mot · FX021942 · 1974-11-11 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:154 med förslag till viss lagstiftning om trafiknykterhetsbrott. I propositionen 1974:154 lämnas förslag till lag om försöksverksamhet med rutinmässiga alkoholutandningsprov. Lagen föreslås träda i kraft och gälla till utgången av . Genom lagen föreslås polisman få möjlighet att, vid i förväg beordrade trafikkontroller, vid trafikolyckor och vid vissa trafikbrott företa alkoholutandningsprov utan att skälig misstanke om att trafiknykterhetsbrott föreligger. Den föreslagna försöksverksamheten kommer säkerligen att väsentligt främja trafiknykterheten och därigenom också trafiksäkerheten. Särskilt torde den preventiva effekten av den nya lagstiftningen komma att bli betydande. I propositionen föreslås emellertid att rutinmässiga alkoholutandningsprov endast skall få ske med ampuller som utvisar en nedre gräns av 0,/oo- Vid alkoholutandningsprov i övriga fall, då alltså misstanke om rattonykterhetsbrott föreligger, skall som tidigare ampuller som utvisar en nedre gräns på 0,5 °/oo användas. Detta förslag är ägnat att inge starka betänkligheter - inte minst då det gäller rättssäkerhetssynpunkter och principer om likhet inför lagen. Vid en av polisen anordnad, i förväg beordrad trafikkontroll skall enligt förslaget polisen normalt använda 0,8 °/0o-anipuller. Om den kontrollerade företer tecken på alkoholpåverkan exempelvis genom alkohollukt skall 0,5 °/oo-ampull användas. Resultatet av prov från två personer i samma trafikkontroll kan alltså bli att den ene, hos vilken polismannen inte kan förmärka påverkan, visar ett alkoholutandningsprov som obetydligt understiger 0,8 0loo medan den andre, som företer alkohollukt, visar ett utandningsprov som obetydligt överstiger 0,5 0looDen förstnämnde föraren får därvid föra sitt fordon vidare från kontrollplatsen trots att han säkerligen har straffbar alkoholhalt i blodet och utgör en betydande trafikfara, medan den andre föraren underkastas blodprov trots att han sannolikt har en lägre promillehalt i blodet än den förre. Samma förhållande kan inträffa vid en trafikolycksplats, där två förare kolliderat. Det är uppenbarligen inte tillfredsställande att likheten inför lagen och rättssäkerheten vid dessa kontroller skall vara beroende på huruvida en förare genom rökning, tablettätande eller dylikt lyckats eliminera alkohollukt från andedräkten, eller om den ene kontrollerande polismannen är förkyld men inte den andre. Om däremot 0,5 °/oo-ampuller alltid får användas vid rutinkontroller oberoende av misstanke om rattonykter hetsbrott, elimineras dessa olägenheter. Några nackdelar i övrigt föreligger heller inte genom denna metod. Som trafiknykterhetskommittén funnit ger O,50/0o-ampullen fullt tillfredsställande noggrannhet med den av kommittén förordade avläsningsmetoden(SOU 1970:61, s.338). Den föreslagna användningen av 0,8 °/0o-ampullen vid rutinkontrollerna inger även i övrigt starka betänkligheter. Noggranna utredningar har fastslagit att en förare med 0,5 °/oo alkohol i blodet utgör en väsentligt större risk i trafiken än en förare som inte förtärt alkohol. Denna gräns är väl känd och accepterad i vårt land. Om en ny och högre gräns införs vid rutinkontrollerna föreligger stor risk för ett utvidgat promilletänkande. Fordonsförare kommer i åtskilliga fall att uppfatta lagstiftningen så att de anser sig kunna förtära något mera alkohol utan att risken för trafiknykterhetsbrott nämnvärt ökar. En sådan uppluckring av 0,5 °/oo_gränsen vid trafiknykterhetsbrott skulle komma att få ödesdigra konsekvenser från trafiksäkerhetssynpunkt. Med hänvisning till det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar att försöksverksamheten med rutinmässiga alkoholutandningsprov skall genomföras med användande av 0,5 /oo-ampuller med den avläsningsmetod som trafiknykterhetskommittén förordat. GOTAB 74 8277 1974