mot · FX02151 · 1974-01-18 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot brottsligheten, m. m. Moderata samlingspartiet har under en följd av år hävdat att en av samhällets allra viktigaste uppgifter är att ge medborgarna trygghet mot brott. Kravet på trygghet till liv och egendom är lika självklart som kravet på trygghet vid sjukdom och arbetslöshet. Garantier måste finnas för att rättsordningen upprätthålls. Ett fullständigt skydd kan inte åstadkommas, men vi hävdar med bestämdhet att nuvarande situation kan och måste förbättras. Det är statsmakternas skyldighet att tillse att nödvändiga åtgärder vidtages och erforderliga resurser ställs till förfogande. Alltför länge har regeringen underlåtit att ägna den växande kriminaliteten den uppmärksamhet den rimligtvis borde påkalla. Den kritik moderata samlingspartiet under en följd av år framfört har vunnit visst gehör. Besluten att tillsätta en brottskommission och ett brottsförebyggande råd innebar också ett bifall till partiets tidigare yrkanden och ett erkännande av att brottsutvecklingen inger oro. Genom de förslag som brottskom missionen lade fram och som fullföljdes genom en proposition till har vissa förbättringar kommit till stånd. På åtskilliga punkter krävs dock ytterligare insatser. Kännedomen om de faktorer som ligger bakom den omfattande brottsligheten är bristfällig. Detta pekar som ofta framhållits på behovet av ökad forskning. En hög brottslighet är ett tecken på att samhället misslyckats i sin uppgift att skapa goda former för mänsklig gemenskap och att upprätthålla normer för denna. Den allmänna normupplösning som kännetecknat samhället är enligt vår mening en grundläggande orsak till den tilltagande brottsligheten. Samhällsutvecklingen har länge dominerats av medvetna politiska strävanden att bryta ned traditionella värden och livsmönster. Som exempel på detta kan nämnas inställningen till familjens ställning i samhället, religionsundervisningen, de traditionella ordningsreglerna i skolan samt oviljan att uttrycka sitt stöd för de myndigheter som har till uppgift att upprätthålla rätten och ordningen i landet. Solidaritet och lojalitet olika medborgare emellan har försvagats. Utvecklingen innebär i sig en fara för rättssamhället. Statsmakterna måste därför såsom vi framhållit tidigare söka vidmakthålla respekten för de etiska normer som främst har sin grund i kristendomen och som utgör grundvalarna för rättsmedvetandet i den västerländska kulturtraditionen. Den första försvarslinjen mot brottslighet går genom familjen. Ett flertal undersökningar, senast rapporten lagöverträdare lil (SOU 1973:25) har framhållit uppfostrans avgörande betydelse i detta samman 3 sami Nr 151 Därför är en politik som innebär en försvagning av familjens ställning både som samhällsfaktor i allmänhet och som primär faktor i barnuppfostran synnerligen allvarlig. Familjens ställning och föräldrarnas möjligheter att ta ansvar för barnens fostran måste stärkas. Bristande ordning i skolorna och skolk utgör en allvarlig störning i arbetet för såväl lärare som elever när det gäller skolk inte bara för den skolkande utan även för de elever som deltar i undervisningen. Därtill kommer att upprepad otillåten frånvaro i många fall erfarenhetsmässigt föregår en allmänt asocial livsföring. Även om förhållandena skiftar i olika delar av landet och mellan olika skolor inom samma skoldistrikt är situationen på sina håll helt oacceptabel. Utredningarbetet om skolans inre arbete befinner sig i sitt slutskede. Det är angeläget att sådana utredningsförslag, som kan bedömas leda till resultat i angivna frågor, förverkligas. Åtgärder är nödvändiga i fråga om såväl trivsel som arbetsdisciplin i skolan. Vi har tidigare pekat på behovet av skärpt närvarokontroll och målsmännens engagemang i denna kontroll, t. ex. genom periodisk underrättelse från skolan direkt till målsman om elevs frånvaro. Massmedia spelar en viktig roll när det gäller att påverka attityder och skapa opinioner. När medborgarnas skyldighet