mot · FX02877 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om en allmän arbetslöshetsförsäkring. Arbetsmarknaden har under åtskilliga år präglats av hög arbetslöshet, starkt vidgade åtaganden från sida och ett otillräckligt utbud av lediga platser. En jämförelse med den situation som rådde under det för sysselsättningen mycket dåliga visar att den totala arbetslösheten (beredskapsarbeten, arkivarbeten och omskolning inräknade) endast obetydligt understiger det årets siffror. Årsmedeltalen för enbart den registrerade arbetslösheten har nästan fördubblats . Jämfört med 1960-talets värsta arbetslöshetsår, 1968, ligger årsgenomsnittet nu högre, trots att arbetskraften inte ökat . Regeringens ekonomiska politik bär huvudansvaret för denna utveckling såsom närmare utvecklas i vår ekonomisk-politiska motion. påpekade vi i en motion att de förvärvsarbetande löpte stora risker. Mer än hälften av dem stod utan varje form av försäkring som kunde ge ekonomisk trygghet vid arbetslöshet, och många av dem saknade möjlighet att komma i åtnjutande av ett sådant försäkringsskydd. Vi yrkade därför att frågan om arbetslöshetsförsäkring skulle utredas förutsättningslöst och allsidigt. tillsattes som en följd av bl. a. vår motion. Året därpå, 1967, framhölls i en motion från vårt håll, att alla borde tillförsäkras trygghet vid arbetslöshet. I motionen anfördes bl. Den relativt höga standard som alla arbetstagare åtnjuter har icke medfört att behovet av ekonomisk trygghet minskar. En hög konsumtionsnivå innebär att en stor del av inkomsten är intecknad av fasta utgifter. Den ekonomiska säkerhetsmarginalen är vanligtvis mycket liten. Detta betyder att för de flesta arbetstagare smärre inkomstbortfall får förödande konsekvenser. Staten ålägger den enskilde medborgaren att försäkra sig mot olika typer av inkomstbortfall, till exempel vid sjukdom, varför det är rimligt att även arbetslöshet inbegripes. De nuvarande arbetslöshetskassorna är icke tillräckliga. Efter hand stärktes arbetslöshetsskyddet något genom att en ny stödform det statliga omställningsbidraget infördes . Vidare utsträcktes genom beslut av riksdag förutsättningarna för förtidspension till att utöver medicinska skäl även omfatta arbetsmarknadsskäl. Vi hade då en följd av år motionerat om att de som gjorde förtida pensionsuttag på grund av sysselsättningssvårigheter skulle slippa pensionsreduktion, och vi hälsade riksdagsbeslutet med stor tillfredsställelse. KS framlade sitt slutbetänkande . Först lade regeringen fram förslag om arbetslöshetsförsäkring. I vår motion i anledning av propositionen betecknade vi denna som en besvikelse. Vi underströk att vi endast kunde acceptera propositionen som ett provisorium, och ett dåligt sådant. Av tidsskäl och statsfinansiella skäl saknade vi möjlighet att då lägga fram ett utarbetat alternativt förslag. Vi krävde därför en ny utredning. Den socialistiska riksdagsmajoriteten avvisade emellertid detta krav, som manifesterats i en gemensam borgerlig utskottsreservation. En och en tredjedels miljon människor, dvs. en tredjedel av hela arbetskraften, står utan det ekonomiska skydd som arbetslöshetskassorna erbjuder. De flesta av dessa oförsäkrade bör visserligen numera ha möjlighet att få del av det kontanta arbetsmarknadsstöd som beslutades av riksdag, men liksom då vill vi starkt understryka att detta stöd är helt otillräckligt. Möjligen kan det betraktas som en grundtrygghet som skulle kunna byggas på med andra stödformer, men ett sådant betraktelsesätt är lika litet på sin plats här som det skulle vara i fråga om sjukförsäkringen. Det är varken samhällsekonomiskt eller socialt motiverat att konstruera ett stödsystem som förutsätter komplettering med socialhjälp. Den nya arbetslöshetsförsäkringen, med de