mot · FX02335 · 1974-01-22 00:00:00 — av m. fl. om ett handlingsprogram för energipolitiken. Den aktuella utvecklingen på energiområdet har klargjort att politiskt och ekonomiskt närmar sig en avgörande vändpunkt. Den akuta störningen i oljetillförseln har på ett slående sätt avslöjat ett helt systems grundläggande motsägelser. Dagens situation är ingen tillfällighet, blott orsakad av de internationella oljemonopolens manipulationer eller händelser i . Den är en reflex av den större kris som är inbyggd i det kapitalistiska systemet och som utvecklas på allt fler områden. Den s. k. energikrisen är inte främst en kris i tillgången på energi. Den är en kris i sättet att använda energin, en kris för de ekonomiska maktförhållanden vars bas är misshushållning, utsugning och social orättvisa. har upplevt ett århundrade av kapitalistisk industrialisering. Den har byggts upp kring kapitalets strävan till snabb och maximal vinst. Detta har aldrig medgett hänsyn vare sig till långsiktiga samhällsmål eller till kommande generationers levnadsvillkor. Produktionen för kortsiktig profit står i motsättning till produktion för social nytta. Kortsiktighet och anarki omöjliggör planering för folkflertalets framtida behov. Koncentrationen av kapital och uppkomsten av stora internationella finansimperier skärper folkens beroendeställning och inskränker de nationella statsorganens handlingsmöjligheter. Kapitalismens grundläggande maktförhållande är kapitalets herravälde över lönarbetet. Kapitalet består av två delar, dels den som utgörs av byggnader, teknisk utrustning och råvaror, där energin också ingår, dels den som omsätts i mänsklig arbetskraft. I marxistisk analys benämns dessa två delar respektive variabelt kapital. Det är bara ur det variabla kapitalet som mervärde och profit kan utvinnas genom att arbetskraftens bruksvärde (avkastning) kan göras större än dess bytesvärde (lönen). Detta betyder två ting. De företagare, som kan uppnå ett tekniskt försprång framför andra, kan utnyttja arbetskraften mera och därmed temporärt uppnå extraprofit. Systemet drivs därför att utveckla produktivkrafterna starkt i denna riktning. För det andra betyder emellertid detta att det konstanta kapitalets andel av totalkapitalet ökar. Då profit endast kan utvinnas ur det variabla kapitalet, leder detta till en långsiktig tendens till minskning av profitkvoten i systemet som helhet. Kapitalismen söker kompensera effekterna av dessa inre motsättningar bl. a. genom en hejdlös, rent kvantitativ tillväxt. Det stora kapitalet äter ut det lilla. Nya marknader erövras. Konsumtion och produktion drivs på, inte för sin nyttas skull utan enbart för tillväxtens skull. Rovdriften ökar, icke förnybara naturtillgångar kastas in i förbrukningsprocessen. Slösaktiga lösningar premieras, därför att de ökar tillväxten. Kostnader vältras över från företagen till samhället. Hela tillväxtbegreppet får en skev och delvis rent grotesk meningslös innebörd. Kalkylmässigt sett ger även sådant som bilolyckor, fler stressjukdomar eller dålig hållbarhet hos produkter ökad tillväxt. Tillväxtresonemangen knyts till varors och tjänsters bytesvärde, inte till deras bruksvärde eller sociala nytta. En nyckelfaktor i denna tillväxt är en ständigt ökad tillförsel och förbrukning av energi. ökade energiförbrukningen i . Den skulle med samma tillväxt behöva fyrdubblas fram . Även ett tillfälligt uppehåll i den hämningslösa merförbrukningen skapar kristendenser. Kapitalismens sätt att utvecklas leder till kris t. o. m. vid oförändrad och stabil energitillförsel. Detta ekonomiska vanvett är ett hot mot landets och folkets intressen. Det hotar också hela den globala miljön. Det gör gradvis slut på viktiga energi- och råvarutillgångar, som har en nyckelroll i industrialiseringen. Det skärper de kapitalistiska industrinationernas utplundring av de svagt industrialiserade ländernas folk. För arbetarklass och arbetarrörelse i innebär den djupnande krisen en utmaning. Arbetarrörelsen måste ovillkorligen gå till strid mot kapitalismen. De borgerliga och socialdemokratiska ledarna är djupt oroade av störningarna på energiområdet. Men de försvarar ändå kapitalismen med dess misshushållning. De går med på att förvalta ett samhälle, dominerat av inhemsk och internationell storfinans. De har uppmuntrat kapitalkoncentration, de har tolererat misshushållning och miljöförstöring. De har uppmuntrat och befordrat ett kommersiellt sätt att betrakta människorna och produktionslivet. De