ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02896 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om en utredning rörande arbetsmarknadspolitiken. Målen för arbetsmarknadspolitiken, såsom de formulerades av riksdag, nämligen att åstadkomma och bevara full, produktiv och fritt vald sysselsättning, stöds av alla partier. De förhållanden under vilka arbetsmarknadspolitiken har att verka är emellertid väsentligt annorlunda jämfört med dem som rådde . var den fulla sysselsättningens decennium. Arbetsmarknadspolitikens främsta uppgift blev att öka rörligheten på arbetsmarknaden. har utvecklingen på arbetsmarknaden präglats av en trendmässigt växande arbetslöshet. De uppgifter som kommit att åvila arbetsmarknadspolitiken i denna nya situation har blivit så mycket mera omfattande som regeringen icke velat stimulera ekonomin med generella åtgärder i syfte att minska arbetslösheten. De statliga organens insatser har i stor utsträckning haft karaktären av åtgärder insatta i efterhand i syfte att mildra arbetslöshetens verkningar för den enskilde. Så har exempelvis en kraftig satsning skett på arbetsmarknadens traditionella medel: beredskapsarbeten, omskolningskurser och arkivarbeten. Också lokaliseringspolitikens utbyggnad har medfört nya uppgifter för arbetsmarknadspolitiken. Det har även den höjda ambitionsnivån i fråga om kvinnors rätt till arbete, de handikappades möjligheter till arbete på den öppna marknaden osv. Den här beskrivna utvecklingen har inneburit en snabb tillväxt av arbetsmarknadsverkets uppgifter såväl i fråga om volym som i fråga om innehåll. Insatserna mätta i anslagens storlek har fördubblats under loppet av . Ser man till de olika sidorna av AMS:s verksamhet finner man t. ex. att de industriella beredskapsarbetena gör AMS till en industrikoncern med över 50 industrier. Vidare sysselsätts omkring 30 000 personer i beredskapsarbeten. Under /73 deltog cirka 125 000 personer i arbetsmarknadsutbildning. Volymen på omskolningskurserna gör AMS till en av landets största utbildare. AMS roll vid beviljandet av lokaliseringsbidrag, vid beslut om igångsättning av beredskapsarbeten i egen, eller kommunernas regi ger AMS ett betydande inflytande över utvecklingen inom olika regioner. AMS:s tillväxt har varit så snabb och de nya uppgifterna som arbetsmarknadsverket har ålagts och påtagit sig är så många att det nu ter sig angeläget att få till stånd en utvärdering av arbetsmarknadspolitiken. Inte sällan uppstår problem med gränsdragning mellan AMS:s verksamhet och andra samhällsorgans ansvar. En utredning bör tillsättas med uppgift att utvärdera den nuvarande arbetsmarknadspolitiken och dess organisation liksom att ge förslag till eventuella nya arbetsmarknads politiska medel som i kombination med en sysselsättningsskapande ekonomisk politik och näringspolitik kan bidraga till uppfyllandet av målet om full sysselsättning. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. hemställer om en utredning om arbetsmarknadspolitiken, syftande till utvärdering av vunna erfarenheter och förslag till den framtida inriktningen av den av bedrivna verksamheten. () () G. REGNÉLL (m) () HANS () () () ()
mot · FX02897 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare stadgar att undervisningen skall ske i studieförbundens regi. Vid flera av landets folkhögskolor bedrivs f. n. sådan undervisning av invandrare som avses i ovan nämnda lag. Den lagstadgade rätten till ledighet och lön föreligger dock ej vid studier i folkhögskolor. I vissa fall kan det vara en fördel för en invandrare att få gå på en folkhögskola bl. a. genom den studietradition och miljö som finns. Om en kurs på folkhögskola omfattar bör den erhållna undervisningen kunna avräknas. En förutsättning för studier vid folkhögskola bör vara att uppgörelse kunnat träffas med arbetsgivaren. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar om ändring av lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare enligt vad i motionen anförts. /ENKEL (fp)
