mot · FX021902 · 1974-11-07 00:00:00 — Bostadsministern erkänner i propositionen att regeringens bostadsfinansieringssystem innebär att i jämförelse med nuvarande förhållanden möjligheterna för hushåll med måttliga inkomster att skaffa sig småhus vid en bedömning på kort sikt kan förefalla att bli försämrade. Någon långsiktig bedömning görs ej. 1 syfte att öka möjligheterna för hushåll med låga inkomster att skaffa sig ett eget hem föreslås i propositionen att den övre lånegränsen för småhus höjs från till och för bostadsrättslägenheter från till . Förslaget innebär helt ostridigt en sänkning av kontantinsatserna, vilket är en stor fördel framför allt för den unga familjen. Som tidigare anförts bör enligt moderata samlingspartiets uppfattning full likställdhet råda mellan olika låntagarkategorier. De enskilda människornas faktiska val skall styra bostadsproduktionen. Endast i en fri marknad med öppen konkurrens är nämligen producenten beroende av vad konsumenterna vill ha. I begreppet fri marknad ligger att samhället icke får gynna en viss förvaltningsform genom särskilda låneregler, statliga subventioner eller po Från denna utgångspunkt förordar moderata samlingspartiet att gränsen för statlig belåning sätts till för hela bostadsbeståndet. För att underlätta rörligheten på bostadsmarknaden och skapa förbättrade möjligheter för bl. a. den unga familjen att inom det befintliga bostadsbeståndet förverkliga önskemålet om ett eget hem, bör kreditinstitutens möjligheter att bevilja lån i äldre fastigheter vidgas, vilket skulle bidra till ett bättre underhåll av det äldre fastighetsbeståndet. Moderata samlingspartiet föreslår dessutom att genom statlig kreditgaranti bankerna ges möjlighet att bevilja lån till del av kontantinsats i egen bostad. Departementschefen föreslår införande av köpeskillingskontroll vid snar försäljning av småhus. Boende- och bostadsfinansieringsutredningarnas förslag i detta hänseende har med rätta kritiserats av en rad remissinstanser. Köpeskillingskontroll leder endast till att en s. k. svart marknad uppstår. Moderata samlingspartiet avvisar förslaget. Enligt vår uppfattning bör i stället bostadsproduktionen inriktas på en ökning av andelen småhus. Det har talats mycket om den stora favör för småhusägare som ränteavdragsrätten skulle innebära. Det glöms då lätt bort att mångå, framför allt äldre människor, slutbetalat större delen av belåningen samt att avdragsrätten där den är av större betydelse, dvs. när lånen är stora, möts med en effektiv garantibeskattning. har med sina analyser av den samlade effekten av skatte- och lånesystemen visat att man endast med svårighet kan påvisa någon favör för småhusägarna som kollektiv. Det finns sålunda ingen saklig anledning att från rättvisesynpunkt påföra småhusen någon extrabeskattning. allmänna fastighetstaxering kommer att medföra en uppräkning av fastighetsvärdena med ca 30 96. För småhusägaren har husen inte blivit större eller lyxigare. Det är pengarna som blivit mindre värda, och det är därför som taxeringsvärdena anpassas uppåt. beskattas 2 96 av taxeringsvärdet , 4 96 i skiktet . och 8 96 i skiktet däröver. Detta har på sina håll kallats lyxvillegränser. Departementschefen anför nu i propositionen att "med hänsyn till villaägandets stora spridning bland hushåll med måttliga bruttoinkomster, främst barnfamiljer och pensionärer, bör villabeskattningsreglerna inte ändras på sådant sätt att boendekostnaderna påtagligt skärps för hushåll som bor i egna hem av normal storlek och standard. Men det är just vad som kommer att inträffa om icke beskattningsreglerna ändras. Om man som exempel tar ett statligt belånat radhus i , blir detta inte plötsligt ett lyxhus därför att taxeringsvärdet som en följd av inflationen höjs . Radhusägarens förmögenhet är densamma som förut reellt sett. Trots detta skall hans inkomst, enligt propositionens förslag, ökas med . , vilket vid en femtioprocentig marginalskatt innebär en skatteökning med . , vilket framgår av nedanstående uppställning. Detta är en påtaglig och helt oacceptabel skärpning av boendekostnaderna. