mot · FX02724 · 1974-01-25 00:00:00 — av i Skärstad m. fl. om skolprogram i rundradion rörande mobbningens psykologi. Mobbning är ett mycket allvarligt socialt och emotionellt problem. I en demokrati som vår och med den höga utbildningsstandard vi har i vårt samhälle bör alla föräldrar kunna kräva en tryggad skolgång för sina barn, en trygghet som bör vara baserad på social samhörighet. Men så är det inte . I direktiven till utredningen om skolans inre arbete () sägs bl. Många elever upplever svårigheter i skolarbetet till följd av yttre omständigheter, som i sig inte har någonting med deras studieförutsättningar att göra. Dessa barn har ett sämre utgångsläge i skolarbetet i förhållande till övriga elever. Mobbningen är just en sådan svårighet till följd av yttre omständigheter. Vissa elever vågar faktiskt inte gå till skolan av rädsla att utsättas för mobbning av sina skolkamrater. Också en del vuxna bär på starka ångestkänslor, som har sin grund i vad de upplevde i skolan. En elev som utsätts för mobbning riskerar alltså att bli skadad för hela livet. Vilka är det då som står för mobbningen? Professor har vid sina undersökningar konstaterat att mobbama oftast är utåt mycket aggressiva översittartyper med stort verksamhetsbehov, en attityd som grundats bl. a. genom bristfälliga relationer till föräldrarna. Man frågar sig, om det också är den ungdomen som tar med sig mobbningsmentaliteten till militärlivet efter slutad skolgång eller fortsätter mobbningen i gäng och ligor senare i vuxenlivet och alltså på den vägen hamnar i asocialitet. Och blir nästa fråga om man inte skulle kunna minska brottsligheten i samhället genom att på ett tidigt stadium söka orsakerna till och försöka sätta stopp för mobbningen i skolorna. Skolläkaren säger i sin bok en grupps arbetsro kan råka ur balans till följd av störningar som utgår från eller centreras kring en viss människa, och till slut uppstår ett läge som bäst kan beskrivas med uttrycket alla mot en. Då brukar de ansvariga som sista utväg förflytta hackkycklingen utom synhåll, dvs. konflikten löses genom att minoritetsparten avlägsnas och ingen bestraffas. Mendärigenom får barnenerfarenhetsmässigt lära sig att man kan vara grym tillsammans med andra utan att detta medför några påföljder och endast den som begår grymhet enskilt blir bestraffad. Detta är en konfliktlösning som är djupt omoralisk, framhåller författaren. Nej, skolan måste i stället ge konkret innehåll åt läroplanens ord om rättfärdighet, trygghet, hänsyn, tolerans, solidaritet och förståelse, och preventiva åtgärder mot mobbning måste sättas in redan på lågstadiet. en fördjupad analys av de bakomliggande problemen kan man troligen också förhindra att många undomar senare i livet kommer in på brottets bana. De unga måste även få öva upp sin förmåga att visa hänsyn mot dem som är avvikande. Detta måste starkt betonas i läroplanen för lärarutbildningen. Mycket viktigt är också att lärarna behandlar lågpresterande elever helt objektivt, både personligt och vid bedömningen av deras prestanda, ty minsta avvikelse härifrån kan inspirera de andra eleverna att fortsätta på den inslagna vägen. Vidare bör klassföreståndarna få bättre tid att lära känna varje elevs personlighet och beteende. Som det nu är har de knappast möjligheter att lära känna eleverna i erforderlig utsträckning. säger också i sammandrag följande: Det är meningslöst att försöka bekämpa mobbning med kollektiva repressalier och predikningar. Det är bättre att genom observation av klassgruppen och dess enskilda medlemmar skaffa sig en bild av samspelets rollfördelning, bearbeta de dominerande individerna och försöka etablera verkliga, mänskliga kontakter med dem. Man måste finna vägar att bryta sig in i barnvärldens samhälle och spela en medmänniskas roll i denna. Från katederns höjd och vuxenvärldens traditionella distans går det inte. Man måste skapa ersättningsupplevelser och ersättningsbeteenden, som ger gruppen samma intensiva upplevelse av samverkan som mobbningsbeteendet. Detta kan man inte nå befallningsvägen eller genom allmänt hållna rekommendationer, utan det måste ske på skolgården, bland barnen och med barnen som medskapare. Det är möjligt att de uppgifterna inte alltid kan förenas med lärarrollen, men då får man överväga om välutbildade fritidspedagoger kan betros med dessa uppgifter. Först när skolan fått resurser för elevvård m. m. som ger möjlighet till behövliga intensivkontakter med såväl presumtiva hackkycklingar som översittare och när man lyckats bibringa eleverna en stark känsla för tolerans och medkännande, kan man komma åt benägenheten att mobba. Därför måste bl. a. skolmyndigheterna och med all kraft ta sig an mobbningsproblemet och göra allt för att skapa den trygghet för eleverna som de och deras föräldrar har rätt att kräva. Vidare bör kommittén för den fortsatta verksamheten med radio och television inom utbildningsväsendet (TRU) och/eller (utbildningsprogramenheten för skolan) i samråd med genom skolprogram belysa mobbningens psykologi och de elevproblem som hänger samman med mobbning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening uttalar att TRU och vid planeringen av undervisningsprogram i största möjliga utsträckning bör beakta behovet av program rörande mobbning ens psykologi och de elevproblem som hänger samma med mobbning. () i Skärstad () ()