mot · FX02657 · 1974-01-01 00:00:00 — föreslagna beloppet skall beredas för till SIDA:s deltagande i ett speciellt informationsprojekt om innebär regeringens förslag att utrymme icke finns för kompensation för prisstegringar inom SIDA:s egen informationsverksamhet, långt mindre till någon utvidgning av verksamheten. Här vill vi speciellt peka på önskvärdheten av ett vidgat samarbete med skolorna. Vi föreslår därför att anslår det av SIDA begärda beloppet för informationsverksamheten, . Vi förordar att utrymme för den ökning med som detta innebär skapas inom ramen för det tilläggsanslag som vi förutsätter kommer att läggas fram i samband med kompletteringspropositionen. Summan av offentliga och privata krediter torde 1972 ha uppgått till . Skuldbördan ökar snabbare än exportintäkterna, varför en ökande andel av dessa måste användas till räntebetalningar och amorteringar på gamla lån. Genomsnittligt åtgår av exportintäkterna för detta ändamål. Vad som ytterligare försvårar läget är att den ökande skuldbördan huvudsakligen består av privata krediter till hårda villkor. Medan de offentliga krediterna ökar med ökar den kommersiella utlåningen . Det är uppenbart att den ökande skuldbördan och de därmed ökade kraven på återbetalningar av lån och räntor utgör ett allvarligt hot mot ekonomiska och sociala utveckling. Även om världsinflationen är kraftig betyder detta inte alltid att gynnas i egenskap av låntagare. Förutsättningar är att lyckas kompensera sig för de utifrån kommande prishöjningarna genom ökningar av priserna på egna produkter. Man kan på goda grunder anta att har mycket varierande förutsättningar för sådana kompensatoriska prishöjningar. Det svenska u-landsbiståndet har successivt fått ett ökande inslag av gåvor och krediter på mjuka villkor. sker huvuddelen av den bilaterala kreditgivningen på s. k. IDA-villkor med lång amorteringstid och en låg s. k. administrationsavgift i stället för ränta. begärde förslag från Kungl. rörande förbättringar av biståndsvillkoren i det svenska biståndet. I anledning härav förordar SIDA att villkoren för krediter nu ytterligare uppmjukas genom att krediterna fortsättningsvis som regel göres räntefria samt förutsätter att Kungl. Maj :t utverkar medgivande att avskriva de /75 förfallande skuldbeloppen och räntebetalningarna. Vi vill instämma i dessa yrkanden och förutsätter därför att utvecklingskrediter i fortsättningen inom svenskt bistånd som regel görs räntefria, liksom att de skuldbelopp på räntor som förfaller till betalningar 1974/75 avskrives. Detta bör icke hindra att medverka i internationella skuldkonsolideringsaktioner för att söka åstadkomma större effekter av vår strävan att förbättra biståndsvillkoren. Avsaknaden av en internationell skuldkonsolideringsaktion får emellertid inte stå i vägen för en avskrivning av förfallande skuldbelopp och räntor som mot bakgrun den av mottagarlandets allmänna ekonomiska situation synes motiverad. Det kan inte vara rimligt att en lindring av villkoren för finansiellt bistånd först sker i ett akut krisläge, då internationella skuldkonsolideringsaktioner vidtas. Sådana aktioner kan i så fall hota att bli ett ständigt återkommande inslag i det internationella samarbetet. I stället bör krislägen förebyggas genom att överföringar sker i högre grad i form av gåvor och att krediter ges på förmånligare villkor än . Exportinkomsterna är större än det offentliga u-landsbiståndet och är av speciell betydelse eftersom de utgörs av utländsk valuta. Att öka u-landsexporten måste följaktligen ses som mycket betydelsefullt vid strävandena att påskynda ekonomiska utveckling. U-landsexporten är ojämnt fördelad mellan länderna och varugrupperna. Ett fåtal länder svarar för huvuddelen av de samlade exportinkomsterna. Råvaror utgör omkring tre fjärdedelar av u-landsexporten, och åtskilliga är dessutom för sina exportinkomster helt beroende av en eller ett fåtal råvaror. Genom de senare årens marknadsbildningar i och liberaliseringen av handeln har den samlade världshandeln ökat starkt, varvid andel har sjunkit . möter flera allvarliga problem på världsmarknaden. Beroendet av råvaruexport medför betydande prisfluktuationer, vilket kan leda till instabilitet vad gäller de samlade exportintäkterna. Efterfrågan på vissa råvaror kan dessutom mättas och följaktligen visa en långsammare ökningstakt än handeln i övrigt. Flera råvaror har ersatts av syntetmaterial, t. ex. gummi, bomullsfibrer och jute, vilket också minskar efterfrågan på produkter. försök att vidga sin färdigvaruexport till i-länderna motverkas av tullar, icke-tariffära