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör schablonvärdesgränserna flyttas uppåt i samma takt som taxeringsvärdena. Följande gränser bör gälla: under 200 000, i skiktet mellan 200 001 och 300 000 samt i skiktet däröver. Detta förebygger att småhusägaren utsätts för den kraftiga reella skatteskärpning som oförändrade gränser medför. Den enskilda äganderätten är, som tidigare framhållits, en omistlig beståndsdel i en demokrati. Intresset för den egna bostaden och beredvilligheten till uppoffring av annan konsumtion för att uppnå förmånen av det egna hemmet är djupt rotad i det svenska samhället. Att tillgodose den enskildes fria val av bostad är ett viktigt motiv för ett ökat småhusbyggande. Det finns också starka samhälleliga skäl för detta. Liksom fallet är med bostadsrättslägenheterna utgör det egna småhuset, fast i än högre grad, ett aktivt sparmål för hushållen. En hög småhusandel ger därför ett högt sparande till gagn för samhällsutvecklingen i stort. Småhus skapar en stadsmiljö, som flertalet människor har lättare att finna sig till rätta i än i det typiska höghusområdet. Småhusmiljön erbjuder en bättre uppväxtmiljö för barn. Bostadsrätt är en välutvecklad och spridd form för indirekt ägande. Andelen bostadsrättslägenheter har ökat och uppgår nu till av det totala beståndet. Det vore, enligt moderata samlingspartiets uppfattning, en angelägen förbättring att göra det enklare för hyresgäster att bilda en bostadsrättsförening för att överta det hus de bor i. Moderata samlingspartiet föreslår vidare att hyresgäster ges hembudsrättighet dvs. förstahandsrätt vid överlåtelse till det hus de bor i. Möjligheterna att direkt äga lägenheter är utomordentligt begränsade i vårt land. Att erhålla lagfart på en lägenhet i ett flerfamiljshus medger icke dagens fastighetslagstiftning. Utöver den form av indirekt ägande som vi har genom bostadsrätten bör därför skapas möjlighet för den som så önskar att direkt äga sin lägenhet. Moderata samlingspartiet föreslår att i det befintliga bostadsbeståndet hyresgäster ges möjlighet att träffa överenskommelse med fastighetsägare, såväl enskilda som s. k. allmännyttiga, om förvärv av respektive lägenhet. Denna ökade valfrihet för den boende med åtföljande fördelar för samhället kräver att regler skapas som möjliggör enskilt ägande av lägenheter i flerfamiljshus, såsom fallet är i andra länder. inkomst av fastighet 1974 3 000: inkomst av fastighet 1975 4 800: Driftkostnaderna för en ny hyresbostad uppgår till ca . per kvadratmeter och år och stiger snabbt . Lägenhetsägande ger möjlighet för den boende att nedbringa dessa kostnader genom en omsorgsfull vård av hemmet och genom sparsamhet samt egna arbetsinsatser. Undersökningar pekar på stor köpvilja i fråga om egnahem. Härvid har man som utgångspunkt haft sedvanliga bostadstyper såsom villor, kedjeoch radhus, dvs. markbostäder i storleksordningen 4 rk och större, och i prisklassen . För många kan detta vara ett för stort engagemang och dessutom en större bostad än behovet. Möjligheten att äga sitt eget hem bör också kunna omfatta bostäder i storleksordningen 1-, 2-, och 3 rk och i såväl en- som flerfamiljshus. Små familjelägenheter och lägenheter för ensamstående skulle på så sätt kunna utbjudas till väsentligt lägre pris. Åtgärder av ovannämnda slag skulle ge den mindre inkomsttagaren, det äldre paret med mindre ytbehov och den ensamstående möjlighet att bo i egen bostad och få del i dess värdebeständighet. Åtgärderna skulle ge stimulans till ökad efterfrågan på ett bättre boende och sänka boendekostnaderna genom ökad aktsamhet