ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02608 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar i Skärstad och i Holmgården om skattebefrielse för kennelhundar. Enligt lag, som ännu gäller, skall skatt erläggas för alla hundar i riket med undantag för vissa kategorier hundar, t. ex. ledarhundar för blinda, hundar som används av samerna i deras renskötsel, polishundar m. fl. Kennelhundarna vid landets ca 2 100 hundgårdar är inte medräknade i dessa skattebefriade hundkategorier. Hundskattens storlek bestäms av kommunerna själva och skall utgå med lägst 10 och högst . Den genomsnittliga skatten för hela riket var 1971 ca . Antalet hundar för vilka skatt erlagts uppgick till 410 000 eller 49 hundar per 1 000 invånare. Hundbeståndet ökar successivt. hundskatteutredning skriver i sitt betänkande Hundavgift (SOU 1972:89) att hundskatten från ekonomisk synpunkt betyder relativt litet för kommunerna och att denna skatt i genomsnitt endast motsvarade en utdebitering på ca per skattekrona. Som skäl för hundskattens införande 1923 angavs farhågor för spridning av epidemiska sjukdomar genom hundar, risken för förstörelse av hundar, sanitära olägenheter förosakade av hundar samt nödvändigheten av att registrera hundarna i landet. Inte något av dessa skäl är emellertid tillämpligt på kennelhundarna. Tvärtom skriver hundskatteutredningen i sitt tidigare nämnda betänkande att genom hunduppfödarnas verksamhet utvecklas ofta renrasiga hundar, vilket är av betydelse för bl. a. krigsmaktens behov och med hänsyn till vissa grupper av handikappade. De företagare som vid sina hundgårdar uppföder och saluför dessa för samhället värdefulla hundar får alltså nu betala skatt för sina djur, vilket framstår som obilligt av bl. a. följande skäl: Hundgårdsägarna gör samhället stora tjänster genom att utveckla renrasiga djur. De skattar lojalt för inkomsterna av sin försäljning av hundar och erlägger också arbetsgivaravgift för sina anställda. Deras hundar åsamkar inte samhället några kostnader för renhållning och vållar inga sanitära olägenheter, eftersom hundgårdarna ligger utanför tätorterna och är inhägnade. 1 kan vederbörande kommunala organ befria hunduppfödare från avgiftsskyldighet, i är skatten för person som yrkesmässigt ägnar sig åt försäljning av hundar reducerad från ca . till , och i och kan den som driver handel med hundar medges vissa lätt nader i beskattningen. 1 vårt land har hundgårdsägarna inga sådana förmåner, och hundskatten kan för dem ibland uppgå till betydande belopp. Eftersom hundarna i en lever inom ett inhägnat område och sköts med stor omsorg, bortfaller de tre första skäl som anfördes vid införandet av lag (risk för spridning av epidemiska sjukdomar, förstörelse och sanitär olägenhet), och vad registreringen angår är den ju något som alltid företas av den nye hundägaren. Att bibehålla skatten på de hundar som uppföds vid hundgårdarna synes därför uppenbart obilligt. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar hänföra kennelhundarna till kategorin skattebefriade hundar samt att lagen om hundskatt kompletteras med bestämmelse härom. () i Skärstad () i Holmgården
mot · FX02610 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar och i om rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för barntillsynskostnader. Möjligheterna till barntillsyn för mödrar med förvärvsarbete är mycket varierande. På många platser kan detta ordnas genom barndaghem eller familjedaghem. För många finns dock ej denna möjlighet. Många föräldrar, där båda är förvärvsarbetande, har fördenskull fått lov att ordna barntillsyn med lejd arbetskraft. Därigenom har sysselsättning skapats för kvinnor som eljest skulle ha saknat inkomst. Den förvärvsarbetande modern har emellertid då fått stora utgifter för barntillsyn utan någon som helst extra stimulans från samhällets sida. För samhället har dock betydande besparingar kunnat göras genom dessa mödrars egna åtaganden. Från sida har väckts förslag om vårdnadsbidrag. Detta har dock ännu ej givit något resultat. De förvärvsarbetande mödrar som själva får svara för kostnaden för barntillsyn bör få någon