mot · FX021030 · 1974-01-25 00:00:00 — om ökad yrkesvägledning. De nytillträdande på arbetsmarknaden möter alltjämt betydande svårigheter. Av samtliga personer i arbetskraften i åldern var sålunda arbetslösa, medan motsvarande tal för åldersgruppen var . 1974:1, bil. Den kraftigaste effekten av högkonjunkturen finner man dock i fråga om arbetslösheten bland kassamedlemmar. Detta innebär att arbetslösheten, även när efterfrågan på arbetskraft ökar, ligger kvar på en förhållandevis hög nivå för de grupper som inte har etablerat sig på arbetsmarknaden, dvs. framför allt kvinnor och ungdomar med begränsad eller ingen arbetserfarenhet. 1974:1, bil. 13, B) har arbetslösheten ökat för de yngre och de äldre trots att efterfrågeläget dessa år var ungefär detsamma. Man kan alltså tala om en viss ökning i den s. k. strukturella arbetslösheten för dessa grupper. att ungdomens växande arbetslöshet måste bekämpas med" en allmän näringspolitik och stabiliseringspolitik som ger en snabbare nettoökning i antalet jobb än . Det är tämligen utsiktslöst att öka satsningen på åtgärder direkt riktade mot att påverka de enskilda ungdomarnas kvalifikationer så länge det totala antalet arbeten inte matchar efterfrågan. (En PM Sysselsättningen från SAP:s näringspolitiska arbetsgrupp.) Av dessa citat framgår det klart att arbetslösheten i åldrarna kan betraktas som en tillfällighet i en lågkonjunktur utan snarare ett kroniskt problem för politikerna , om inte kraftfulla åtgärder sätts in. Som citatet från riksdagsman arbetsgrupp anger är det just stabiliserings- och näringspolitiken som är avgörande för om de nytillträdande på arbetsmarknaden skall kunna få arbete . Den borgerliga oppositionen i har vid otaliga tillfällen presenterat sina alternativ till regeringens ekonomiska politik. Med all säkerhet kommer det även riksdag att föras åtskilliga debatter som klargör de principiella skillnaderna mellan regeringens och den demokratiska oppositionens politik i vad gäller just konjunktur- och näringspolitik. Oavsett vilken inriktning den ekonomiska politiken får finns det anledning att öka de direkta insatserna för att förbättra ungdomarnas situation på arbetsmarknaden. En av de grundläggande orsakerna till den stora ungdomsarbetslösheten är bristen på kontakter mellan skola och arbetsliv. Det svenska utbildningssystemet har i alltför liten grad varit anpassat till de realiteter som gäller på den svenska arbetsmarknaden, vilket i sin tur har skapat obalans mellan arbetsgivarnas efterfrågan på viss typ av utbildad arbetskraft och den arbetssökande ungdomens faktiska utbildning. Detta har sin grund i följande: Fel inriktning på utbildningen. För mycket teori och för litet praktik. Brist på yrkesvägledning. Brist på arbetsmarknadsinformation. Brist på information till arbetsgivarna om utbildningsvägar m. m. De försök som gjorts för att stävja ungdomsarbetslösheten har tyvärr inskränkts till att omfatta platsförmedling, utbildningsåtgärder och beredskapsarbeten. Vissa av dessa har varit bra instrument för att nå de arbetslösa med vettig sysselsättning men har knappast varit av sådan karaktär att de kunnat ge framtida trygghet och bättre balans på arbetsmarknaden. Sålunda har utbildningen inte nämnvärt förändrats med hänsyn till situationen på arbetsmarknaden. Däremot har ungdomarna själva märkt faran av vissa utbildningsvägar, vilket resulterat i dramatiska förändringar när det exempelvis gäller tillströmningen till universiteten. En anpassning av utbildningen till näringslivets krav måste ständigt eftersträvas. Den snabba tekniska och industriella utvecklingen medför stor risk för att en specifik yrkesutbildning kan visa sig mindre användbar. En av staten ekonomiskt understödd yrkesutbildning, som organiseras och bedrivs inom företagen, skulle minska detta problem. Härigenom skulle också det problem som den bristande praktikerfarenheten och bristen på praktikplatser innebär minskas. Länsarbetsnämndernas rapporter har visat att ungdomar med låga betyg och med avbruten skolgång i grundskola och gymnasium utgör en mycket stor grupp. Just denna grupp har givetvis speciella svårigheter att få ett fast arbete. Det är därför av stort värde att man nu startar uppsökande verksamhet för att nå dem som av olika skäl har avbrutit sin utbildning. Denna verksamhet måste dock inriktas på att nå alla således även de som avbrutit sin högre utbildning. Ökade möjligheter till en gångbar yrkesutbildning måste skapas. Detta gäller inte minst för de långtidsutbildade. Genom felutbildning, som i sin tur kräver omskolning, går stora resurser till spillo. Verksamheten med direkta yrkesinriktade kurser i samband med avslutad genomgång av gymnasieskolan och i anslutning till högskoleutbildning måste utbyggas och flera alternativ skapas. Bristerna när det gäller studie- och yrkeslivsorientering är påfallande. Inom skolans ram måste stor uppmärksamhet ägnas åt den pågående försöksverksamheten med studie- och yrkesorientering. Grundläggande måste vara att varje elev på högstadium, gymnasieskolan eller inom den postgymnasiala utbildningssektorn är medveten om förhållandena på arbetsmarknaden men också äger kunskap om vad som gäller för enskilda yrken. Detta förutsätter en utökning av den individuella yrkesorienteringen. Varje elev skall kunna få besked om vilken