mot · FX021587 · 1974-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående den fysiska riksplaneringen. 1960-talets snabba folkomflyttning i landet medförde en lång rad problem. Tiotusentals människor förflyttades från glesbygderna till tätorterna. Expansionsanhängarna i storstäderna såg denna utveckling såsom något ständigt fortgående och som det dominerande inslaget i samhällsutvecklingen under . kom det emellertid ett uppvaknande. Det visade sig att folkomflyttningen stod i strid med människornas egna ambitioner och önskemål. började även statsmakterna att ändra sina ställningstaganden och värderingar. uttalade att storstädernas tillväxt skulle dämpas. växte medvetandet om att folkomflyttningen även innebar miljöproblem. Det visade sig svårt att i storstäderna tillgodose människornas behov av rekreationsområden, rent vatten och ren luft. I takt med att konjunkturen visade vikande tendens och suget efter arbetskraft i storstäderna därmed minskade framgick det att många hade andra värderingar än planerarna. Storstädernas folkökning avstannade. ökade med 25 00030 000 människor . senare del krympte folkökningen samman, och i böljan av har det visat sig svårt för att ens hålla befolkningstalet. Svåra felinvesteringar har gjorts med betydande ekonomiska konsekvenser. beräknas 5 000-6 000 lägenheter stå tomma i . Denna nya situation medför givetvis en rad problem. Själva omställningsproceduren, då en stark expansionsutveckling övergår i en mera dämpad och lugn utveckling, innebär svåra ekonomiska påfrestningar. Dagens arbetslöshetsproblem i byggbranschen är en direkt följd av det tidigare oreflekterade expansionstänkandet. Investeringar och utbyggnadsprogram har visat sig komma i otakt . Hänsyn till miljöproblem innebär att samhället ställs inför helt nya värderingar. Fem Storstockholmskommuners köp av är ett konkret exempel på vilken konfliktsituation som kan uppstå när planeringsambitioner, fastlagda , visar sig vara i otakt . , , , och köpte av staten 1966. Planerna var då att där skulle byggas bostäder för 100 000 människor . Dessa utbyggnadsplaner grundade sig på det förhållandet att ökade med 25 000 30 000 människor . Av olika orsaker försenades emellertid utbyggnadsplanerna. 1 stort sett hände ingenting förutom att utbyggnadsambitionerna på papperet växte ytterligare. kan nämnas att man för del vid köpe tillfället arbetade med planer på att bygga för ungefär 15 00020 000 innevånare. redovisade kommunens planering en total folkökning på 70 00080 000 människor. Huvudsakligen skulle denna folkökning hänföras till en utbyggnad på . Så kom då omvärderingarna . Storstäderna skulle dämpas. inrättades och den fysiska riksplaneringen, där man skulle lära sig att hushålla med mark och vatten, började växa fram. Det är i detta läge konfliktsituationen uppstått. Den fysiska riksplaneringen sådan den utformats i med mark och vatten visar att stora delar av bör sparas för rekreationsändamål. Hänsynen till storstadsmänniskornas miljökrav väger över planerna på en fortsatt snabb exploatering av ännu orörda naturområden. De miljömässiga värderingar som slår igenom i den fysiska riksplaneringen stämmer inte med det köpeavtal mellan staten och Järvakommunerna vilket förutsätter att största delen av detta område byggs ut. Nytänkandet i miljöfrågorna i samband med den fysiska riksplaneringen medför ofta begränsningar i markägares rätt att utnyttja sin mark. Det gäller enskilda markägare. Det borde rimligen också gälla staten som tidigare markägare. Staten bör underkasta sig samma begränsningar som gäller övriga markägare. Staten som markintressent får inte själv driva en politik som står i strid med intentionerna i den fysiska riksplanering som riksdag och regering i annat sammanhang uttalar sig för. Staten sålde för . 1966 till de fem Järvakommunerna. Avtalet godkändes av statsmakterna (prop. 1966:99, SU 104). Priset sattes i relation till vad det skulle komma att kosta att flytta bort de militära enheter, som var förlagda i anslutning till fältet. En revidering av priset på de delar av området som enligt den fysiska riksplaneringen numera framstår som nödvändiga för att garantera människorna en god livsmiljö måste anses som en god investering. Statens medverkan kan tänkas ske på olika sätt. Det kan ske genom att staten reducerar den köpeskilling som fastställdes genom att man reviderar köpeavtalet. Statens medverkan kan också ske på det sättet att man går in som direkt delägare i en stiftelse, bildad i samråd med regionala och kommunala organ, för att förvalta ett naturreservat på . Det är ingen tillfällighet att kommit att spela en framträdande roll i den fysiska riksplaneringen. Områdets unika läge inom räckhåll för människorna i tätt befolkade stadsdelar på tre sidor gör det speciellt intressant som närströvområde. Inom är det bara Erstaviksområdet i sydost som har ett lika gynnsamt läge. Alla skäl talar för att så mycket som möjligt av dessa två stora friområden sparas för framtiden. Det måste vara en samhällets angelägenhet att medverka till lösningar som gör detta möjligt, oavsett om det är stat, kommuner eller enskilda som är markägare. Ekonomiska bindningar i det förflutna får inte låsa handlingsfriheten så att kommande generationer blir lidande. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om att statens agerande som markintressent inte får motverka den fysiska riksplaneringens intentioner, 2. att hos Kungl. Maj:t anhåller om tilläggsdirektiv till markdelegationen (K 1957:30) att uppta förhandlingar angående revidering av köpeavtalet med med syfte att bevara Sollentunadel för rekreationsändamål. () () GOTAB 74 5976 S 1974