att efterleva gällande lagar gång på gång ifrågasätts i framför allt radio och TV, är det ofrånkomligt att respekten för rättsordningen urholkas. När t. o. m. TV-program som anmälts till radionämnden tillåts sändas i repris såsom skett med två program beträffande polisen innan radionämnden avgivit sitt utlåtande, föreligger allvarliga brister i ledningen för . Det är väsentligt med ett gott samarbete mellan polisen och massmedia. I enlighet med brottskommissionens förslag har polisens informationsresurser förstärkts. Viljan till samarbete från sida är vad som saknas. Det brottsförebyggande rådet bör enligt vår mening framlägga förslag beträffande formerna för ett dylikt samarbete. Massmedias roll i samband med brott och brottsförebyggande verksamhet bör bli föremål för analys. ökade antalet anmälda brott mot (strafflagen) från 156 000 till 586 000, vilket i det närmaste innebär en fyrdubbling. har visat på en viss nedgång i antalet anmälda brott. senast föreliggande uppgifter från visar på en glädjande nedgång även beträffande vissa grövre brott. själv anser denna utveckling delvis ha sin grund i förstärkta polisresurser. En närmare analys av siffrorna för brottsligheten i dess helhet och över hela landet visar att utvecklingen inte är så gynnsam som siffermaterialet vid en första anblick kan ge vid handen. Det bör noteras att nedgången delvis berott på att checkbrotten efter införandet av de skärpta bestämmelserna för inlösen av checker är i mycket starkt avtagande. begicks 34 000 checkbedrägerier, medan antalet för troligen kommer att stanna vid omkring 3 000. Här döljer sig en stor del av nedgången i de totala brotten mot 1972 1973. Minskningen i antal anmälda brottsbalksbrott i övrigt faller huvudsakligen på tillgreppsbrotten. Mer än 1/4 av minskningen avser tillgrepp av cyklar. Ytterligare ett stort antal avser inbrott i källare och på vindar, i vilka fall den enskildes skydd försvagats genom ändrade försäkringsvillkor. De försäkringsmässiga förändringarna vad gäller självrisk och nya strängare bestämmelser i fråga om låsanordningar på lokaler, bostäder m. m. torde ha medfört att ett förhållandevis stort antal brott inte kunnat föranleda försäkringsersättning och därför inte polisanmälts. Det föreligger därför säkerligen en betydande skillnad mellan den faktiska och den till polisen rapporterade brottsligheten. Uppklaringsprocenten vid brott ligger enligt vår mening på en oacceptabelt låg nivå. var andelen uppklarade brottsbalksbrott inte högre än . För vissa tillgreppsbrott låg siffran t. o. m. betydligt lägre, i vissa fall . Synnerligen oroväckande är att uppklaringsprocenten för rån minskats från till , som antalet rån kraftigt ökade. Även totalt sett har utvecklingen förde allra gått mot allt lägre uppklarningsprocent. Detta gäller framför allt i storstadsområdena. Risken för upptäckt och påföljd inverkar givetvis på presumtiva brottslingar. Ju större risken för upptäckt är desto större är påföljdens avskräckande effekt, även om denna i sig är relativt ringa. För vissa typer av brott torde just upptäcktsrisken vara den avgörande faktorn när det gäller att avhålla individer från brottslighet. Enligt en inom gjord prognos fram kommer våldsbrotten att öka , tillgreppsbrotten med och brottsbalksbrotten totalt med . Vad kostar brottsligheten? Det lidande som brottsligheten leder till för dem som drabbas därav och även för den brottslige själv och hans familj kan inte tillfredsställande mätas i ekonomiska termer. En del av brottslighetens följder kan dock ekonomiskt uppskattas. kostar brottsbekämpningen samhället stora summor. Utgifterna för polis och kriminalvård uppgår till . Detta belopp utgör dock bara en mindre del av de totala kostnaderna. Försäkringsbolagens utbetalningar enbart för stölder i lägenheter och egnahem torde föregående år ha rört sig om . Härtill kommer stora belopp när det gäller fordonstillgrepp. Stölder i butiker och varuhus uppgår till ett värde av . Tillgänglig statistik tyder på att dessa brott