mot · FX021495 · 1974-01-26 00:00:00 — Andelar i företagens kapitalbildning har inte den effekten. Det är här en fråga om kapital som kvarstannar i företaget, men med andra ägare. Vinst- och den därav skapade förmögenhetstillväxten är enligt den social-liberala regeringens synsätt en social vinst, dvs. i princip tillhörig hela samhället. Vinstandelssystemet innebär vidare mindre inflationsrisker: försöker företagen vältra över kostnaderna på priserna för att därmed hålla de egna utdelningarna uppe ökar de också löntagarnas andelar i företagens ägande. En viktig diskussionsfråga mellan regeringsparterna är förhållandet mellan den centrala fonden och den regionala och vilka som skall ha makten över fonderna. Denna diskussion sammanhänger givetvis med att FDP framför allt trycker på förslaget förmögenhetsutjämnande karaktär medan SPD i högre grad framhäver Vermögensbildung som ett maktmedel, ett komplement till Mitbestimmung. SPD vill således ha en förhållandevis stark central fond och göra de regionala fonderna till fristående enheter som i praktiken kommer att domineras av fackföreningarna. FDP vill göra den centrala fonden till en ren clearingsinstitution till de regionala fonderna och vill vidare bygga upp de regionala fonderna i anslutning till existerande kreditinstitutioner (t. ex. banker, investmentbolag). Detta senare ogillas särskilt starkt av socialdemokraterna eftersom det enligt dem skulle leda till en ytterligare förstärkning av bankernas och investmentbolagens inflytande. FDP vill också på något sätt begränsa de regionala fondernas makt via deras kapitalandelar; hur exakt det skall tillgå har man inte närmare utvecklat, o Rätten till andelar. Samtliga partier är ense om att individerna skall få andelar och att dessa andelar skall vara realiserbara. Viss oenighet råder om de enskilda skall ha rätt till utdelningen av kapitalandelarna eller om den skall tillfalla fonderna. Fackföreningsrörelsen går på den senare linjen, socialdemokraterna är lite oklara och liberalerna bestämda på att andelarna skall ge utdelning. Socialdemokraterna menar att samtliga löntagare skall ha rätt till andelsbevis, oavsett inkomst. Liberalerna vill gå längre och ge samtliga medborgare rätten till andelsbevis. En sannolik kompromiss är att alla inkomsttagare under en viss inkomstgräns blir andelsberättigade. Meningsskiljaktigheter om vilka som skall bli andelsberättigade har betydelse för makten över fonderna, eftersom fackföreningarnas inflytan de kan förväntas bli åtskilligt större, om kretsen begränsas till arbetstagarna. Men kretsens storlek har naturligtvis också betydelse för värdet av de andelar som de berättigade erhåller. Det totala uttaget ur företagen kommer att uppgå till fem miljarder första året, om de inbegripna företagen utger andelsrättigheter till ett värde av av vinsten före skatt. I så fall kommer på var berättigad att falla knappt 100 för det fall samtliga medborgare är berättigade, men omkring 220 för det fall endast arbetstagarna är det. Viss oenighet råder också om företagens rätt att erlägga en kontant betalning i stället för att utge andelsrättigheter. Medan FDP inte helt vill utesluta en sådan rätt, är SPD helt negativ till den. Företagen skulle då, anser SPD, kunna köpa sig fria från det arbetstagarinflytande, som skall följa med andelsrättigheterna. GOTAB 74 5889 S 1974