mot · FX021297 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående den framtida socialpolitiken. har återkommande behandlat förslag om samordning av samhällets insatser med syfte att förstärka grundtryggheten. Begärda utredningar har avsett införande av garanterad minimiinkomst i form av ett generellt utformat bidrag eller som negativ skatt. Förslagen har också formulerats som krav på en samordning av de allmänna socialförsäkringarna. Trots att syftena varit ganska ensartade har de skisserade åtgärdernas utformning ändå medfört en splittrad behandling i . Såväl andra lagutskottet och senare socialförsäkringsutskottet som bevillnings- och skatteutskotten har haft att bereda frågorna. aktualiserade kravet på någon form av garanterad minimiinkomst i partimotion 1969. Förslaget motiverades bl. a. med utgångspunkt från syftet att uppnå en jämnare inkomst- och standardfördelning i samhället. Erfarenheterna talar för inkomstöverföringsmetoden när det gäller att åstadkomma ekonomisk utjämning. Skatteinstrumentets användning i samma syfte leder ofta till krav på snabbt korrigerande kompensationer till de grupper som har starkast ställning på arbetsmarknaden och därmed redan tidigare höga inkomster. Samordning och jämnare fördelning Huvudskälen för en grundlig reformering av det nuvarande trygghetssystemet så som de framförts kan sägas vara av två slag, dels kravet på samordning, dels en jämnare fördelning. Efter hand som försäkrings- och bidragssystemet byggs ut har det uppfattats som alltmer svåröverskådligt och splittrat. Den successiva utbyggnaden aktualiserar i sig behovet av en översyn av hur samordningen fungerat i verkligheten. Via ett väl utbyggt grundtrygghetssystem kan en jämnare inkomst- och standardfördelning främjas. Allteftersom resurserna ökar i samhället är det naturligt att detta system prioriteras på det socialpolitiska området. Givetvis griper de nämnda huvudskälen in i varandra. Genom en bättre verkningsgrad för de åtgärder som vidtas ökar också den fördelningspolitiska effekten. Vägar till bättre grundtrygghet Olika vägar är möjliga när det gäller att förbättra grundtryggheten. Vid föregående års riksdagsbehandling underströk socialförsäkringsutskottet särskilt starkt behovet av en bättre samordning. En sådan översyn pågår för övrigt redan i en expertutredning, som tillsattes 1972 efter initiativ från låginkomstutredningen. Tillkomsten av den s. k. socialpolitiska bidragsutredningen är ett erkännande av att det nuvarande trygghetssystemet brister i samordning. betonade vid förra årets riksdagsbehandling angelägenheten av att expertutredningens arbete bedrevs skyndsamt, så att en större översyn av socialförsäkringssystemet inte fördröjdes. anmäls riksdagsberättelse att expertutredningens arbete kommer att pågå under hela innevarande år, trots uttalande att arbetet skulle bedrivas skyndsamt. Med tanke på den aviserade långsiktigheten redan i kartläggningsarbetet, förefaller det än mer befogat att tillsätta en parlamentariskt förankrad utredning. En parlamentarisk utredning med uppgift att förbättra socialförsäkringssystemet och samordna det socialpolitiska bidragssystemet måste också kunna utreda andra tänkbara metoder än de nu använda. En socialpolitisk utredning måste enligt uppfattning också ha möjlighet att jämföra dagens metoder med en garanterad minimiinkomst. Denna kan i sin tur vara utformad på i princip två olika sätt, antingen som negativ skatt eller ett generellt bidrag. Negativ skatt innebär att alla under en viss inkomstnivå är befriade från skatt liksom , men att man därutöver är tillförsäkrad ett bidrag som stiger med sjunkande inkomst upp till ett maximalt belopp för den som helt saknar egen inkomst. ansåg redan i betänkandet 1969:50, att negativ inkomstskatt skulle medföra närmast oöverstigliga kontrolltekniska och administrativa svårigheter. Det förefaller vara en riktig bedömning. Strävandena på beskattningsområdet måste i stället inriktas på förenklingar som innebär ett rättvisare och mer lättkontrollerat skattesystem. Därmed återstår som det intressantaste alternativet en garanterad minimiinkomst utformad som ett generellt bidrag, schabloniserat efter vissa grundkriterier (ålder, ev. hushållstyp) och anpassat efter inkomstnivån med hjälp av skatteinstrumentet. Skattesystemet måste sannolikt påverkas både direkt och indirekt av en minimiinkomst med fördelningssyfte. En ökad tyngd i fördelningspolitiken skulle läggas på inkomstöverföringarna. skulle effekten tekniskt sett av en beskattad minimiinkomst bli en skärpt progressivitet. I realiteten måste emellertid skatter och bidrag ses i ett sammanhang. ger den bristande samordningen mellan skatter och bidrag negativa marginaleffekter som särskilt drabbar redan utsatta grupper. Olika tänkbara lösningar i ett reformerat grundtrygghetssystem måste motsvara högt ställda krav i bl. a. följande avseenden: Systemet skall vara enkelt, lätt att kontrollera och överblicka både för allmänheten och för myndigheterna. Dagens sociala trygghetssystem kritiseras ofta som svåröverskådligt från medborgarnas synpunkt och administrativt krångligt för myndig heterna genom sin rika flora av komponenter. Rätt utnyttjat kan ett sektoruppbyggt trygghetssystem innebära fördelar genom de möjligheter till flexibilitet och anpassning till den individuella situationen och över tiden som det erbjuder. Avsaknaden av generellt och enkelt fungerande regler innebär emellertid också en risk för att systemet tillämpas felaktigt och med inslag av administrativt godtycke. Genom att överblicken försvåras blir också kontrollen besvärlig och systemet inbjuder till missbruk. Därmed kan medborgarnas förtroende för systemet