mot · FX02231 · 1974-01-21 00:00:00 — av i m. fl. om förstärkning av kapacitet. Den börjar i uppe i malmfälten och slutar nere vid i . Den södra delen KristinehamnSveg fanns och drevs av privatföretag. är inte hela banan trafikerad. lades persontrafiken ned på linjen MoraLesjöfors, en sträcka . Godstrafiken uppehålls här genom s. k. bandispositioner. Även på andra sträckor är trafiken nedläggningshotad. 1 avvaktan på länens regionala trafikplanering har dock rekommenderat återhållsamhet med nedläggningar, trots att bandelarna karakteriseras som olönsamma. Att tillmäts stor betydelse för inlandet är inte minst den lokala aktivitet till förmån för dess bevarande som uppstått längs hela denna banas sträckning en bekräftelse på. Där har t. ex. växt upp aktionsgrupper som har stöd från stora befolkningsgrupper, bosatta längs banan i de politiska partierna, i skolorna, i fackföreningarna, bland kommunalmännen, bland köpmännen. En facklig kommitté för banans bevarande har bildats bland järnvägsmännen, den s. k. järnvägsmännens samarbetskommitté för . Representanter för kommunerna frän i söder till i norr har diskuterat vad som kan göras för att på ett bättre sätt utnyttja den redan befintliga . Krav från järnvägsmännens samarbetskommitté , som bildades , uttalade vid sitt första möte att man frän ledande SJ-håll uppenbarligen har föga förståelse för betydelse för det norrländska inlandet. Det förekommer försök till nedvärdering av , hävdades det, och det framhölls att som järnvägsman måste man bestämt motarbeta dessa tendenser. Offensiva åtgärder måste vidtas för att effektivisera och popularisera järnvägstrafiken, järnvägsmännen mäste själva gripa in när det gäller information och reklam om , om man saknar förståelse härför på högre ort. Kommittén preciserade sina krav i 6 punkter enligt följande: Ökat intresse och ökad aktivitet från SJ :s sida för att vinna ny godstrafik pa . Förbättring av bana och fordon för att därmed ge inlandets lagresenärer en med andra landsdelar jämlik resestandard. Konsekvent genomförande av en specialtaxa för inlandet, som måste få reell betydelse genom att vara påtagligt lägre än ordinarie taxa. Tidtabellerna måste anpassas bättre, ges ut oftare och bättre samordnas med bussturerna. De skall utarbetas i nära samarbete med personalen på tåg och stationer. En kampanj måste komma i gång för att popularisera som rese- och transportled. Då inte SJ själv startar en sådan kampanj uttalade man sig för att järnvägsmännen på i samverkan med andra av järnvägens fortbestånd intresserade krafter gör upp planer för en bred informationskampanj. Kommunerna i inlandet, som har det största intresse av banans fortbestånd, måste nu uppmanas söka nära och ständigt samarbete med varandra och med järnvägsmännen. Förslagsvis bör en inlandsbanekonferens kunna organiseras av kommunerna, varvid konferensen kunde utse en interkommunal kommitté för järnvägstrafik. Det sista av de här uppräknade kraven har tillmötesgåtts genom att tagit initiativet till en debatt om framtid varvid, som förut påpekats, representanter för kommunerna utefter hela var närvarande. Resultatet blev också att en interkommunal kommitté tillsattes med uppgift att arbeta vidare med frågan. Om man utgår ifrån att bör ha en framtid, utgör de krav som ställts av järnvägsmännens samarbetskommitté en realistisk grund för en utveckling av banan och trafiken på denna. Det är utan tvivel åtgärder som är helt nödvändiga om banan fortsättningsvis skall kunna spela en roll, men det rör sig om åtgärder som skulle kunna vidtas och även samhällsekonomiskt kunna försvaras. Beträffande banunderhållet har samarbetskommittén påpekat att det krävs kostsamma dagliga och ständiga justeringsåtgärder för att hålla banan i något så när trafikabelt skick. Detta medför i sin tur att t. ex. motorvagnarnas gång blir slängig och skakig. Resan upplevs av den resande som obekväm. En standardhöjning av spårunderbyggnaden skulle ge ett stabilare spårläge, möjliggöra ökade hastigheter och kortare restider, och järnvägsresan skulle därigenom bli attraktivare. De motorvagnar som trafikerar banan är dels rätt omoderna, dels kraftigt nedslitna och därigenom dyra i drift. En förnyelse av motorvagnsparken är nödvändig. Det har också framhållits att den minskning av antalet resenärer som skett till betydande del hör samman med försämringen av lokaltrafikunderlaget. Detta är i sin tur till icke oväsentlig del en följd av de försämrade förbindelser. Folk i norra kan t. ex. inte tågledes besöka sin residensstad på , trots att avståndet endast är mellan 10 och . Det måste vara möjligt att på ett bättre sätt än utveckla