och ökat intresse för att själv utföra erforderligt underhåll. Det torde inte finnas något område av central betydelse för den enskilde, där människornas önskemål till den grad har nonchalerats av statsmakterna, som valet av bostadsform. har moderata samlingspartiet år efter åt framhållit att fördelningen mellan en- och flerfamiljshus måste motsvara människornas önskemål och inte grundas på grumliga ideologiska motiveringar. Vi har framhållit det orimliga i att låta av bostadsproduktionen bestå av flerfamiljshus, när huvuddelen av landets hushåll föredrar ett småhusboende. En rad undersökningar har påvisat detta liksom att andelen hushåll som önskar småhus är i stigande. Trots detta har det inte skett någon större förändring av fördelningen mellan de båda kategorierna. När nu äntligen småhusandelen i byggandet stiger beror detta inte på att statsmakterna och kommunerna har önskat anpassa sig till människornas önskemål utan på att människorna i ökande utsträckning vägrat bo i nyproducerade höghuslägenheter. Omläggningen har alltså framtvingats av konsumenternas tryck. Med hänsyn till den efterfrågan som råder på bostadsmarknaden bör de kommande årens produktion inriktas så att andelen småhus uppgår till minst två tredjedelar. Miljöpolitiska, socialpolitiska och familjepolitiska skäl talar för en avsevärt vidgad andel småhus i den totala bostadsproduktionen. Såväl argumenten att småhus skulle vara väsentligt dyrare att producera som farhågorna för sysselsättningskris på byggsektorn vid ökat småhusbyggande har visat sig felaktiga. Det är också en missuppfattning att markåtgången är så mycket större vid småhusbyggande. 1 en marknadsanpassad byggproduktion blir det ett naturligt utbud av bostäder i småhus med variation i fråga om storlek, standard och kostnad och även i fråga om dispositionsform. anpassad byggproduktion med ökad småhusandel kommer visserligen att ändra kraven på planering och markutnyttjande, men en odogmatisk och mindre reglerad produktion av småhus kan företrädesvis ske på enskilt ägd mark, eller på mark som genom försäljning kan övergå till köparen. Därmed friställs kapital som annars bundits i olönsamt kommunalt markägande. En egen bostad är för många människor ett så naturligt sparmål och en socialt så värdefull boendeform att bostadssparande bör stimuleras. Moderata samlingspartiet föreslår därför att sådant sparande vid taxering bör berättiga till ett avdrag från inkomsten av det sparade beloppet. Emellertid måste sparandet överstiga av inkomsten och avdraget gälla intill ett högsta sparbelopp av . Ett fördjupat och vidgat bostadsägande ökar valfriheten, ger stimulans till bättre boende och därmed även till ökad sysselsättning. Ett av den socialdemokratiska bostadspolitikens mål har varit god boendemiljö. Trots detta har vi på åtskilliga håll fått miljöer som många upplever som omänskliga. Förhållandena i de stora höghusområdena, som kommit att bli den socialdemokratiska bostadspolitikens utmärkande drag, har utsatts för växande kritik. De uppemot 40 000 tomma lägenheterna, företrädesvis i s. k. allmännyttiga bostadsföretag, och det okända antalet utomordentligt svårsålda bostadsrättslägenheter är ett uttryck för människornas ökande vägran att bo i dessa nyproducerade höghuslägenheter. Bostadsministern föreslår nu att bidrag skall kunna utgå till miljöförbättrande åtgärder i befintliga bostadsområden. Prioritet bör, enligt förslaget, därvid ges åt områden inom vilka det föreligger svårigheter att få avsättning för lägenheterna. Det av bostadsministern framlagda förslaget är i sig ett erkännande av den socialdemokratiska bostadspolitikens misslyckande. Förslaget kan emellertid bidra till en förbättring av dåliga boendemiljöer och tillstyrks därför. Direkt eller indirekt ägande gerde bästa förutsättningarna för ett inflytande över den egna