allvarligt undergrävas. Ett enklare system med generell utformning skulle med säkerhet ge möjlighet till avsevärda besparingar hos åtskilliga myndigheter genom den minskade administrationsbördan. Systemet skall vara heltäckande samt fungera snabbt och säkert. Ett enhetligt och generellt fungerande system är lättare att hantera för både enskilda och myndigheter. Bättre garantier kan därmed skapas för att ingen hamnar utanför systemet. Dagens trygghetsnät måste med andra ord göras mera finmaskigt. De människor som bäst behöver samhällets bistånd kan lätt bli utan stöd genom att de saknar förmågan till kontakt med samhällets representanter. Det gäller alla system som förutsätter ett initiativ från den hjälpbehövande. Informationsbrister kan leda till samma konsekvenser. Undersökningar tyder på att många inte känner till de rättigheter socialpolitiken innebär. Därmed skapas orättvisor mellan olika medborgare. Systemet skall verka förebyggande genom en inbyggd automatik som kombineras med ökade rådgivande och stödjande insatser. Ett humant fungerande socialt trygghetssystem måste fungera förebyggande. Mycket lidande skulle undvikas liksom långa och mödosamma anpassningsperioder för enskilda människor. Socialvården skulle i betydligt större utsträckning än kunna inriktas på rådgivande, uppsökande och stödjande verksamhet. Genom att angripa problemen innan de blir akuta kan den sociala omvårdnaden förbättras avsevärt och vinna i effektivitet. Garanterad minimiinkomst skulle genom sin generella utformning tillgodose dessa syften under förutsättning att ett snabbt och säkert fungerande tekniskt system kan skapas. Ett enklare system skulle minska administrationskostnaderna och därmed friställa resurser exempelvis för uppsökande verksamhet och rehabilitering. Systemet skall främja valfrihet och därmed trivseln. Begränsande för valfriheten i arbetslivet är givetvis tillgången på arbete. Systemet skall kunna användas som ett led i jämlikhetspolitiken och således främja ekonomisk utjämning. En garanterad minimiinkomst med schabloniserad utformning måste beskattas för att verka utjämnande. Systemet skall bygga på förutsättningen att den som erbjuds lämpligt arbete accepterar detta. Kravet kan utformas som sker i arbetslöshetsförsäkringen. Avgörande för tillämpningen blir naturligtvis hur lämpligt arbete definieras vad avser skyldighet att flytta från hemorten, ta arbete med vissa hälsorisker osv. Finansieringen av ett system med garanterad minimiinkomst beror givetvis i första hand på den ambitionsnivå man väljer. De uträkningar som gjorts har oftast siktat på att högsta nivån skall motsvara utgående folkpensioner vid genomförandetidpunkten. Det är också möjligt att differentiera minimiinkomsten efter olika åldersgrupper och inordna både barnbidrag och folkpensioner i systemet på helt olika nivåer. Principiellt bör alla samhällets transfereringar kunna inordnas i systemet så långt de avser att främja en viss grundtrygghet och således inte avser stöd beroende på individuella och specifika förhållanden, t. ex. invaliditetsersättning, bostadstillägg utöver en grundnivå o. d. Ett system med garanterad minimiinkomst förefaller att väl kunna motsvara de krav som uppställts i det föregående för en bättre grundtrygghet. Det alternativet måste därför bli föremål för en särskilt noggrann prövning i en parlamentarisk utredning. Eftersom syftet måste vara att samordna huvuddelen av dagens kontanta sociala förmåner under ett system, kräver reformen lång planering och sannolikt ett successivt genomförande. En reformering av det sociala trygghetssystemet är förknippad med många och svåra problem, av vilka många inte är möjliga att förutse utan en grundlig utredning. Därför finns det heller ingen anledning att ställa upp någon konstlad motsättning mellan ett generellt utformat system av minimiinkomsttyp och en samordning av sociala förmåner som kan rymmas inom ramen för en allmän socialförsäkring. I båda fallen syftar man till samordning och enhetlighet, så långt detta är möjligt att uppnå. Under senare års debatter i angående garanterad minimiinkomst och en allmän socialförsäkring har utredningskraven avvisats bl. a. med hänvisning till andra pågående utredningar inom den sociala sektorn. Det argumentet har knappast någon bärkraft, eftersom det vore en onormal situation för ett samhälle i snabb förändring att sakna förberedelser med syfte att förbättra grundtryggheten. Det viktiga måste i stället vara att planera ett pågående utredningsarbete på ett sådant sätt att andra utredningar som berör delar av samma område smidigt inriktas mot samma huvudmålsättning. Så kan man naturligtvis se vidtagna förändringar i sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna som med vissa justeringar och kompletteringar kan ingå i ett minimiinkomstsystem. En utredning om bl. a. garanterad minimiinkomst bör mot denna bakgrund först studera vilka tänkbara modeller som kan uppfylla uppställda krav på ett grundtrygghetssystern. Därefter kan det konkreta utredningsarbetet inriktas på att infoga de olika delområdena så att dessa stämmer med huvudmålsättningen. Reformarbetets omfattning talar för en successiv uppbyggnad av trygghetssystemet. Också reformernas verkningar för andra samhällsområden kräver ingående överväganden. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär en parlamentarisk utredning om ett enhetligt grund trygghetssystem med bredaste möjliga samordning av socialförsäkringar och socialpolitiska bidrag med sikte på en garanterad minimiinkomst samt kartläggning av dess konsekvenser för den framtida socialpolitiken och de befintliga sociala förmånerna. () () () () () i Lane-Herrestad () i Glömminge