mot · FX021373 · 1974-01-26 00:00:00 — Motioner nr 1974 Nr 1373 av m. fl. om ökade resurser till forskning och forskarutbildning m. m. På grund av den minskade studenttillströmningen till universiteten, särskilt de filosofiska fakulteterna, har de med universitetsautomatiken förknippade kostnaderna sjunkit kraftigt. Denna kostnadsminskning kommer att fortsätta om statsverkspropositionens förslag bifalles. Som exempel på följderna av detta kan nämnas att antalet lärare vid de humanistiska och samhällsvetenskapliga fakulteterna från /73 till /75 minskar med drygt 300. De särskilda åtgärder för att lindra skadeverkningarna av det minskade antalet lärare som genomförts de två föregående budgetåren skall enligt statsverkspropositionen nu icke upprepas. Man skulle i detta läge kunnat vänta sig en ökad satsning på högstadieoch forskarutbildningen vid universiteten. beslut om forskarutbildningsreformen förutsatte uttryckligen att ytterligare resurser i form av tjänster för undervisning och handledning successivt skulle tillföras universiteten. Endast därigenom skulle den utvidgade kursundervisning och förstärkta handledning av doktoranderna (en genomtänkt, systematiskt planerad utbildningsgång), som var kärnan i forskarutbildningsreformen, kunna komma till stånd. Mot denna bakgrund framstår det som anmärkningsvärt att det årliga tillskottet av högre tjänster vid universiteten varit lägre än närmast före forskarutbildningsreformen. Denna tendens förstärks vid anblicken av årets statsverksproposition där endast sex nya tjänster föreslås inrättade. Regeringen vill uppenbarligen inte ta vara på möjligheten att i samband med det minskade undervisningsbehovet på lågstadiet åstadkomma förstärkningen av handledarresurser för forskarutbildning. Om man jämför universitetens och universitetskanslersämbetets önskemål med statsverkspropositionen, blir intrycket snarare att regeringen nu vill påbörja en nedrustning av universitets- och högskoleväsendet. Antalet studerande för doktorsexamen har ökat starkt . Detta är sannolikt en följd dels av det besvärliga arbetsmarknadsläget för nyutexaminerade akademiker, dels av de löften om en förstärkt handledning av doktorander som avgavs i samband med forskarutbildningsreformen . Ökningen av doktorander har varit särskilt stark inom de samhällsvetenskapliga fakulteterna, där också följaktligen relationstalet mellan antal lärare och antal doktorander är minst förmånligt. En ökning av resurserna för doktorandutbildningen måste därför komma till stånd. Tillgången på handledningsresurser är avgörande för huruvida forskarutbildningsreformen skall bli framgångsrik eller ej. Även om det icke är möjligt att ställa resurser till förfogande för en helt fri tillströmning av studerande till forskarutbildningen, bör dock en ökning av handledningsresurserna för doktoranderna i minst den omfattning som gällde åren före forskarutbildningsreformen kunna krävas. Om så inte sker, kommer också forskarutbildningsreformen att bli en skenreform som i längden kommer att motverka sitt syfte och leda till att grundläggande brister i den högre utbildningen kommer att kvarstå. Från sida har tidigare krävts en plan för utbyggnad av forskarutbildningen. Om en sådan plan hade upprättats, skulle bristerna och obalansen ha varit mindre framträdande. Det är nu angeläget att man tar vara på möjligheterna till en omedelbar upprustning av handledarekurserna för att på så sätt rädda åtminstone något av innehållet forskarutbildningsreform. Forskningen vid universitet och högskolor Den officiella synen på finansieringen av forskningen vid universitet och högskolor innebär att universitetskanslersämbetet (UKÄ) i första hand skall finansiera tjänster i den reguljära universitetsorganisationen som är motiverade av forskningens och forskarutbildningens långsiktiga behov, medan forskningsråden skall svara för finansieringen av tjänster av mera projektinriktad karaktär eller tjänster som är avsedda att täcka behov av initialåtgärder