mot · FX02917 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om partsrepresentation för det allmänna i förvaltningsärenden. Till skillnad från vad fallet är i rättegångsmål förekommer i förvaltningsärenden endast mer undantagsvis att två parter med motsatta intressen möts inför den beslutande neutrala myndigheten. I den mån allmänna och enskilda intressen bryter sig mot varandra företräds i sådana fall det allmänna intresset av viss myndighet eller av särskilt förordnat ombud. Det karakteristiska för förvaltningsförfarandet i ärenden av angivet slag är emellertid att det endast finns en enda part, nämligen den enskilde, som berörs av ärendet. har i dessa fall till uppgift såväl att själv tillvarata och skydda det allmänna intresset som att objektivt skilja mellan detta och de enskildas. Myndigheten skall med andra ord fungera som så att säga både åklagare och domare. Denna dubbelställning är uppbenbarligen i princip mindre tillfredsställande; särskilt i ärenden där motsatsförhållandet mellan det allmänna och det enskilda intresset skarpt framträder kan förhållandet menligt inverka på myndigheternas möjlighet och förmåga till objektiv bedömning och är därjämte ägnat att hos allmänheten minska förtroendet för myndigheternas opartiskhet. I nära samband med nu berörda spörsmål står frågan om möjligheterna för det allmänna att anföra besvär över beslut, varigenom ett i det aktuella ärendet hävdat allmänt intresse fått vika för ett enskilt eller som eljest från allmän synpunkt anses ogrundat eller olämpligt. Dessa möjligheter är enligt nuvarande ordning mycket begränsade. Förutom i de fall där ett kontradiktoriskt partsförhållande råder anses sålunda besvärsrätt för det allmänna enligt fast praxis föreligga endast om sådan rätt enligt uttrycklig författningsföreskrift tillagts visst organ. Föreskrifter härom finns blott i några få författningar. kan följaktligen i det stora flertalet förvaltningsärenden endast begagnas av enskilda parter och avse beslut som gått enskilda men ej allmänna intressen emot. Det kan förefalla som om en sådan ordning enbart skulle vara gynnsam för den enskilde och ägnad att stärka hans rättsskydd. Så är emellertid ingalunda fallet. Det förhållandet att besvärsrätt saknas för det allmänna torde sålunda ofta medföra en press på beslutsmyndigheten att i ärenden där utrymme för tvekan föreligger hellre låta det enskilda än det allmänna intresset träda tillbaka; i annat fall skulle ju ett för den enskilde gynnsamt beslut redan i första instans bli slutgiltigt. Den nuvarande ensidiga funktionen hos besvärsinstitutet ett institut som har till syfte att främja rättssäkerheten är sålunda i själva verket ägnad att leda till en försämring i den enskildes rättsläge. Dessutom framstår det från allmän synpunkt som otillfredsställande att beslut, varigenom enskild obehörigen gynnats på bekostnad av allmänna intressen, inte skall kunna efter besvär överprövas och rättas. Frågan om kontradiktoriskt förfarande genom partsrepresentant för det allmänna liksom den därmed nära sammanhängande frågan om det allmännas besvärsrätt är av stor principiell betydelse från administrativ rättsskyddssynpunkt. Spörsmålen har därför blivit uppmärksammade under förarbetet till 1971 års förvaltningsrättsreform. Någon redogörelse för de reforminitiativ och överväganden som förekommit behöver inte lämnas här. Det är tillräckligt att nämna att frågorna inte blev lösta i samband med reform och att justitieministern då utfäste att ämnet skulle tas upp till ny prövning i annat sammanhang. Frågorna togs upp proposition (nr 30) i anslutning till ett kommitte'förslag om vidgad besvärsrätt för kommunala myndigheter. Justitieministern avböjde att införa ett stadgande av denna innebörd i förvaltningslagen och uttalade: Även om vissa skäl kan anföras för att ta med en bestämmelse i ämnet i förvaltningslagen, anser jag dock inte att den berörda frågan bör tas upp i förevarande sammanhang. Frågan har nära samband med spörsmålen om det allmännas möjligheter att anföra besvär över beslut, varigenom ett allmänt intresse fått vika för ett enskilt eller som eljest kan anses förfördela ett offentligt intresse, och om utsträckt tillämpning av kontradiktoriskt förfarande genom partsrepresentant för det allmänna i förvaltningsärenden. Dessa spörsmål, vilka aktualiserats i (motion 1970:11:975 och 1LU 52), har också behandlats av i dess remissyttrande över arbetsgruppens förslag och av flera remissinstanser som yttrat sig över departementspromemorian. Enligt min mening bör spörsmålen bli föremål för en samlad bedömning. Jag avser att senare ta ställning till de former i vilken en sådan bedömning bör äga rum. Då frågorna emellertid ännu inte blivit upptagna, på sätt justitieministern förutskickade , är det anledning att aktualisera dem på nytt. att anhåller hos Kungl. Maj:t om skyndsam utredning rörande frågorna om utsträckt tillämpning av kontradiktoriskt förfarande genom partsrepresentant för det allmänna samt om vidgning av det allmännas besvärsrätt i förvaltningsärenden. H. ()