kommer att öka med . Enligt handelns egna beräkningar 1* 1974. skulle priserna kunna sänkas med om snatteri och stölder kunde förebyggas. Utöver dessa kostnader förorsakar brottsligheten direkt och indirekt utgifter för bl. a. sjuk- och socialvården på uppskattningsvis . Till detta skall läggas produktionsbortfallet för intagna och en del av frivårdsklientelet. Brottslighetens kostnader drabbar i sista hand de enskilda medborgarna via skatterna och genom stigande försäkringspremier och varupriser. Varje satsning som leder till en minskad brottslighet innebär således en vinst för de enskilda medborgarna. Även i årets statsverksproposition anges i tablåform kostnaderna för rättsväsendets åtgärder mot brott. Något försök att ange vad den samlade brottsligheten kostar samhälle och enskilda görs dock inte. Förra årets riksdag uttalade att det fanns anledning att intensifiera arbetet med att undersöka vad den samlade brottsligheten kostar. Inom pågår arbete med att insamla uppgifter om den ekonomiska omfattningen av brottslighetens skadeverkningar. , försäkringsbolagen m. fl. torde också kunna bidra med uppgifter härom. Det bör ankomma på Kungl. att insamla och sammanställa dessa uppgifter. Många ungdomar har i vårt alltmer komplicerade samhälle stora anpassningssvårigheter. De första lagöverträdelserna sker ofta av tanklöshet. Under detta skede borde det vara förhållandevis lätt att föra den unga människan till rätta. Det är i initialskedet som samhällets åtgärder har de största förutsättningarna att ge ett positivt resultat. Redan nu gällande bestämmelser förutsätter att brott begångna av ungdomar kan behandlas med förtur. Trots detta är ofta tiden mellan brott och påföljd oacceptabelt lång. För att förkorta handläggningstider i brottmål mot unga lagöverträdare har vi därför tidigare föreslagit införandet av någon form av jourdomstolar åtminstone i storstadsområdena. Sedan brottskommissionen föreslagit att frågan om jourdomstolar eller på annat sätt förenklad brottmålsprocess skulle utredas, har emellertid riksdagsmajoriteten avvisat detta förslag. Vi ansluter oss till brottskommissionens förslag och anser att denna fråga bör utredas. Enligt vår uppfattning bör det nuvarande påföljdssystemet kompletteras med någon form av kortvarigt frihetsberövande för unga lagöverträdare. En sådan reaktionsform finns i åtskilliga andra länder och är påkallad med hänsyn till den ständigt ökande och allt grövre ungdomsbrottsligheten. Påföljden skulle väsentligen komma i fråga för ungdomar som är på väg in i allvarligare brottslighet och skulle kunna bryta en brottsaktivitet som eljest kan medföra ingripande påföljder av typ intagning i ungdomsvårdsskola, fängelse eller ungdomsfängelse. Åtgärder bör ske i samråd och samverkan mellan vårdnadshavare, , skola och polis. Vi föreslår att en utredning tillsätts med uppgift att framlägga förslag till hur ett kortvarigt frihetsberövande skall utformas. Därvid bör övervägas en ändring av regler om anstaltsbehandling i samband med skyddstillsyn, vilka endast är tillämpliga på den som fyllt och inte ger möjlighet till frihetsberövanden understigande en månad. Moderata samlingspartiet har under åtskilliga år förordat att polisen bör förstärkas i snabbare takt än vad regeringen föreslagit. Regeringens beslut i början av att tillsätta en brottskommission och att fullfölja kommissionens förslag i proposition till är uttryck för en ändrad attityd från regeringens sida som är glädjande och som i långa stycken innebär ett tillmötesgående av våra yrkanden. I statsverkspropositionen redovisas de konkreta åtgärder som från polisens sida vidtagits för att omsätta brottskommissionens förslag i praktiken. Därvid anges att polisverksamheten i större utsträckning än skall ta sikte på det brottsförebyggande arbetet. Ökad uppmärksamhet skall ägnas möjligheterna att uppdaga och utreda framför allt den allvarligare brottsligheten. Såsom sådan nämnes bl. a. grova våldsbrott, narkotikabrott, brott av ungdomar, grova bedrägeri- och