mot · FX02350 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om avslag på det vilande förslaget till ny regeringsform, ny riksdagsordning, m. m. En reformering av författning har varit nödvändig. Den gamla regeringsformen av 1809 har passerats av såväl medborgarnas rättsmedvetande som av politisk praxis. Den maktfördelningsprincip mellan konung, regering och riksdag som den gamla författningen är ett uttryck för utgjorde ett visst demokratiskt framsteg 1809 men måste nu 1974 betecknas som reaktionär. Det har understundom påståtts att den gällande regeringsformens 16 § skulle utgöra ett säkert värn för vissa medborgerliga rättigheter. Så är icke fallet. Frånsett att även denna paragraf kännetecknas av den gällande författningens monarkism så är den av målsättningskaraktär. Denna 16 paragraf, som har anor från medeltidens landslagar, har sin verkan begränsad till de lagstiftande organen och kan i praktiken knappast åberopas inför domstol eller annan myndighet. Det har varit möjligt med den gällande grundlagen att inskränka de medborgerliga rättigheterna för många medborgare. Så t. ex. gällde denna grundlag utan att rösträtten var allmän. Det har varit möjligt med den gällande grundlagen att genom åtgärder mot det och dess press kränka organisationsfriheten, yttrandefriheten och rätten till information. Det har varit möjligt med den gällande grundlagen att införa såväl undantagslagarna 1971 terroristlagen, lagen om tillfälligt omhändertagande som att sätta i gång häxprocesserna i Enboms- och IB-affärerna. Den gällande regeringsformen uttrycker inget tillfredsställande skydd för de medborgerliga rättigheterna. Den bygger på reaktionära principer. Den måste ersättas med en ny författning. Vilken roll spelar en författning? är ett kapitalistiskt samhälle, ett klassamhälle baserat på ekonomiska och sociala skillnader. Statsmaktens funktion är att vidmakthålla, trygga och fördjupa det bestående ekonomiska systemet som bildar dess grundval. Den juridiska apparaten lagstiftning, dömande och verkställande organ är ett av statens medel att fylla denna uppgift. Lagar skall också reglera förhållanden mellan medborgare och statsmakt, mellan medborgarna inbördes och mellan olika statliga organ. I grundlagarna uttrycks de allmänna principerna för övrig lagstiftning och hur delar av statsmakten skall utses. Det är och har alltid varit i underklassernas antingen det varit livegna, småbönder, småhantverkare eller vår tids lönarbetare intresse att författningen varit så demokratisk som möjligt. krati är alltid en kamp för rättigheter åt folket och mot klassförtryck. Ju större rättigheter lagarna tillförsäkrar lönarbetarna desto svårare är det för de härskande att genom statsmakten legalt kunna stävja eller tysta lönarbetarnas krav. Men lagstiftningen ger inget absolut skydd. Det visar varje historisk erfarenhet. När USA-imperialismen och den chilenska överklassen såg sina intressen hotade lät de och uppfordrade den chilenska statens väpnade styrkor att handla oberoende av och rakt i strid mot landets författning. har den fascistiska militärjuntan avskaffat de medborgerliga rättigheter för många av medborgare. Den stiftar reaktionära lagar. Men dessa kommer inte att kunna förhindra det chilenska folkflertalets kamp för demokrati och socialism. En demokratisk författning är således en bundsförvant till folkflertalet. Men folkets egen politiska vaksamhet och aktivitet är det bästa försvaret för dess rättigheter. Vilka krav bör ställas på en ny författning? kommunisterna är för en författningsreform. Det är emellertid inte till fyllest att en författningsreform i huvudsak begränsas till att gällande praxis skrivs in i grundlagarna men bevarar reaktionär bråte och förstärker vissa sådana drag i gällande författning och tillför nya inslag som strider mot demokratin. Sådant är det av riksdagsmajoriteten 1973 som vilande antagna