mot · FX02583 · 1974-01-24 00:00:00 — om en översyn av normalarbetsordningen för länsstyrelse. Allmänna bestämmelser om ärendenas handläggning och beslutanderätt inom länsstyrelse ges i länsstyrelseinstruktionen av . Ärendena fördelas mellan olika instanser enligt en av Kungl. Maj:t fastställd diarieplan. Länsstyrelse fastställer arbetsordning och övriga bestämmelser för arbetet inom . Till ledning för utarbetandet av arbetsordning har Kungl. Maj:t fastställt en s. k. normalarbetsordning. Till skillnad från vad som gäller exempelvis den s. k. normalhälsovårdsordningen som skall tjäna som förebild för de lokala hälso vårdsstadgorna saknas bestämmelse om att länsstyrelses arbetsordning inte i något väsentligt avseende får awika från normalarbetsordningen. Den senare skall således ses som en rekommenderad organisationsplan från vilken avvikelser kan och måste göras, bl. a. med hänsyn till länsstorlek och andra regionala förhållanden. Enligt länsstyrelseinstruktionen (26 §) skall styrelse i princip avgöra bl. a. följande frågor: viktigare samhällsplaneringsfrågor eller andra för länet betydelsefulla åtgärder; viktigare frågor om organisation, arbetsordning eller tjänsteföreskrifter; frågor om tillsättning av vissa tjänster såsom länsråd, länspolischef, biträdande länspolischef, enhetschef, länsveterinär, polismästare, chef för lokal skattemyndighet och chef för kronofogdemyndighet; andra frågor som landshövdingen hänskjuter till styrelsen. Ärende som inte avgörs av styrelsen avgörs av den tjänsteman som anges i länsstyrelseinstruktionen, arbetsordningen eller i särskilt beslut av . Landshövdingen kan i regel alltid själv avgöra sådant ärende. Undantagna är bl. a. vissa polisfrågor beträffande vilka landshövdingen äger beslutanderätt endast då det gäller händelser som kräver extraordinära åtgärder eller om ärendet är av särskild vikt. Landshövdingen äger delegera sin beslutanderätt till sin ställföreträdare, även då han inte själv är förhindrad att utöva sin tjänst. I normalarbetsordningen finns en detaljerad plan för vilka som är ansvariga för olika beslut och vilka som lämpligen bör vara föredragande i olika ärenden. Så är t. ex. föreslaget att region- och generalplaner fastställes av styrelsen med länsarkitekten som föredragande medan stadsoch byggnadsplaner kan delegeras till landshövdingen/avdelningschefen eller till länsarkitekten ensam. När det gäller tillstånd, förordnanden och samråd enligt naturvårdslagen gäller att styrelsen fattar beslut angående naturreservat och nationalparker medan övriga frågor enligt förslaget kan delegeras till lägre instanser eller enskilda tjänstemän. Så bör enligt förslaget beslut om förordnande om landskapsskydd enligt 19 § NVL fattas av landshövdingen och avdelningschefen medan avdelningschefen ensam beslutar om tillstånd till nybyggnad enligt samma paragraf. Tillstånd till annat arbetsföretag enligt 19 § NVL kan lämnas av byrådirektör vid naturvårdsenheten. Till sådant arbetsföretag räknas bl. a. avverkning av skog. Tillkomsten av 19 § NVL har inneburit möjligheter att skydda vissa ur naturvårdssynpunkt värdefulla områden från ingrepp. Åtgärder inom sådant område får inte vidtagas utan tillstånd av . Innan ett område lägges under 19 § har beslutet föregåtts av noggranna undersökningar, och det finns oftast mycket starka skäl för ett föreläggande. Enligt gällande lag kan markägaren givetvis få dispens och enligt denna få tillstånd att göra vissa ingrepp. Erfarenheten tycks emellertid visa på att tillstånden i vissa fall lämnats i sådan grad att man kan ställa sig frågande till varför ett förordnande över huvud taget gjorts. I har bokskogsområden i teorin skyddats genom särskilda förordnanden, men i praktiken har dispensgivningen varit så generös när det gäller tillstånd att avverka bokskog med nyplantering av gran att förordnandets ursprungliga avsikt att skydda värdefull landskapsbild helt omintetgjorts. som går blir vi alltmer medvetna om vilka värden som ryms i vår svenska natur. Dessa värden är ofta oersättliga; ett ingrepp medför ofta sådan påverkan att natur och landskapsbild för alltid förändras. Visst skall vi tåla förändringar, men lika säkert är det att vissa områden måste bevaras. Att detta är frågor av största betydelse för ett län torde ingen förneka. Det är därför anmärkningsvärt att man vid tillämpningen av länsstyrelseinstruktionen som den framgår i normalarbetsordningen inte har velat ge naturvårdsfrågorna sådan betydelse. Jag finner det orimligt att som sker tjänstemän utan hörande av landshövding eller länsstyrelse eller ens avdelningschef kan ha fullmakt att ge tillstånd till ingrepp i landskapsbild som är skyddad enligt 19 § NVL. Just mot bakgrund av den ökade vikt vi måste lägga vid naturvårdsfrågor är det synnerligen angeläget att sådana frågor avgörs efter hörande av berörda parter, dvs. kommuner, och i instans som står i överensstämmelse med ärendets vikt. Med hänvisning till det anförda hemställs att måtte hos Kungl. begära en översyn av normalarbetsordningen för länsstyrelse, varvid särskild hänsyn bör tas till den ökade vikt som bör läggas vid tillståndsgivning enligt NVL.