gårdar av detta slag och själva förestå dem och vara handledare för barnen är att arrenden kunde ordnas till rimligt pris av statlig, eller kyrklig egendom som står oanvänd eller av andra lämpliga byggnader. I många fall kunde man börja verksamheten med en hundgård för att sedan även anskaffa andra djur. För arrende av sådana lokaler i tätorternas utkanter eller närmaste omgivning bör AMS-medel kunna utgå till intresserade ungdomar. Det betyder-dels arbete för unga människor, dels hjälp och fostran åt barn i det moderna samhället som behöver kontakt med en miljö som visat sig ytterst värdefull. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att AMS-medel med fördel bör kunna utnyttjas för bidrag till verksamhet syftande till ökad möjlighet för barn att lära känna och umgås med djur i enlighet med vad i förevarande motion anförts. () i Agnäs () PER-ER1K C. NISSER (m)
mot · FX02572 · 1974-01-23 00:00:00 — av i m. fl. angående fastställandet av gränserna för det inre stödområdet. Avgränsningen av det inre stödområdet avgörs av Kungl. Maj:t efter vissa riktlinjer som fastställs av . Enligt uttalande bör för undvikande av alltför besvärande tröskeleffekter stöd kunna bedömas generöst till ur regionalpolitisk synpunkt angelägna etableringar i kommuner strax utanför gränsen till det inre stödområdet. Sysselsättningsstödet är dock helt förbehållet företag inom inre stödområdet. Därför kan någon flexibilitet eller generositet när det gäller detta stödmedel inte komma i fråga inom området närmast utanför gränsen till inre stödområdet. Riksdagsmajoriteten var vid beslutet om de regionalpolitiska medlen tveksam inför förslaget att dra gränsen för inre stödområdet genom en kommun. Motivet var att detta kunde försvåra en effektiv planering. Enligt vår mening är det viktigt att Kungl. Maj :ts beslut om gränserna för det inre stödområdet särskilt i fall som ovan relaterats är väl förankrade i den regionala och kommunala planeringen. Med denna grund anser vi, liksom en enig riksdag 1970, att den administrativa kommunala indelningen inte bör tillmätas en så stor vikt att delar av kommunblock, där det är befogat med sysselsättningsstöd för att uppnå den kommunala och regionala målsättningen, lämnas utanför. Det finns exempel där den kommunala planeringen är inriktad på att viss del av kommunen, som direkt gränsar till inre stödområdet och har praktiskt taget alla dess kriterier, bör ingå i inre stödområdet för att den kommunala målsättningen skall kunna uppnås. Ett sådant exempel är efter sammanslagningen med förutvarande kommun. uttalade betänkligheter synes i sådana fall vara ett hinder för uppnående av den kommunala och regionala målsättningen såsom den har formulerats i riksdagsbeslutet . Om den kommunala planeringen och uppnåendet av de regionalpolitiska målen underlättas av att gränsen för det inre stödområdet dras genom en kommun, såsom beträffande kommun, bör Kungl. Maj:t ta stor hänsyn härtill vid fastställandet av gränsen för inre stödområdet. Denna mening bör ges Kungl. Maj:t till känna. Med stöd av det anförda hemställs att måtte ge Kungl. till känna vad i motionen anförts beträffande fastställande av gränsen för inre stödområdet. () ()
mot · FX02574 · 1974-01-23 00:00:00 — angående finansieringen av de sociala avgifterna för arkivarbetare. De genom utplacerade arkivarbetarna utför en mycket gagnelig gärning i vårt samhälle. Arkivarbetet har en dubbel funktion, dels genom att arkivarbetarna gives möjlighet att göra en personlig insats och därigenom människor som i olika grad är hindrade att utföra ett normalt och alltför påfrestande arbete kan få sysselsättning, dels genom att det uträttade arbetet är värdefullt för samhället. Arkivarbetarnas lön betalas helt genom , vilket fungerar på ett smidigt sätt. Däremot innebär betalningen av sociala avgifter och ATP-avgifter att en onödig byråkratisk process sättes i gång. Arkivarbetarna skall självfallet ha det skydd och den trygghet som finansieras genom sådana avgifter. Den som anställer en arkivarbetare har att erlägga ATP- och arbetsgivaravgift i vanlig ordning, då det är den anställande som är att betrakta som arbetsgivare. När de sociala avgifterna inbetalats till skall arbetsgivaren sedan sända räkning till enligt den räkning sänt ut. Det beskrivna förhållandet innebär att arbetsgivaren måste förskottera de sociala avgifterna för omkring innan de återbetalas. Till detta kommer en omfattande korrespondens med berörda myndigheter innan klarhet kan nås om återbetalning. En rimligare ordning vore att det ämbetsverk som betalar arkivarbetarlön även skall erlägga de sociala avgifterna direkt till . Genom en sådan ordning skulle en förenkling av ersättningsförfarandet kunna åstadkommas och en besparing av arbetskraft i statens verk kunna ske. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening ger Kungl. Maj.t till känna att de sociala avgifterna för arkivarbetare skall betalas av det ämbetsverk som betalar arkivarbetarlön på sätt som angivits i