mot · FX02332 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. De oljeproducerande staternas i nedskärning av oljeproduktionen har ställt den svenska energiförsörjningen och dess långsiktiga problem i blixtbelysning. Bristerna i vår försörjningspolitiska beredskap har resulterat i ett läge som tvingat fram hårda ransoneringar och hot om ytterligare sådana. Frånvaron av ett långsiktigt energipolitiskt program från statsmakternas sida har skapat en osäkerhet som lett till vidlyftiga spekulationer om framtiden för den typ av högutvecklat industrisamhälle som vi lever i. Det finns anledning att varna för riskerna för att de problem som den politiskt motiverade embargoaktionen f. n. för med sig leder till en defaitism eller panikattityd inför våra långsiktiga energiproblem. Varken den tillfälliga produktionsbegränsning som gjorts eller den uppgång av oljepriserna som skett behöver innebära något långsiktigt, allvarligt hot mot vår energiförsörjning. Med en framsynt, handlingskraftig och målmedveten energiförsörjningspolitik från statens och från näringslivets sida finns det anledning att se framtiden an med tillförsikt. Vårt land beräknas omsätta en energimängd om ca 500 miljarder kWh. Mer än två tredjedelar av denna energimängd importeras från omvärlden. svarade importerade oljeprodukter för av vår energiförbrukning och andra importbränslen för . Liksom övriga västeuropeiska länder är för sin oljeimport starkt beroende av de oljeproducerande arabländerna. av vårt energibehov täcks genom råoljeimport från dessa länder, och huvuddelen av de raffinerade oljeprodukter som vi importerar som svarar för av vår energiförbrukning - emanerar därifrån. är liksom i övrigt alltså i hög grad sårbart för produktionseller leveransstörningar av oljan från . Oljan används till stor del för uppvärmning och transporter. I åtgår över hälften av oljeimporten för uppvärmning. Oljan är en värdefull råvara även för andra ändamål än för dem som den nu huvudsakligen används till. Den spelar t. ex. en avgörande roll inom den petrokemiska industrin. Oljan kommer sannolikt att också kunna utnyttjas som proteinkälla. Oljan är för dyrbar för att användas huvudsakligen till transporter, uppvärmning m. m. Dagens politiskt betingade nedskärning av oljeproduktionen har lärt oss att oljan fortsättningsvis sannolikt kommer att vara avsevärt dyrare än . Risken för framtida produktions- och leveransstörningar av samma karaktär som dem vi nu upplever går dessutom icke att bortse ifrån. Det måste därför ur en rad synvinklar vara angeläget att gradvis bygga upp en energistruktur för vårt land, där beroendet av oljeimport väsentligt kan minskas. är ett av de mest oljekonsumerande länderna i världen, räknat per capita. Oljan står för av vår energiförsörjning. Även totalt sett är vår energikonsumtion hög. Endast kan redovisa en större energiförbrukning per individ. Dagens bristsituation har illustrerat hur sårbart det högt utvecklade samhället är redan vid en måttlig begränsning i energitillförseln. Detta gäller såväl hushållen som företagsamheten i landet. Vid en av politiska skäl betingad nedskärning av oljetillförsel blir verkningarna därför allvarliga hos oss, även om ett embargo bara är tänkt att framkalla mindre störningar. Vi bör därför sträva efter att nedbringa vårt oljeberoende, i varje fall till en nivå motsvarande genomsnittet för . Att övergå till vad som populärt kallas ett lågenergisamhälle är varken önskvärt eller nödvändigt. Däremot står det klart att vi kan och bör spara energi i en helt annan utsträckning än f. n. Detta kräver en målmedveten politik som uppmuntrar till bättre hushållning med energin. En sådan politik bör enligt vår mening ha som mål att plana ut oljeförbrukningen . I årets statsverksproposition saknas dess värre varje antydan eller förslag till åtgärder som kan leda till större sparsamhet med energi. Regeringspropositionen innehåller ingående resonemang om energikrisens bakgrund och troliga konsekvenser på kort sikt, men där