mot · FX021910 · 1974-11-07 00:00:00 — av herrar och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:150 angående riktlinjer för bostadspolitiken m. m. Statliga eller kommunala garantier för lån till kontantinsats vid förvärv av bostadsrätt eller eget hem får bostadsrättsföreningar låna upp till 98 96 av pantvärdet. I propositionen 1974:150 föreslås lånegränsen höjd till 99 96. - har länge krävt höjning av lånegränsen för småhus från 90 till 95 96, vilket nämnda proposition nu också föreslår. Båda dessa åtgärder minskar storleken av den kontantinsats som bostadsrättsinnehavaren resp. egnahemsägaren själv måste satsa. Trots de förbättrade förvärvsmöjligheter som de nämnda reformerna skapar för den medborgare som vill inneha sin bostad med bostadsrätt resp. äganderätt, återstår dock för många svårigheten att skaffa erforderlig kontantinsats. Boende- och bostadsfinansieringsutredningarna skriver i sitt betänkande 1974:17 bl. a.: 1 viss utsträckning förekommer, att en del av den egna insatsen och ev. överkostnader finansieras med banklån mot borgen och inteckningssäkerhet. Dessa är ofta kortfristiga, vilket innebär att de första årens kapitalutgifter blir högre än de därpå följande. Att spara till hela kontantinsatsen är för många medborgare mycket svårt med en samtidig, ofta hög hyra i hyreshus. blir därför att låna till hela eller del av kontantinsatsen med ovannämnda höga kapitalkostnader i initialskedet som följd. Bättre lånesäkerhet än borgen och normal inteckningsrätt skulle kunna medföra betydande lättnader vid sökande av lån till toppinsatsen och tillika lägre kapitalkostnader . En form av statliga eller kommunala lånegarantier skulle vara en utmärkt lösning för den som behöver låna till hela eller del av toppinsatsen vid förvärv av bostadsrätt eller eget hem. Statliga bidrag till koloniträdgårdar I motionen 1974:258, som behandlats i civilutskottets betänkande 1974:14, framfördes tanken på vissa normer för tillhandahållande av kolonilotter i tätortskommuner. Beträffande argumenten för behovet av kolonilotter i anslutning till områden med flerfamiljshus - framför allt i de större tätorterna - hänvisas till nämnda motion. ansåg sig inte i detta sammanhang kunna tillstyrka normer, vilka skulle styra den kommunala planeringen. I propositionen 1974:150 framhålls värdet av insatser för att förbättra boendemiljön, särskilt i områden med svåruthyrda bostäder. Som bekant är dessa ofta belägna i de större tätorternas ytterområden, områden som tyvärr fått en steril karaktär genom stora husenheter, bortsprängda bergknallar och asfaltytor. Ett sätt att förbättra miljön i sådana områden vore att i viss proportion till lägenheterna ställa kolonilotter till förfogande. Möjligheterna till självverksamhet för de boende okar därvid avsevärt. Det är ett känt förhållande att innevarare av kolonilotter och deras föreningar ofta åstadkommit underverk även i markområden som tidigare bedömts såsom svårutnyttjade. En form av statsbidrag till kommuner som ställer markområden till förfogande för koloniträdgårdar vore en utmärkt form att förbättra bomiljön bl. a. i områden med svåruthyrda lägenheter. 1 propositionen 1974:150 upptas till behandling bl. a. frågan om bostadstilllägg till sammanboende och den irritation som de nuvarande reglerna skapar på detta område. Den lösning som departementschefen förordar innebär att sammanboende man och kvinna, som i ansökan uppger sig ha gemensamt hushåll, skall jämställas med äkta makar. En annan möjlighet, som redovisas överst på s. 477, att lösa problemet skulle vara att förutsätta hushållsgemenskap hos samtliga sammanboende. En sådan presumtion skulle kunna kombineras med en regel som ålade sammanboende som inte ville bli behandlade som gifta att vid ansökan om tillägg uppge och styrka att hushållsgemenskap inte förelåg. Genom regler av detta slag skulle den fördelen uppnås att samtliga grupper av sammanboende - även syskon, arbetskamrater m. fl. -som lever i en ekonomisk gemenskap kunde erhålla gemensamt bostadstillägg. Den senare lösningen, som således anvisats av departementschefen, synes oss vara bättre när det gäller att komma ifrån tvistigheter om huruvida sammanboende äger rum eller ej. Det måste anses orimligt att t. ex. två systrar, som sammanbor, inte från bostadstilläggssynpunkt skulle vara lika berättigade som två makar. Samma gäller över huvud taget om två personer betraktar sig själva som sammanboende. Att forska efter orsaken till sammanboendet eller skapa regler för vilket sammanboende som skall auktoriseras och vilket som inte skall auktoriseras synes vara onödig byråkrati och torde, oavsett lösning, skapa irritation. Med hänvisning till de argument som vi anfört hemställer vi att hos Kungl. 1. förslag om statliga eller kommunala lånegarantier till kontant 1* 1974. insatsen för de medborgare som önskar förvärva andel i bostadsrättsförening eller eget hem, 2. förslag till regler för statliga bidrag till sådana kommuner som, i avsikt att förbättra bomiljön, tillhandahåller medborgarna kolonilotter i rimlig omfattning, samt 3. regler för bostadstillägg, vilka förutsätter hushållsgemenskap hos alla sammanboende som vid ansökan om bostadstillägg inte uttryckligen säger att hushållsgemenskap inte föreligger.