handelshinder och bristande marknadsföringsresurser. Tullarna på färdigvaror är i allmänhet högre än för råvaror, vilket i sig försvårar färdigvaruexport. Problemets storleksordning framgår särskilt om man jämför ökningen av tullskyddet om en råvara bearbetas med det förädlingsvärde som därvid uppstår. Den på detta sätt framräknade effektiva tullen kan vara betydligt större än vad färdigtullens storlek isolerad ger anledning att tro. Många industriländer kombinerar också tullmurar med kvantitativa importbegränsningar. Den skärpta miljö- och konsumentskyddslagstiftningen har inneburit ytterligare problem för . Avgörande för möjligheterna att minska klyftan mellan och i-länder genom åtgärder via handelspolitiken är industriländernas vilja att stödja import av både råvaror och färdigvaror från utan att begära motsvarande insatser vid import av varor från industriländerna. De mycket marginella problem som skulle kunna uppstå i vissa branscher inom industriländerna vid en sådan politik bör vara tämligen lätta att lösa, vilket inte kan sägas om de väldiga svårigheter möter ställda inför behovet av att skapa sysselsättning åt stora grupper av undersysselsatta människor och möta kraven hos de befolk ningsgrupper som tillförs arbetskraften. näringsliv måste differentieras så att deras beroende av råvaror minskar och färdigvaruproduktionen ökas. Dessutom är det viktigt att handeln mellan olika växer från dess obetydliga nivå på av världsexporten. Vid UNCTAD-förhandlingarna , 1968 och 1972 har krav på förändrade handelsvillkor i allmänhet mötts med en avvisande eller tveksam hållning från industriländernas sida eller i vissa fall med till intet förpliktande rekommendationer. De praktiska resultaten har varit mycket obetydliga. Först har vissa industriländer enskilt eller tillsammans med andra upprättat system med tullpreferenser för färdigvaror från . Betydelsen av detta skall emellertid inte överdrivas, då systemen lider av många brister. I det följande skall vi peka på några mer betydelsefulla åtgärder som skulle bidra till den nödvändiga förändringen av handeln mellan industrioch utvecklingsländer. är beroende av utländsk valuta för att kunna förverkliga sina utvecklingsplaner. Variationerna i valutainkomsterna är emellertid stora, beroende på u-landsexportens struktur. Snabba och stora prisfall på vissa råvaror kan vara förödande för många länders utvecklingsplanering. För att motverka sådana effekter behövs en differentiering av produktionen, så att beroendet av enstaka varor minskar. För att skapa stabilare förhållanden har i några fall lyckats upprätta och under olika tidsperioder bibehålla avtal om produktion och marknadsuppdelning av vissa råvaror. Detta gäller t. ex. för kaffe, tenn och socker. Även om erfarenheterna inte genomgående varit positiva finns det anledning att låta ansträngningar att få till stånd sådana avtal bli vägledande för ställningstagande. För vissa råvaror kan buffertlager vara ett sätt att motverka tillfälliga variationer i utbuds- och efterfrågeförhållanden. Lagerhållning kan emellertid vara dyrbar, speciellt för produkter som kräver särskild temperatur, fuktighet och tillsyn. Industriländerna bör vara beredda att finansiera sådana buffertlager. Förslag om supplementär finansiering har framförts ända sedan den första . Tanken är att ge garantier mot verkningarna av oförutsedda minskningar av exportintäkterna. Genom ett internationellt finansieringssystem skulle som drabbas av långvariga exportbortfall kunna erhålla stöd i syfte att fullfölja utvecklingsplaneringen. Ett förslag om supplementär finansiering antogs vid UNCTAD-förhandlingarna , varvid dock de flesta industriländer avstod från att rösta. Enligt förslaget bör Världsbanksgruppen vara beredd att ställa nödvändiga krediter till förfogande till dess att ett system för supplementär finansiering är upprättat. måste tillsammans med andra nordiska länder ta nya initiativ i berörda internationella organ för att få till stånd ett sådant system. Ökat inträde på i-landsmarknaderna Alla försök att via utvecklingsbistånd och andra åtgärder utveckla näringsliv blir meningslösa, om industriländerna inte är beredda att tillåta ökad import från . Det ligger i sakens natur att är särskilt konkurrenskraftiga vad gäller arbetsintensiv produktion, t. ex. textil- och konfektionsbranschen. Om industriländerna accepterar en ökad import av färdigvaror, vars produktion man med andra insatser stimulerar, är det därför självklart att vissa branscher i industriländerna kommer att drabbas och tvingas till strukturförändringar, som i en del fall men inte