mot · FX02126 · 1974-01-16 00:00:00 — av i m. fl. om ett finansieringssystem för ett långsiktigt skogsvårdsprogram. Frågan om den framtida skogspolitiken har väckt ökad uppmärksamhet. Diskussionerna har rört möjligheterna att öka skogstillgångarna och därigenom möjliggöra ett ökat virkesuttag och skapa en bredare råvarubas för vår expanderande skogsindustri. Olika lösningar har därvid presenterats för hur kostnaderna skulle fördelas för åtgärder i sådant syfte. Skogens stora betydelse för svensk samhällsekonomi är uppenbar och allmänt omvittnad. Exportvärdet av skogsindustri- och skogsprodukter uppgick till . Exportvärdet 1973 beräknas att bli inte obetydligt högre. Redan vid genomförda och planerade utbyggnader av skogsindustrin kommer vid ett fullt kapacitetsutnyttjande ett betydande råvaruunderskott att uppstå på . Detta framgår av tillgängliga virkesbalanser. Den senaste mer genomgripande virkesbalansutredningen presenterades (Virkesbalanser 1967, SOU 1968:9). Mer översiktliga virkesbalanser har därefter utarbetats bl. a. i samband med långtidsutredningen (Svensk ekonomi 19711975, SOU 1970:71). har industrikapaciteten varit avsevärt lägre än skogarnas uthålliga produktionsförmåga. gjorda översiktliga framskrivningar av de äldre virkesbalanserna visar emellertid att dagens industrikapacitet klart överstiger den nettoavverkning som bedöms vara möjlig i ett uthålligt bedrivet skogsbruk med nuvarande intensitet i skogsvårdsåtgärderna. Enligt beräkningar som gjorts av är den befintliga skogsindustrins årliga råvarubehov sålunda större än vad som långsiktigt kan erhållas från våra skogar. Av virkesbalanserna framgår vidare att de största underskottsområdena finns i mellersta och södra och stora delar av . I och för sig råder det ingen brist på avverkningsbar skog i landet. På för skogsbruksförhållanden relativt kort sikt skulle skogsindustrin även vid en kapacitetsutbyggnad kunna försörjas med råvara i tillräcklig mängd. Mot bakgrund av underskottet på medelålders skog måste man dock räkna med att en avverkning utöver dagens tillväxt efter några decennier måste följas av en kraftig nedskärning av industrikapaciteten om inte extraordinära produktionshöjande åtgärder vidtas inom skogsbruket. Kraftiga åtgärder har också efterlysts från skogslänen för att öka tillväxten inom skogen. Virkesmarknadens parter inom skogsindustriområde 1 framlade 1970 en utredning över vilka produktionsökningar som kunde erhållas genom intensivare skogsvård, gödsling, dikning m. m. Där räknade man med en avverkningsökning av 4 å 5 miljoner m3sk , vilket inklusive de starkt ökade skogsvårdsinsatserna skulle betyda ett ökat årligt arbetskraftsbehov på uppemot 4 000 personer till en kostnad av cirka 95 milj. kr. presenterade en utredning där man överslagsmässigt undersökt vilka produktionsstimulerande åtgärder man kan sätta in i sysselsättningshöjande syfte. Man kom där fram till en långsiktig produktionsökning på 273 000 m3sk , vilket skulle kunna erbjuda kontinuerlig sysselsättning åt drygt 500 personer till en årskostnad av 2530 milj. kr. Även om de refererade sif forna för sysselsättningstillskottet får betraktas som mycket grovt tilltagna, visar de att stora möjligheter finns att öka sysselsättningen, speciellt i de delar av landet som är av glesbygdskaraktär och som regelmässigt har hög arbetslöshet. Därtill kommer att den fortgående mekaniseringen inom skogsbruket kommer att medföra en kraftig minskning av efterfrågan på arbetskraft inom skogsbruket även under återstoden av . Statistiken över antalet anställda i skogsbruket är svårtolkad bl. a. beroende på den förhållandevis stora andelen säsonganställda och tillfälligt anställda. Enligt vissa uppgifter har antalet i skogsbruket sysselsatta minskat med ca 40 000. Minskningen har drabbat skogslänen kraftigast. Alla tillgängliga arbetskraftsprognoser visar en fortsatt kraftig minskning av sysselsättningen i skogsbruket. Denna minskning drabbar kraftigast de redan sysselsättningssvaga områdena. Sammanfattningsvis kan sägas att argumenten för en intensivare skogsvård är starka från både sysselsättnings- och råvaruförsörjningssynpunkt. En central fråga i sammanhanget är hur ett långsiktigt skogsvårdsprogram skall finansieras. statsverksproposition, bilaga 11, meddelar departementschefen att han ämnar förelägga vårriksdagen ett förslag om statligt stöd till åtgärder för skogsproduktion i m. m. Vi finner det riktigt att samhället går in med stödåtgärder till den basnäring som skogsbruket och skogsindustrin utgör. Men på grund av ökade anspråk på ekonomiska resurser inom olika samhällssektorer finner vi det angeläget att skogsbruket bör vara självfinansierande så långt som möjligt. De företagsekonomiska förutsättningarna för en intensifierad skogsvård växlar kraftigt mellan olika regioner och olika ägare. För de från skogsproduktionssynpunkt svaga markerna kan finansieringsfrågan vara svårlöst. Vidare är vi klart medvetna om framför allt små markägares svårigheter att finansiera reproduktionsåtgärder. Detta gör sig mest gällande under lågkonjunkturer. Vi finner det därför angeläget att pröva även andra finansieringssystem än de redan befintliga och det i statsverkspropositionen förebådade. Enligt vår mening talar starka skäl för att långsiktigare lösningar prövas. Det norska skogsvårdsavgiftssystemet bör därvid kunna tjäna som modell. Det norska systemet bygger på att skogsägaren vid avverkning betalar en fastställd andel av försäljningssumman till ett särskilt konto. Vid reproduktionsåtgärder, vägbyggnader m. m. får skogsägaren anslag från detta konto. Modifierade former av det norska systemet bör prövas, former som i princip går ut på att lagföreskrifter införs som innebär att skogsägaren vid avverkningstillfället skall avsätta en viss del av försäljningssumman till en fond ur vilken anslag sedan skall kunna beviljas för att finansiera erforderliga skogsvårdsåtgärder. En avgift av per avverkad skogskubikmeter skulle för hela landet tillföra fonden ca 1718 milj. kr. Fonden kan alternativt byggas upp med personliga konton för varje skogsägare eller med kollektiva uttag efter behov oavsett egen insats. Det sistnämnda alternativet synes vara att föredraga eftersom det skulle gynna mindre skogsägare med svag ekonomi och begränsade virkesuttag samt sådana med improduktiva skogsmarker, där återväxtåtgärder är mest behövliga. Fonden bör inordnas i det statliga bidragssystemet för att stimulera en mera planmässigt upplagd och intensivare skogsvård i syfte att öka råvarutillgångarna och minska effekterna av den prognostiserade minskade sysselsättningen inom denna viktiga del av svenskt näringsliv. Slutgiltigt beslut i denna fråga kan inte fattas av utan att frågor rörande fondens konstruktion, administration och avgifternas storlek närmare utreds. Vi föreslår därför att motionen hänskjuts till skogsutredning för prövning. Med stöd av ovanstående hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att motionen angående ett finansieringssystem för ett långsiktigt skogsvårdsprogram översänds till skogsutredning.