mot · FX02241 · 1974-01-21 00:00:00 — av m. fl. angående kapitalförsörjningen i mindre och medelstora företag. I motionen påpekar följande åtgärder för att förbättra kapitalförsörjningen för mindre och medelstora företag: o Medel ur AP-fonderna bör i ökad utsträckning ställas till deras a. genom förbättring av de s. k. återlånen o Företagareföreningarnas utlåningsmöjligheter bör vidgas så att de a) förmedla riskvilligt kapital b) medverka vid finansieringen av investeringar i marknadsföring o. d. c) ge kreditstöd till tjänsteproducerande företag o Gränsen för företagareföreningarnas direktlån bör höjas från 200 000 till . o Förslag om bättre samordning av kreditstödet till mindre och medelstora företag bör läggas års riksdag. De mindre företagens kapitalförsörjningsproblem inför 1970-talet kan sammanfattas på följande sätt. För att kunna hävda sig i konkurrensen måste de göra betydande investeringar i maskiner, produktutveckling, marknadsföring m. m. Dessa investeringar kommer, om inget särskilt händer, i allt mindre grad att kunna finansieras med eget kapital. I stället måste de mindre företagen i ökad utsträckning anlita externa finansieringskällor. kan en ökad konkurrens om de finansieringsmöjligheter som står till buds förutses. 1 denna konkurrens är de mindre företagens nuvarande möjligheter att hävda sig begränsade. De mindre företagen saknar t. ex. de störres möjligheter att utnyttja obligationsmarknaden för sin långfristiga finansiering. De har ofta en ogynnsam relation mellan eget och främmande kapital och saknar tillräckliga formella säkerheter. Till bilden av de mindre företagens kapitalförsörjningsproblem hör också att de tenderar att missgynnas vid kreditrestriktioner. Mot denna bakgrund måste lönsamheten förbättras, så att de mindre företagen får bättre möjligheter att finansiera sina investeringar med egna vinstmedel. Tillgång till eget riskkapital är förutsättningen för att man skall våga satsa på nya produkter och nya marknader. För att kompensera de mindre företagens handikapp på den reguljära kreditmarknaden har bildats en lång rad hel- eller halvstatliga kreditinstitut. Varje institut har vanligen tillkommit för att tillfredsställa ett kreditbehov som i fråga ansetts speciellt eftersatt. Dessa institut har otvivelaktigt bidragit till att underlätta kapitalförsörjningen för mindre och medelstora företag. av institut eller speciella kreditstöd börjar emellertid bli något vildvuxen. Företagen måste klarlägga och dokumentera sina kapitalbehov för en lång rad olika institutioner och ett projekts genomförande blir beroende av ställningstaganden från olika organ. Därigenom kan det dröja innan besked kan ges om ett projekt kan genomföras. En annan nackdel är att det sker ett betydande mer- och dubbelarbete när samma projekt och företag måste prövas av olika organ. En bättre samordning mellan olika låneformer och kreditinstitut är därför önskvärd. Det är nödvändigt att underlätta för företagen att överblicka de olika möjligheterna att få fram kapital och förenkla kontakterna med kreditbeviljande institutioner. En huvudpunkt i en förändring för att skapa bättre samordning bör vara att de olika instituten samlas inom ramen för en gemensam administration och att föreliggande stödformer i största möjliga utsträckning koncentreras till en myndighet. Vidare bör prövas i vad mån man kan åstadkomma en närmare samordning av kreditprövning och kredituppföljning i vad gäller direktstödet till mindre och medelstora företag. Som arbetsgruppen för översyn av det specialdestinerade kreditstödet (Dsl 1972:7) var inne på kan en avsevärd förenkling åstadkommas, om alla kontakter sker genom ett organ på det regionala planet, t. ex. företagareföreningarna. De mindre företagens kapitalförsörjningsproblem löses emellertid inte bara genom nya institut och nya stödformer. Det gäller också att öka deras möjligheter att få sitt behov av kapital tillgodosett via de reguljära kreditinstituten. Ett avgörande hinder för detta är den låga soliditet som många mindre företag uppvisar. Med nuvarande skattelagstiftning har företagen möjlighet att genom avskrivningar plöja ner en del av vinsten i företaget. Skattesystemet blir på så sätt ett väsentligt och värdefullt kreditinstrument. Som framhållits från flera håll har emellertid detta också nackdelar. Det leder lätt till att investeringar görs primärt av skatteskäl, vilket knappast är önskvärt. För att undvika detta och skapa en bättre relation mellan eget synligt och främmande kapital vore det önskvärt om de mindre företagen kunde stimuleras att i större utsträckning än som sker ta fram vinsten. a. detta syfte lägger till årets riksdag fram ett förslag om trygghetsfonder för mindre och medelstora företag (motion nr 189). Förslaget innebär att denna företagsgrupp ges rätt att skattefritt avsätta viss del av vinsten, t. ex. , till en särskild fond inom företaget, vilken kan tas i anspråk i situationer då sysselsättningen inom företaget är hotad. För företag med mindre än t. ex. 50 anställda bör dessutom gälla att de i stället för att betala in den allmänna arbetsgivaravgiften till staten kan avsätta ett motsvarande belopp till trygghetsfonden. Från kapitalförsörjningssynpunkt innebär förslaget om trygghetsfonder att soliditeten i de företag som utnyttjar avsättningsmöjligheterna stärks och att