på nya, icke etablerade forskningsområden. Det innebär som dåvarande utbildningsministern uttryckte saken i propositionen 1969:31, att det i princip inte är universitetens uppgift att bereda förtjänta forskare tillfälle till tryggad vetenskaplig verksamhet. Denna återhållsamma syn har präglat statsmakternas inställning till utbyggnaden av den forskningsmässiga basorganisationen vid universitet och högskolor . Visserligen har nya tjänster med forskningsanknytning inrättats men i många av dessa är forskningsutrymmet starkt begränsat. Den pressade forskningssituationen vid universitet och högskolor återspeglas i årets petita från UKÄ, där det bl. a. heter: I nuvarande läge med en betydligt lägre expansionstakt finns samma utrymme för nya forskningsverksamheter. Från planeringssynpunkt innebär detta en ny situation både för de lokalt och de centralt ansvariga. På alla planeringsnivåer måste därför arbetet nu i större utsträckning inriktas på att med en lägre ökningstakt skapa utrymme för nya forskningsfält. Detta kommer att leda till en mera utpräglad konkurrens mellan olika forskningsområden. Statsmakterna har således varit återhållsamma med att bygga ut den fasta basorganisationen för forskningen vid universitet och högskolor. Men hur förhåller det sig med det andra ledet i regeringens forskningspolitiska Har resurserna för forskningsråden ökat i motsvarande mån? Anslagsutvecklingen i löpande priser har visserligen varit relativt positiv. Men om hänsyn tas till rent budgettekniska omläggningar av anslagen och till ökade löner och priser blir bilden en helt annan. Enligt riksdagsrevisorernas granskningspromemoria nr 8/1972 rör det sig t. o. m. sannolikt om en minskning av reella resurser. Följden av denna politik är att forskningsanslagen per forskarstuderande och forskartjänst t. o. m. i löpande priser minskat för flera områden. Det är därför ingen överdrift att konstatera att den forskningsfmansierade strategi som regeringen lade fast genom dåvarande utbildningsministern inte har fullföljts. Inrättandet av fasta tjänster har visserligen medvetet begränsats. Men den expansion av forskningsrådens resurser som skulle kompensera detta har inte ägt rum. Dessa har tvärtom stagnerat. Det allvarliga med denna utveckling är att utrymmet för insatser inom nya områden kraftigt begränsats. Det är också det genomgående temat i uttalanden från såväl UKÄ och forskningsråden som institutioner som IVA. Vid universiteten och högskolor måste utrymme för nya forskningsfält till stor del skapas genom omfördelningar inom nuvarande ramar, och för forskningsråden är situationen likartad. utnyttjas av forskningsrådsanslagen för insatser inom nya områden. I årets petita framhåller t. ex. naturvetenskapliga forskningsrådet: Rådet har och sökt att nå en rimligare balans mellan efterfrågan och rådets resurser bl. a. genom att till universitetens och högskolornas basresurser få överförda sådana forskargrupper som med rådets stöd växt ut och i flera fall bildat egna laboratorier samt kommit att representera ett permanent basbehov. Endast i ett fåtal fall har sådana överföringar kunnat realiseras och då vanligen av förhandlingar. Detta har bidragit till att utrymmet för nya projekt minskat från av rådets disponibla medel till ned mot . Mot den här bakgrunden är det nödvändigt att ge den fria basforskningen bättre resurser. En stark obunden forskning är angelägen. Den har sin givna betydelse för de ekonomiska framstegen. Men än viktigare är att bara en obunden forskning kan ge oss den utkikspunkt vi behöver för att möta framtidens faror och problem. I fortsättningen måste universiteten och högskolorna spela en mycket mera betydelsefull roll för forskningen än vad regeringens politik givit dem möjlighet till . En utbyggnad av universitets- och högskoleforskningen får - också genom dess nära förbindelse med forskarutbildning - betydelse för grundforskningens inriktning . Det är vidare ett självständigt värde att forskare i högre grad kan ges