mot · FX021952 · 1974-11-19 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:138 angående ändring i förordningen (1959:552) angående uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring, m. m. nr 138 föreslås nya regler för förfarandet vid debitering och uppbörd av arbetsgivares socialförsäkringsavgifter m. m., vilka nya bestämmelser föreslås skola träda i kraft fr. o. m. . Enligt nuvarande bestämmelser i förordningen (1959:552) angående uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring, m. m. (AVGF) föreligger inte någon skyldighet för arbetsgivare att utge ränta vid försenad betalning eller betalning som sker efter utgiftsåret. Däremot utgår ränta i vissa fall vid restitution till arbetsgivare av erlagd avgift. Utredningen om företagets uppgiftsplikt föreslog i betänkandet Ränta och restavgift på skatt m. m. (SOU 1973:33) att bestämmelserna om räntor och restavgifter på olika socialförsäkringsavgifter m. m. skulle ändras. Utredningens förslag innebar att i stort sett samma regler skulle tillämpas på förevarande område som beträffande källskatteuppbörden av en inkomstskatt. Det nuvarande systemet har knappast kunnat förenas med några ränteoch avgiftsbestämmelser. I och för sig kan vi ansluta oss till tanken att detta kunnat leda till vissa förmåner för de arbetsgivare som av någon anledning fått betydligt större slutliga avgifter än de preliminärt beräknade. En viss konkurrenssituation har kunnat uppstå mellan olika arbetsgivare av detta skäl. bör emellertid betonas att mångfalden av regler och det komplicerade förfarandet vid uträkningen av avgifternas storlek medför att arbetsgivares möjligheter att beräkna skillnaden mellan slutlig skatt och preliminärt debiterad sådan har varit utomordentligt små. Knappast någon av de arbetsgivare som inte tvingats hålla sig med specialister har haft möjlighet att själva göra denna beräkning med ett någorlunda riktigt resultat. Det bör dessutom påpekas att stora svårigheter uppkommer då det gäller att avgöra när ett arbetsgivare-/arbetstagareförhållande föreligger inom socialförsäkringssystemet. Några möjligheter att få preliminära besked om den slutliga skattens storlek inom rimlig tid har inte funnits. Trots detta kan vi i princip ansluta oss till tanken att en alltför stor skillnad mellan slutliga avgifter och preliminära avgifter bör föranleda en räntepåföljd. Däremot anser vi inte, av skäl som angivits i motionen, att en särskild avgift skall uttas, allra minst om denna icke skall vara avdragsgill. 1* 1974. det här rör sig om är en typisk sådan situation där man inte kan begära av arbetsgivaren att han själv beräknar avgifternas storlek, men där man väl kan hävda att han inte utan vidare bör slippa räntepåföljden. Vi föreslår i princip att på kvarstående avgifter skall utgå ränta efter samma norm som vid den vanliga inkomsttaxeringen, nämligen efter på den kvarstående avgiftens belopp. Vi avstyrker således förslaget i propositionen 138 om att en särskild, icke avdragsgill, avgift skall uttas om den kvarstående avgiften uppgår till högst . och i övrigt . Med anledning av vad som ovan anförts hemställes att vid behandlingen av propositionen 1974:138 beslutar att den i propositionen föreslagna särskilda avgiften ersättes med ränta om på den kvarstående avgiftens belopp.