kompensation för detta. I motioner har förslag om avdragsrätt för barntillsyn väckts. Dessa har dock avslagits av med den motiveringen att de höga inkomsttagarna skulle få en betydande skattelättnad i förhållande till den vårdnadshavande som har en låg inkomst. Förvisso kan den argumenteringen vara riktig. Ett avdrag på slutskatten skulle dock eliminera en sådan olägenhet och vara en enkel väg att administrativt och taxeringsmässigt klara frågan. Ett avdragsbelopp på exempelvis per barn och år skulle kosta samhället betydligt mindre än dess egen barntillsynsverksamhet men ändå åstadkomma större rättvisa olika vårdnadshavare emellan och därtill stimulera den form av barntillsyn som föräldrarna själva åstadkommer. Med stöd av de framförda synpunkter föreslås att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag som ger de förvärvsarbetande mödar som själva bekostar barntillsynen rätt till ett fast avdrag på den slutliga skatten. GOTAB 74 5789 S 1974
mot · FX02613 · 1974-01-21 00:00:00 — av m. fl. angående beskattningen av makar med mindre företag. En huvudprincip i det system för familjebeskattningen, som gäller , är att arbetsinkomster skall beskattas individuellt. Däremot har sambeskattningen bibehållits för kapitalinkomster. Det finns också kvar vissa inslag av sambeskattning beträffande arbetsinkomster. Det gäller främst företagarfamiljer, där båda makarna deltar i företagets skötsel och företaget drivs som enskild firma. Hela inkomsten beskattas i det fallet hos den ene av makarna (i regel mannen) och dessa blir alltså sambeskattade för sin gemensamma arbetsinkomst. Det innebär att familjer i denna situation flir vidkännas betydligt högre skatt i vissa inkomstlägen än om var och en av makarna hade beskattats efter sin arbetsinsats. Som exempel kan nämnas att två makar, som äger en affärsrörelse och arbetar i denna i samma utsträckning, får betala mer än . mer i skatt om den gemensamma inkomsten uppgår till . än om de hade varit affärsanställda och tjänat . Den faktiska sambeskattningen påverkar också de sociala förmåner, som är bundna till inkomstens storlek. De orättvisor som den faktiska sambeskattningen leder till i vissa fall bör enligt vår uppfattning undanröjas genom att man inför någon form av individuell beskattning i de fall, där familjeinkomsten är ett resultat av båda makarnas gemensamma insatser i eget företag. En sådan ordning är desto mer befogad som olägenheterna med den faktiska sambeskattningen kan kringgås genom att företaget drivs som aktiebolag eller handelsbolag. Omläggningen av skattesystemet 1971 ledde också till att bolagsbildningen ökade i omfattning. Enligt vår uppfattning bör skattesystemet om möjligt vara neutralt med avseende på företagsformen. Det kan visserligen i en del fall stöta på svårigheter att fastställa fördelningen av resp. makars arbetsinsats och därmed också att fördela inkomsten skattemässigt. Dessa svårigheter kan emellertid undvikas i betydande grad om man använder sig av någon form av schablonmetod, som bl. a. begränsar möjligheterna att dela upp mycket stora inkomster. Den faktiska sambeskattningen utgör, som redan betonats, ett avsteg från huvudprinciperna i den nuvarande familjebeskattningen. Då den drabbar vissa grupper mycket hårt, är det angeläget att en ändring kommer till stånd. Det finns enligt vår uppfattning inte heller något som hindrar att skattesystemet ändras i detta avseende års skatteutredning blir klar med sitt arbete i sin helhet. bör därför hos Kungl. förslag redan till årets riksdag om borttagande av den faktiska sambeskattningen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. anhåller om förslag till 1974 års riksdag beträffande rätt till individuell beskattning i de fall då två makar båda är verksamma i ett av dem drivet företag inom jordbruk, småindustri, hantverk, handel eller annan rörelse i enlighet med vad som har anförts i motionen. () () () PER ()
