mot · FX02739 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om ökat anslag till Stipendier för forskarutbildning. Antalet studerande vid och högskolor ökade mycket snabbt . Ökningen var i huvudsak oplanerad, och tillströmningen gick framför allt till de fria fakulteterna och då särskilt till de humanistiska och samhällsvetenskapliga. Denna oplanerade och kraftiga tillströmning skapade många problem vid universiteten under de studerandes utbildningstid. Men även som färdiga akademiker har de som utbildats mött besvärliga problem på en arbetsmarknad som kännetecknats av en hårdnande konkurrens och en tilltagande arbetslöshet. Det kärva arbetsmarknadsläget har lett till att den akademiska grundutbildningen blivit mindre attraktiv, tillströmningen till universitet och högskolor har minskat vid en del läroanstalter och inom en del ämnesområden mycket kraftigt. Detta har ställt universiteten inför nya problem; anslag har skurits ner och yngre forskare och lärare har tvingats lämna sina anställningar. som inskrivningen till den grundläggande utbildningen minskat har tillströmningen till forskarutbildningen ökat. Det totala antalet närvarande studerande inom forskarutbildningen har mer än fyrdubblats . Expansionen av forskarutbildningen har i grova drag följt den tidigare expansionen av den grundläggande utbildningen. Således har exempelvis antalet forskarstuderande vid samhällsvetenskaplig fakultet åren 1965 1972 ökat från 954 till 4 070. Någon målinriktad planering av tillströmningen till forskarutbildningen har inte förekommit inom stora sektorer. Intagningen har således inte anpassats efter det förväntade behovet av färdigutbildade forskare inom olika yrkesområden. Detta innebär att de problem som på arbetsmarknaden mött många akademiker med grundexamen också kommer att möta akademiker med doktorsexamen. Många kommer att få svårt att finna en sysselsättning som svarar mot deras utbildning. Även den högre akademiska utbildningen kommer således för många att visa sig vara en felsatsning. För de enskilda individerna medför detta besvärliga och beklagliga omställningsproblem, och från samhällets synpunkt är det naturligtvis angeläget att även forskarutbildningen från en sådan strukturering och dimensionering att den i görligaste mån tillgodoser arbetsmarknadens och forskningens behov. Det är således mycket angeläget att forskarutbildningen blir föremål för en samlad översyn, och vi noterar med tillfredsställelse att Kungl. Maj:t i årets statsverksproposition aviserar en utredning. Utöver vad som omnämns i statsverksporpositionen finns det en rad frågor som har nära samband med forskarutbildningen och som också behöver övervägas. Det gäller särskilt lärår- och forskarkarriären vid universitet och högskolor. Anställningsformerna för de icke ordinarie lärarna och forskarna är fortfarande otillfredsställande. Tjänsteåliggandena för den fast anställda lärarpersonalen och uppgiftsfördelningen mellan olika lärarkategorier är också i behov av en översyn. Vikten av utredningar och av reformer, som kan grunda sig på dessa utredningar, bör dock inte undanskymma behovet av mera omedelbara förstärkningar av de resurser som avsätts till forskarutbildningen. En utgångspunkt forskarutbildningsreform var att studietiden fram till doktorsexamen skulle avkortas. Ett viktigt led i denna strävan var att nedbringa det utbredda deltidsstuderandet. Ett utbyggt stipendiesystem skulle ge de studerande som inte innehade assistent- eller amanuenstjänst ekonomiska möjligheter att bedriva studierna på heltid. Den målsättning som angavs vid reform har inte förverkligats. Stipendiesystemet har byggts ut i alltför långsam takt. Huvudparten av de forskarstuderande kan fortfarande inte erhålla stipendier. Genom nedgången i studerandeantalet inom grundutbildningen har möjligheterna att erhålla assistent- eller amanuenstjänster minskat. Flertalet forskarstuderande är således hänvisade till fortsatt skuldsättning eller deltidsarbete. Man kan inte bortse ifrån att detta innebär en reell ekonomisk spärr för tillträdet till forskarutbildningen. Det innebär också utdragna studietider, församrad utbildningsplanering och ökade kostnader totalt sett såväl för den enskilde som för samhället. Det är således angeläget att stipendieringen ytterligare byggs ut. Vi föreslår därför att medel beviljas för 50 nya stipendier utöver propositionens förslag. Det är också angeläget att stipendiebeloppet höjs. Det belopp som utgår . har legat fast . Under de år som gått har levnadskostnaderna kraftigt ökat. Även de som uppbär stipendier blir i allt högre grad beroende av inkomster från annat håll. Stipendierna är således på väg att förlora sin avsedda effekt. För att stipendiernas realvärde i huvudsak skall återställas anser vi att beloppen bör höjas med . och vi föreslår att medel anvisas för detta. Med hänvisning till vad som ovan anförts föreslår vi att till Stipendier för forskarutbildning för /75 anvisar ett reservationsanslag av . () ()