mot · FX02537 · 1974-01-18 00:00:00 — av m. fl. om återinförande av affärstidsregleringen, m. m. riksdag fattade beslut om att inte förlänga affärstidslagens giltighetstid. Förslaget från Kungl. Maj:t motiverades på så sätt att ett avskaffande av affärstidslagens giltighetstid skulle innebära att man bättre tillgodosåg allmänhetens önskemål om en bättre service. Ett avskaffande skulle gynna konsumentintressena. Maj:t förutsåg inte vare sig några nämnvärda effekter på varuhandelns struktur eller några betydande olägenheter för de anställda i branschen. I framställningen förutsades dock att beslutet skulle kunna omprövas om utvecklingen blev ogynnsam. Vi anser att det föreligger synnerligt starka skäl för en sådan omprövning. Dagligvaruhandeln har varit föremål för en accelererande strukturomvandling som lett till en koncentration av handeln till större varuhus och köpcentra. I betydande utsträckning har det varit just denna del inom varuhandeln som haft förmåga att utnyttja den fria affärstiden, och man har genom detta skaffat sig en väsentlig fördel i konkurrensen med de små företagen. Främst är det familjeföretagen inom varuhandeln, som redan med ett reglerat öppethållande har långa arbetstider, som ej haft förutsättningar att hålla söndagsöppet. Strukturomvandlingen har därför främst drabbat dessa företag och konsumenter som är beroende av närservice. Det är främst låginkomsttagare, såsom äldre och handikappade, och alla de som icke har tillgång till bil som drabbas av strukturomvandlingen inom handeln och de därigenom ökade avstånden mellan bostad och inköpsställe. Även om söndagshandeln ännu har en relativt liten del av den totala handeln medför den att omsättningen successivt minskar för småbutikerna och närbutikerna, vilket leder till att de stora varuhusen och köpcentra med söndagsöppet fortlöpande erhåller en större del av handeln genom att småbutikerna efter hand tvingas läggas ned. Detta förhållande medför att en allt större del av distributionskostnaderna dels överförs på konsumenterna genom större utlägg för varornas anskaffande, transportkostnader m. m., dels överförs på samhället genom ett ökat behov av vägbyggande, trafikapparater m. m. Prisutvecklingen har under en rad av år varit mycket ogynnsam för konsumenterna. Det är svårt att ange de ökade kostnaderna genom söndagshandelns betydelse för det totala priset, men uppenbart är att söndagsöppet drivit upp kostnaderna såväl för den del av branschen som utnyttjar söndagsöppet som för den som avstått från detta. I de söndagsöppna varuhallarna har den betydande delen av övertid medverkat till en höjd prisnivå, och i de icke söndagsöppna butikerna kan prisutvecklingen antas ha påverkats ogynnsamt genom en mindre omsättning än vad som kan förväntas ha varit fallet om affärstidsregleringen varit gällande. Uppenbart är att även de konsumenter som inte utnyttjar söndagsöppet på detta sätt får vara med att betala kostnaderna för en service de inte utnyttjar. Det starkaste skälet för återinförande av affärstidsregleringen är trots det som ovan angivits i motionen de försämrade förhållanden de affärsanställda åsamkats genom de fria affärstiderna. Visserligen kan man ange att de genomsnittliga totala öppethållandetiderna endast ökat med någon eller , men det viktiga konstaterandet är att dessa timmar består av arbete på övertid och obekväm arbetstid, och det är stora lokala variationer när det gäller öppethållande. De anställdas möjligheter att säga nej till arbete är små. Att söndagshandeln visat sig vara mera lönsam för handeln är vardagshandeln kan förmodligen i stor utsträckning tillskrivas att vissa prestationer för söndagshandeln utförs på vardagarna. Det gäller lagerfunktioner, kontorsarbete, påfyllning av varor i diskarna m. m. Dessutom är den deltidsarbetande speciella söndagsstyrkan i varuhusen gemenligen inplacerad i den lägsta lönetariffen i det kollektiva lönesystemet och därtill i avsaknad av en rad av de sociala förmåner som gäller de heltidsarbetande. Det kan inte vara ett samhällsintresse att bidra till att denna kategori - som i stort består av kvinnor och studerande - skall tillförsäkras sämre social trygghet än vad som är fallet för de heltidsarbetande. Det ovan anförda, som i sammanfattning kan anges till ökad koncentration inom varuhandeln, ökat avstånd mellan bostad och inköpsställe, ökade kostnader för konsumenter och samhälle, försämring för de sämst ställda konsumentkategorierna samt uppenbart försämrade förhållanden för de affärsanställda, styrker enligt vår mening behovet av återinförande av affärstidsregleringen. Vanlig affärstid bör vara 8.00 20.00 på vardagar, dock bör affärstidsregleringen även innesluta helgaftnar då dagen före är helgdag. En dispensmöjlighet bör inskrivas i lagen, men dispenssystemet måste tillämpas med restriktivitet och likformigt över hela landet. Vid beviljandet av dispens bör de anställda ha medinflytande. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att förbud införs mot att ha butiker öppna helgdagar och helgdagsaftnar då dagen före helgdagsafton är helgdag, 2. att affärstidsregleringen återinförs, 3. att dispensmöjlighet föreskrivs i lagen men att dispenssystemet tillämpas restriktivt och likformigt över hela landet, 4. att de anställda ges dispens. () () i medinflytande vid behandlingen av