självfinansieringsgraden ökar. Riskvilligt kapital m. m. Tyngdpunkten i det statliga finansieringsstödet för mindre och medelstora företag ligger på krediter framför allt långfristiga sådana. Med en låg soliditet har emellertid även företag med goda lönsamhetsutsikter svårt att låna upp kapital, beroende både på riskaversionen hos eventuella långivare och ägarnas obenägenhet att ytterligare försämra förhållandet mellan eget och främmande kapital. Företagens villighet att satsa på nya investeringar kommer därför att sammanhänga med tillgången på riskvilligt kapital. Det gäller särskilt de mindre företagen. En förbättrad lönsamhet ger företagen bättre möjligheter att finansiera sina investeringar med egna medel. Men även om lönsamheten förbättras kommer av allt att döma många mindre och medelstora företag att ha behov av att erhålla nytt riskvilligt kapital utifrån. En utbyggnad av det statliga kreditstödet till att även avse riskvilligt kapital framstår därför som önskvärd. 1972 beslöt att inrätta det halvstatliga , vars uppgift är att genom köp av minoritetsposter av aktier o. d. förmedla riskvilligt kapital till mindre och medelstora företag. Många företagare är emellertid ovilliga att vidga ägarkretsen. I dessa fall medför det nya emissionsinstitutet ingen förbättring. Därför måste ytterligare vägar prövas för att tillföra mindre och medelstora företag riskvilligt kapital. Det bör bl. a. kunna ske via företagareföreningarna. Det nuvarande kreditstödet för mindre och medelstora företag avser materiella investeringar som byggnader och maskiner. Men med ett växande behov av s. k. immateriella investeringar hos många företag skapar detta ett svårbemästrat finansieringsproblem. Det kan t. ex. gälla inkörningskostnaderna i samband med en expansion av verksamheten, investeringar i marknadsföring och administrativt systemarbete. Dessa investeringar måste i betydande grad kostnadsbokföras och kan normalt inte heller lånefinansieras. Med tanke på att immateriella investeringar av det här slaget är viktiga för att de mindre och medelstora företagen skall bli effektiva och kunna hävda sig i konkurrensen bör det statliga kreditstödet via företagareföreningarna vidgas till att omfatta även sådana investeringar. har företagareföreningarna inga möjligheter att ge lån och förmedla kreditgarantier till den växande gruppen av tjänsteprodu har denna grupp ofta samma svårigheter som mindre industriföretag att få sina kapitalbehov tillgodosedda på den ordinarie kreditmarknaden. Företagareföreningarna bör därför ges möjlighet att ge kreditstöd även till denna grupp av företag. Företagareföreningarna kan med nu gällande bestämmelser besluta om lån ur statens hantverks- och industrilånefond på belopp . Med hänsyn till det allt större kapitalbehovet inom de mindre och medelstora hantverks- och industriföretagen är denna lånegräns för låg. Den fastställdes visserligen 1971, men en fortlöpande höjning av lånegränsen är angelägen med hänsyn till prisutvecklingen. utgör otvivelaktigt ett hinder när det gäller företagareföreningarnas möjligheter att medverka vid angelägna investeringar. En övre lånegräns på . är bättre anpassad till behovet. AP-medel till mindre och medelstora företag Slussningen av AP-medel till mindre och medelstora företag sker i huvudsak via Företagskredit och Industrikredit och genom de s. k. återlånen. För att förbättra kapitalförsörjningen för mindre och medelstora företag behövs emellertid vidgade och nya kanaler för detta kapitalflöde. Återlånen har alltsedan de inrättades varit föremål för kritik. Genom de restriktioner som kringgärdar dem är de av ringa värde för många företag. De innebär också, som påpekas i direktiven till kapitalmarknadsutredningen, att arbetsintensiva företag gynnas före kapitalintensiva. Under en följd av år har i motioner från bl. a. folkpartihåll pekats på åtgärder för att avsevärt förbättra återlåneinstitutet. En förbättring av återlånen kan framför allt ske genom att de inbetalda avgifterna under läggs till grund för lånen och att den andel av avgifterna som kan erhållas som återlån höjs från . Förslag om detta framförs i en gemensam motion från och . Utöver en förbättring av återlånen bör man enligt vår mening pröva att slussa medel från AP-fonderna till de mindre och medelstora företagen via bankväsendet. Detta kan bl. a. åstadkommas genom att bankerna ges möjlighet att ta upp lån i AB-fonderna för utlåning till i första hand mindre och medelstora företag. Ett annat alternativ är att bankerna ges möjlighet att refinansiera en del av sin utlåning till dessa företag i AP-fonderna. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. A. att förslag om bättre samordning av kreditstödet till mindre och medelstora företag föreläggs riksdag, B. att medel ur AP-fonderna i ökad utsträckning ställs till de mindre och medelstora företagens förfogande, C. att förslag med detta syfte framläggs av kapitalmarknadsutredningen, D. att reglerna för kreditstödet till mindre och medelstora företag ses över, så att företagareföreningarna får möjlighet att a/ förmedla riskvilligt kapital till mindre och medelstora företag b/ medverka vid finansieringen av investeringar i marknadsföring o. d. c/ ge kreditstöd till tjänsteproducerande företag, samt E. att maximibeloppet för lån ur hantverks- och industrilånefonden höjs . () ()