mot · FX02614 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om rätt för yrkesfiskare till avdrag vid inkomsttaxeringen för utgifter till s. k. sjöutrustning. Den, som yrkesmässigt sysslar med fiske, måste för att över huvud taget ha möjlighet att deltaga i fisket anskaffa en betydande mängd personlig utrustning av speciellt slag. Det gäller t. ex. kojkläder, oljekläder, skyddskläder, grova gummihandskar och gummistövlar etc. På grund av fiskaryrkets hårda arbetsförhållanden är förslitningen på den s. k. sjöutrustningen mycket hög. För fiskare i saknas f. n. möjligheter till avdrag för utgifter till sjöutrustningen. För olika slag av hantverkare finns däremot möjligheter att vid inkomstdeklarationen göra avdrag för utgifter för verktygsutrustning och liknande. Yrkesfiskare, som är bosatta i och , har möjligheter att dra av utgifterna för sjöutrustningen med varierande belopp. För norska fiskare verksamma i Finnmark tillämpas t. ex. en avdragssumma på maximalt . för helårsfiskare på större båtar i s. k. bank- och havsfiske, medan summan för helårsfiskare i kust- och fjordfiske har satts till . och för säsongsfiskare . beroende på under vilka omständigheter fisket bedrives. För yrkesfiskare bosatta i medgives avdrag för sjöutrustning med högst . , detta under förutsättning att fiskeresorna normalt varar mera än . I de fall fisketurernas varaktighet normalt ej överstiger men fisket försiggår under sådana former att speciell sjöutrustning måste anses nödvändig medgives avdrag, som kan uppgå till maximalt . Kostnaderna för sådan utrustning, som nämnts ovan, har ökat i väsentlig grad , och det är nödvändigt att även svenska yrkesfiskare erhåller möjligheter att dra av dessa utgifter vid beskattningen i likhet med vad som tillämpas för fiskare i våra nordiska grannländer, där nästan identiskt lika utrustning användes. Med hänvisning till vad som ovan framhållits föreslås att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om utredning i syfte att uppnå sådan utformning av reglerna beträffande av k. sjöutrustning att de svenska yrkesfiskarna i detta hänseende erhåller samma rättigheter som fiskare bosatta i och . georg Aberg (fp) () i Vrångebäck () i Lane-Herrestad
mot · FX02615 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om slopande av rätten till avdrag vid inkomsttaxeringen för kostnader för reparation av andels- och bostadsrättslägenhet. har vissa former av bostadsspekulation tilltagit i omfattning. I särskilt hög grad gäller det de speciella typer av andels- och bostadsrättslägenheter, där man utnyttjar skattelagstiftningen på ett sätt som inte kan stå i överensstämmelse med vad lagstiftarna en gång menat. Vad vi tänker på är de fall då man reparerar upp äldre fastigheter och ombildar hyreslägenheterna till andels- eller bostadsrättslägenheter. Dävid konstrueras ägandet på ett sådant sätt att köparna av lägenheterna får dra av vissa delar av reparationskostnaderna i sin deklaration. Dessa reparationsavdrag är naturligtvis för en fastighetsägare en kostnad i rörelsen och således avdragsgill. Detta kan dock inte anses vara fallet då den enskilde hyresgästen får dra av reparationskostnaden för sin egen lägenhet i sin deklaration. De skattevinster som den enskilde därvid gör kan uppgå till eller mera. De som tjänar mest på detta system - förutom säljarna av lägenheterna - är de som har de högsta inkomsterna. Dessutom är insatserna till dessa lägenheter så höga att människor med vanliga inkomster och begränsat kapital inte har möjlighet att köpa dem. Systemet med reparationsavdrag anser vi är stötande ur rättvisesynpunkt, då endast en mycket liten del av befolkningen, med de höga inkomsterna och förmögenheterna, har möjlighet till dessa avdrag. Vi anser att lagstiftningen på detta område bör ändras så att sådana avdrag förbjuds. Vidare bör de lägenheter bruksvärderas där innehavaren kommit i åtnjutande av reparationsavdraget. Förslaget skulle även medföra en behövlig sanering av den spekulationsmarknad för insatslägenheter som förekommer inte minst i . Med hänvisning till vad som anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t beslutar överlämna förevarande motion rörande rätten till avdrag för reparationskostnader i andels- och bostadsrättslägenheter till skatteut redning och till bostadsskattekommittén för beaktande i det fortsatta utredningsarbetet.