skattebrott, rån och andra tillgreppsbrott som präglas av hänsynslöshet, exempelvis tillgrepp i butiker med användande av våld eller hot om våld mot personalen, tillgrepp från åldringar och sjuka och organiserad brottslighet. Departementschefen säger sig kunna ansluta sig till dessa riktlinjer. Inte heller vi har i och för sig något att anföra gentemot detta. Vi vill endast tillägga att också brott som kränker hemmets integritet, t. ex. inbrott och skadegörelse, bör betraktas som allvarliga. Dylika brott kan drabba den enskilde mycket hårdare. I ett trängt läge är det naturligt att prioritera åtgärder mot den grövre brottsligheten. Enligt vår mening är en sådan målsättning dock alltför begränsad. Polisen bör ges sådana resurser att den kan fullgöra en allmänt brottsförebyggande funktion och därjämte kunna fullgöra spanings- och utredningsinsatser beträffande den mer vardagliga brottsligheten som kanske inte uppfattas som särskilt dramatisk men som drabbar enskilda mycket hårt. För att kunna lösa sin uppgift är det av stor vikt att polisen står i god kontakt med allmänheten. Vi har därför under en följd av år föreslagit dels en ökad fotpatrullering, dels att kvarterspolisverksamhet skulle införas i större tätorter och att på landsbygden polismän tilldelas särskilda ansvarsområden. Våra krav på kvarterspoliser har principiellt accepterats genom brottskommissionens förslag, men för att verksamheten inom rimlig tid skall få avsedd effekt måste den utbyggas snabbare. Våra önskemål om särskilda ansvarsområden har emellertid avvisats. Syftet med detta förslag har varit att försöka kompensera den minskade personkännedom och kontakt mellan allmänhet och polis som följer med ökad centralisering. I statsverkspropositionen föreslås nu i enlighet med riksdagsmajori tetens beslut föregående år att 400 nya polismanstjänster skall inrättas. Av dessa föreslås 185 för övervakningsverksamhet och 110 för spaningsoch utredningsverksamhet. Ett begränsat antal nya tjänster skall tillföras de tre största polisdistrikten, men merparten bör enligt förslaget tilldelas övriga större polisdistrikt. I samband med beslutet om sammanläggning av vissa polisdistrikt uttalade att en ändrad distriktsindelning inte får leda till att allmänheten i vissa områden får en sämre polisiär service än och att en förstärkning av polisens resurser borde övervägas som ett alternativ i varje särskilt fall, då en distriktssammanslagning ifrågasätts. Enligt vår mening är det nu hög tid att också låta mindre polisdistrikt få del av de nyinrättade polismanstjänsterna. I många landsortsdistrikt medför polisbrist och långa avstånd en oacceptabel polisiär service. Att fortsätta sammanslagningarna av polisdistrikt framstår alltmera som en olycklig utväg. Det framstår enligt vår mening mot bakgrund härav som uppenbart att de yrkanden som vi framförde vid förra årets riksdag om en förstärkning av polisens resurser med 500 polismanstjänster under vardera av de tre aktuella budgetåren är välmotiverade. Vårt yrkande avslogs emellertid. Vi begränsar av utbildningstekniska skäl vårt yrkande under närmast kommande budgetår till en förstärkning med ytterligare 100 polismanstjänster i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag, att fördelas på spanings- och utredningsverksamhet, till förstärkning av kvarterspolisorganisationen och till en förstärkning av de mindre polisdistrikten. Utrustningsanslaget bör på grund härav uppräknas med . Det torde vara obestridligt att den affärsmässiga, organiserade grövre brottsligheten har blivit alltmer internationell. Den planläggs och organiseras i utlandet och riktar sig gentemot länder där riskerna är minst och chanserna att lyckas störst. Vårt land har kommit att bli en attraktiv marknad för detta slags brottslighet. Det är nödvändigt att förstärka det internationella lagstiftningssamarbetet i första hand beträffande narkotikahanteringen, men även i övrigt. Ett speciellt problem utgör den illegala vapenhandeln. Det bör undersökas hur kontrollen av