mot · FX021079 · 1974-01-24 00:00:00 — av i Öskevik m. fl. om rutinmässiga utandningsprov vid trafikkontroll. Vid många trafikolyckor i vårt land är förarna alkoholpåverkade. Enligt en undersökning, refererad i tidningspressen, inträffade i sammanlagt 235 trafikolyckor med dödlig utgång och antalet dödsoffer vid dessa var 266 personer. Av de omkomna kontrollerades . I av fallen var fordonsförarna alkoholpåverkade. Genom kontinuerlig upplysning och kampanjer av olika slag torde alla vara medvetna om det klara sambandet mellan alkoholförtäring och stigande olycksrisk. Trots detta synes tendensen vara ett ökande antal brott mot trafiknykterhetslagstiftningen. Möjligen beror detta på att upptäcktsrisken för denna typ av lagbrott är relativt låg. Vid övervakningen av trafiknykterhetslagstiftningens efterlevnad är polisen primärt sett hänvisad till en på yttre iakttagelser grundad bedömning av nykterhetstillståndet hos motorfordonsförama. Den kontrollerande polismannen har därvid att söka utröna om föraren doftar alkohol från andedräkten eller företer andra tecken på alkoholpåverkan. Om polismannen efter en sådan granskning och bedömning finner föraren skäligen misstänkt blir den första åtgärden att underkasta föraren ett s.,k. utandningsprov med alcotest. Med ledning av alcotestresultatet, eventuellt i förening med de övriga iakttagelserna, avgör därefter polisen om föraren skall underkastas blodprov eller inte. Om polismannen däremot vid sin granskning av föraren inte finner anledning misstänka att denne är alkoholpåverkad begär han inte något alcotestprov av föraren, vilken sålunda går fri från vidare ingripande. I betänkande, avgivet av kommittén för lagstiftning angående trafiknykterhetsbrott (SOU 1970:61) anförs att det som framkommit i av kommittén företagna undersökningar tyder på att man har att göra med ett mycket högt mörktal och en låg upptäcktsfrekvens vid trafiknykterhetsbrott. Kommittén sökte som underlag för sina bedömningar bl. a. utröna i vilken omfattning det förekommer att förare med straffbar promille, vilkas nykterhetstillstånd granskas av polisen vid trafikkontroller m. m., undgår att avslöjas därför att de verkar nyktra och således inte inger misstanke om trafiknykterhetsbrott. De särskilda undersökningar i detta syfte som kommittén låtit verkställa har givit det anmärkningsvärda resultatet att polisens möjligheter att vid en trafikkontroll avslöja alkoholdoft eller andra tecken på alkoholpåverkan är förvånansvärt små. Sålunda visar ett undersökningsmaterial att omkring hälften av förarna med 0,5 undgår att avslöjas därför att de verkar nyktra. Kommittén har funnit det föreligga ett påtagligt behov av att införa en befogenhet för polisen att ta utandningsprov rutinmässigt. Härigenom skulle nämligen polisen få bättre möjligheter att upptäcka om en förare som kontrolleras av polisen har straffbar promille. Införandet av rutinprov skulle emellertid inte bara öka upptäcktsmöjligheterna utan även medföra en förstärkt allmänpreventiv effekt. Om man medger rutinprov måste vaije motorförare räkna med risken att bli utsatt för utandningsprov. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utfärdande av sådana bestämmelser att polisen får möjlighet att begagna sig av metoden med rutinmässiga utandningsprov enligt förslag i SOU 1970:61. () i Öskevik