mot · FX02617 · 1974-01-25 00:00:00 — angående beskattningen av konstnärlig verksamhet. års taxering, dvs. för det inkomstår som deklareras , skall övergång ske från kontantprincip till bokföringsmässiga grunder i rörelse vid beskattning av konstnärlig verksamhet enligt en ändring i anvisningarna till 41 § Kommunalskattelagen. Som intäkt skall således tas upp utestående fordringar och lager av material, färdiga konstverk etc. och avdrag får göras som kostnad för obetalda skulder för material och omkostnader om skulderna avser den konstnärliga verksamheten. Enligt tolkning av lagändringen skulle de yrkesverksamma konstnärerna tvingas göra en lagerinventering från och med deklarationen som avlämnas . Inventeringen gäller konstnärens samlade material och totala innestående produktion. Konstnärer idkar sällan någon kommersiellt lönsam rörelse. En dylik inventering är oacceptabel med tanke på yrkets karaktär. Bildkonstnärens arbete går att jämställa med kompositörens, forskarens och författarens. Det är ett sökande efter konkreta uttrycksmedel snarare än en fabricering av säljbara produkter. Det går ej att på ett tillfredsställande sätt göra en uppskattning av omkostnaderna, dvs. materialpris och skälig arbetskostnad, för varje verk i en konstnärs produktion. Inget konstverk är det andra likt; bl. a. torde tidsåtgången för varje verk vara svår att uppskatta och många alster kunna karakteriseras som rena experiment. Med hänvisning till vad här anförts hemställes att hos Kungl. anhåller om förslag till sådan ändring av anvisningarna till 41 § Kommunalskattelagen att konstnärer som rörelseidkare får möjlighet att deklarera enligt kontantprincipen. () ()
mot · FX02619 · 1974-01-25 00:00:00 — av i Trobro m. fl. om rätt till öppen resultatutjämning för jordbruksföretag. riksdag beslutade om en allmän successiv övergång till bokföringsmässig redovisning av inkomst av jordbruksfastighet. En av orsakerna till denna övergång har sagts vara att bättre överensstämmelse skulle erhållas mellan jordbruk och annan rörelse. Genom övergången till bokföringsmässig redovisning för jordbruk erhålles också ökade möjligheter för dessa till resultatutjämning genom avskrivning på inventarier och nedskrivning av varulager. Det går dock inte att helt jämställa möjligheterna för jordbrukarna och annan rörelseidkare att i praktiken använda sig av avskrivningar som resultatutjämning. Dels kan inte jordbrukaren hålla en så jämn produktion som är möjligt i annan rörelse, dels är lagringsmöjligheterna små. Många jordbrukare försäljer sålunda årets skörd redan i samband med bärgningen. De mindre jordbruksföretagen har inte heller så stora avskrivningsmöjligheter. Det finns alltså vägande skäl för att komplettera de möjligheter till resultatutjämning som den bokföringsmässiga redovisningen ger med en generell rätt till öppen resultatutjämning mellan olika beskattningsår för jordbruksföretagen. Med stöd av vad här anförts hemställes att hos Kungl. hemställer om skyndsam utredning i syfte att genomföra en fullständig resultatutjämning inom jordbruket varvid i första hand prövas frågan om resultatutjämning genom den s. k. kontometoden, samt att förslag i detta syfte måtte föreläggas . N. () i Trobro () ()