saknas varje förslag med syfte att på söka åstadkomma större sparsamhet med energin inom industri och hushåll. Förslag med denna inriktning skulle dels medverka till bättre energihushållning , dels medföra en omedelbar stimulans för sysselsättningen. I de senare månadernas debatt kring vår långsiktiga energiförsörjning har problemen ofta förstorats och förvrängts på ett sätt som gjort att debatten ibland förlorat sitt värde som vägvisare för en realistisk energipolitik. Föreställningen att energin skulle ta slut, att oljan skulle sina och att arabstaternas embargo är början till en nedgång för de västerländska välfärdssamhällena, ledande till en återgång till samhällsformer vi lämnade för åtskilliga decennier sedan, är totalt utan verklighetsunderlag. Den akuta bristsituationen innebär i ett längre perspektiv en nyttig tankeställare, som kommer att leda till att den successiva utbyggnad av energipolitiken som länge efterlysts forceras fram. De kraftiga prisstegringarna på råolja som genomförts förändrar helt prisrelationerna mellan olika energiformer och kommer därigenom att bli ett verksamt incitament för satsningar på andra energiformer än olja. Betydande forskningsinsatser kan förväntas i en rad olika länder för att minska den industrialiserade världens beroende av oljeimport från politiskt labila områden. Vårt marknadsekonomiska system är en betydelsefull hjälp i ansträngningarna att gradvis förändra vår energiförsörjning. Ett allt högre pris på t. ex. råoljan kommer mycket snabbt att leda till att tidigare mindre lönsamma energiformer, som t. ex. kol eller olika typer av sopförbränning, blir attraktiva. Företagen kommer att bli aktiva pådrivare i ansträngningarna att minska vårt beroende av oljeimporten. En förutsättning härför är emellertid att den normala marknadsprisbildningen inte sätts ur kraft genom regleringar av olika slag. Med hjälp av grovt tillyxade beräkningar och starkt statiska framskrivningar hävdas det inte sällan att oljan inom en förhållandevis helt kommer att ta slut och att detta med tanke på den dominerande roll som oljan intar i industriländernas ekonomier kommer att leda till en katastrof. Resonemanget är emellertid från flera utgångspunkter felaktigt. En tilltagande knapphet på råolja, dvs. en efterfrågan som överskrider produktionen, kommer av lätt insedda skäl att pressa upp oljepriserna. Allteftersom oljepriset pressas upp kommer, som redan framhållits, energiformer som ditintills inte kunnat konkurrera med oljan att bli lönsamma. Efterfrågan på olja kommer på detta sätt att minska till en nivå som bättre svarar mot det aktuella utbudet. Gradvis kommer våra ekonomier, om dessa prognoser skulle visa sig vara riktiga, att ställas om till andra och i förhållande till oljan billigare energiformer. Mot detta resonemang invänds ofta att det förbiser den snabbhet med vilken oljan kan komma att sina och den långsamhet med vilken större förändringar av vår energistruktur kan ske. Emellertid inkluderar de beräkningar av oljetillgångarna som presenteras oftast huvudsakligen de tillgångar som vid den för dagen gällande prisnivån är lönsamma att utvinna. Varje prisstegring medför att tidigare olönsamma oljetillgångar, som t. ex. olja i skiffer eller i sand, blir lönsamma. framstår de ofta mycket höga kostnaderna för oljeexploatering i svårtillgängliga områden, som t. ex. kontinentalsockeln eller utvinning av olja i svårtillgängliga områden, som alltmer acceptabla. Någon anledning att predika välfärdssamhällets mot bakgrunden av oljeförsöijningen finns således inte. Från visst håll förefaller man vilja dra nytta av den akuta oljekrisen för att tvinga fram ingrepp i vår ekonomi eller i vårt samhällsliv som annars inte skulle vara acceptabla. Krav på sådana ingrepp motiveras ofta med resonemng liknande dem som bemötts i det föregående. Det är en självklarhet att staten måste ha ett övergripande ansvar för försörjningspolitiken på energiområdet. Genom allmänpolitiska åtgärder av olika slag och genom