mot · FX02898 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om ökat statsbidrag till Frivilliga automobilkåren. För /75 har föreslagit en kraftig höjning av anslaget till de frivilliga försvarsorganisationerna, som utbildar personal för totalförsvarets civila del. Som skäl för denna anslagshöjning anföres bl. a. att trafiksäkerhetsverket och kräver att utbildningstiden förlängs bl. a. med hänsyn till trafiksäkerheten. Så har också skett. Utbildningstiden har utökats från tidigare 45 till numera för att tillgodose de krav som ställs av bl. a. bilinspektionen för att vederbörande elev skall kunna erhålla militärt förarbevis eller i bästa fall trafikkort. Denna ökning av utbildningstiden har emellertid vid en i stort sett oförändrad anslagsram medfört svårigheter att hålla elevantalet uppe. Och detta är givetvis olyckligt, då det från totalförsvarets sida finns ett starkt önskemål att Frivilliga automobilkårernas riksförbund skall öka sin insats, när det gäller att i fred utbilda förare till tunga lastbilar. Vid krig eller krigsfara inkallas många lastbilsförare till krigsmakten. Dessa förare måste då kunna ersättas av i fred utbildad personal, som ej är krigstjänstgöringsskyldig, dvs. i huvudsak de s. k. Bristen på förare till tunga fordon vitsordas av överstyrelsen för ekonomiskt försvar, av försvarsstaben liksom av transportnämnden. Behovet av utbildning för sådant ändamål har av bedömts vara så stort att denna verksamhet vid sidan av t. ex. hemvärnet och civilförsvaret delges alla 47-åringar som ett alternativ, då dessa vid utträde ur värnpliktsåldern skall beredskapsregistreras. Rekryteringen är god, men på många håll måste lämpliga frivilliga avvisas på grund av bristande utbildningsresurser. Länsarbetsnämnderna är angelägna om att den utbildning som förespeglas 47-åringarna också skall kunna anvisas dem. F. n. har vi dock bara resurser att lämna sådan utbildning i tio län, men vi är beredda att bygga ut vår verksamhet om bara erforderliga medel ställs till förfogande. Innevarande års anslag har varit helt otillräckliga för att bedriva en utbildning i önskad omfattning vid de redan etablerade kårerna. Verksamheten har fått bedrivas på sparlåga i förhoppning att de 2 000 medlemmarna inte skall tappa intresset. För att vi skall kunna svara upp mot myndigheters och medlemmars krav på utbildning behövs en anslagshöjning på . för /75 utöver vad departementschefen anvisar inom ramen för sitt äskande om ett förslagsanslag på . till Totalförsvarsverksamhet under B 5. Vi hävdar att den utbildning, som bedrivs av Frivilliga automobilkåren är ett samhällsintresse som leder till ökad trafiksäkerhet samt ökade kunskaper om såväl fordon som sjukvård. Verksamheten synes också ligga väl i linje med de allmänna önskemålen om förbättrad vuxenutbildning och en rikare fritid inte minst då den allmänna sysselsättningen inte är hundraprocentig. Under hänvisning till vad som anförts hemställes att som sin mening måtte ge Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts beträffande behovet av ökat anslag för den verksamhet som bedrives av Frivilliga automobilkåren. () ()
mot · FX029 · 1974-01-11 00:00:00 — av i och om skattelättnader för handikappade. Personer med starkt nedsatt hörsel är i sin dagliga livsföring helt beroende av de tekniska hjälpmedel som står till buds. Tillgången till hörapparater och hörseltekniska hjälpmedel är självfallet av utomordentligt stort värde för att underlätta de handikappades möjligheter till en någorlunda normal tillvaro. Trots dessa hjälpmedel innebär emellertid handikappet svåra psykiska och sociala påfrestningar. Till detta kommer att användningen av hjälpmedel också är förknippad med icke oväsentliga särskilda kostnader såsom för anskaffande av batterier, sladdar etc. För dessa utgifter kan de handikappade inte erhålla någon kompensation från vare sig stat, kommun eller landsting. Inte heller kan de här kostnaderna dras av i självdeklaration under någon inkomstkälla. Som exempel på särskilda utgifter när det gäller de hörselskadade kan nämnas reparationskostnader för hörapparater och hörseltekniska hjälpmedel samt kostnader för batterier, sladdar, band till bandspelare m. m. De hörselskadade har också dryga utgifter för resor och personliga besök vid uträttande av ärenden som på grund av hörselnedsättningen inte kan av per telefon. Den osäkerhet och rädsla för missuppfattning som de handikappade i många fall känner gör att det i åtskilliga sammanhang uppstår behov av personlig hjälp med åtföljande merkostnader. Det kan nämnas att kammarrätten i beslut i fem fall beviljat extra avdrag för väsentligt nedsatt skatteförmåga på grund av dövhet eller stark hörselnedsättning med belopp varierande , varav två 800-kronorsavdrag. Batterikostnaderna för huvudburen hörapparat kan röra sig från . Stereoapparater (hörapparat vid vartdera örat) ger dubbel kostnad. Batterikostnaderna för kroppsburen hörapparat kan uppgå till och reparationskostnaderna . Två hörapparater (med telefon vid vartdera örat) kostar det dubbla. Driftkostnaden för tekniska hjälpmedel beräknas till och reparationskostnaderna från och uppåt . Det är allmänt omvittnat att de handikappade i regel tillhör de inkomstsvaga grupperna i vårt samhälle. Förutom de svåra påfrestningar som handikappet i sig medför får dessa människor oftast också leva under knappa ekonomiska förhållanden. De särskilda utgifter som handikappet medför när det gäller användande av hjälpmedel blir en ytterligare belastning. Enligt vår uppfattning borde rätt till generellt skatteavdrag införas för de handikappade männisor sorn för sin dagliga livsföring är beroende av tekniska hjälpmedel med åtföljande särskilda utgifter. Dessa utgifter innebär avsevärt fördyrade levnadskostnader för människor som redan genom sitt handikapp har begränsade möjligheter till normalt liv. