mot · FX021756 · 1974-04-16 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:14 angående studiesocialt stöd. I motionen konstateras att regeringen i och med propositionen om studiesocialt stöd på flera punkter har kapitulerat för den mångåriga kritiken mot dagens studiemedelssystem. Det gäller i första hand återbetalningsreglerna, där indexlånen visserligen icke avskaffas formellt men där nya regler i praktiken upphäver nuvarande orimliga ordning att skulderna godtyckligt skrivs upp med inflationen. På en annan punkt, som också gäller skuldutvecklingen, riktar motionärerna hård kritik mot regeringsförslaget. Det gäller uppjusteringen av studiebidraget. Regeringen vill höja bidraget med . när det i realiteten behövs höjning för att studiebidraget åter skall motsvara av totalbeloppet, dvs. den andel som fastställdes vid systemets införande. har bidraget urholkats i värde, ett faktum som har medfört att skuldbördan ökat starkt. Motionärerna vill nu höja bidragsdelen till av totalbeloppet och dessutom införa en värdesäkring. När det gäller reglerna för beviljande av studielån riktas kritik på flera punkter. Motionärerna vill bl. a. inte acceptera att makes förmögenhet skall reducera möjligheterna att erhålla studiemedel. Förekommande förmögenhet är oftast bunden i fastighet eller företag, och det kan inte vara rimligt att sådana tillgångar skall behöva realiseras därför att make/maka studerar. Studielån bör alltså utgå oavsett makes förmögenhetssituation. gällande studiemedelssystem antogs av 1964. Det hade föregåtts av en omfattande utredning,vari ingick representanter för bl. a. studentorganisationerna samt de fackliga organisationerna. Motiven för ett avskaffande av det tidigare garantilånesystemet sades främst vara önskvärdheten att skapa ett system som skulle innebära lägre skuldsättning för studenterna. Departementschefen framhöll i propositionen 1964 "att tidigare system verkat avskräckande inte minst för ungdomar från lägre socialgrupper och då främst beroende på att garantilånens konstruktion framstod som riskabel ur skuldsättningssynpunkt. Kritiken mot studiemedelssystemet har vuxit i styrka under de år som gått sedan reformen beslutades. Den har dels gällt själva konstruktionen av återbetalningsreglerna, dels bidragsdelens successiva urholkning. har naturligt nog i första hand kommit från olika studerandeorganisationer men även partipolitiskt har meningarna varit delade. Sålunda har moderata samlingspartiet motionerat om förändringar i systemet. Att kritiken i hög grad vuxit sig stark bland de enskilda studenterna står helt klart. Detta framgår inte minst av att andelen studenter som utnyttjar studiemedlen sjunkit kraftigt. har denna siffra sjunkit till . (47,.) Att negativismen gentemot systemet är stor kan även konstateras om man tittar på antalet frivilliga inbetalningar av skulder, dvs. tidigare låntagare som väljer att betala av hela den återstående skulden. inflöt 1,7 milj. kr. i frivilliga inbetalningar, medan dessa uppgick till hela 61.3 milj. kr. Både uppgifterna om hur många studenter som faktiskt utnyttjar systemet och den kraftiga ökningen av de frivilliga inbetalningarna visar att systemet icke har förtroende bland studenterna. Indexlånen föreslås i praktiken avskaffade Redan vid beslutet om det nya systemet riktades kritik mot konstruktionen att indexuppräkna lånesumman i relation till penningvärdeförsämringen. Kritiken kom bl. a. från och men även dåvarande ställde sig skeptiskt till systemet. Vid riksdagsbehandlingen räknade man allmänt med en genomsnittlig årlig inflationstakt om . Utvecklingen därefter har visat att detta var en alltför optimistisk bedömning. Inflationstakten har varit avsevärt högre, och dessutom har varje ökning av den indirekta beskattningen en förhöjande effekt på återbetalningsbeloppet. Den situation som studiemedelstagarna befunnit sig i har varit mycket oförmånlig. Indexlåneprincipen har inneburit uppräkningar av lånen som motsvarat kreditlån på ränta. Detta har också inneburit att flertalet låntagare trots att regelmässiga avbetalningar erlagts sett sin nominella skuld öka år . Den förändring som departementschefen nu föreslår innebär i realiteten en total kapitulation för den kritik som riktats mot återbetalningsreglema. Visserligen föreslås inte ett direkt avskaffande av indexsystemet men i praktiken innebär förslaget detta. Genom spärregelns nya konstruktion kommer ingen lånetagare att behöva betala mer än 3,effektiv ränta (motsvarar vid marginalskatt). Att sedan själva indexsystemet formellt bibehålls saknar varje politiskt betydelse. Från moderat sida har