skatte- och avgiftssystemens utformning liksom i överhängande krislägen genom direkta ingripanden är det statens uppgift att se till att vårt försörjningsläge är tillfredsställande. Ett mycket omfattande och detaljerat direkt statligt engagemang i delar av vår energiförsörjning riskerar emellertid att vara till men snarare än till gagn för den samlade energipolitiken. Genom att insatserna måste begränsas till vissa områden förloras ofta den objektiva helhetssyn som är nödvändig, som den marknadsekonomi vilken möjliggör effektiva anpassningsåtgärder, indirekt styrmedel, delvis riskerar att sättas ur funktion. Direkta statliga insatser på energiområdet måste prövas efter samma kriterier som direkta statliga insatser på alla andra områden. Statsmakterna har hitintills i hög utsträckning försummat sitt ansvar på det energipolitiska området. I vad gäller såväl den kortsiktiga försörjningsberedskapen som den långsiktiga planeringen av vår energiförsörjning har de senaste månadernas händelser uppdagat anmärkningsvärda brister. Den kritik vi tidigare fört fram om bristande beredskap från regeringens sida på detta område har i långt högre utsträckning än vad vi hade önskat kommit att besannas. Statens uppgifter på det energipolitiska området är av flera slag: För det första har staten en viktig roll när det gäller att ta fram ett långsiktigt prognos- och planeringsunderlag för den förväntade framtida energiförbrukningen. För det andra fyller staten en central uppgift när det gäller att genom lagar och förordningar, skatter och avgifter styra vår energikonsumtion på ett sätt som gör att såväl vår kortsiktiga som vår långsiktiga försörjning i olika situationer tryggas. För det tredje har staten en nyckelroll när det gäller utbyggnaden av olika större inhemska energikällor, t. ex. vattenkraft- och kärnkraftverk. För det fjärde har staten ett stort ansvar för att stimulera och initiera forskning på det energipolitiska området. För det femte är det staten som bär huvudansvaret för vårt deltagande i det internationella samarbete utan vilket energiproblemen knappast låter sig lösas. En svensk energipolitisk strategi måste vara blandad. Det går inte att genom satsning på ett eller ett fåtal alternativa energislag skapa en tillfredsställande försörjning . Vi vet föga om prisrelationerna mellan olika energiformer . Detta talar för en bred satsning. Osäkerheten är stor när det gäller fissionskraftens säkerhetsproblem, fusionskraftens möjligheter eller kolets framtida användning. energibehov har expanderat mycket starkt . Både när det gäller industrins energianvändning och i fråga om uppvärmningen av bostäder tycks ansvariga myndigheter ha bortsett från de långsiktiga problem som den snabba expansionen kan komma att medföra. En viktig uppgift i utarbetandet av en långsiktig energipolitik måste vara att se över beskattningen. Den styrning som i detta hänseende kan erfordras bör främst ske genom avgiftssättning, nya typer av debitering samt en flexibel användning av skatteinstrumentet. planlösa energipolitik har lett till att vårt land drabbas hårt av störningar i oljetillförseln. Våra beredskapslager borde ha varit större, och först dvs. sedan krisen blivit akut lade regeringen fram förslag som syftade till att uppfylla den av rekommenderade lagringsvolymen av olja. En annan försummelse rör flexibiliteten i våra system för uppvärmning. begärdes från experthåll sådana bestämmelser i byggnadsstadgan att eldningspannor och uppvärmningsanläggningar skulle vara möjliga att elda även med inhemska bränslen. Bestämmelserna blev dess värre enbart rekommendationer. Dessa har i stort negligerats med resultat att en stor del av landets eldningspannor (även större uppvärmningsanläggningar) inte utan betydande kostnader och tidsutdräkt kan göras användbara för ved, torv e. d. raffinaderikapacitet är klart otillräcklig. Det har lett till att den nu aktuella oljekrisen drabbat oss väsentligt hårdare än om vi kunnat utnyttja alla de erbjudanden om råoljeköp som