mot · FX021697 · 1974-04-04 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:73 med förslag till lag om bevarande av bokskog, m. m. I proposition 1974:73 angående förslag till lag om bevarande av bokskog dras riktlinjer upp för ersättning till markägare som vägras avverka avverk ningsmogen bokskog samt bidragsformer för föryngring och vård av bokskogsmark. När det gäller bidragsformerna föreslår departementschefen att bidraget för föryngring och vård av bokskog skall uppgå till av den av godkända kostnaden. föreslår däremot att bidraget skall uppgå till . Det rör sig här om kostnader av storleksklassen . Avkastningen av bokskogen är normalt mycket låg, och för att föryngringsåtgärder och en god skogsvård skall genomföras krävs ordentliga stödåtgärder. Det av regeringen föreslagna 40-procentiga bidraget kommer i många fall att vara otillräckligt för att markägarna skall vidtaga erforderliga skogsvårdsåtgärder. Vi anser i enlighet med bokskogsutredningen att ett 80-procentigt bidrag är nödvändigt för att stimulera till de vårdåtgärder som behövs för att bokskogen skall kunna bevaras och vidareutvecklas. Sätts inte kontinuerliga föryngringsåtgärder in kommer bevarandet av detta kulturarv att omöjliggöras. Vi vill också betona att man inte skall se alltför statiskt på bokskogsbeståndet. Det finns bokskog som växer på mark som inte alls lämpar sig särskilt väl för denna typ av skog. Däremot finns det andra markområden som inte alls är bevuxna med bok som skulle kunna planteras med bok. 1 dessa fall är det också helt uppenbart att ett bidrag på är för litet och måste ökas till för att några nyplanteringar skall genomföras i större utsträckning. Behovet av nyplantering är störst efter allmänna vägar och områden som ligger särskilt lätt tillgängliga för allmänheten. Departementschefen anför vidare att ersättning endast skall utgå till markägare om tillstånd till avverkning av avverkningsmogen bokskog vägras och detta medför att rationellt bokskogsbruk avsevärt försvåras. Vägras däremot tillstånd att plantera annat trädslag än bok på bokskogsmark utgår ingen ersättning. Vidare anser departementschefen att ersättning inte skall utgå för restriktioner i själva avverkningen. I anslutning till detta vill vi betona vikten av att frivilliga överenskommelser prövas. Propositionen innebär att man inte skall tvingas binda en viss bestämd areal för bokskogsbruk utan att alternativa områden kan fö rekomma och diskuteras. Tack vare denna möjlighet till utveckling och förändring är det angeläget att frivilliga överenskommelser i första hand prövas. När det gäller övergången från bokskogsproduktion till granproduktion kan det inte betraktas som en ändring i markanvändningen. Det är enbart en fråga om alternativt val av trädslag. För markägare med en betydande andel bokskog kommer ett förbud att avverka och plantera gran att innebära stora förluster. Detta kommer i stor utsträckning att drabba de mindre gårdarna. Beträffande och arealer under 25 ha skog med bokskogsinslag, kan det nämnas att det är mycket vanligt att över hälften av skogsarealen är bokskog. Det får anses rimligt med en gränsdragning, innebärande att markägare med bokskog får ersättning för den bokskogsareal som överstiger av fastighetens totala areal när man avslår hans ansökan om att få avverka boken och i stället plantera granskog. Det skulle innebära en försäkran om att inte de enskilda i oförsvarbar utsträckning får bära kostnader som åsamkas av ett riksintresse. anger ett belopp av 100 milj. kr. som ersättning för att bevara bokskogen. Använder man metoden att endast ersätta den bokskogsareal som överstiger av fastighetens totala areal, blir det relativt begränsade områden att ersätta. En överslagsberäkning av den areal man skulle tvingas ersätta om ersättningen skulle grunda sig på den areal som överstiger av skogsarealen uppgår till 6 000 ha. Vi föreslår i stället att bokskogsarealen sätts i relation till fastighetens totala areal för att mer rättvist sätta markägarens förlust i relation till bärkraft. Ersättningen måste vara skälig och utgå med ett belopp som motsvarar förlusten för markägaren. Man måste i detta sammanhang observera att det är först när ansökan om tillstånd har avslagits som utbetalning av ersättning blir aktuell. Det totala ersättningsbeloppet kommer därmed att slås ut på ett stort antal år. Dessutom är det inte alls säkert att alla markägare kommer att ansöka om överföring till granskog. Enligt de undersökningar som har gjorts om bevarande av bokskog på frivillig väg visade det sig att minst 25 000 ha skulle kunna bevaras genom frivilliga överenskommelser utan ersättningsanspråk. Det finns därmed anledning att förmoda att inte alla markägare kommer att utkräva denna ersättning. Det är som vi tidigare påpekat främst de mindre bokskogsfastigheterna som har stora andelar bokskog. Beträffande de riktigt stora fastigheterna som har över 400 ha skogsmark uppgår den areal som staten skulle bli ersättningsskyldig för enligt 20%-gränsen till att vara helt obetydlig. Det är därför huvudsakligen ägare till mindre fastigheter som kommer att behöva kompenseras för sina förluster. I samband med att det läggs restriktioner på driften av bokskogen får det naturligtvis konsekvenser på avkastningsförhållandena som i sin tur ger utslag på fastighetens marknadsvärde. Det är betydelsefullt att man vid fas tighetstaxeringen tar hänsyn till dessa ändrade förutsättningar och taxerar ned de bokskogsarealer som drabbas av inskränkningar i driften och det därmed ändrade försäljningsvärdet. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition nr 73 beslutar 1. att statsbidraget för föryngringsåtgärder och vård av bokskog skall utgå med högst av de av beräknade kostnaderna för åtgärderna, samt 2. att ersättning till markägare skall utgå för den del av bokskogsarealen som överstiger av fastighetens totala areal när ansökan om omföring av bokskog till granskog i enlighet med det i motionen anförda avslås. . () i