mot · FX021949 · 1974-11-15 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:142 med förslag till lag om ändring i , m. m. En revidering av förmynderskapslagstiftningen har länge diskuterats. 1964 tillsattes en statlig utredning, förmynderskapsutredningen, vilken 1970 avlämnade sitt slutbetänkande (SOU 1970:67). Efter remissbehandling har utredningens förslag överarbetats inom , vilket utmynnat i en promemoria med förslag till ändringar i förmynderskapslagstiftningen, daterad . De i propositionen 1974:142 framförda förslagen bygger i allt väsentligt på promemorieförslaget. Huvuddelen av de föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft . Det är förståeligt om man efter ett så långt utredningsarbete vill forcera igenom förslagen snabbt. Som nedan kommer att utvecklas krävs en icke obetydlig tid på det kommunala planet för att omsätta beslut i praktiskt handlande. Vi kan därför på den berörda punkten inte godta förslaget. Grunderna för omyndighetsförklaring och förordnande av god man Propositionen innebär att omyndighetsgrunderna i 10 kap. 1 § andra-fjärde punkten FB tas bort samt att möjligheten att förordna en god man enligt 18 kap. 3§ vidgas. Propostionens huvudsakliga skäl för borttagande av angivna omyndighetsgrunder är att de är föråldrade, eftersom de dikterats av framför allt önskemålet att skydda den enskildes ekonomi och att, om behov av omyndigförklaring i dessa fall likväl skulle erfordras, behovet härav i de flesta fall kan av samhället tillgodoses på annat sätt. Den allvarligaste bristen med förslaget i denna del är att hänsyn tagits endast till den ena sidan av problemet, nämligen att en människas rådighet ej onödigtvis skall inskränkas. Den andra sidan, eller att en person i vissa situationer kan behöva ett rimligt rättsskydd genom samhällets försorg, har ej beaktats i erforderlig grad. Enligt propositionen skulle i dessa fall den enskildes intressen tillgodoses genom den föreslagna utvecklingen av 18:3 FB. Emellertid föreligger, vilket även framhålls i propositionen (s. 120 0, risk för att den som lider av sjukdom ingår rättshandlingar som kolliderar med dem som en god man skulle komma att ingå, och detta skulle medföra väsentlig skada för den sjuke. Lagen (1924:323) om verkan av avtal som slutits under inflytande av rubbad själs verksamhet torde mycket sällan kunna tillämpas i sådana fall. Sammanfattningsvis kan sägas att tillräckliga skäl ej framförts för ett borttagande av omyndighetsgrunderna i 10 kap. 1 § andra-fjärde styckena FB. Grunderna i andra och tredje styckena används redan numera i begränsad omfattning. Hjälp- och skyddsbehovet är då alltid klart uttalat. Det förhållandet att antalet sådana omyndighetsförklaringar är litet utgör ej skäl att ta bort möjligheten att i sådana fall förklara någon omyndig. Betänkligheterna mot omyndighetsförklaring torde vara än mindre då någon själv begär att bli omyndigförklarad, eftersom han då inser följderna härav. Samhället bör inte på det sätt som föreslås minska möjligheterna att erhålla det rättsskydd som ligger i en omyndighetsförklaring. I propositionen har föredragande statsrådet på olika sätt starkt framhållit att tillgodoseendet av de omyndigas behov av personlig omvårdnad är en av förmyndarens viktiga uppgifter, kanske rent av den viktigaste. Föredraganden har i detta sammanhang påpekat att det är en uppgift att tillvarataga någons personliga intressen och påmint om att det är en skyldighet för kommunerna enligt socialhjälpslagen att se till att den som vistas i kommunen får den omvårdnad som kan anses tillfredsställande med hänsyn till hans behov och förhållanden i övrigt. Om man tar i beaktande att föredraganden, trots att han säger sig själv hysa uppfattningen att det är lämpligt att utse släktingar och liknande till förmyndare, likväl föreslår ett upphävande av den icke tvingande bestämmelsen i 11 kap. 5 § att till förmyndare skall förordnas helst någon som är med den omyndige besläktad eller besvågrad eller eljest står honom nära, ligger det nära till hands att befara att möjligheter öppnas för en utveckling som inte är tillfredsställande. Det finns risk för att förmynderskapet kommer att institutionaliseras, att kommunerna kan finna det inte bara ändamålsenligt utan t. o. m. i överensstämmelse med sociallagstiftningen och föredragandens intentioner att försöka verka för att kommunala socialtjänstemän förordnas till förmyndare i många fall där annan förmyndare i och för sig skulle kunna stå till förfogande. Denna förmodan förstärks av förslaget att kommunen fortsättningsvis skall svara för kostnaderna för förmynderierna och därför kan frestas att lägga kommunalekonomiska aspekter på problemet. Vi kan därför inte tillstyrka att prioriteringen av den omyndige närstående personer såsom förmyndare skall utgå ur lagstiftningen. Vi är vidare angelägna om att understryka att, även om den sociala omvårdnaden av de omyndiga är viktig, ansvaret för förvaltningen av den omyndiges medel inte får eftersättas. Vi föreslår därför att 13 kap. 1 § FB ändras så att skyldigheten att förvalta omyndlingens förmögenhet och företräda honom i angelägenheter som rör denna nämns före skyldigheten att