förelegat. Kapaciteten bör byggas ut, så att den omfattar av vårt behov. En annan svaghet i vår beredskap är att vi kortsiktigt har svårt att utnyttja ökade mängder kol. Kolupplag och hamnanordningar är inte anpassade härtill. Våra myndigheter har också visat brist på förutseende i vad gäller systemet för el- och värmemätning. För en allt större del av hushållen mäts förbrukningen kollektivt, vilket tveklöst bidrar till att starkt öka konsumtionen. Det är angeläget att åstadkomma en successiv övergång till ett mer mångsidigt system i vårt land, i vilket flera olika energikällor ger bidrag till vår energiförsörjning. Ett sådant system tar tid att bygga upp. Åtskilliga år framöver får vi förlita oss på vattenkraft och importerad olja, men är det nödvändigt att sprida riskerna och därmed skapa förutsättningar för en tryggad försörjning för kommande generationer. Vi behöver för detta ändamål ett permanent organ för att leda forskning och utveckling som underlag för prioriteringar och långsiktig energiplanering i vårt land. Den kommitté som regeringen tillsatte utgör ett senkommet men icke desto mindre välkommet initiativ för att samordna och driva på ett sådant arbete. Vi förutsätter att kommer att delges en utförlig rapport om vilka slutsatser regeringen dragit av kommitténs arbete. Redan nu är det dock möjligt att peka på vissa områden, där konkreta insatser omgående kan och bör göras för att spara energi, förbättra vår beredskap samt få fram alternativa energikällor. Fusionsforskningen i vårt land arbetar med klart otillräckliga anslag. Det av professor ledda arbetet har vunnit internationell uppmärksamhet, och sannolikheten torde vara god för att det på betydelsefulla punkter kan föra oss närmare fusionsenergins praktiska användning. Även om denna ligger långt fram i tiden, finner vi goda skäl tala för att väsentligt höja anslagen till denna forskning. Bränsleinnehållet i våra svenska torvmossar har uppskattats motsvara över som jämförelse kan nämnas att hela energiförbrukning icke uppgår till mer än ca . Produktionen av torv för bränsleändamål har dock i det närmaste upphört. De åtgärder som vidtagits av ÖEF för att utröna möjligheterna till ökad användning av torv i vår energiförsörjning bör stödjas och utvidgas i samarbete med . Försöksverksamhet även med andra inhemska bränslen bör bedrivas. I första hand kommer barken i fråga, men även utnyttjandet av sopor är aktuellt i sammanhanget. Flertalet kraftverkspannor liksom enskilda fastigheters pannor är dåligt utrustade för eldning med andra bränslen än olja och gas. Från både ekonomisk och beredskapssynpunkt är det angeläget att se till att våra värmeanläggningar tillåter byte av bränsle. Det bör ske dels genom att vid nyanläggning föreskriva konvertibla aggregat, dels genom att stimulera tillsats av s. k. förugnar för alla de pannor som icke kan eldas med inhemska bränslen. väntas komma med sitt huvudbetänkande . I det kommer, enligt uppgift, olika alternativ för energiförbrukningen att presenteras. Det får därvid förutsättas att utredningen också kartlägger vilka olika möjligheter det finns att via avgifter och skatter liksom genom lagstiftningsåtgärder skapa incitament för större sparsamhet och bättre hushållning med energin. Schematiskt kan man dela in energikonsumtionen i tre områden, nämligen uppvärmning, industri och transporter. Av dessa tar industrin och uppvärmningen dryga vardera, medan transportsektorn svarar för av förbrukningen. De största besparingarna kan alltså åstadkommas dels inom industrin, dels trots vårt klimat inom uppvärmningen. Inom transportsektorn framstår det som angeläget att stimulera den kollektiva trafiken. Från vårt håll har redan tidigare berörts möjligheterna att genom reducerade biljettpriser på SJ öka persontrafiken. I har sådana försök haft framgång och avsevärt förbättrat järnvägarnas räntabilitet. synes tillfället väl valt att pröva vad en reduktion av taxorna skulle ge för resultat. Den utredning som tillsatts för att studera