vi krävt att studielånen skall få konstruktionen av annuitetslån med en räntesats på 6 . En sådan låneform är på många sätt att föredra. Dels blir den effektiva avbetalningen låg i början på grund av lånens konstruktion, dels vet låntagaren år hur skulden kommer att utvecklas. Indexlån däremot har alla tänkbara nackdelar för låntagarna. Att regeringen äntligen retirerat, och avvisat tanken att en galopperande inflation skall avgöra akademikergruppernas studieamorteringar, är glädjande. Att man ännu icke tagit steget fullt ut och föreslagit ett annuitetslån finner vi dock beklagligt. Ett dylikt lånesystem skulle nämligen bäst motsvara det krav på studielånen som statsrådet ställde , dvs. en rimlig skuldbörda för låntagarna. När studiemedelssystemet infördes utgjorde den återbetalningsfria delen av totalbeloppet. är motsvarande andel blott . År har sålunda värdet av bidragsdelen urholkats. Detta innebär att skuldbördan successivt ökar och att dagens låntagare följaktligen är betydligt hårdare skuldsatta redan från början än de som tog lån . studiemedelsreform byggde på strävan att studiehjälpen skulle vara så likartad som möjligt för olika studerandekategorier. Bidragsdelen kopplades då till det allmänna studiebidraget inom studiehjälpssystemet. har det allmänna studiebidraget höjts . Dessutom har inackorderings- och resetilläggen förbättrats. Det är bara bidragsdelen som utgår med oförändrat belopp. Riksdagsmajoriteten har konsekvent vägrat att värdesäkra bidragsdelen. I propositionen föreslås nu en uppräkning av bidragsdelen till . Studiebidraget kommer,om förslaget går igenom, att motsvara knappa av totalbeloppet, dvs. en viss förbättring mot dagsläget. Uppjusteringen är dock blygsam och kommer att vara uppäten av inflationsutvecklingen , kanske redan innan förslaget avses träda i kraft. Den kraftigt ökade skuldbördan är enligt vår mening tillräckligt skäl för att återge studiebidraget dess ursprungliga värde. Därtill skall läggas den relativt sett oförmånliga realinkomstutveckling som stora akademikergrupper fått uppleva . De stora svårigheterna för nyexaminerade att få arbete är också en faktor som måste vägas in i totalbilden av hur studiemedelssystemet skall utformas. Utöver en uppjustering av bidragsdelen till (vilket skulle motsvara ett belopp av ca . ) vill vi också förorda en värdesäkring av bidraget. Det är enda sättet att motverka en upprepning av det utveckling, dvs. där bidragsdelens värde successivt urholkats och därmed låntagarnas skuldbelastning avsevärt ökat. I syfte att skapa fullständig rättvisa mellan olika studielåntagare föreslår vi att en omräkning av varje låntagares skuldbelopp vidtas. Omräkningen skall utjämna skillnaderna i skuldbörda mellan låntagare som erhållit olika stora bidragsandelar, dvs. reglera varje skuldbelopp så att för alla, som fått fullt studiebidrag, detta uppräknas till av då gällande totalbelopp. Därvid minskas skuldbördan i motsvarande del. Beroendet av makes förmögenhet Enligt nu gällande regler för beviljande av studiemedel reduceras studiemedlen med dels 1/5 av den del av den egna förmögenheten som överstiger sex basbelopp, dels med den del av makes förmögenhet som överstiger sex basbelopp. Vardera maken kan alltså ha en förmögenhet som uppgår till sex basbelopp utan att någon reduktion sker. Genom förslaget i proposition 1974:14 skall reduktion påbörjas vid en gemensam förmögenhet av nio basbelopp. 1 och med förslaget om att summan av makarnas skattepliktiga förmögenhet skall utgöra underlag för behovsprövning av studiemedel kommer en skärpning att komma till stånd. Vi finner denna utveckling vara märklig. Enligt vår uppfattning skall alla - oavsett kön, samlevnadsform och ekonomisk standard - betraktas som ekonomiskt självständiga individer så långt det är möjligt. Propositionens förslag syftar till att i ökad grad göra makarna ekonomiskt beroende av varandra, medan det i stället är önskvärt att också inom studiemedelssystemet sträva efter ett ökat ekonomiskt oberoende. En makes förmögenhet, för de kategorier det hör rör sig om, är dessutom i de flesta fall inte realiserbar. Den ena maken kan t. ex. ha ärvt ett jordbruk, vara egen företagare eller ha pengarna bundna i ett egethem. Vi finner det vara orimligt att den andra maken skall gå miste om rätten till studiemedel eller få dessa reducerade därför att vederbörande gifter sig med någon med skattepliktig förmögenhet. Vi anser därför att makes förmögenhetsinnehav icke skall påverka rätten till studiemedel. Detsamma bör gälla reglerna för återbetalning av studiemedel. Detta innebär alltså att man vid fastställandet