mot · FX021063 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om inrättande vid i av en personlig professur i byggnadskultur och bebyggelsemiljö för arkitekten , m. m. med motionen (1971:832), om en skyddslagstiftning för kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer, ingavs, i syfte att en dylik lagstiftning skulle få avsedd verkan, en motion (1971:903) om utbildning och forskning inom ämnesområdet för att öka kunskapen och fördjupa insikten hos dem som ansvarar för och skall arbeta med dessa frågor. har beslutat om en utredning syftande till en skyddslagstiftning, men motionen om utbildning och forskning har i likhet med upprepade motioner i frågan (1972:513 och 1973:729) avslagits i enlighet med kulturutskottets förslag, som gick ut på att man borde avvakta resultatet av pågående utredning av utbildningsfrågan. I fjolårets motion underströks, under åberopande av bl. a. det ökade intresset för att rusta upp och bevara äldre bostäder och miljöer, att en förstärkning av utbildningen och forskningen på detta område är en synnerligen brådskande angelägenhet, varför den utredning i utbildningsfrågan - återgående till initiativ av kyrkomötet - som anmodats göra inte får medföra ytterligare dröjsmål. Ehuru någon utredning ännu icke föreligger i denna också för verksamhet betydelsefulla fråga har riksantikvarien vid underhandskontakter visat intresse för att den i fjolårets motion föreslagna professuren m. m. inrättas. Vi dristar oss därför att ånyo återknyta till de motioner om undervisning i byggnadskulturvård och bebyggelsemiljö som tidigare framlagts (1971:903, 1972:513 och 1973:729). Denna angelägna utbildningsfråga har ytterligare aktualiserats inför den ombyggnads- och restaureringsverksamhet som genom nya ombyggnadsnormer, initialstöd och förbättrade lånevillkor kommer att skjuta fart innevarande år. Frågan om bevarandet och sättet för vårt äldre byggnadsbestånds upprustning är brännande. Det hantverksmässiga kunnandet utgör givetvis en viktig faktor för att byggnaderna skall kunna iståndsättas på ett tekniskt och antikvariskt tillfredsställande sätt. Generellt kan sägas att en högre grad av kunskap innebär att ingreppen kan begränsas, vilket dessutom medför lägre kostnader. Men det framstår i dagens läge som allt angelägnare att ombyggnad och upprustning också sker med kunskap och förståelse för de historiska och estetiska miljövärden som äldre bebyggelser rymmer. För att tillgodose behovet av utbildning och forskning anser vi det nödvändigt att vid inrätta dels en professur i byggnadskultur och bebyggelsemiljö med undervisning i vård och restaurering med tillhörande institution, dels ett universitetslektorat i ämnet. Vid den tilltänkta institutionen skall bedrivas såväl grundutbildning som högre utbildningjämte forskning och utredning. Det tilltänkta universitetslektoratet skall förmedla grundutbildning. En närmare precisering av ämnets omfattning harangetts i fjolårets motion (1973:729) till vilken hänvisas. Eftersom det i finns ytterst få personer med den kompetens som erfordras för att bygga upp och leda en första institution har vi försäkrat oss om att vi kan föreslå som ett betryggande namn. Denne besitter som arkitekt och konsthistoriker en gedigen teoretisk kunskap och innehar en omfattande praktisk erfarenhet inom ämnesområdet. Genom sin vidareutbildning i ämnet med avlagd examen som restaureringsarkitekt vid Facoltå di Architettura, Universitå degli Studi di , och specialutbildning vid uppfyller också kravet på en god internationell orientering. Ett uppfyllande av det senare kravet är ett villkor för att vårt land snabbt och effektivt skall tillgodogöra sig den rika internationella erfarenhet som finns inom ämnesområdet. Då det är angeläget att institutionens verksamhet kan påbörjas utan dröjsmål synes det i detta fall särskilt lämpligt att Blomé kallas till den föreslagna professuren. Den försening som ett tillgodoseende av rimliga krav på forskning och utbildning inom byggnadskulturvården redan fått har medfört allvarlig olägenhet. Det är därför nödvändigt att finna en lösning på frågan som snabbt leder till resultat. har med framgång samverkan mellan universitet och fristående institut etablerats som bas för utbildning och forskning. Det ligger nära till hands att tänka sig en motsvarande samverkan för att rationellt lösa frågan om utbildning och forskning inom byggnadskulturvården. Vid en intentering av olika praktiska möjligheter att finna en organisatorisk förankring av både utbildning och forskning på området framstår , , som särskilt lämpligt. Institutet har , tidigare under namnet och och industri, bedrivit utbildningsverksamhet och har förvärvat rika praktiska erfarenheter från olika metoder och tekniker inom byggnadsområdet. Detta kommer bl. a. till uttryck i olika kurser inom måleri, mureri, putsning, träbehandling, smidesteknik m. m. har institutet på grundval av sitt kunnande på området och i samverkan med kvalificerad utomstående expertis på ett förtjänstfullt sätt ytterligare