eventuell övergång till något slags månadsbiljett, liknande det s. k. 50-kortet, bör ges sådana direktiv att den kan arbeta helt förutsättningslöst och anlägga även sådana aspekter som sammanhänger med energiförsörjningen. Det är uppenbart att stora mängder av den överskottsenergi som släpps ut från våra industrier i form av spillvärme borde kunna nyttiggöras för uppvärmning. Staten bör omgående tillsammans med kommunerna och näringslivet vidta en översyn för att klarlägga förutsättningarna för ett samarbete på detta område. Av energiprognosutredningens lägesrapport framgår klart att de största möjligheterna att spara energi på kort sikt finns på uppvärmningssidan. En sänkning av inomhustemperaturen med två till tre grader skulle ge en besparing på av den totala förbrukningen. Rationellare skötsel och drift av värmeanläggningarna skulle ge ytterligare några procentenheter. Därutöver kan högst väsentliga besparingar göras genom bättre isolering och ventilation samt en förändrad mätningsmetod av förbrukningen. Det sistnämnda gäller för övrigt även vattenmätningen. För att snabbt stimulera byggherrar, fastighetsägare samt konsumenter att spara energi på uppvärmningssidan föreslår vi följande åtgärder: För all nyproduktion av bostäder och vid all sanering av äldre fastigheter skall krävas att värmeenergiförbrukningen i varje lägenhet skall kunna mätas. Lånevillkoren vid sanering av äldre fastigheter kompletteras så att tilläggsisolering resp. åtgärder för att minska värmebehovet vid ventilation premieras. De statliga lånebestämmelserna för byggande av bostäder har successivt skärpts när det gäller de s. k. k-värdena, dvs. de värden som anger en huskonstruktions isoleringsförmåga. Erfarenheten visar att dessa k-värden efterlevs dåligt. En översyn av isoleringsmöjligheterna och därtill knutna lånregler framstår som angelägen. Lika angelägen är en översyn av möjligheterna att minska värmeförlusterna i hushållen via fönstren, exempelvis med hjälp av 3-glas. Investeringar, som syftar till att minska värmebehovet vid ventilationen, skall premieras. Det är av vikt att de elkraftproducerande företagens taxor medverkar till att uppmuntra sparsamhet med energi. Det enklaste sättet att bättre använda solenergi är att införa . Genom att ställa fram klockorna under utnyttjar man en av de ljusa morgontimmarna. De stigande energipriserna har , utöver tidigare framförda skäl, tillkommit som argument för en sådan reform. Det finns därför anledning att på nytt pröva, om fördelarna med en övergång överväger de nackdelar sorn otvivelaktigt finns. bör därför hemställa hos Kungl. om utredning och förslag att införa . har elkraftutbyggnaden i i huvudsak skett genom att vattenkraften tagits till vara. Denna epok är i stort sett avslutad. De älvar som ännu icke exploaterats representerar natur- och miljövärden som vårt land bör söka bevara. svarar vattenkraften för av elkraften, medan resten i första hand täcks av oljeeldade värmekraftverk. För att täcka elkraftbehoven är det nödvändigt att bygga värme- och kärnkraftverk. Alla värmekraftverk utmärks av att den värme som frigörs bara till begränsad del omvandlas till elenergi. Moderna verk för kol eller olja kommer upp till ca 40 procents verkningsgrad. Dagens kärnkraftverk stannar vid . I ett s. k. kondenskraftverk avges resten av värmeenergin till omgivningen med kylvattnet. I s. k. mottrycks- eller kraftvärmeverk däremot kan vatten tas till vara vid en högre temperatur och distribueras som hetvatten i ett rörledningsnät för uppvärmning av byggnader. Därigenom kommer av bränslet till nyttig användning. kan sålunda försörja ett samhälle med både uppvärmning och elström. Den höga verkningsgraden ger verken en god ekonomi och har varit starkt bidragande till fjärrvärmens kraftiga expansion . För kraftvärmeverk råder valfrihet i vad gäller bränslen man kan tänka sig kol, olja, torv, avfallsbränslen eller uran. Av teknisk-ekonomiska skäl kommer värme från kärnkraftverk främst att vara aktuell för de tre