begränsningar som genomdrevs av den socialistiska riksdagsmajoriteten, har , efter det att den trätt i kraft, visat sig klart otillräcklig. Den publicerade siffran, 76 175 vid arbetsförmedlingarna registrerade arbetslösa, överträffas endast av de två närmast föregående, verkligt dåliga sysselsättningsårens januarinoteringar, detta även om jämförelsen föres tillbaka ända . Den totala arbetslösheten, innefattande även personer i beredskaps- och arkivarbete och i omskolning, är nu uppe i ca 175 000 personer. De som drabbas av arbetslöshet på grund av oljekrisen och ransoneringarna är i stor utsträckning människor i serviceyrken. Många av dem har, på grund av arbetets ofta flexibla karaktär, inte kunnat meritera sig för kontant arbetsmarknadsstöd, än mindre för ersättning från erkänd arbetslöshetskassa. Av alla nu arbetslösa står utanför arbetslöshetskassorna. Det är naturligt att de som inte kommer med i erkända arbetslöshetskassor i första hand är personer med mindre fast anknytning till arbetsmarknaden. Det kan vara sådana som omväxlande arbetar som egenföretagare och anställda, det kan vara anställda med flera arbetsgivare, kanske i olika branscher etc. Erfarenheten visar att det är just dessa grupper som löper den största risken att bli arbetslösa. Men det är alltså också de som har det sämsta ekonomiska skyddet mot arbetslöshet. Särskild uppmärksamhet kräver problemet med den s. k. initialarbetslösheten. Även de som efter avslutad utbildning söker sitt första arbete och de som efter en tids bortovaro från förvärvsarbete, t. ex. för barnavård och hemarbete, vill återvända till förvärvslivet behöver ekonomiskt skydd mot arbetslöshet. Mot denna bakgrund framstår motiven för en allmän arbetslöshetsförsäkring som starkare . En parlamentarisk utredning, med allsidig representation för löntagar- och näringslivsorganisationerna, bör tillsättas för att skyndsamt utarbeta förslag till en effektiv och rättvis arbetslöshetsförsäkring. En sådan försäkring bör vara jämställd med sjukförsäkringen och administreras på samma sätt som denna, dvs. med de allmänna försäkringskassorna som första instans. Naturligtvis bör de erkända arbetslöshetskassornas erfarenheter och resurser tillvaratagas vid den nödvändiga förstärkningen av de allmänna försäkringskassorna. Ersättningen vid arbetslöshet bör kunna beräknas på samma sätt som vid sjukdom. I fråga om finansieringen kan man tänka sig att försäkringen helt avgiftsfinansieras upp till en viss, i förväg bestämd arbetslöshetsnivå, som då skulle anses motsvara den arbetslöshet som torde bli svår att undgå även under goda konjunkturer, alltså arbetslöshet som betingas av strukturomvandling m. m. Om arbetslösheten stiger över denna i förväg bestämda låga procent av hela arbetskraften skulle staten träda in med totalfinansiering av överkostnaden. Härmed skulle vinnas att utgiften för staten inträffar endast då det även av allmänt konjunkturpolitiska skäl är lämpligt med en expansiv statlig utgiftspolitik. Någon fondbildning med statsmedel skulle inte behövas. Vi är medvetna om att en delvis med arbetsgivaravgifter finansierad arbetslöshetsförsäkring skulle lägga ytterligare sten på en redan alltför tung börda för näringslivet. Vi anser emellertid att utrymme härför skall kunna beredas genom lämpliga reformer av företagsbeskattningen, genom viss sänkning av ATP-avgiften och genom, , sänkning eller avveckling av den allmänna arbetsgivaravgiften, löneskatten. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära att en parlamentarisk utredning med allsidig representation för löntagar- och näringslivsorganisationer tillkallas med uppgift att skyndsamt lägga fram förslag till en allmän arbetslöshetsförsäkring i enlighet med i motionen angivna riktlinjer. G. () PER () i Gäddvik