mot · FX02599 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om utredning rörande en långsiktig ekonomisk planering, m. m. Den offentliga sektorn har ökat i mycket snabb takt under hela 1960och . Expansionstakten fortsätter och någon minskning av densamma är svår att förutse. Den offentliga sektorn tillgodoser en rad behov, men det finns också eftersatta sådana som behöver bli föremål för ytterligare åtgärder. Det gäller t. ex. stödet till barnfamiljerna, de handikappade, pensionärernas inkomstförhållanden och servicen i glesbygden. innebär utan tvivel de offentliga utgifternas snabba expansion besvärliga balansproblem för vår samhällsekonomi. Den statliga och kommunala verksamheten har nått en sådan för våra förhållanden väldig omfattning att den redan i och för sig innebär svåra problem att bemästra. Svårigheterna ligger bl. a. i oförmågan att få en helhetsbild av den offentliga sektorn. Skilda verksamhetsområden lever i hög grad sitt eget liv. Länge trodde man inom näringslivet att jättekoncerner, vilka vi knappast har i , skulle vara mest effektiva. Man talade ensidigt om stordriftens fördelar. Då skulle med en central ledning effektiviteten kunna öka. håller de stora multinationella koncernerna på att lära om. En gemensam planering för olika verksamhetsgrenar framstår där visserligen som nödvändig, men ansvarsfördelning och uppgifter måste decentraliseras. En ny organisationsstruktur växer fram i de stora företagen. Likartade problem finns beträffande den offentliga verksamheten. Statsmakterna i måste lära både av denna utveckling inom näringslivet och av de egna erfarenheterna. En bättre offentlig hushållning med resurserna måste komma till stånd. De socialistiska partierna i har visat förvånansvärt litet intresse härför. Långtidsutredningarna i har gett värdefull kunskap. De har på olika sätt stimulerat den ekonomiska debatten. Regeringen har dock alltför ofta bortsett från de varningar för oroande utvecklingstendenser som utredningarna pekat på. Det har stått klart att långtidsutredningarna inte ger tillräckligt underlag för en bättre offentlig hushållning. Man drar i huvudsak ut vissa utvecklingslinjer och ser på konsekvenserna. Den bedömning som är nödvändig för att skapa underlag för olika handlingsalternativ finns inte. beräkningar måste också kompletteras med bedömningar av hur de väntade utvecklingslinjerna berör de enskilda människorna. Det ekonomiska tänkandet måste kompletteras med ett mera mänskligt. I motionen 1973:549 skisserade en rad viktiga uppgifter som en parlamentarisk utredning borde få ägna sig åt i vad avser en mer framsynt planering. De nuvarande långtidsutredningarna måste kompletteras med planer för hur konkreta politiska mål med det offentliga arbetet skall uppnås. Den ekonomiska planeringen måste ske i intim samverkan mellan stat, landsting och primärkommuner liksom med arbetsmarknadens parter. Arbetsmiljö, bostadsmiljö, fritidsmiljö är några av de faktorer som gör att man i stället för levnadsstandard bör tala om livsnivå. I en utbyggd ekonomisk planering måste sådana värden tas med i beräkningen. Regionalpolitiska hänsyn, utbyggnaden av näringslivet i landet som helhet måste ingå som ett väsentligt led i den ekonomiska planeringen. Målet för den ekonomiska planeringen skall inte endast vara att utföra en verksamhet rätt utan också att utföra rätt verksamhet. Som grund för denna planering måste ligga en ständig debatt om angelägenhetsgradering, om granskning av utförd verksamhet och tvärplanering mellan olika verksamhetsområden. För att åstadkomma bättre hushållning måste man alltid planera med tanke på olika ekonomiska utvecklingsmöjligheter. I har man långtidsprogram för 4-årsperioder. De har utvecklats till att bli långtidsbudgeter som presenteras för . De är 4-årsplaner och har karaktären av regeringsprogram. De ger därmed statsmakterna en möjlighet att på annat sätt än i bedöma olika handlingsalternativ. De ger väljarna en bättre chans att delta i debatten om de politiska alternativen, ger dem möjlighet att påverka. Dessa 4-årsprogram i utgår i vissa fall från perspektivanalyser . Där tas de stora strukturella förändringarna i samhället med i beräkningen. Självfallet är det svårt att förutse utvecklingen på lång sikt, men det är mycket bättre att göra försök än att låta det hela rulla på utan allvarliga ansträngningar att göra långtidsbedömningar. En av planeringens mest angelägna uppgifter är att genom ramar ge stabilitet åt kommunernas och näringslivets egen långtidsplanering. Betydande pionjärinsatser har gjorts inom vissa primärkommuner och landsting för att upprätta långtidsplaner som är föredömliga jämfört med den statliga planeringen. Det är frånvaron av sådan planering som bidrar till ryckigheten i det ekonomiska livet. Planlösheten kostar pengar. Det blir därför högst angeläget att statsmakterna försöker att stimulera till vidgad planering för bättre hushållning. En allmänt omfattad uppfattning är att den offentliga sektorns verksamhet på många områden skulle kunna rationaliseras och betydande effektivitetsvinster och besparingar som följd härav kunna uppnås. Självklart är inte heller att alla uppgifter som samhället nu utför och som i många fall tillkommit motiverade av gångna tiders förhållanden är mer angelägna än de uppgifter som på grund av knapphet i resurser och gjorda prioriteringar ännu inte kommit till utförande. Enligt vår uppfattning finns anledning att tillsätta en besparingsutredning, som med ett samlande grepp över den statliga verksamheten skulle undersöka möjligheterna till rationaliseringar och effektivitetsvinster som man studerar behovet av prioriteringar på betydelsefulla områden. En sådan utredning bör ha en parlamentarisk sammansättning. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. att begär att Kungl. Maj:t uppdrar åt en parlamentarisk utredning att lägga fram förslag till förbättrad och utbyggd statlig ekonomisk planering, 2. att begär att Kungl. Maj:t tar initiativet till en samordnad verksamhetsplanering, där väsentliga vinster skulle uppstå genom större satsning på förebyggande åtgärder, bättre hushållning och sparsamhet på områden med gemensamma uppgifter för stat, landsting och primärkommuner. 3. att begär att motionen, i vad den avser mindre detaljstyrande och mer rationella och besparingsvänliga former för statsbidrag till landsting och primärkommuner, av Kungl. Maj:t överlämnas till utredningen om kostnadsfördelningen mellan stat och kommuner. 4. att hos Kungl. begär att en parlamentarisk utredning tillsättes för översyn av statens uppgifter i syfte att främja kostnadsbesparingar samt studium av behovet av ändrade prioriteringar på vissa områden. () () () ()