grundlagsförslaget. Grundlagsfäst de medborgerliga fri- och rättigheterna! Ett oeftergivligt krav är att de medborgerliga fri- och rättigheterna ges grundlagsskydd. De måste formuleras klart och pregnant och ges en bindande karaktär så att de icke kan beskäras utan att detta strider mot grundlagen. Grundlagen skall hindra att lagstiftaren grundlagsenlig! kan beskära medborgarnas fri- och rättigheter. Motståndarna till att grundlagsfästa de medborgerliga fri- och rättigheterna påstår att det skulle bli tekniskt alltför svårt att ge dessa ett fullvärdigt grundlagsskydd. Detta är inget argument. Det är inte brist på juridisk kunnighet och teknik som gjort att man inte åstadkommit ett grundlagsskydd för de medborgerliga rättigheterna. Det är en politisk fråga, som handlar om politisk vilja. Motståndarna till att grundlagsfästa de medborgerliga fri- och rättigheterna påstår att ett grundlagsfästande skulle omöjliggöra eller försvåra förändringar som samhällsutvecklingen skulle kunna påkalla. Vad skulle det vara för en utveckling som skulle nödvändiggöra att folkets rättigheter snabbt skall kunna begränsas? Bör inte en sådan utveckling bekämpas? Ett led i den kampen är ett grundlagsfästande av de medborgerliga rättigheterna. Motståndarna till att grundlagsfästa de medborgerliga fri- och rättigheterna påstår att detta skulle inskränka lagstiftarens handlingsfrihet. Det är det som är själva innebörden i ett grundlagsfästande av de medborgerliga fri- och rättigheterna. Det är bl. a. just lagstiftarens möjligheter att beskära dessa rättigheter frågan handlar om. Detta visar också att kravet om riksdagsbeslut med kvalificerad majoritet vid rättighetsinskränkande lagstiftning är absurt, eftersom detta i realiteten innebär en legitimering av grundlagsinskränkningar. Inte heller ett grundlagsfästande innebär emellertid några garantier. Om flera partier är överens om att inte få en grundlagsfråga ventilerad i en valrörelse kan de tysta ned frågan. Detta har skett även när det gäller hela grundlagsförslag. Motståndarna till att grundlagsfästa de medborgerliga fri- och rättigheterna påstår att ett grundlagsfästande av dem skulle minska lagstiftarens auktoritet. Detta är en önskvärd konsekvens. Om oklarhet råder om en viss lagstiftnings grundlagsenlighet skall lagstiftaren tvingas försvara sig inför folkopinionen. Har folkets rättigheter kränkts skall det utse nya representanter, nya lagstiftare. Motståndarna till att grundlagsfästa de medborgerliga fri- och rättigheterna tillvitar stundom alla som är för ett grundlagsfästande uppfattningen att de skulle vilja politisera domstolarna och öka juristernas makt. Sådana tankegångar har framförts. kommunisterna bekämpar också denna uppfattning. Metoden att tillskriva politiska motståndare åsikter de inte har blir inte bättre av att den används i grundlagssammanhang. Det är folkets aktivitet och kamp som är det bästa försvaret för de medborgerliga rättigheterna. Till stöd i denna kamp tjänar klara och förpliktande grundlagsstadganden som preciserat definierar rättigheternas innehåll, som drar upp gränserna för lagstiftarens handlingsfrihet och som inte kan ändras utan mellankommande val. Lagstiftaren står till svars inför folket. De medborgerliga fri- och rättigheternas förankring i folket till vilket en grundlag kan bidra är det centrala. De medborgerliga frioch rättigheterna är en fråga för alla medborgare, inte bara en angelägenhet för jurister. Folkets rättigheter handlar om politik och politisk kamp, inte om formaljuridik. Motståndarna till att grundlagsfästa de medborgerliga fri- och rättigheterna anför stundom som ett argument mot ett grundlagsfästande att rättigheternas bästa skydd inte är grundlagsparagrafer utan att medborgarna hävdar och försvarar dem. Vi har poängterat att det bästa försvaret för rättigheterna är folkets kamp. Men denna kamp försvåras inte utan underlättas