mot · FX02620 · 1974-01-25 00:00:00 — av i Trobro m. fl. om förhöjt avdrag vid inkomsttaxeringen för egenavgift enligt förordningen om allmän arbetsgivaravgift. Genom beslut av riksdag antogs förordningen (1968:419) om allmän arbetsgivaravgift. Syftet med avgiften var att kompensera staten för det skattebortfall som övergången från allmän varuskatt till mervärdeskatt skulle medföra i fråga om näringslivets investeringar. Enligt förordningen skall allmän arbetsgivaravgift erläggas av arbetsgivare och av fysisk person, vilken haft inkomst av här i riket bedriven rörelse eller av jordbruksfastighet som han själv brukar. Arbetsgivares avgift beräknas på löner i pengar eller naturaförmåner i form av kost och bostad. Till grund för beräkningen av fysisk persons avgift (s. k. egenavgift) skall läggas inkomsten av jordbruksfastighet och av rörelse, allt i den mån arbetsgivare inte har att erlägga allmän arbetsgivaravgift för inkomsten. Egenavgift utgör i likhet med arbetsgivares avgift en i inkomstkällan avdragsgill lönekostnad. I underlaget för egenavgiften ingår emellertid avkastningen av det kapital som är nedlagt i förvärvskällan. För inkomst av kapital i skatterättslig mening utgår dock inte egenavgift. Den kapitalavkastning som ingår i inkomst av rörelse eller jordbruksfastighet bör därför vara fri från egenavgift. Starka skäl talar således för att egenavgiften beräknas efter en annan och lägre procentsats eller att avdrag för densamma medges med ett i förhållande till avgiften förhöjt belopp. Den möjlighet jordbrukare och rörelseidkare har att genom årliga värdeminskningsavdrag skriva av sina tillgångar i inkomstkällan försvagar på intet sätt styrkan i dessa skäl. Vi föreslår därför att i inkomstkällorna jordbruksfastighet och rörelse avdrag medges av avgiftens belopp. Härigenom skulle de skattskyldiga erhålla rimlig kompensation för att egenavgiften också beräknas på kapitalavkastningen. På vederbörande utskott torde fåankommaatt utarbeta förslag till erforderlig ändring av förordningen (1968:419) om allmän arbetsgivaravgift. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att skattskyldig vid taxering till statlig och inkomstskatt skall åtnjuta förhöjt avdrag för egenavgift uppgående till av nämnda avgift. N. () i Trobro HANS () () () ()
mot · FX02621 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om befrielse från mervärdeskatt på bokinköp för Svenska sjömansbiblioteket. Genom avtal mellan staten genom och åtog sig stadens biblioteksnämnd att fr. o. m. 1969 omhänderha Svenska sjömansbibliotekets verksamhet, vilken tidigare bedrivits i stiftelseform. Staten skulle bekosta alla med verksamheten förenade kostnader. Enligt avtalet skulle ett bokanslag utgå med ett belopp som penningvärde motsvarar ca . utgör anslaget för inköp av böcker . För /74 uppgår det totala statliga anslaget till . administrerat Svenska sjömansbiblioteket har bokutlåningen i det närmaste fördubblats, 1973 omfattande 155 885 volymer. Det är lätt att inse att det 1968 beräknade bokanslaget inte räcker till en fördubblad utlåning. Ransoneringar måste vidtas. Sjöfolket klagar - med rätta - över det ringa kulturutbudet i form av böcker som står dem till buds. Föregående år äskade Svenska sjömansbiblioteket ett engångsanslag på . för inköp av ca 20 000 volymer (orätt skulle få ett rimligt grundbestånd av böcker. hade 1969 ett bestånd av 95 000 volymer. har endast 89 000 volymer att brukas till en fördubblad utlåning. kunde, ehuru överstyrelsen väl insåg behovet, dock icke bifalla anslagsänskandet /75 men upptog beloppet i sin långtidsplanering för budgetåren 1975/76 och 1976/77. Upptagandet av anslaget i långtidsplaneringen är i och för sig tacknämligt, men det ligger fara i dröjsmål. Ett uppskov - obestämt - medför betydande risk för att bokbeståndet ytterligare nedslits med åtföljande minskning av den uppskattade utlåningsverksamheten. Allt talar för att engångsanslag bör ställas till förfogande omgående. I sammanhanget bör understrykas att också storleken av det kontinuerliga bokanslaget är otillfredsställande och naggas hårt av erläggande av moms vid inköp av såväl böcker som förpackningsmaterial. Bokanslagets köpkraft skulle öka med bortåt . om befrielse från moms kunde ges. Under åberopande av det anförda hemställs' att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar att Svenska sjöm ' Se även motion 1974:730. ansbiblioteket bör befrias från erläggande av moms vid inköp av böcker och förpackningsmaterial. () ()