har tillåtit oljekapitalet att befästa och bygga ut sin makt. De prisar försök att pressa råvaruländerna. Arbetarklassen och dess organisationer måste gå in för en självständig politik på grundval av ett socialistiskt tänkande. En total politisk lösning av framtidsproblemen måste förberedas och genomföras. Detta nödvändiggör kapitalismens avskaffande. Detta nås emellertid inte genom önsketänkande utan genom medveten strid inom ramen för dagens Först i denna strid utvecklas den breda opinionen och den maktpolitiska basen för en socialistisk omvälvning av samhällsförhållandena. Många etablerade grupper, inte minst de socialdemokratiska ledarna, söker inför folket försvara energislöseriet och tillväxtraseriet genom att hävda, att de berättigade kraven från. breda folklager på förbättrad levnadsstandard nödvändiggör ständigt ökad energiförbrukning. Detta är ett felaktigt påstående. Det finns inget sådant automatiskt samband mellan tillförd energi och levnadsstandard. Mycket ofta, om också inte alltid, står ökad energiförbrukning i klar motsättning till förbättrad levnadsstandard för folkflertalet. Den totala sociala nyttan av produktionen kan öka med dämpad energiförbrukning och minska med ökad sådan. Hållbarare produkter sparar energi och ger ökad standard. Omfördelning vid en och samma energiförbrukning kan öka den totala sociala nyttan. Övergång till kollektivtrafik minskar under i övrigt lika omständigheter energiförbrukningen men förbättrar i en rad hänseenden den allmänna sociala standarden. Standard har både en kvantitativ och en kvalitativ sida. kommunisterna står för det socialistiska alternativet i . Vi hävdar att endast en socialistisk planhushållning, byggd på folkflertalets breda, demokratiska medverkan, kan lösa vår tids problem. Vi hävdar emellertid också, att kampen mot kapitalismens misshushållning redan nu måste sättas in i form av beslutsamma konkreta åtgärder på en rad punkter inom energisektorn och energiförsörjningen. De stora oljetrusternas makt över energitillförsel måste brytas. Man kan inte fortsätta att driva energipolitik på basis av de informationer dessa truster lämnar ut till regering och myndigheter. Man kan inte låta dem bestämma prispolitik och marginaler. För levnadsförhållandena i landet, för priser och hyror, kommer ett bibehållande av nuvarande ordning att få svåra konsekvenser. En långsiktig plan för produktion och hushållning i fråga om energi måste göras upp. Dess utgångspunkt skall vara att hävda den sociala nyttans princip som ledande för framtida energi- och ekonomisk politik. Den akuta energisituationen får inte leda till förhastade och kortsiktiga beslut. Miljökraven måste upprätthållas. Kraven på säkerhets- och strålningsproblemens lösning då det gäller fissionskraften (den smutsiga kärnkraften) får inte efterges. Slutenheten och monopoliseringen när det gäller energiforskning måste brytas. Bredd, mångsidighet och öppenhet måste införas i forskning och utvecklingsarbete. De nu etablerade kraftproducenterna måste föras undan från direkt inflytande över utvecklingsarbetet. bör svara för underlagsmaterial och uppläggning av den energipolitiska diskussionen. Mot bakgrund av det nu anförda hemställer vi att antar ett handlingsprogram för energipolitiken, baserat på följande punkter: Förstatligande av den privatägda oljenäringen. Uppbyggnad av statliga raffinaderier och statlig transportflotta. Direkta förhandlingar med de oljeproducerande länderna. Samarbete med dessa länder på raffinaderiområdet med sikte på möjligheten att lösa en del av raffineringsproblemet genom svenskt bistånd till förädling i producentländer. Förstatligande av privatägda kraftverk. Långsiktig nationell plan för hushållning med energiproduktion och -förbrukning. Planmässig övergång till energisparande industrityper och tillverkningsprocesser. Bekämpande av förpackningsraseriet. Sträng inskränkning i bruket av engångsförpackningar, förbud mot engångsglas. Planmässigt överförande av godstransporter till järnväg och av persontrafik i större tätorter till kollektiva trafikmedel. Begränsning av privatbilism i städerna. Underlättande av cykel- och gångtrafiken. Systematisk, långsiktig satsning på fusionsforskning och övriga miljövänliga energiformer. Brytande av storfinansens och teknokratins makt på energiområdet. All energiforskning i offentliga former. Medveten inriktning av produktionen efter folkflertalets behov. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)