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till rätt till generellt avdrag för fördyrade levnadskostnader när det gäller handikappade i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · FX0290 · 1974-01-16 00:00:00 — av i * om höjning av maximibeloppet för näringshjälp. Näringshjälp utgår bl. a. till handikappad som inte har kunnat få lämpligt arbete på öppna marknaden och som avser att börja verksamhet som egen företagare. Näringshjälp kan utgå för anskaffning av arbetsmaskiner och verktyg eller för annan kostnad för att börja näringsverksamheten. Näringshjälp utgår helt eller delvis som bidrag eller räntefritt lån. Beloppet är maximerat till . Dessutom kan utgå ett statligt kreditstöd utöver näringshjälp i form av lån som utgår med högst . Det har visat sig att näringshjälpen till handikappade är ett värdefullt stöd och ger möjlighet för en handikappad att kunna starta och driva ett företag och därmed trygga försörjningen. Alltför få handikappade utnyttjar emellertid denna möjlighet. På grund av inflationsutvecklingen är stödet otillräckligt. AMS föreslår i sina petita att beloppet höjs till . Då tidigare beviljade anslag inte har utnyttjats, bör enligt min mening en sådan höjning rymmas inom ramen för det oförändrade anslag Kungl. Maj :t föreslår i årets statsverksproposition. En höjning av beloppet för näringshjälp till . är synnerligen motiverat och skulle medverka till ökade möjligheter för handikappade att starta egen förvärvsverksamhet. Med stöd av vad som anförts hemställer jag att beslutar uttala att maximibeloppet för näringshjälp åt handikappade i form av bidrag eller räntefritt lån höjs till . GOTAB 74 5684 S 1974
mot · FX02901 · 1974-01-24 00:00:00 — av i om en förbättrad arbetslöshetsstatistik. lämnar två statistiska huvudkällor material för belysning av arbetslösheten i landet. Det är dels som redovisar den faktiskt registrerade arbetslösheten vid arbetsförmedlingarna, dels som likaledes redovisar en på andra grunder utarbetad arbetskraftsundersökning. Ingen av redogörelserna lämnar någon mera detaljerad uppgift på om de arbetslösa önskar heltids- eller deltidsarbete, inte heller framgår i vilka åldrar de arbetssökande befinner sig, hur många som redan är folkpensionärer eller åtnjuter någon form av tjänstepension. Det stora flertalet medborgare erhåller siffran på antalet arbetslösa som en klumpsumma, presenterad i radio, TV eller press med kommentaren hur siffran förändrats sedan föregående månad eller samma månad föregående år. Båda undersökningarna presenteras för allmänheten på samma sätt, enda skillnaden är att siffror av antalet arbetslösa regelmässigt är högre än . Detta vållar givetvis förvåning och undran hos en allmänhet som inte känner till hur materialet åstadkommes. Det synes angeläget att ovan berört statistikmaterial samordnas och presenteras på ett sätt så att det klart framgår i vilka åldrar de arbetslösa befinner sig, om de önskar hel- eller deltidstjänst, om de uppbär någon form av tjänstepension eller annan pension. I alla åldersgrupper bör givetvis redovisas kvinnor respektive män. Lämnas en sådan månadadsvis återkommande redovisning får alla en bättre bild av hur den verkliga arbetslösheten ser ut. Som läget är nu har man en känsla av att statistiken inte återspeglar verkligheten, vilket naturligtvis inte är tillfredsställande. Skall effektiva åtgärder kunna vidtagas för att skapa sysselsättning för de arbetslösa måste ett bättre statistikmaterial än det nuvarande skapas. Med ledning av en mera detaljerad statistik i enlighet med vad som här skisserats bör möjligheterna för kommuner, näringsliv, statliga förvaltningar och myndigheter att kunna överblicka situationen och att vidta snabba åtgärder för beredande av sysselsättning där den bäst behövs, vara större. Med stöd av ovanstående hemställes att hos Kungl. begär att åtgärder vidtages för åstadkommande av en samordnad och utförligare arbetslöshetsstatistik.