och har ett stöd i att rättigheterna är fastslagna i grundlagen. Om man nu förlitar sig på folkets vaksamhet varför då inte ge den det stöd ett grundlagsfästande innebär? Det av riksdag som vilande antagna grundlagsförslaget uppfyller inte kravet att befästa de medborgerliga fri- och rättigheterna. Dessa kan begränsas för en folkmajoritet genom vanlig lagstiftning utan att detta strider mot grundlagen. Dessutom: Genom 1 kap. 8 § i förslaget ges lagstiftaren rätt att stifta lagar som särbehandlar medborgare på grund av tro, åskådning, ras, hudfärg, ursprung, kön, ålder, nationalitet, språk, samhällsställning och förmögenhet. En grundlag som ger lagstiftaren sådana befogenheter konstitutionsutskotts kompromiss om de medborgerliga rättigheterna ingick att en utredning tillsattes för att vidare behandla den frågan. kommunisterna har inte sett någon anledning att motsätta sig denna utredning. Men den gör ju inte det vilande grundlagsförslag, som till andra-läsning kommer att föreläggas riksdag, bättre. kommunisterna kan inte godta en författningsreform som inte grundlagsfäster de medborgerliga rättigheterna utan tvärtom öppnar för deras inskränkande och dessutom ger rätt till diskriminerande lagstiftning. Grundlagsfäst rättigheter för de arbetande på arbetsplatserna! Kampen för rättigheter åt folkflertalet är en klassfråga, är en kamp mot klassförtrycket. Detta har sitt främsta och omedelbara uttryck på arbetsplatserna. De arbetande måste ha bestämda demokratiska och medborgerliga rättigheter också på sina arbetsplatser. Grundlagen måste formuleras så att avtal och lagar som beskär de arbetandes rättigheter och stärker kapitalets diktatur är oförenliga med den. Den omfattande opinion och politiska aktivitet som utvecklats bland de arbetande för att demokratiska rättigheter på arbetsplatserna skall uppfyllas bör få gensvar i grundlagen. De rättigheter varom det här handlar är rätten till facklig och politisk organisation, rätten att på arbetsplatserna bedriva agitation, propaganda och mötesverksamhet, rätten att genom fackliga organisationer förhandla i alla frågor rörande arbets- och anställningsvillkor, arbetstid, arbetsledning och arbetsfördelning, lön och löneformer, anställning, avskedanden och permitteringar, rätten att tillgripa strejk. I den proposition som ligger till grund för det vilande grundlagsförslaget fanns de arbetandes förhållanden återgivna i form av icke bindande målsättningsparagrafer. I kompromissades även dessa paragrafer bort mot att de medborgerliga rättigheterna skulle kunna lagstiftas bort genom vanlig lag. Ett milt sagt märkligt byte! Det finns ingen motsättning mellan medborgerliga rättigheter och de arbetandes rättigheter. Såväl vissa målsättningars formuleringar om förhållandena på arbetsplatserna som medborgerliga rättigheter är tagna var för sig bättre än ingetdera. Propositionens förslag till regeringsform behandlade inte med ett ord strejkrätten. konstitutionsutskott var härvidlag observantare. Men dess förslag grundlagsfäster inte strejkrätten utan lagstiftarens och avtalsslutares rätt att avskaffa strejkrätten. Dessutom likställs strejkrätten med lockouten, vilket är både felaktigt och ogrundat. Arbetsköparna har betydligt flera stridsåtgärder att tillgripa mot arbetarna än vad arbetarna förfogar över gentemot kapitalet. Att lagförbjuda strejker och lockouter har inte samma innebörd. Det talas om olagliga strejker. Men uttrycket olaglig eller vild lockout brukas inte. Detta beror inte på att kapitalet är mindre benäget att försöka tvinga igenom sina intressen. Det beror på att kapitalet kan ge sina lockoutaktioner annat namn och skenbart annan innebörd om dess lönsamhetskrav inte uppfylls: det kan permittera, det kan avskeda arbetare, det kan genomföra driftsinskränkningar osv. Strejk och lockout har dessutom ofta helt olika ekonomisk betydelse för de agerande. Den politiska