utbildning som krävs för ett visst yrke, vilka arbets- och verksamhetsområden ett yrke omfattar, vilka inkomstförhållanden som kan förväntas samt hur framtidsutsikterna ter sig. Dagens yrkesvägledning i grundskola och gymnasium bygger fortfarande på principen att det är eleven som skall ta kontakt med vägledaren och inte tvärtom. Med övergången från det gamla systemet med yrkesvalslärare till det nya syo-programmet så försvann den personliga kontakten vägledareelev. Detta är ytterligare en anledning till att vaije elevi klass 9 i och på gymnasiet med viss regelbundenhet bör kontaktas av och få samtal med vägledaren om inriktning av studier och information om arbetsmarknaden. Denna upplysningsverksamhet måste ske i fast samverkan mellan arbetsmarknadsmyndigheterna, skolan, hemmen, näringslivet och de fackliga organisationerna. Skolans yrkesvägledning bör omfatta även den internationella arbetsmarknaden, vilken är ett attraktivt alternativ för många, inte minst som ett led i en utbildning. Alltför många ungdomar kan ej erhålla ersättning från arbetslöshetskassorna till följd av gällande bestämmelser. Genom att krav på exempelvis innehaft arbete ställs för medlemskap i erkänd kassa ställs många utanför. Kassorna har alltså i första hand till uppgift att skydda dem som redan har arbete. Nyutbildade som saknar arbete är då hänvisade till kontant arbetsmarknadsstöd, vilket som bekant ger en mindre ersättning än a-kassorna. Det är således även från denna synpunkt nödvändigt att införa en rättvis allmän arbetslöshetsförsäkring. En grupp ungdomar som har speciella problem när det gäller möjligheterna att få arbete är de nyexaminerade akademikerna. För vissa kategorier gäller arbetslöshetstal på bortemot efter examen. Att akademikerna inte utgör en i absoluta tal dominerande grupp bland de arbetslösa ungdomarna får inte utesluta effektiva åtgärder för denna grupp på arbetsmarknaden. Med tanke på de betydande ekonomiska satsningarna på den högre utbildningen av såväl den enskilde som samhället är det synnerligen väsentligt att de nyexaminerade efter examen erhåller meningsfullt arbete. Att det examineras drygt 15 000 akademiker varav bara en tredjedel från yrkesinriktade studier mot 5 000 samt att det fanns drygt 1 000 arbetslösa akademiker i måste rimligtvis påverka arbetsmarknadspolitiken. Arbetsförmedlingen för akademiker måste få fler och bättre utbildade förmedlare för att man bl. a. skall kunna satsa mer på den aktiva platsackvisitionen. Denna verksamhet borde, som det offensiva vapen den nu är, även för arbetsförmedlingens arbete framstå som den effektivaste åtgärden att slussa ut de arbetslösa. Tyvärr märks inte någon sådan målsättning proposition nr 1.1 detta sammanhang är det dock angeläget att uppmärksamma den satsning som i samma proposition föreslås på datatekniken i arbetsförmedlingens tjänst. behöver ökade resurser så att den också kan svara för information om arbetsmarknaden. Den nuvarande ordningen att studievägledningen på universitet och högskolor ej skall omfatta arbetsmarknadsinformation och yrkesvägledning måste utbytas mot någonting som liknar ett syo-program för den postgymnasiala utbildningen. För detta fordras att studievägledarnas utbildning kompletteras, men med tanke på det nödvändiga i att fler söker sig till en mer arbetsmarknadsanpassad utbildning är denna åtgärd önskvärd. I detta sammanhang är det också av värde att arbetsmarknads- och utbildningsmyndigheterna informerar arbetsgivarna om den högre utbildningens innehåll. Även information om AMS:s beredskapsarbeten behövs, eftersom de som utfört sådana nedvärderas av många arbetsgivare. Beredskapsarbeten för akademiker, som ligger någorlunda i nivå med utbildningen och som ger god praktik, måste bli ett permanent inslag i arbetsmarknadspolitiken, så länge den öppna marknaden inte ställt om sig till den nya situationen som akademikerexplosionen medfört. De får dock inte ges sådan omfattning och inriktning att de ersätter de fasta tjänster som annars skulle ha inrättats. Praktikplatser åt akademiker är av stort värde både efter examen och under ferier. Likaväl som man måste påverka studenterna att välja realistiska ämneskombinationer bör också de yrkesinriktade kurserna vid de fria fakulteterna utvecklas. Situationen för de arbetslösa ungdomarna förvärras ytterligare av att inte endast myndigheterna utan också löntagarorganisationerna och arbetsgivarna varit alltför passiva. Även om vissa organisationer, som exempelvis , har speciella yngre-förbund, så innebär den dåliga ungdomsrepresentationen i löntagarorganisationerna att ungdomsarbetslösheten måste särbehandlas av politikerna. Med tanke på den sociala kräftgång som hotar vid arbetslöshet får vi aldrig acceptera ett samhälle som inte kan erbjuda arbete under rimliga former åt färdigutbildade, kanske ordentligt skuldsatta, ungdomar. Med hänvisning till det anförda hemställes1 att hos Kungl. 1. uttalar att den fortsatta syo-verksamheten inriktas på att varje elev skall kallas med viss regelbundenhet till personliga samtal om framtida studie- och yrkesval; 2. anhåller om utredning av en framtida verksamhet på högskolor och universitet med samma inriktning som pågående försöksverksamhet med studie- och yrkesorientering på grundskola och gymnasium. 1 (Se även motion 1974:1139.) , , 74 5873 S