boendesituationen. Även om konsumenternas önskemål och värderingar på en fri bostadsmarknad i balans direkt styr bostadsproduktionens inriktning och kvalitet, bör en fördjupadboendedemokratieftersträvas inom ramen för den representativa demokratin. Långt fler än nu bör kunna påverka besluten, om medborgarna engageras i beredningsarbetet genom en vidgad information, en intensifierad debatt, en större beredvillighet att lyssna på argument och en aktiv redovisning av det politiska handlandet. Delaktighet i beslut som rör bostadens utformning samt gemensamt ansvarstagande för skötsel och förbättring av bostadsmiljön stärker känslan och medvetenheten av delaktighet i samhällslivet över huvud taget. Propositionens förslag i syfte att stärka hyresgästernas ställning är således väl motiverade. Förslagen ger hyresgästerna möjlighet att vid ombyggnad hindra åtgärder, som går utöver vad som behövs för att lägenheterna skall uppnå kravet på lägsta godtagbara standard. Vidare föreslås att hyresgästen skall kunna göra ansökan om upprustningsföreläggande enligt bostadssaneringslagen. Emellertid föreslår departementschefen att hyresgästerna skall företrädas av organisation av hyresgäster i form av hyresgästorganisationen. Huruvida det är genom en hyresgästförening, -avdelning eller en kontaktkommitté som hyresgästernas intressen skall bevakas lämnas därhän, men departementschefen synes utgå från att det måste vara ett organ inom . Således ges det direkta inflytandet av hyresgästernas egna boendeförhållanden till en hyresgästorganisation som, trots en omfattande kollektiv tvångsanslutning, haren låg relativ anslutning av landets hyresgäster. För att inflytandet över den egna boendemiljön verkligen skall bli påtagligt måste man kunna kräva att den enskilde hyresgästen skall ha en direkt möjlighet att påverka. Därför bör definitionen av organisation av hyresgäster (1 §) även inkludera sammanslutning som visar sig företräda en majoritet av hyresgästerna i fastigheten. Därmed ges möjlighet åt hyresgäster i en fastighet att utan att bli medlemmar i en rikshyresgästorganisation driva sina speciella frågor. Förslagen till en starkare ställning för hyresgästerna inkluderar också ändringar i jordabalken 12 kap. Även om dessa ur många synvinklar är välkomna, innebär de att partsförhållandena på bostadsmarknaden och även äganderättens innehåll så kraftigt förändras, jämfört med vad som gällt och vad som gäller inom andra delar av samhällslivet, att stor oklarhet och osäkerhet kan förväntas uppstå hos såväl hyresgäster som hyresvärdar. Genom den föreslagna lydelsen av fjärde paragrafen ges exempelvis en part, hyresgästen, möjlighet att frånträda ingånget avtal, som ändringsförslagen gällande 16 § med rätt för hyresgäst att kräva vissa reparationer m. m. samt 24 a § som ger rätt till egna förbättringar utan värdens tillstånd ytterligare och ensidigt stärker hyresgästens status. Partsförhållandena på bostadsmarknaden skiljer sig med propositionens förslag helt från annan civillagstiftning. För att skapa stärkt rättssäkerhet för såväl hyresgäster som hyresvärdar vore det värdefullt med en statlig utredning om dessa partsförhållanden. För att inte osäkerhet skall uppkomma bör de materiella ändringarna i hyreslagstiftningen till tidpunkten samordnas med de processuella. Således bör ej någon provisorisk lagstiftning enligt propositionens förslag antas i avvaktan på de nya regler som skall gälla fr. o. m. Samtliga förändringar i jordabalken 12 kap. och bostadssaneringslagen bör således gälla fr. o. m. . I propositionen föreslås en enhetlig reduktionsfaktor på 15 96 för bostadstilläggen med det undantaget att reduktionsfaktorn sätts till 24 96 vid taxerade inkomster överstigande /år. skatteutredning hade förordat reduktionsfaktorn 15 96 för hela inkomstskalan. Vi delar uppfattningen att det är