innebörden är också rakt motsatt: lockouten försvarar det ekonomiska fåväldet strejken har sin spets riktad mot det. kommunisterna kan inte godta en författningsreform som inte innebär ett ökat stöd för de arbetandes kamp för sina rättigheter och dessutom stadfäster rätten att upphäva strejkrätten. EEC-paragrafen måste slopas! I den gällande regeringsformen infördes ett tillägg till § 81, som ger och andra myndigheter befogenheter att i begränsad omfattning överlåta sina befogenheter till internationella organisationer (mellanstatliga) för fredligt samarbete. Paragrafen tillkom i ett läge då tankarna på ett svenskt medlemskap hos många, som ännu eftersträvar det, uttrycktes mera öppet än . Ett EEC-medlemskap är ett hot mot den nationella självbestämmanderätten. Det skulle stärka storkapitalet mot arbetarklassen och andra skikt av befolkningen. Ett grundlagsstadgande som underlättar ett inlemmande av i EEC är också det ett hot mot den nationella självbestämmanderätten. En av en grundlags uppgifter bör vara att slå vakt om den nationella självbestämmanderätten inte att underlätta urgröpningar av den. Det vilande grundlagsförslaget har inte bara kvar EEC-paragrafen. Den t. o. m. vidgas i förslaget så att befogenheter också skall kunna överlämnas till internationella domstolar. kommunisterna kan inte godta en författningsreform som inte bara behåller utan även förstärker EEC-paragrafen och därigenom icke slår vakt om den nationella självbestämmanderätten. Rösträtten måste göras lika slopa 4 %-spärren! Rösträtten var en gång graderad efter inkomst. Kvar står fortfarande en gradering: åsiktsgraderingen. Den som delar åsikterna hos ett parti som inte uppnår av väljarna har inte lika rösträtt med den som delar åsikterna hos ett parti som når . I särskild motion till årets riksdag har kommunisterna yrkat att denna paragraf måste slopas. kommunisterna kan inte godta en författningsreform som bevarar denna odemokratiska spärregel. Monarkin måste avskaffas! I särskild motion till årets riksdag (motion 1974:2) har kommunisterna krävt övergång till republik. Den ärftliga monarkin är en kvarleva från det gamla feodalväldet och borde vara oförenlig med den formella jämställdhet som det kapitalistiska samhället i vissa avseenden kan nå upp till. Konungens maktpolitiska roll skulle vara stor om den nuvarande regeringsformen efterlevdes till bokstav. Men den är passerad av praktiken även i detta stycke. De främst formella och representativa uppgifter som åligger konungen saknar inte helt politisk betydelse även om denna är begränsad. Ur maktpolitisk synpunkt är kampen mot finansfurstarna självfallet av annan vikt och betydelse än kampen mot monarkin. Men kungahuset och hovet framstår som symboler och tjänar som föremål för reaktionär mytbildning och ideologi. Detta gör att kampen mot monarkin är betydelsefull. I det vilande grundlagsförslaget beskärs konungens formella uppgifter. Statschefens ställning görs än mer främst symbolisk. Men detta kommer inte att ändra monarkins ideologiska roll. Kvar står kungadömet som präglare av och föremål för reaktionär ideologi. kommunisterna kan inte godta en författningsreform som inte avskaffar monarkin. När förslaget till ny grundlag första gången behandlades i ställde kommunisterna de fem huvudkrav som framgår av föregående avsnitt i förgrunden. Partiets riksdagsgrupp röstade vid voteringarna i för författningsförslag till bl. a. dessa fem huvudpunkter och i några ytterligare avseenden och därmed mot det vilande grundlagsförslaget i dessa huvudavsnitt. Då inget av partiets huvudkrav till någon del tillgodosetts är ett godtagande av det vilande grundlagsförslaget vid den andra behandlingen i omöjligt. Det förtjänar än en gång understrykas: kommunisterna är för en författningsreform men vi är inte för den författningsreform kring vilken det socialdemokratiska partiets riksdagsgrupp och de