väsentligt utvidgat sitt program inom hithörande ämnen. Särskilt har därvid restaureringstekniska aspekter behandlats, bl. a. vid kurser i fasad- och interiörrenovering av äldre byggnader. Sammanfattningsvis kan sägas att SIFU besitter utmärkta resurser för att kunna bidra till en snar effektiv igångsättning av en tvärfacklig utbildning i byggnadskulturvård och en forskning i ämnet. Vi föreslår därför att vid ett särskilt program tas upp för utbildning och forskning inom ämnesområdet byggnadskultur och bebyggelsemiljö. Denna verksamhet bör fungera enligt avtal mellan SIFU och , varvid institutet skulle utgöra universitetsinstitution i ämnet. Lärarkraftstilldelningen och driftkostnaderna skulle bestridas av , medan kostnaderna för lokaler och medel för forskning skulle åvila SIFU. För SIFU:s del bör programmet möjliggöra en praktisk utbildning av arbetskraft av olika kategorier i tekniker och arbetsmetoder vid ombyggnad, med hänsynstagande till de krav som redovisats i det föregående. Dessa kurser bör normalt vara av fortbildningskaraktär för byggnadsarbetare, arbetsledare, projektorer m. fl. Parallellt härmed bör utvecklings- och forskningsarbete bedrivas för att bl. a. rationalisera och förbättra tekniker och arbetsmetoder. För /75 bör för ändamålet under anslaget till institutet under särskilt program, utbildning och forskning inom byggnadskulturvård, beräknas . Erforderliga medel i övrigt torde i enlighet med vad som anförts i det föregående beräknas under anslag till . Vid underhandskontakter med har det visat sig att föreslagen utbildning och forskning i ämnet lätt kan samordnas med verksamheten inom filosofisk fakultet, särskilt med utbildning och forskning i konstvetenskap, folklivsforskning och samhällsplanering. Både hos universitetsledning och filosofisk fakultet har intresse visats för en lösning av denna fråga på sätt som här föreslagits. Intresset från SIFU:s sida för ett samgående med för utbildning och forskning i ämnet understryks i institutets petita / 75 (SIFU utredningsserie 1973:1), där motionen till fjolårets riksdag tas upp till behandling i samband med projekt 12:1, restaurering av äldre fastigheter m. m. Projektet avser såväl byggnadskulturvårdande som allmänt saneringstekniska syften. En projektgrupp tillsattes med aktuell expertis från SIFU:s olika yrkesområden i syfte att frambringa ett allsidigt kursprogram på olika nivåer. På begäran tillställdes UKÄ projektbeskrivningen i anslagsframställningen. En förläggning till SIFU av en praktiskt inriktad utbildning inom byggnadskulturvården med åtföljande utvecklingsarbete finner institutet vara fördelaktig, särskilt med tanke på de differentierade linjer som en högskoleutbildning kan komma att bedrivas efter (U 68) och yrkesteknisk högskola. Genom ett samarbete med kan flexibla former i praktisk utbildning och högre teoretiska studier konstrueras och praktiseras. Med hänsyn till de riktlinjer för samverkan som föreligger mellan universitet och fristående institut samt mellan de sistnämnda och näringslivet anser SIFU att starka skäl talar för att den verksamhet som kan anförtros institutet regleras genom ett särskilt avtal på sätt som föreslagits. I yttrande över motionerna 1973:729 och 1973:834 framhöll näringsutskottet (NU 1973:54) betydelsen av sådan utbildningsverksamhet vid SIFU och noterade att SIFU inom ramen för sina resurser fortsätter sin kursverksamhet inom ämnet byggnadskulturvård. Det är önskvärt att SIFU ytterligare bygger ut sitt samarbete med för utvidgad utbildningsverksamhet på området. Motiv föreligger härvid för att AMS inte endast svarar för kostnaderna för beställda enstaka redan utvecklade kurser utan även för utvecklingskostnader för nya kurser som fyller ett arbetsmarknadspolitiskt syftemål. Kompetenta lärarkrafter och möjligheten till praktiskt institutionsarbete tillkommer då. Institutionsarbetet kan såsom tidigare i motionen framhållits med fördel förläggas till SIFU. Det måste anses vara en samhällsekonomisk fördel att vid en sådan verksamhet även ett akademiskt utbildningsbehov kan tillgodoses. Denna uppgift bör fyllas genom en permanent professur. Frågan om ordnandet av en sådan rationell utbildning inom byggnadskulturvården kan ha ansetts fallit starkt framåt. Förhandlingar har desslikes förts mellan och om inrättandet av adjungerad professur för Blomé i enlighet med UKÄ:s av godkända förslag beträffande dylika professurer. Förhandlingarna är inte slutförda men intressegemenskap kan konstateras. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. 1. en personlig professur i byggnadskultur och bebyggelsemiljö med undervisning i vård och restaurering med tillhörande institution och ett universitetslektorat inrättas vid universitets humanistiska fakultet, 2. arkitekten fil.lic. kallas till sagda professur, 3. en utredning föranstaltas om inrättande av ett universitetslektorat i byggnadskultur och bebyggelsemiljö med undervisning i vård och restaurering vid universiteten och de tekniska högskolorna. () i Stenkyrka () (vpk)