otillfredsställande att ett inkomstgraderat stöd skall kunna utgå i så höga inkomstlägen som /år. Vi anser emellertid att olägenheterna med en skärpning av reduktionsfaktorn till 24 96 i de högre inkomstlägena är än större. Den leder till sammanlagda marginaleffekter omkring och över 90 96 av en inkomstökning, vilket enligt vår uppfattning är helt oacceptabelt. I likhet med skatteutredning föreslår vi därför att reduktionsfaktorn genomgående sätts till . Denna lösning måste betraktas som ett provisorium i avvaktan på att bättre metoder skall hinna utformas för samordning av beskattning och inkomstprövade förmåner, metoder som tillgodoser både önskemålet om måttliga totala marginaleffekter och behovet av en rationell inkomstgradering av förmånerna. har undersökts möjligheterna att åstadkomma en bättre inkomstgradering genom att räkna upp förmånerna till skattepliktiga bruttobelopp. Denna utväg bör ytterligare prövas, varvid även bör undersökas om bättre effekter kan nås genom samordning av de nuvarande bostadstilläggen med övriga former av kontant familjestöd. Eftersom möjligheterna till rationell och rättvis inkomstgradering av kontantförmånerna hänger intimt samman med skattesystemets utformning ligger det närmast till hands att den fortsatta utredningen med sikte på en förbättrad inkomstgradering görs inom 1972 års skatteutredning. Åberopande det anförda hemställes 1. avslår vad som förordas i propositionen om ett markvillkor, 2. beslutaratt kommuner som, såsom bostadsproducenter vid produktionen av bostäder på egen mark, fullt ut tillämpar den fria konkurrensens regler skall som villkor för statslån kunna föreskriva att samma förhållanden skall gälla för enskilda markägare och producenter vid bostadsbyggande på större områden, 3. beslutar att för fastställa en garanterad räntenivå om 3,9 96 för nyproducerade bostadsfastigheter med hyres- eller bostadsrätt och 6,0 96 för bostadsfastigheter med äganderätt samt att räntenivån därefter höjs för såväl befintliga som nyproducerade fastigheter och därefter tills marknadsränta uppnås, 4. hos Kungl. Maj:t föreslår att den framtida bostadsfinansieringen skall bygga på ett subventionsfritt lånesystem med statlig kreditgaranti, 5. hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning angående den uppkomna skuldökningen inom nuvarande ränte- och paritetslånesystem i enlighet med vad i motionen anförts, 6. beslutar att gränsen för statlig belåning sätts till för hela bostadsbeståndet, 7. hos Kungl. uttalar att Kungl. Maj:t vidtar sådana åtgärder att kreditinstitutens möjligheter att bevilja lån i äldre fastigheter vid förvärv vidgas samt att bankerna genom statlig kreditgaranti ges möjlighet att bevilja lån till kontantinsats i egen bostad, 8. avslår förslaget om köpeskillingskontroll vid försäljning av småhus, 9. hos Kungl. Maj:t anhåller om sådana författningsändringar som syftar till att direkt ägande av lägenhet i flerfamiljshus möjliggörs och att hyresgäster ges förstahandsrätt vid överlåtelse av fastighet, allt i enlighet med vad i motionen anförts, 10. hos Kungl. anhåller om utredning angående partsförhållandena på bostadsmarknaden i enlighet med vad som anförts i motionen, 11. med avslag på de provisoriska ändringarna i 12 kap. 70-73 §§ jordabalken beslutar att övriga ändringar i nämnda kapitel samt bostadssaneringslagen skall träda i kraft , 12. beslutar att begreppet organisation av hyresgäster i hyresiagstiftningen även skall inkludera sammanslutning som visar sig företräda en majoritet av hyresgästerna i fastigheter, 13. fastställer reduktionsfaktorn för bostadstillägg till enhetligt , 14. hos Kungl. anhåller om fortsatt utredning i syfte att åstadkomma en mer rationell och med beskattning bättre samordnad inkomstprövning av bostadstilläggen i enlighet med vad i motionen anförts. () () () () () () () PER () G. ()