av avgiftsunderlaget icke bör ta hänsyn till makes förmögenhet. Rätt till visst studiemedel oberoende av makes inkomst Över huvud taget är det tvivelaktigt att makes rätt till studiemedel skall till någon del vara avhängig av makes ekonomi. Med tanke på kostnaderna som kan följa med ett helt frikopplande från makes inkomst när det gäller rätt till studiemedel vill vi begränsa oss till ett yrkande om att av basbeloppet i form av återbetalningspliktiga studiemedel alltid skall kunna utgå utan annan ekonomisk prövning än mot egen ekonomi. Denna summa bör täcka de direkta studiekostnaderna, dvs. böcker, avgifter m. m. Det måste vara ytterst angeläget att en icke förvärvsarbetande som önskar börja studera icke skall behöva ta av hushållspengar eller av pengar till barnens uppehälle för att täcka kostnader för böcker och resor i samband med studier. Återbetalningspliktiga studiemedel - en skuld Att hänsyn tas till egen förmögenhet finner vi vara rimligt. Vi anser emellertid att studieskuld bör få avräknas från förmögenheten. nämligen bestrida att de återbetalningspliktiga studiemedlen av den studerande betraktas som en skuld jämförlig med övriga skulder. I det alldeles övervägande antalet fall kommer också återbetalningsskyldigheten att fullgöras. Vi anser därför att återbetalningspliktiga studiemedel skall betraktas som skuld också vid beviljande av studiemedel. Detta gäller nämligen vid fastställandet av avgiftsunderlaget vid återbetalningen. Statsrådet anför också i specialmotiveringen till 35 §: Med förmögenhet bör, i överensstämmelse med CSN:s hittillsvarande praxis, avses skattepliktig förmögenhet enligt förordningen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt. Även skuld som består av återbetalningspliktiga studiemedel bör således få beaktas. Jag vill i detta sammanhang erinra om att, enligt 12 § 1 mom. förordningen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt, skall den skattepliktiga förmögenheten för makar beräknas var för sig. Skuld, som inte kan avdras från den närmast berättigade makens förmögenhet, får dock avräknas på den andre makens förmögenhet. Spärregel vid fastställande av avgiftsunderlaget När det gäller återbetalningen av studiemedel vill vi dessutom anföra följande. I proposition 1974:14 framläggs förslag om nya regler när det gäller beroendet av makes inkomst för fastställandet av avgiftsunderlaget. Enligt förslaget skall till grund ligga dels egen inkomst, dels av makes inkomst . Dessa ökas med en procentenhet för varje tusental kronor makes inkomst överstiger , dock till högst . 1 vissa fall slår denna regel orimligt hårt, nämligen i det fall bägge makarna har studieskulder och bägge har inkomster. Som exempel kan nämnas att om två makar tjänar . var och bägge har återbetalningspliktiga studiemedel blir deras sammanlagda avgiftsunderlag . trots att deras inkomster tillsammans är endast . Som grund för vars och ens avgiftsunderlag ligger nämligen den egna inkomsten, , + av makes inkomst = . Vi anser att en spärregel måste införas. Det gemensamma avgiftsunderlaget för två makar får aldrig överstiga summan av deras inkomster. Situationen blir annars den, att så länge en part har goda inkomster blir det en rimlig beräkning av hans avgiftsunderlag, men skulle bägge makarna dela på inkomsten ökar avgiftsunderlaget för båda. Vi vill här dessutom erinra vad CSN skrev i sin information : Att din makes ekonomi beaktas vid beräkningen av avgiftsunderlaget och därmed kan komma att påverka din avgiftsskyldighet, innebär dock inte att din make ansvarar för betalningen av dina avgifter. Vi föreslår därför att en spärregel införs som fördelar avgiftsunderlaget, så att det med avseende på inkomst aldrig för två makar blir större än deras sammanlagda inkomst. Under åberopande av det anförda hemställs att hos Kungl. 1. att den återbetalningsfria delen av studiemedlen fastställs till av utgående totalbelopp, 2. att bidragsdelen indexregleras, 3. att rätten till studiemedel görs oberoende av makes förmögenhet, 4. att studerande ges rätt till av studiemedelsbeloppet i form av återbetalningspliktiga studiemedel utan att prövning sker mot makes inkomst, 5. att återbetalningspliktiga studiemedel får avräknas som skuld från förmögenhet vid beviljande av studiemedel, 6. att avgiftsunderlaget för återbetalning av studiemedel fastställs oberoende av makes förmögenhet, 7. att en spärregel införs innebärande att, för två makar med återbetalningspliktiga studiemedel, summan av de delar av avgiftsunderlagen som beräknats med hänsyn till makarnas inkomster icke får överstiga deras sammanlagda inkomster.