generellt kan medföra sysselsättni ngss vårighe t er. Fördelarna för är uppenbara. Sysselsättningen stimuleras, inkomsterna stiger, valutaintäkterna blir större. Över huvud taget uppnår man de effekter som eftersträvas via t. ex. olika biståndsinsatser. I själva verket skapas på detta sätt en ökning av köpkraft och efterfrågan, vilket naturligtvis till en del resulterar i ökad export från industriländerna till med åtföljande sysselsättningseffekter i exportländerna. Nackdelarna för industriländerna är begränsade. Den arbetslöshet som eventuellt uppstår i vissa branscher bör kunna mötas med den mångfald av arbetsmarknadspolitiska och näringspolitiska medel som industriländerna har tillgång till. Rent allmänt gäller att industriländernas möjligheter att lösa dessa begränsade sysselsättningsproblem är mycket stora med tanke på den utvecklingsnivå de befinner sig på, medan möjligheter att lösa sina större problem är långt mindre. bör därfär i kommande GATT-förhandlingar aktivt medverka till att intressen i hög grad tillgodoses. Det svenska tullpreferenssystemet innebär att industrivaror utom vissa textilvaror, skor och lädervaror är tullfria. I händelse av särskilda påfrestningar vid viss import finns möjligheter att införa särskilda kvantitativa begränsningar, vilket utnyttjades senast i samband med import av skjortor från . Vi anser att man bör ytterligare vidga det tullfria varuområdet och att en betydligt mer restriktiv praxis än bör iakttas när det gäller att införa kvantitativa begränsningar gentemot . Ytterligare en förutsättning för att skall kunna öka sin export är att man har pris- och kvalitetsmässigt konkurrenskraftiga produkter att sälja och att dessa marknadsförs på ett effektivare sätt. Det svenska biståndet i fråga om internationell marknadsföring är därför en strategiskt mycket viktig insats. Det gäller inte minst vårt stöd till Trade Center. Det är därför angeläget att ytterligare bygga ut både de multilaterala och bilaterala svenska insatserna på detta område. Speciellt vill vi peka på vikten av en utvidgad utbildningsverksamhet på detta område, marknadsundersökningar för speciella produkter och åtgärder för att underlätta export till och . De roller i-länderna och intagit i världsekonomin måste enligt vår uppfattning förändras. Den nuvarande ordningen där de fattiga länderna huvudsakligen fungerar som råvaruleverantörer till de rika länderna måste ersättas med en ordning, där rika och fattiga länder har ett växande utbyte av råvaror, halvfabrikat och färdigvaror. För att åstadkomma denna förändring måste få ett mer differentierat näringsliv. Därför satsar också på att utveckla sin industri, alltifrån hantverk och småindustri till större industriella företag. Genom att stödja en industrialisering som sker jämsides med landsbygdens och jordbrukets utveckling kan vi på ett effektivt sätt stödja ekonomiska frigörelse och underlätta för dem att befria sig från gamla band av kolonial karaktär. har slagit fast att insatser till förmån för industrialisering bör ges en ökad vikt inom svenskt u-landsbistånd. lade 1972 fram flera förslag som går i denna riktning. Dess betänkande har varit föremål för remissbehandling, och vi förutsätter att Kungl. Maj:t låter utredningens förslag med nödvändiga kompletteringar bilda underlag för förslag till . Vi vill också betona vikten av att samarbetet mellan SIDA och näringslivet utbyggs, så att den expertis och det tekniska och administrativa kunnande som finns inom företagen bättre än tas till vara i biståndsverksamheten. Från vår sida har vi motionerat om att investeringsgarantisy t skall utvidgas till att i princip omfatta alla som definitionsmässigt hänförs till , dock självfallet med bibehållen prövning av utvecklingsutsikterna i varje särskilt fall. Erfarenheterna under de år det svenska garantisystemet funnits styrker vårt krav. De ändringar i denna riktning som föreslagits av en enhällig industribiståndsutredning bör därför möjligt genomföras. För att undvika ytterligare fördröjning bör regeringen i denna fråga skyndsamt lägga fram ett förslag som kan behandlas vid årets riksdag. Under ett flertal år har vi även begärt att ett statligt utvecklingsbolag skall bildas genom vilket både expertis och kapital skall kunna ställas till förfogande för projekt där önskar medverkan av svenska företag. Genom upprättande av en sådan institution skulle man kunna övervinna många av de praktiska och psykologiska problem som hindrar många mindre och medelstora företag att engagera sig i u-landsverksamhet. Med hänsyn till den stora betydelse ett utvecklingsbolag kan