insmuggling av vapen över gränserna kan skärpas. Aldrig så effektiva kontrollåtgärder inom vårt land blir verkningslösa om inte gränskontrollen kan göras mer effektiv. En bättre kontroll även av luftrummet måste ske för att undvika illegal införsel med flyg av natkotika, vapen m. m. I mellanstatliga organisationer som FN och bör från svenskt håll samarbete på angivna områden initieras och understödjas. Det förefaller också angeläget att ges en sådan organisation och sådana resurser att polissamarbetet når en ökad effekt. Som vi tidigare framhållit är det stigande missbruket av narkotika en starkt bidragande orsak till att bl. a. egendomsbrott och butiksstölder ökat så kraftigt . Narkotikaproblemet är inte i första hand ett polisiärt utan främst ett vårdpolitiskt problem. Vårdpolitiken kännetecknas tyvärr fortfarande av en oklar målsättning; olika teorier står mot varandra med resultat att alltför fått förflyta i overksamhet med många mänskliga tragedier som följd. Från vår sida kommer en särskild motion om vårdfrågorna att väckas. De väntade Råd och anvisningar från beträffande narkomanvården har ännu inte presenterats. Den av i början av utgivna digra boken narkotikamissbrukare kan inte kännetecknas såsom råd och anvisningar. saknar exempelvis de många socialarbetare som kommer i kontakt med minderåriga natkotikamissbrukare, kanske t. o. m. så unga som , anvisningar om vilka åtgärder som skall vidtagas. Bristen på handledning har fått till följd att det till slut blir polisen som måste ingripa med stöd av lagen om tillfälligt omhändertagande. Det är dock inte polisen som skall kritiseras härför utan främst , som inte förmått att med kraft ge nödvändig ledning. Genom bildandet av det brottsförebyggande rådet har samarbetsorganet mot narkotikamissbruk upphört. Rådet har inom sig bildat en arbetsgrupp som skall ägna sig åt narkotikaproblemet. Det är synnerligen viktigt att denna arbetsgrupp nu skyndsamt och på ett realistiskt sätt ger sig i kast med sin arbetsuppgift så att gruppen kan bidra med en lösning av det komplicerade missbruksproblemet. Vi förutsätter att gruppen även beaktar den kritik som från experthåll riktats mot den förda narkomanvårdspolitiken. Ersättning för skada på grund av brott Moderata samlingspartiet har länge krävt att personer som åsamkas skada genom brott skall ersättas med allmänna medel. Detta krav ledde till att fr. o. m. /anslogs till detta ändamål. De av riksdagsmajoriteten antagna riktlinjerna för denna ersättning kännetecknades emellertid av mycket stor restriktivitet i bedömningen. Endast de socialt mest ömmande behoven skulle ersättas. Det visar sig nu att på grund av dessa restriktiva regler endast en liten del av anslaget har tagits i bruk. Departementschefen har därför ansett sig kunna vidga möjligheterna till ersättning för ideell skada och föreslår nu att gällande skadeståndsrättsliga principer i större utsträckning bör vara vägledande. En viss självrisk bör dock gälla, liksom en diskretionär prövning, exempelvis när det gäller medvållande. skall också sökandens ekonomiska förhållanden spela en viss roll. Enligt departementschefen är det svårt att finna några generella normer. En lämplig ordning synes enligt hans mening vara att ge personer i lägre inkomstskikt full ersättning och personer med högre inkomster reducerad ersättning. Vid högre inkomstnivå bör i princip ingen ersättning utgå. Moderata samlingspartiet vidhåller sin tidigare klargjorda uppfattning att ersättning bör utgå vid såväl person- som egendomsskada samt att skadeståndsrättsliga principer bör gälla utan inskränkning. Eftersom frågan är komplicerad, föreslår vi att en utredning tillsätts. Det får också anses otillfredsställande att ersättningsärendena handläggs inom . Starka skäl talar för att ersättningsärendena prövas av domstol i sedvanlig ordning. Maj:ts förslag att handläggningen skall flyttas till annan myndighet utgör icke någon tillfredsställande lösning. Det är väl känt att den kriminologiska forskningen är underförsörjd