mot · FX02505 · 1974-01-22 00:00:00 — om normer för svampgifter i livs- och fodermedel. Mykotoxikoser är sjukdomar hos människor och djur som orsakas av förtäring av födoämnen, vilka blivit giftiga därför att svampar under sin förökning i och på dessa bildat gifter (toxiner). Sjukdomar av denna typ har varit kända . publicerades i American Veterinary Revue en uppsats om hästar som insjuknat på grund av mögligt foder. publicerades i Veterinary Medicine uppgifter om att /34 omkring 5 000 hästar dött av möglig-säd-sjukdom. publicerades i uppgifter rörande möglig-säd-sjukdom hos svin. I detta fall kunde man visa att de giftproducerande svamparna var Aspergillus flavus och Penicillium rubrum. Trots alla alarmerande rapporter förblev mykotoxikosema en försummad sjukdom , då 100 000 kalkonkycklingar strök med i mykotoxikos. var utredningen rörande dessa dödsfall klar. Orsaken var aflatoxin, producerat av svampen flavus. Efter detta har intresset för mykotoxikosema blivit allmänt, och vid detta laget finns massor av undersökningar rörande mykotoxikoser publicerade. I har diskussionen i huvudsak rört sig om aflatoxin, och vi har fått rekommendationer som reglerar importen av och handeln med aflatoxinhaltiga foder- och livsmedel. Detta har medfört att landet är en avstjälpningsplats för dylika varor, som inte sluppit in i andra länder på grund av aflatoxinhalt. Tyvärr kan vi inte räkna med bara Aspergillus flavus och det av denna svamp producerade giftet aflatoxin som farligt. I Bericht (iber Landwirtschaft, Bd 50/1972/ finns en uppsats, Mycotoxine und ihre Producenten in landwirtschaftlichen Produkten av Professor . vid Institut fur Physik und flir Lebensmittelfrischhaltung. I detta publikation finns en förteckning över 71 toxinbildande svampar tillhörande bl. a. släktena A Iternaria, Aspergillus, Fusarium och Penicillium. Sannolikt har vi redan alla dessa svampar i landet, och har vi det inte, så dröjer det säkert inte länge med tanke på dagens livliga varuutbyte länderna emellan. Ju mer avancerad forskningen rörande mykotoxikoser blir på andra håll i världen, och ju mer man med ledning därav skärper sina krav såväl rörande importvaror som inom landet producerade, desto större blir risken för att dylika söker sig till länder med svag kontroll. Utan egen avancerad forskning och kontroll på området löper alltså risk att bli en avstjälpningsplats för vad länder med bättre kontroll ratat. De mykotoxikoser som redan förekommer bland våra husdjur i motiverar för övrigt redan i och för sig en kraftigt utvidgad forskning med goda diagnostiska och experimentella resurser. Symtombilder väl överensstämmande med de i utländsk litteratur anförda har påvisats i besättningar som utfodrats med möglig spannmål. Utfodringsförsök med möglig spannmål har framkallat stark nedsättning av tillväxten hos såväl kalkonkycklingar som grisar. Misstänker en läkare eller veterinär infektion med salmonella, kan han få en omgående kontroll på laboratorium. Tyvärr är möjligheterna i dagens inte lika väl tillgodosedda när det gäller en ingående mykologisk undersökning med klassificering av svampen i fråga, toxinanalys och eventuellt utfodringsförsök. I svensk lag saknas normer för hur mycket mögelsvampar som får finnas i cerealieprodukter och hur stor andel eventuellt giftbildande mögelsvampar som kan accepteras. Inga obligatoriska prover tas på sådana svampar innan varan förklaras kvarngill. Ingen lag förbjuder heller någon, när han börjar ana sambandet mellan den för ögat felfria spannmålen och den dåliga tillväxten eller rent av dödsfallen, att sälja den till någon annan. Var spannmålen sedan dyker upp på nytt, t. ex. som djurfoder, i havregröten eller i sämsta fall i barnmaten är det ingen som vet. Problemet är allvarligt, eftersom mykotoxiner inte åstadkommer bara mer eller mindre akuta symtom, vilka försvinner när det aktuella partiet konsumerats, utan också kan utlösa effekter . Flera mykotoxiner, inte bara aflatoxin, anses ju vara carcinogena, och vi måste kanske även räkna med genetiska effekter. Från undersökningar rörande aflatoxin vet man att människan kan tillföras detta via animalieprodukter. Sannolikt gäller detta även andra mykotoxiner. Sannolikt är dock risken liksom för aflatoxin störst via nedsmittade vegetabiliska produkter. Enligt uppgift från den kände experten på detta område, professor i , kan av de vanligen förekommande mögelsvamparna bilda giftiga produkter. I finns därför mycket stränga normer för hur stor andel av mögelsvampar som får finnas i livs- och fodermedel. Detta går nämligen att kontrollera avsevärt lättare än att kontrollera förekomsten av själva svampgifterna (ochratoxin, zearalenone, patulin m. I finns inga sådana normer och än så länge mycket små möjligheter att kontrollera livsmedel med hänsyn till förekomsten av mögelsvampar. Det är hög tid att de få forskningsresultat som finns samlas på en hand och att man kraftigt uppmuntrar ytterligare forskning, såväl på grundläggande som tillämpad nivå. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att måtte besluta 1. att hos Kungl. hemställa att måtte ges i uppdrag att utfärda bestämmelser om hur stor andel mögelsvampar och hur stor andel för giftbildning misstänkta mögelsvampar som får förekomma i livsmedel, 2. att hos Kungl. hemställa att jordbruksnämnden måtte ges i uppdrag att utfärda bestämmelser om hur stor andel mögelsvampar samt hur stor andel för giftbildning misstänkta mögelsvampar som får förekomma i fodermedel.