borgerliga partiernas riksdagsgrupper enade sig 1973. Skulle vårt avslagsyrkande vinna bifall av riksdag skulle detta innebära att den gamla regeringsformen någon tid skulle fortsätta att gälla. Detta beror i så fall på de formella reglerna för grundlags fastställande, icke på att vi är anhängare av den gällande regeringsformen. Men den faktiska skillnaden gentemot det nu vilande grundlagsförslaget skulle icke vara stor. Den skulle främst inskränka sig till konungens rent formella uppgifter. De medborgerliga fri- och rättigheterna skulle inte få ett sämre skydd. Diskriminerande lagar skulle emellertid inte kunna stiftas med stöd av grundlag. EEC-paragrafen skulle t. o. m. ha något mera begränsad tillämpning. 4 %-spärren är i båda författningarna lika odemokratisk. Monarkin skulle formellt ha en starkare ställning. Men den kan snabbt försvagas genom att majoritet stödjer vår motion (1974:2) om monarkins avskaffande. Detta betyder inte att vi skulle anse gällande regeringsform vara bättre än det vilande förslaget. Det vilande förslaget ger trots sina svagheter ett visst uttryck för folksuveräniteten vilket saknas i den gällande grundlagens balanstänkande. En författningsreform är nödvändig. Den måste emellertid tillgodose kraven om ett grundlagsfästande av de medborgerliga rättigheterna, ett grundlagsfästande av rättigheter för de arbetande, ett slopande av EEC-paragrafen, avskaffande av monarkin och ett slopande av 4 %spärren vid riksdagsmannaval. bör avslå det vilande grundlagsförslaget. Den utredning som är tillsatt för att utreda frågan om regleringen i grundlag av skyddet för enskildas fri- och rättigheter m. m. bör ges tilläggsdirektiv att omarbeta det 1973 som vilande antagna förslaget till ny regeringsform, ny riksdagsordning m. m. i enlighet med vad som anförts i denna motion och i motion 1973:1881. Avsikten med att grundlag skall beslutas av som sammanträder med mellanliggande val är att folket i valrörelsen skall ges information om grundlagsförslag och i valet kunna uttrycka sin mening därom. I valrörelsen gavs väljarna otillräckliga möjligheter till ett sådant ställningstagande. Regeringspartiet och de borgerliga partierna i förde inte ut grundlagsfrågan i valrörelsen, de främjade inte utan sökte komma ifrån diskussion i ämnet. , efter valet, har grundlagsfrågan kommit att inta en långt mera framträdande roll i den offentliga debatten. Grundlagsförslaget har härvid utsatts för kritik såväl från progressivt håll som också från reaktionärt håll. Den genomlysning grundlagsförslaget utsätts för tjänar emellertid syftet att ge medborgarna möjligheter att sätta sig in i frågan. Den nu inledda debatten bör ges möjligheter att ytterligare vidgas innan upptar förslaget till ny regeringsform m. m. till en andra läsning. Medborgarna ges då, låt vara ytterst begränsade men dock möjligheter att påverka sina valda representanter i . Vi är förvissade om att en bred diskussion skulle öka förutsättningarna för ett avslag på det föreliggande grundlagsförslaget. bör uppskjuta sin andra behandling av förslaget till höstriksdagen 1974. Med hänvisning till ovanstående föreslås i första hand att måtte bordlägga förslaget till ny regeringsform, ny riksdagsordning m. m. till höstriksdagen 1974, och om detta inte skulle vinna bifall i andra hand att måtte avslå det av riksdag såsom vilande antagna förslaget till ny regeringsform, ny riksdagsordning m. m., samt att hos regeringen hemställer om kompletterande direktiv till fri- och rättighetsutredning (Ju 1973:19) innebärande att denna skall utarbeta förslag om grundlagsfästande av de medborgerliga rättigheterna, grundlagsfästande av rättigheter för de arbetande, slopande av paragrafer med innebörd av 81 § tredje stycket i nu gällande RF, slopande av 4 %-spärren vid riksdagsmannaval samt införande av republik, allt i enlighet med vad som anförts i denna motion. (vpk) i (vpk) (vpk)