få för förmedling av såväl expertis som teknologier och kapital vill vi förorda, att regeringen efter ytterligare beredning inom berörda departement och myndigheter lägger fram förslag för i denna fråga. I detta sammanhang bör regeringen även pröva möjligheten att åstadkomma en ökad satsning på förinvesteringsundersökningar i med svenskt näringslivs medverkan. Sedan SIDA inrättades 1965 har såsom framhållits i verkets anslagsäskanden det årliga biståndsanslaget ungefär fyrdubblats. För att uppnå enprocentmålet kommer anslagen /75 att höjas med . Självklart ställer detta ökade krav på biståndsförvaltningens kapacitet. SIDA begär 27 nya tjänster för /75, innebärande en höjning av anslaget till SIDA med . Utbyggnaden gäller främst tjänster som har samband med ökat varu- och katastrofbistånd, behovet av att förstärka kapaciteten att lämna industribistånd och andra förskjutningar i sektorinriktningen samt informationsverksamheten. Förslagen till ökningar får ses mot bakgrunden av att inga personalförstärkningar begärdes under föregående budgetår. Departementschefen gör en kraftig prutning i SIDA:s äskanden och tillstyrker endast medel för sex nya tjänster på inalles . Med hänsyn till de av SIDA framförda skälen vill vi föreslå att medel inom den höjning av biståndsanslagen, som vi förutsätter sker i samband med kompletteringspropositionen, avsättes för de av SIDA begärda tjänsterna. Mot bakgrunden av de stora volymökningarna i biståndet till programländerna finner vi också SIDA:s förslag om en mindre personalförstärkning /75 vid de nyinrättade biståndskontoren väl motiverat. Detta torde utan svårighet kunna ske genom överförande av medel från posten Övrigt inom Bilateralt utvecklingssamarbete. Under hänvisning till vad som här anförts hemställer vi 1. att uttalar att det statliga anslaget för bistånd till /75 i enlighet med tidigare gjorda utfästelser skall ha en omfattning motsvarande en procent av bruttonationalprodukten, 2. att hos Kungl. Maj:t begär att förslag om erforderliga tilläggsanslag för att nå detta mål framläggs för , 3. att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförs om planeringsramarna /76 och 1976/77, 4. att beslutar att ge SIDA beredningsansvaret för medverkan i de internationella biståndsprogrammen, 5. att hos Kungl. begär att ökade möjligheter till insyn i de internationella biståndsprogrammen skapas för , 6. att ger Kungl. till känna vad som i övrigt framförs i motionen under avsnittet Multilateralt bistånd, 7 att hos Kungl. begär att (), och i fortsättningen kommer att ingå bland programländerna för svenskt bistånd, 8. att uttalar sig för att biståndet till och under /75 ökar till i motionen angiven nivå, 9. att ger Kungl. till känna vad i övrigt anförs i motionen under avsnittet Biståndets länderinriktning, 10. att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförs om stöd till befrielserörelser i södra och , 11. att hos Kungl. Maj :t begär att den s. k. flyktingberedningen ges parlamentarisk representation, 12. att uttalar att varubiståndet skall läggas utanför mottagarländernas länderramar, 13. att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen i övrigt anförs under avsnittet Varubistånd, 14. att ger Kungl. till känna vad i motionen anförs under avsnittet Katastrofbistånd, 15. att uttalar att insatser på familjeplaneringens område inte omfattas av den koncentrationsprincip som gäller övrigt bistånd samt att det är önskvärt att de direkta bilaterala familjeplaneringsinsatserna utanför kretsen av programländer vidgas, 16. att uttalar att stödet till de frivilliga organisationernas u-landsverksamhet skall öka till i motionen angiven nivå, 17. att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförs om SIDA:s informationsverksamhet, 18. att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförs under avsnittet Biståndsvillkor, 19. att uppmanar regeringen att tillsammans med övriga nordiska länder ta nya initiativ för att ett system med supplementär finansiering kommer till stånd, 20. att ger Kungl. Maj:t till känna vad som i övrigt anförs i motionen om världshandeln och åtgärdar för att främja export, 21. att hos Kungl. Maj :t begär förslag till årets riksdag om ett vidgat investeringsgarantisystem i enlighet med vad som anförs i motionen, 22. att ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförs om inrättande av ett uvecklingsbolag och främjande av förinvesteringsundersökningar med svensk medverkan, 23. att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförs under avsnittet . /ENKEL (fp) () i RntPhnrnc Offcottrurkpri AR ^tnrlchnlm R7Q7