mot · FX02622 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar och i om stimulans till användning av gengasdrivna fordon. Vinterns brist på bl. a. motorbränslen har åter aktualiserat användning av gengas. Förbränningsmotorerna är dock så konstruerade, att övergång till gengasdrift ter sig föga lockande för fordonsägaren. Den medför dyrbar ombyggnad, lägre driftsäkerhet, lägre motoreffekt och andra påtagliga olägenheter. En intensifierad forskning omkring och utveckling av gengasdrift är dock önskvärd. Gengasen är miljövänlig, eftersom den främjar ett bättre tillvaratagande av avfallsvirke i våra skogar, ej sprider bly i naturen (som bensinavgaser) och inte heller tär på världens naturresurser. Dessutom måste användning av gengas vara nationalekonomiskt riktigt, då råvaran ju är inhemsk och ständigt förnyas. Det vore därför önskvärt om utvecklingen av gengasdrift intensifierades och bättre förutsättningar för bilar och traktorer med gengasdrift skapades. För att stimulera till användande av gengasdrivna bilar och traktorer borde frågan om skattelättnader för sådana motorfordon bli föremål för prövning. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att hos Kungl. anhåller om utredning och förslag beträffande stimulans för användning av gengasdrivna motorfordon, exempelvis genom skattelättnader.
mot · FX02623 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar i och om vidgad rätt till förlustavdrag vid inkomstbeskattning. Vid taxering till statlig och inkomstskatt har skattskyldig rätt att åtnjuta avdrag för förlust hänförlig till tidigare beskattningsår. Förlustavdraget får göras senast det beskattningsår för vilket taxering sker sjätte kalenderåret efter det då taxering för förlust ägt rum. Vid taxering till beskattning får avdrag enbart göras från inkomst inom samma kommun. Rätt föreligger dessutom endast till avdrag av förlust, om denna under förluståret uppgått till . Över dessa förluster förs särskilda register och av förmodligen administrativa skäl har gränsen satts vid förluster på . Berörda förluster hänför sig ofta till underskott på fastigheter - i stor utsträckning fritidsfastigheter - eller rörelser i annan kommun. I och med att antalet kommuner i samband med kommunsammanläggningarna blivit avsevärt mindre torde färre skattskyldiga numera ha fastighet eller rörelse i annan kommun. Av denna anledning minskar förmodligen antalet redovisade förluster . Från jämlikhets- och rättvisesynpunkt borde även de som har mindre förlust än . ha rätt till framtida avdrag för denna. Det förefaller omotiverat att i fortsättningen utestänga dem som drabbas av mindre förluster, eller som inte har råd att köpa exempelvis så dyra fritidshus att förlust på . uppstår, från avdragsrätt. Mest rättvist vore att alla förluster oberoende av storlek kunde fö dras av om lämpligt tillfälle uppstår . I då ADB-behandlingen omfattar allt flera sektorer torde registreringen av förlusterna ej vara så omfattande att vi av administrativa skäl måste behålla den nuvarande beloppsgränsen. Om ett helt borttagande av beloppsgränsen ej visar sig praktiskt möjligt, bör åtminstone en avsevärd sänkning av densamma genomföras. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådan ändring av skattelagstiftningen att beloppsgränsen för erhållande av förlustavdrag för förlust uppkommen under tidigare beskattningsår sänks eller .