fasta tjänster. Det skapar ett ökat beroende och en större möjlighet att kritiskt granska olika företeelser i samhället. Också en annan avvägning mellan olika forskningssektorer bör ske. 1* 1974. har den naturvetenskapliga och tekniska forskningen, speciellt den med industriell anknytning, haft en - relativt sett - gynnad ställning, medan humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning haft svårare att hävda sina intressen. I sin rapport om den humanistiska forskningens läge pekar humanistiska forskningsrådet på konsekvenserna av denna utveckling: Den nuvarande dimensioneringen av de humanistiska och teologiska fakulteterna måste i längden leda till stagnation och efterblivenhet, särskilt om man ser den svenska situationen i ett internationellt perspektiv. Inom ramen för en allmän resursförstärkning till den fria grundforskningen måste därför ökat utrymme ges den humanistiska och samhällsvetenskapliga forskningen. I en gemensam motion begär och en total översyn av forskningspolitiken, dess organisation och finansiering. Utöver en sådan översyn bör emellertid en omedelbar förstärkning av forskningsorganisationen vid universitet och högskolor komma till stånd genom att ytterligare fasta forskartjänster inrättas. För nästa budgetår bör - utöver vad Kungl. begärt -10 milj. kr. bör senare till årets riksdag - efter samråd med universitetskanslersämetet och forskningsråden - framlägga förslag om tjänster inom denna ram. reform avsåg även att förändra forskarutbildningen och forskarkarriären. Otryggheten i karriären och den lösa struktureringen av forskarutbildningen skulle ersättas av en fastare utbildning och ett tjänstesystem som skulle medge större trygghet för den enskilde forskaren. Genom den uteblivna ökningen av antalet fasta tjänster för forskning och forskarhandledning har otryggheten i anställningen för den enskilde bestått. befinner sig docenterna i den situationen att de efter förordnandetidens utgång riskerar att få övergå till annan typ av yrkesverksamhet. Även om detta naturligtvis i många fall kan vara till nytta både för den enskilde och för samhället, så innebär det en betydande otrygghet för en grupp kvalificerade statligt anställda. Också ur social synvinkel är därför en översyn av forskarkarriären och av systemet med olika typer av tjänster för undervisning och forskning vid universiteten av behovet påkallad. har tidigare uttalat sig för en översyn av forskarkarriären (motionen 1973:712). Vi finner det därför tillfredsställande att regeringen nu avser att tillsätta en utredning om forskarutbildningens dimensionering, mål och inriktning. Det är emellertid nödvändigt att en sådan utredning även prövar det nuvarande systemet med olika typer av tjänster för undervisning respektive forskning. Det är utomordentligt väsentligt att sambandet mellan undervisning och forskning kan uppehållas på alla nivåer av universitets- och högskoleväsendet, och den nuvarande uppdelningen i professorer, bitr. professorer, universitetslektorer, docenter och forskaras sistenter är utifrån detta perspektiv icke helt ändamålsenlig. Det kan i sammanhanget nämnas att vederbörande fackliga organisationer uttalat sig för en förändring av tjänstesystemet, innebärande bl. a. ett närmande mellan docent- och universitetslektorstjänsterna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi A. utöver vad Kungl. begär anvisar 10 milj. kr. för inrättande av fasta forskartjänster vid universitet och högskolor, framför allt i samhällsvetenskapliga och humanistiska ämnen, B. begär att Kungl. efter samråd med universitetskanslersämbetet och berörda forskningsråd lämnar förslag till årets riksdag om fördelningen av dessa tjänster, C. utöver vad Kungl. 1. att inrätta ytterligare 100 doktorandstipendier till totalt 1 400 stipendier, 2. att höja stipendiebeloppet med . 3. att anvisa , totalt , för detta ändamål, D. ger Kungl. till känna vad som anförts i motionen rörande översynen av forskarutbildningen och forskarkarriären.