mot · FX02715 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om översyn av arbetstidslagstiftningen. Lagstiftningen om arbetstid hade karaktären av skyddslagstiftning. Detta innebar bl. a. att lagen i princip var tvingande, dvs. avsteg genom kollektivavtal tilläts inte annat än i vissa avseenden. arbetstidslag, som ersatte den allmänna arbetstidslagen och en rad speciallagar, gjordes dispositiv. Lagen är inte en skyddslag. 1 samband härmed gjordes även stora förändringar i lagstiftningen. Erfarenheterna från tillämpningen av arbetstidslagen har visat att starka skäl talar för en översyn av lagstiftningen. fanns i arbetstidslagstiftningen regler om dygnsmaximum. Dessa togs bort lag. Såväl LO som TCO avstyrkte i sina remissyttranden att dygnsmaximeringen skulle försvinna ur lagen. I förslaget till arbetstidslag ansåg arbetstidskommittén att regeln om dygnsmaximum måste slopas för att arbetstidslagen skulle kunna göras tillämplig på i princip all verksamhet. Det vore heller inte möjligt, ansåg kommittén, att på annat sätt åstadkomma enhetliga regler i lagen. Både LO och TCO framhöll i sina remissyttranden att tendenser till uttag av lång arbetstid inte saknades och att man från arbetstagarhåll måste räkna med att det på flera arbetsområden inte skulle vara möjligt att uppnå rimliga lösningar utan stöd av arbetstidslagstiftningen. LO och TCO föreslog att allmänna arbetstidslagens stadgande om ett dygnsmaximum skulle överföras till den nya lagen och där göras dispositivt. Behovet av undantag för de nya områden som fördes in under lagen skulle på detta sätt kunna tillgodoses. LO och TCO förklarade sig medvetna om att en regel om dygnsmaximum kunde behöva frångås inom vissa näringsgrenar och verksamhetsområden, men i valet mellan att lämna frågan helt öppen och att införa en begränsning valde arbetstagarorganisationerna den senare vägen. Undantagen fick åstadkommas genom kollektivavtal, ansåg organisationerna. Ett annat spörsmål är begränsningsperiodens längd. Begränsningsperioden är enligt lagen högst där det med hänsyn till arbetets natur eller arbetsförhållandena i övrigt är nödvändigt. utgick ifrån att de områden som skulle komma att tillämpa högst en fyraveckorsperiod i främsta hand var sådana områden inom industrin och annan verksamhet som använde sig av skiftarbete. I lagen framhålls att begränsningsperioden skall användas där det är nödvändigt med hänsyn till arbetets natur eller arbetsförhållandena i övrigt. Frågan om vem som skall avgöra om arbetets natur eller arbetsförhållandena i övrigt motiverar än är avgjord på det sättet att arbetsgivaren ensidigt kan avgöra detta och efter sin bedömning upprätta ett arbetstidsschema. Först därefter kan frågan prövas, om motparten så kräver. Det finns starka skäl att för det första ifrågasätta det tolkningsföreträde som arbetsgivaren har i denna viktiga fråga. Arbetsgivarens tolkningsföreträde har fr. o. m. avskaffats i vissa delar av arbetarskyddslagen. Även på arbetstidslagens område kan det ifrågasättas, om inte arbetsgivarens tolkningsföreträde skall avskaffas. När det gällde frågan om begränsningsperiodens längd framfördes kritik mot utredningens förslag från både LO och TCO. Erfarenheterna har också visat att systemet med s. k. hård arbetsvecka inte fungerar tillfredsställande. Detta förhållande får bl. a. konsekvenser vid övertidsberäkningen, eftersom en arbetsgivare med hjälp av lagen i förening med tillämpningen av längre begränsningsperioder har möjligheter till ett väsentligt högre övertidsuttag. Det är inte ovanligt att längre begränsningsperioder än förekommer. Detta, i förening med lagens arbetstidsbegrepp och det förhållandet att regler om privilegierad frånvaro saknas, har lett till betydande missförhållanden. Dessa skulle till stor del kunna elimineras, om begreppet privilegierad frånvaro infördes vid registrering av övertid. Ett annat problem som har aktualiserats är frågan om arbetstidslagens tillämpning när en arbetstagare utför arbete utanför gränser. När en arbetstagare utför arbete i utlandet gäller inte arbetstidslagen, vilket mycket ofta i praktiken innebär att stora övertidsuttag kan göras. När samme arbetstagare återkommer till har arbetsgivaren möjlighet att ta ut den i lagen bestämda övertiden av arbetstagaren. En ändring av lagen även på denna punkt är synnerligen angelägen. Andra skäl för en översyn av arbetstidslagen är bl. a. det förhållandet att restiden i allmänhet inte räknas in i arbetstiden, att beredskapstjänstgöring inte regleras i lagstiftningen, att begreppet jourtid ofta utnyttjas på ett sätt som knappast var avsett vid lagstiftningens tillkomst m. m. Det bör även framhållas att arbetstidslagen är dåligt anpassad till annan lagstiftning på exempelvis det sociala området. Mot bakgrund av vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer om en översyn av arbetstidslagstiftningen.