sörja för myndlingens person. m. m. Som uttalas i propositionen finns det alltjämt behov av en myndighet som utövar kontroll och tillsyn över förmynderskap och godmanskap. Dessa uppgifter bör bortfarande ligga på överförmyndarna. Även om i överförmyndarverksamheten ingår också kurativa uppgifter är dock, som även uttalas i propositionen, överförmyndarnas viktigaste uppgift att öva tillsyn över förmyndarnas ekonomiska förvaltning. Med hänsyn bl. a. härtill är överförmyndarverksamheten huvudsakligen av rättsvårdande karaktär. De uppgifter som ligger på överförmyndarna är i många avseenden krävande. Sålunda fordras kännedom om tillämpliga lag- och författningsbestämmelser, framför allt i vad gäller om förmyndarvården. Men även förhållanden på andra rättsområden, t. ex. sådana som förutsätter kunskaper om arvs- och testamentsrätt och över huvud taget familjerätt kommer ofta under överförmyndarens bedömande och kräver hans beslut. Vid tillsynen av förmyndares förvaltning har överförmyndaren även att överväga frågor om tillgångars placering, om olika värdepappers säkerhet och räntabilitet o. d. består den omyndiges tillgångar av en affärsrörelse, och på landsbygden är det ofta fråga om skötseln av en jordbruks- eller skogsfastighet. Vid fall där tillgångarna utgörs av andel i dödsbo kan problem lätt uppstå som ställer stora anspråk på överförmyndarens kunskaper och omdöme. I propositionen föreslås vidare att vissa åligganden som tidigare åvilat förmynderskapsdomstolen överflyttas till överförmyndaren. Sådana uppgifter är t. ex. tillstånd att överlåta eller erhålla inteckning i fast egendom. Därutöver föreslås överförmyndaren få ökade befogenheter i andra avseenden. Denne skall sålunda besluta om arvode åt förmyndare och gode män och om sådant arvode skall utgå av den omyndiges eller av kommunala medel. Som anfört i sitt remissyttrande förstärker de nya beslutsfunktioner, som enligt förslaget läggs på överförmyndarna, ytterligare överförmyndarverksamhetens rättsvårdande karaktär. Överförandet till överförmyndare av ytterligare viktiga beslutsfunktioner gör att man måste skapa garanti för att kvalificerade överförmyndare tillsätts. Det bör därför i lagen utsägas vilka fordringar som bör ställas på innehavare av sådan befattning. I förmynderskapsutredningens slutbetänkande föreslogs bl. a. att överförmyndare och ersättare för denne skulle vara väl förfaren i de praktiska, ekonomiska och juridiska frågor som är av betydelse för tjänsten. En bestämmelse av detta slag bör införas i 19 kap. 8 §. Dessutom bör kravet på att överförmyndaren skall vara svensk medborgare bibehållas. Kommunerna skall bekosta överförmyndarverksamheten samt arvoden och ersättningar till förmyndare och gode män till den del de ej täckts av den omyndige. Hur stora kostnaderna kommer att bli för kommunerna anges inte i propositionen. Men man utgår ifrån att kostnaderna kommer att bli höga. Från vissa remissinstanser har framförts förslag om att kommunernas kostnader bör täckas genom statsbidrag. Förslaget avvisas emellertid av föredraganden med den motiveringen att ett system med statsbidrag nödvändiggör vissa detaljregleringar som i övrigt torde vara onödiga. Inte heller vi vill förorda att statsbidrag nu införs. Vi vill dock understryka att kostnadsutvecklingen för kommunerna i berört avseende bör följas med uppmärksamhet och att frågan om statsbidrag tas upp till förnyad prövning, om det skulle visa sig att kostnaderna för kommunerna blir mycket höga. Som tidigare påpekats kan vi inte godta att huvuddelen av de nya bestämmelserna skall träda i kraft . Enligt den preliminära ärendeplanen skall propositionen behandlas i . Med hänsyn till jul- och nyårshelgerna torde författningen inte komma ut förrän , alltså efter det att lagändringarna trätt i kraft. De uppgifter som läggs på kommunerna kräver omfattande förberedelsearbete. skall enligt propositionen utfärda rekommendationer om förmyndararvodenas storlek, vilka sedan skall diskuteras och antas av kommunfullmäktige. Förslaget kommer också att innebära komplikationer för kommunerna, eftersom den kommunala budgeten redan är fastställd för . Vi vill därför föreslå att samtliga lagändringar träder i kraft . Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderliga författningsändringar. Åberopande det anförda hemställs 1. avslår förslaget om att 2.-4. i 10 kap. 1 § skall utgå, 2. avslår förslaget om ändring i 11 kap. 5 § , 3. beslutar att i 13 kap. 1 § förslaget till lag om ändring i förmyndarens skyldighet att förvalta myndlingens förmögenhet och företräda honom i angelägenheter som rör denna nämns före skyldigheten att sörja för myndlingens person, 4. beslutar att i 19 kap. 8 § införs en bestämmelse om att överförmyndare och ersättare för denne skall vara väl förfaren i de praktiska, ekonomiska och juridiska frågor som är av betydelse för tjänsten, 5. avslår förslaget att slopa bestämmelsen i 19 kap. 8 § om att överförmyndare skall vara svensk medborgare. 6. ge Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om kommunernas kostnader för förmyndarvården, 7. beslutar att de i propositionen föreslagna lagändringarna träder i kraft . GOTAB 74 8302 S 1974