samordningen mellan lokala bussar och tåg. Ytterligare ansträngningar kan göras för att minska ned antalet onödigt långa täguppehåll. Tidtabellerna måste utformas utifrån målsättningen att uppnå positiva förbättringar av persontrafiken på . har det funnits en specialtaxa för ; denna upphävdes emellertid . Tanken bakom denna har troligen varit att försöka mildra priseffekterna av att det i regel är långa avstånd mellan stationerna på banan. Denna grundtanke är riktig, har kommittén understrukit, men påpekar att om denna taxa skall få någon reell betydelse bör den göras påtagligt lägre. Det bör kanske tilläggas att den aviserade reformen med s. k. 50-kort i det här sammanhanget skulle fylla ett behov. Vidare har kommittén starkt kritiserat det faktum att man från SJ:s sida inte gör reklam för . Den bästa reklamen ligger givetvis i åtgärder för ökad komfort och snabbare förbindelser, liksom i taxepolitiska åtgärder. Men många andra åtgärder kan vidtas i reklamsyfte. Bättre upplysning om på biljettförsäljningsställen och i andra sammanhang i form av en bred informationskampanj måste till. betydelse i regionalpolitisk! Bland annat från kommunernas sida har det anförts att det är orimligt att inte bättre än vad som sker utnyttja den redan befintliga och att inte organisera trafiken så att företag och enskilda människor finner det förenligt med sina intressen att använda sig av järnvägen. Befolkningen tycks ju alltmera koncentreras till orter som inte bara ligger utmed inlandsvägen utan också utmed . En rad orter har här blivit relativt väl utvecklade serviceorter med en inte obetydlig industriell utveckling. Starka regionalpolitiska satsningar är dock givetvis nödvändiga för att den olyckliga trenden beträffande befolkningsutvecklinen i stort skall kunna vändas. Endast genom statliga industrisatsningar kan detta ske, och det är säkert också vad befolkningen förväntar sig. Men goda kommunikationer är också nödvändiga för att en positivare utveckling skall kunna åstadkommas. har i detta hänseende en viktig funktion. Den utgör fortfarande en ryggrad i det ekonomiska och kulturella livet, speciellt i det norrländska inlandet, det inland som politikerna säger sig vilja utveckla på något så när jämförlig basis med övriga landsdelar. När det gäller godstrafiken har det från kommunernas sida anförts att en positiv utveckling ägt rum på . Åtskilliga stationer har väsentligt ökat sina utlastningar. Brytningen i Stekenjokk, som lär komma i gång 19761977, har kommit in i bilden och beräknas ge transporter motsvarande . Vid debatter om framtid framhålls ofta vikten av att bandelen HotingForsmo förbättras, så att man slipper omvägen över . På grund av att malmen från Stekenjokk avses fraktas denna väg och även på grund av ökad utlastning i övrigt förväntas nu att antalet tågpar ökas. Den största delen av virkesavverkningen går för övrigt denna väg till . Bandelen tillåter bara 16 tons axeltryck, och det har krävts att sträckans standard skall höjas till 18 tons axeltryck för att ge möjlighet till effektivare transporter. Kravet reses nu allt högre på en trafikpolitik som tar hänsyn till möjligheterna att tillgodose regionalpolitiska och sociala behov. Därvid bör de trafiksvaga bandelarna i ökad omfattning ses som delar i ett helt transportsystem. Begreppet lönsamma och olönsamma bandelar blir ju också alltmera ifrågasatt, inte minst i en situation då de bandelar som med gängse beräkningsgrunder skall betraktas som olönsamma kommer att omfatta bandelar med relativt stark trafik. De av SJ tillämpade kalkylmetoderna har också böljat ifrågasättas. Järnvägstrafiken bör givetvis ses i ett totalekonomiskt sammanhang och dess lönsamhet beräknas med beaktande av dess samhällsekonomiska fördelar. Nya kalkylmetoder, baserade på nya värderingar där samhällsekonomiska nyttosynpunkter är avgörande, måste införas. Mot denna bakgrund måste också framtid värderas. Befolkning och kommunrepresentanter är starkt övertygade om denna banas betydelse för en positiv utveckling i de områden den trafikerar. Vid utformandet av en trafikpolitik, där hänsyn tas till regionalpolitiska behov, bör synen på lönsamhet värderas om. Banan måste få realistiska förutsättningar att bli det kommunikationsmedel som det har naturliga förutsättningar att bli och som motsvarar näringslivets och människornas behov. En upprustning av banan enligt i motionen redovisade synpunkter skulle skapa dessa förutsättningar. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om snar utredning och förslag till åtgärder för att förstärka kapacitet i syfte att utveckla person- och godstrafiken. (vpk) i (vpk) i (vpk) (vpk)