mot · FX02490 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om ändrade regler för tillständsgivningen beträffande yrkesmässig trafik. har kommunerna fått ett ökat ansvar för den lokala trafikförsörjningen. Ansvaret omfattar både ett planeringsansvar och ett ekonomiskt ansvar. Den kommunala trafikplaneringen genomförs parallellt med länsstyrelsernas arbete med planering av den regionala trafiken, och de båda trafiktyperna måste gripa in i varandra. Det ekonomiska ansvaret har fastlagts genom utformningen av det nya bussbidragssystemet. Principen är att kommunen skall tillgodose sina invånares krav att med allmänna transportmedel nå serviceutbud och arbetsplatser inom kommunen. Kommunerna har lagt ned ett mycket ambitiöst arbete på att utarbeta lokala trafikförsöijningsplaner avsedda att ligga till grund för den lokala linjetrafiken. Planerna skall ses som ett uttryck för ett klart uttalat ansvar både trafikmässigt och ekonomiskt för kommunerna att den lokala trafiken kan bedrivas i enlighet med uppställda krav. Ett centralt problem gäller möjligheterna att genomföra kommunernas ambitioner med nuvarande regler för tillståndsgivning till linjetrafik. Genomförandet är beroende av kommunernas möjligheter att välja trafikutövare. Enligt yrkestrafikförordningens nuvarande utformning beslutar Kungl. Maj :t om tillstånd till linjetrafik för SJ utan att berörda kommuner eller länsstyrelse ges möjlighet att påverka tillståndsfrågan. I övrigt ligger tillständsgivningen hos efter hörande av berörd kommun. Författningen medger att företräde ges åt visst företag om kommunen kan hävda att detta förbättrar trafikförsörjningen inom kommunen. Yrkestrafikförordningen bör ändras så att länsstyrelse och kommun får ett bättre grepp om tillständsgivningen för SJ :s linjetrafik. I detta sammanhang bör också ut hur Kungl. Maj:t ser på SJ :s så kallade vilande tillstånd. Den yrkesmässiga trafiken är ett av de få kvarvarande områdena i samhället där myndighetsprövning av behov och lämplighet tillämpas. Före den lokala och regionala planeringen skedde detta givetvis mindre planmässigt. Visserligen gav, och ger för den del fortfarande, yrkestrafikförordningens bestämmelser ledning för tillståndsprövningen. Förordningen tillhör dock då planering i ordets egentliga bemärkelse inte existerade. Planeringsaktiviteterna lokalt och regionalt ger andra förutsättningar för tillständsgivningen. Underlaget är ett annat. Ansvaret för trafikens ändamålsenlighet är mer uttalat och klarare fördelat mellan den lokala och regionala nivån. Trafikföretagen spelar inte längre den självständiga roll de tidigare gjort. Kommunerna har successivt engagerat sig allt djupare i persontrafiken med allmänna transportmedel genom att bilda av kommunen helägt trafikbolag eller genom att införliva trafikverksamheten i den kommunala förvaltningen. Att erbjuda kommunmedborgarna en god transportservice framstår som ett naturligt led i kommunernas samlade åtaganden. Det föreligger skillnader mellan stora och små kommuner. De mindre kommunerna har inte samma möjligheter som de större till ett direkt engagemang i egen trafikapparat, men deras ansvar för god transportservice är därmed inte mindre. De små kommunerna får välja vägen att upphandla trafik från privata företag och framför allt från SJ. Denna situation pekar fram mot att kommunerna bör ges ett större inflytande på tillståndsgivningen. Ett alternativ är att kommunen inom sitt lokala trafikområde lämnar tillstånd och då självklart mot bakgrund av den plan för den lokala trafikförsörjningen som kommer att finnas från /75. Ett annat alternativ är att nuvarande system behålls med som ansvarigt organ för tillståndsgivningen, som jämfört med nuläget bör utvidgas till att gälla även SJ:s trafik. Berörd kommun måste självklart ges betydande utrymme för att påverka den tillståndsgivning som gäller kommunens trafikområde. Det senare alternativet förefaller vara det mest rationella. Härigenom förankras tillståndsgivningen helt igenom på det regionala planet där kännedomen om både regionala och lokala förhållanden kan förutsättas vara större än på den centrala nivån. En sådan omläggning av tillståndsgivningen rimmar också väl med de vidgade planerings- och beslutsfunktioner länsstyrelserna numera har. Den helt dominerande delen av resandet sker lokalt och regionalt. Även detta talar för att alla delar av tillståndsgivningen till linjetrafik läggs på ett organ som aktivt deltar i det planeringsarbete som berör denna dominerande trafikverksamhet. Å andra sidan talar mycket för att tillståndsprövningen för trafiken mellan olika regioner sker på central nivå där förutsättningarna för nödvändig överblick över det landsomfattande interregional förbindelsenätet är de bästa. Under hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådan ändring i fråga om tillståndsgivningen för yrkesmässig trafik att kommunerna kan lösa den lokala trafikförsörjningen. () ()