storstadsregionerna. För övriga regioner förblir olja och i stigande utsträckning kol huvudbränsle, vilket successivt bör kunna ersättas med avfallsbränslen från skogsindustrin, sopor och torv. I den blandade strategi som måste tillämpas under är det väsentligt att konkurrerande metoder får utvecklas under i princip lika ekonomiska villkor i vad gäller bl. a. finansiering. För samtliga elproducerande anläggningar är möjligheterna till finansiering goda. För fjärrvärmenäten, som är en nödvändig förutsättning för att ett kraftvärmeverk skall kunna producera elenergi, är finansieringen relativt tillfredsställande i vad gäller nybygnation. Vid anslutning av äldre bebyggelse måste emellertid kostnaderna i huvudsak täckas genom självfinansiering. Fjärrvärmens expansion i gamla stadsdelar hämmas därför, vilket leder till att gjorda investeringar i huvudledningar etc. inte utnyttjas fullt och att uppvärmningen därmed blir dyrare, i sista hand för de boende. utreds de juridiska möjligheterna att lagstifta om anslutning till fjärrvärmesystem. Ett sådant obligatorium måste förutsätta att finansiering av anslutning av äldre fastigheter förbättras. Fördelarna med fjärrvärme är odiskutabla, såväl från energisynpunkt som från miljömässiga utgångspunkter. Det framstår som angeläget att Kungl. framlägger förslag, som syftar till en snabbare utbyggnad av fjärrvärmenäten, speciellt med inriktning på en anslutning av äldre fastigheter. Försörjningen med olja, gas och kol Oljan kommer, som redan påvisats, att förbli vår viktigaste energikälla . Dagens erfarenheter talar för att i den utsträckning det är möjligt bör söka finna alternativa leverantörer och om möjligt utvinna egen olja, Förhoppningar knyts till OPAB:s oljeletning i och framför allt till det nystartade Petroswedes verksamhet i . bör på alla sätt söka ta del i utvinnandet av olja utanför den norska kusten och då också vara berett att satsa kapital för omfattande prospektering. Ett alternativ till oljan är naturgasen. Även där bör finnas möjligheter att via ett samarbete med i första hand norrmännen tillförsäkra vårt land betydande energikvantiteter . Möjligheterna att utnyttja kol bör noga övervägas. Speciellt intressanta är projekt som går ut på att framställa gas ur kol. De erbjudanden som redan föreligger att köpa relativt stora kolkvantiteter från bör positivt övervägas. När det gäller fissionskraften skall beslut om den framtida utbyggnaden icke fattas . förutsätts att ett omfattande utredningsmaterial skall föreligga med bedömningar om kärnkraftens säkerhetsproblem, det högaktiva avfallets hantering samt olika alternativ för kärnkraftreaktorers förläggning. I det sammanhanget vill vi understryka framför allt två aspekter. I diskussionen om riskerna för ett reaktorhaveri har framför allt berörts konsekvenserna i de fall reaktorn är placerad intill tätortsområden. Det är därför mycket angeläget att utreda förutsättningarna för att förlägga rekatorerna i bergrum eller under jord. Verkningarna av ett haveri hur liten sannolikheten än är för detta torde vid en sådan typ av förläggning kunna minimeras. Vi hemställer att en bedömning av dessa alternativ kommer med i den faktasammanställning som skall bilda underlag för riksdagsbeslutet nästkommande år. På lång sikt måste energifrågorna få en global lösning. Ett internationellt samarbete på forskningens och utvecklingens område är därför ytterst angeläget. Särskilt viktigt är att aktivt söker delta i det samarbete på energiområdet som håller på att utvecklas inom EG. Det gäller frågorna om en gemensam europeisk oljepolitik, gemensamma forskningsinsatser på kärnkraftområdet, utarbetandet av enhetliga säkerhetsföreskrifter vid driften av kärnkraftverk och utvecklandet av alterna tiva energikällor för att ta några exempel. För att snabbt skapa vidgat underlag för ett internationellt samarbete finner vi det angeläget att från och med nästa budgetår inrätta ett antal tjänster som energiattachéer vid vissa större svenska beskickningar.