mot · FX021476 · 1974-01-26 00:00:00 — om ökad statlig rådgivning ät jordbrukare. underströk kraftigt betydelsen av rådgivning åt näringslivet i glesbygderna och då inte minst rådgivningen åt jordbruket. Den statliga rådgivningsverksamheten på jordbrukets område bedrivs av lantbruksnämnderna. Denna verksamhet är i princip tillgänglig för alla yrkesutövare men resurserna torde i första hand vara inriktade på de mera utvecklingsbara jordbruken. Enligt glesbygdsutredningens mening är det dock angeläget att även brukarna vid sådana mindre jordbruk som inte har förutsättningar att utvecklas till bärkraftiga enheter, i ökad utsträckning får tillgång till rådgivare som hjälper dem att på bästa sätt utnyttja de speciella förutsättningar dessa jordbruk kan ha i kombination med andra verksamheter. För att en sådan möjlighet skall utnyttjas torde emellertid krävas att rådgivaren står till förfogande helt eller i det närmaste utan kostnad för brukaren. kan inte bedöma huruvida det är möjligt att inom ramen för lantbruksnämndernas nuvarande ekonomiska och personella resurser öka rådgivningen till de små jordbruken. I den mån detta inte är möjligt bör nämnderna i skogslänen försöksvis få särskilda medel för ändamålet. Detta uttalande av glesbygdsutredningen har inte lett till någon åtgärd från statsmakternas sida. I de utpräglade glesbygderna i och inland är avståndet mellan de statliga rådgivarna och yrkesutövarna mestadels mycket stora. Lantbruksnämndernas personal är i sin helhet stationerad i residensorterna, som i flertalet fall ligger vid kusten och därmed avlägset i förhållande till inlandet. Svårigheten med rådgivningen i de utpräglade inlandsområdena består inte bara i de stora geografiska avstånden utan också i att förhållandena för jordbruksdriften avviker från förhållandena i kustbygden. Det innebär att det för inlandet behövs rådgivare som är specialiserade på produktionsförhållandena där. Erfarenheterna visar dessutom att jordbrukarna ogärna tar kontakt med rådgivarna när dessa befinner sig på för stort avstånd. 1 inlandskommunerna har man känt sig missgynnad av nuvarande ordning och i flera fall tagit saken i egna händer. Sålunda finns i inland en instruktör anställd för åtta kommuner. För kostnaden svarar kommunerna och . Hans arbetsuppgifter består till viss del i att förbereda ärenden åt lantbruksnämnden. Detta sker bl. a. med hänsyn till att resorna för lantbruksnämndens personal skulle bli mycket dyra och tidskrävande. Arbetet består vidare i att hjälpa kommunerna med de frågor som gäller jordbruket. Uppgifterna innebär att en person för detta vidsträckta område är helt otillräcklig för att rådgivningsfunktionen skall kunna fullgöras på ett önskvärt sätt. Förhållandena torde vara likartade i flera andra län. Det är synnerligen viktigt att jordbruket i de mera utpräglade glesbygderna bibehålls och i möjligaste mån utvecklas. En betydande självförsörjning i skilda regioner är önskvärd. Detta jordbruk har vidare stor betydelse för bibehållandet av landskapets karaktär, vilket i sin tur har återverkningar på skilda bygders attraktivitet för turismen. Jordbruket i dessa glesbygdsområden drivs oftast i kombination med skogsbruk eller andra näringar. Det är inte minst viktigt att jordbruket här bibehålls för skogsbrukets behov i den mån målet är att skogsbrukets produktionsförmåga skall tillvaratas i hela landet. En betydligt ökad rådgivning torde vara ett verksamt sätt att vidmakthålla jordbruket där påtagliga inlandsförhållanden råder. Att ombesörja den rådgivningen åvilar, som glesbygdsutredningen påpekade, lantbruksnämnderna. Men lantbruksnämndernas organisation är inte sådan att den är i stånd att lösa uppgiften så som den borde lösas. Med hänsyn till de stora avstånden och även med hänsyn till vikten av att instruktörerna har god personlig kontakt med yrkesutövarna, liksom god kännedom om de lokala förhållandena, bör särskilda instruktörer avdelas för lämpligt avgränsade enheter i inlandet. Dessa instruktörer bör ha allsidiga kunskaper och så långt möjligt behärska hela den rådgivning som erfordras. Av hittillsvarande verksamhet har det framgått att sådan allsidig rådgivning väl är möjlig. Dessa speciella krav måste emellertid beaktas vid urval av instruktörer och i deras fortbildning. Med stöd av vad som här anförts hemställs att uttalar att den statliga lantbruksorganisationen avdelar och placerar instruktörer på lämpliga platser i inlandet för rådgivning i enlighet med vad som i motionen anförts. JAN-1VAN () i