i vårt land. Den enda forskning som igångsatts är kriminologisk behandlingsforskning. Beträffande de grundläggande frågorna om allmänprevention eller individualprevention således den kriminologiska grundforskningen saknas helt forskningsinsatser. När denna fråga behandlades vid förra årets riksdag upplystes att det kommande brottsförebyggande rådet bl. a. skulle syssla med forskningsplanering. Årets statsverksproposition lämnar utrymme för ett antagande att den forskning som rådet skall initiera fortfarande i främsta rummet är behandlingsforskning. Vi anser det väsentligt att rådet får i uppdrag att planera en kriminologisk grundforskning. har vi hävdat att allmänpreventionens betydelse i kriminalpolitiken bör analyseras. bör enligt vår mening uttala att forskningsgruppen inom centrala rådet får i uppdrag att ta initiativ till en sådan analys. Själva forskningen måste dock bedrivas i sedvanlig ordning vid våra universitet och högskolor. Vi anser det erforderligt att ytterligare en professur i kriminologi inrättas och att Kungl. framlägger förslag härom till . Departementschefen föreslår att den tillkallade sakkunniga kommittén inrättas som en fristående myndighet direkt under Kungl. Flera remissinstanser har uttalat farhågor för att kompetenskonflikter kan uppkomma mellan rådet och myndigheter som var på sitt område bedriver brottsförebyggande verksamhet. Sålunda anför riksåklagaren att det visserligen framstår som uppenbart att rådet i förslaget inte tilläggs någon rätt att genom författningar eller eljest utfärda anvisningar till andra myndigheter. Å andra sidan kan ifrågasättas om inte rådet i vad avser relationen till Kungl. Maj:t genom den föreslagna instruktionen på sitt område tilläggs en ledande ställning framför andra berörda centrala myndigheter. Vid utformningen av rådets organisation bör enligt riksåklagaren denna synpunkt vinna beaktande så att kompetenskonflikter kan undvikas. Också ifrågasätter starkt om det är lämpligt att rådet görs till en särskild myndighet. Vissa uppgifter som avses bli anförtrodda rådet är av en art som typiskt sett bör handhas inom statsdepartementen. menar för sin del att det är politikernas uppgift att dra upp principiella riktlinjer, medan det är ämbetsverkens sak att i enlighet med föreliggande instruktion utforma sina tillämpningsmetoder. Ämbetsverken ansvar gentemot statsmakterna för verkställigheten blir därigenom också någonting självklart. Olika organ kan inte under hand ge direktiv eller med bindande verkan för ämbetsverken ingripa i policyfrågor. framhåller att det kan finnas risk för att alltför stora förväntningar ställs på rådet, varigenom andra myndigheter medvetet i sin verksamhetsplanering avstår från att ta upp brottsförebyggande åtgärder. Det finns enligt styrelsen risk för kompetenskonflikter med andra myndigheter. Enligt vår mening är riskerna för kompetenskonflikter stora. Om det brottsförebyggande rådet får ställning av självständig myndighet kan risker föreligga att av det brottsförebyggande arbetet berörda myndigheter avstår från att aktualisera brottsförebyggande åtgärder i väntan på initiativ från det centrala rådet. Att göra centrala rådet till en självständig myndighet leder enligt vår mening till risk för ökad byråkratisering och därmed en fördröjning och ökad tröghet i handläggningen av dessa väsentliga frågor. En lämplig åtgärd kan vara att i enlighet med förslaget från knyta rådet till statsrådsberedningen. behandlingsforskning framhöll det väsentliga i att forsknings- och utredningsarbetet förstärktes inom det kriminalpolitiska området. Två typer av utredning och forskning har direkt relevans till det kriminalpolitiska beslutsfattandet. Det gäller för det första kartläggning av en verksamhetssektors läge och specifika problem, t. ex. hur allvarlig en brottstyp är, hur samarbetet polisbarnavård fungerar, hur farliga rymmare från anstalter är etc. För det andra är det fråga om undersökningar av effekterna av ett kriminalpolitiskt program eller en reform.