mot · FX021810 · 1974-04-29 00:00:00 — av herrar i och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:88 med förslag till lag om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen m. m. Sedan gammalt förekommer en mycket omfattande förhandlingsverksamhet lokalt ute i företagen. Det gäller exempelvis förhandlingar för att genomföra den lokala anpassningen av centrala avtalsuppgörelser, förhandlingar om löneformer och uppsägningar. Lokalt sköts dessa förhandlingar av den lokala fackliga organisationen, ibland förstärkt av förbundens lokalt anställde ombudsman. Denna senare ordning har många fördelar. Företagen förfogar över det grundmaterial i form av statistik och liknande som behövs för förhandlingarna och dessutom över utrednings- och expertfunktionerna. Genom att den lokale ombudsmannen deltar i förhandlingsförberedelserna och i själva förhandlingarna, motverkas till viss del den obalans i förhandlingarna som är en följd av dessa förhållanden. Arbetsgivarorganisationerna motsätter sig oftast att lokalt anställda fackliga ombudsmän deltar i förhandlingsarbetet. De får helt enkelt inte komma in på företaget. I de fall de tillåts komma in på arbetsplatsen finns i regel en representant från arbetsgivareförbundet närvarande, vilket innebär att förhandlingarna förlorar sin lokala karaktär och blir en central förhandling. Olägenheten med detta är uppenbar förhandlingarna låses i ett tidigt skede. De fackliga organisationerna bör ha rätt att själva avgöra om de vill komplettera sin förhandlingsdelegation med en facklig funktionär som ej är anställd i företaget. Kravet på anställningsförhållande mellan den fackliga förtroendemannen och arbetsgivaren framstår som särskilt orealistiskt när det gäller mindre och temporära arbetsplatser inom industrin. Vid sådana är det synnerligen angeläget att representant för lokal avdelning eller liknande organisation får utse funktionär eller annan representant som facklig företrädare. Finansieringen av den facklige förtroendemannens arbete i dessa fall bör ske med särskild avgift som tas ut av samtliga arbetsgivare inom berörda avtalsområden. Medlen fördelas därefter till de av organisationen förtroendemännen i proportion till det arbete som läggs ned. Frågan om de fackliga funktionärernas ställning, vilka icke är anställda i ett företag, är ej löst i lagförslaget om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen. Av vad ovan anförts framgår att det är angeläget att fackliga funktionärer, som inte är anställda i ett företag, erhåller rätt att få tillträde till en arbetsplats, där den fackliga organisationen som de företräder har medlemmar. Det kan slutligen framhållas att en konvention jämte en därtill hörande rekommendation angående arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget antogs vid den internationella arbetskonferensen (konvention nr 135 och rekommendation nr 143). 1 rekommendationen sägs att fackliga funktionärer, som inte är anställda i företaget men företräder en organisation, som har medlemmar anställda där, bör beviljas tillträde till företaget. Det är enligt vår uppfattning synnerligen viktigt att lagförslaget om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen kan träda i kraft som planerats . Tidsaspekten medger alltså inte nu någon ytterligare utredning för att lösa de frågor som aktualiserats i denna motion. En lämplig ordning är därför att dessa frågor beaktas i den översyn av den arbetsrättsliga lagstiftningen som arbetsrättskommittén arbetar med. Frågan om dessa fackliga funktionärers ställning bör skyndsamt utredas, antingen av arbetsrättskommittén eller i annan ordning. Vi anser att i skrivelse till Kungl. Maj :t skall ge sin mening till känna i de frågor som aktualiserats i motionen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att uttalar att fackliga funktionärer, som ej är anställda i ett företag men företräder organisation som har medlemmar anställda där, beviljas tillträde till företaget samt att finansieringen av den facklige förtroendemannens arbete i vissa fall bör ske med särskild arbetsgivaravgift. GOTAB 74 7558 S 1974