mot · FX02902 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för en enhetlig léne- och kreditbedömning vid långivning till bostäder. Nuvarande bestämmelser för bostadslån till småhus har i många kommuner medfört stora skillnader inom samma kommun i bedömningen av erhållna bottenlån där stadshypoteksföreningen går in som bottenlångivare. Huvudorsaken synes vara den att långivaren sätter olika övre gräns för bottenlånet i förhållande till låneunderlaget. Variationer kan i samma kommun förekomma från till av låneunderlaget. Till detta lån kommer vanligtvis statligt bostadslån av pantvärdestillägget. Följande exempel kan anföras. Nybyggnad av bostadshus i stadsplanelagt område, där stadshypoteksföreningen går in som bottenlånegivare: Övre gräns för bottenlån i större kommuncentra är som regel av låneunderlaget + av pantvärdestillägg. Detta ger enligt ovanstående exempel i lån. I mindre kommuncentra är övre gräns för bottenlånet av låneunderlaget av pantvärdestillägget. Detta ger i lån. I övriga tätorter eller större samhällen kan övre gräns för bottenlån vara satt till av låneunderlaget + av pantvärdestillägget. I ett sådant fall blir den totala belåningen endast på ett hus med samma låneunderlag, pantvärde och pantvärdestillägg och säkerligen också ungefär samma produktionskostnad som i de två andra exemplen. Bottenkreditgivare har i samband med kreditbedömning av vissa projekt hänvisat till den ortsklassificering som antog i samband med propositionen 1972:1 11. Detta är enligt vår mening en felaktig tolkning av propositionens innehåll. beslut beträffande lokaliseringspolitiken och kommunreformen syftade till att skapa långsiktigt livskraftiga kommuner. Om denna målsättning skall uppnås måste likvärdiga kreditvillkor erhållas inom hela kommunen. Vi anser att bottenlångivarna skall, i de fall där statliga län förmedlas, vara beredda att i bottenlån utge av låneunderlaget. Detta skulle ge likvärdiga möjligheter för småhusbyggare att finansiera sina småhus, oavsett om de byggs i centralorten eller i någon annan del av kommunen. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om att åtgärder vidtas, som innebär en likvärdig låne- och kreditbedömning inom en och samma kommun. () () () ()
mot · FX02904 · 1974-01-25 00:00:00 — om anvisningar rörande minsta höjd över marken för placering av fönster. Enligt 76 § byggnadsstadgan åligger det statens planverk att meddela erforderliga föreskrifter eller råd och anvisningar rörande konstruktion och utförande av byggnader. Några föreskrifter eller rekommendationer angående minsta höjd över marken för fönsters placering har dock inte meddelats. Enligt planverket har inte heller sådana föreskrifter diskuterats. Handikapplägenheter placeras ofta i den nedersta våningen i bostadshus, naturligtvis för att underlätta åtkomligheten. Härvid har, t. ex. i , i vissa fall fönstren kommit att placeras så lågt, att förbipasserande utan svårighet kan titta in genom dem. Därför måste persiennerna alltid hållas neddragna. Inte heller vågar man ha fönstren öppna, eftersom det hänt att hundar hoppat in eller att barn hängt i fönsterkarmen för att titta. Balkonger byggs inte och kan ju heller inte utnyttjas på denna låga höjd över marken. Men den handikappade får på detta sätt en plågsam känsla av instängdhet i sitt eget hem, vilket rimligen borde kunna undvikas genom föreskrifter. Visserligen byggs nu i städerna ofta husen med s. k. entrévåning, vilket ju höjer upp den understa bostadsvåningen. Likaså finns i äldre hus, vilka man nu strävar efter att bevara, ofta lågt belägna bostäder, men dessa kan i varje fall inte användas såsom handikapplägenheter. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställes att uppdrar åt statens planverk att meddela erforderliga föreskrifter eller råd och anvisningar rörande minsta höjd över marken för placering av fönster.
mot · FX02906 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om ersättning för ekonomisk förlust genom lokala trafikregleringar. På många orter pågår eller förbereds försök med s. k. trafiksanering vilken som regel innebär att vissa delar av ortens centrum i större eller mindre grad spärras av för biltrafik. Sådana försök kan vara av stort värde för att utröna förutsättningarna för att uppnå en fungerande stadsmiljö utan en del av de störande verkningar i form av buller m. m. som trafiken medför. Det ligger i sakens natur att åtgärderna riktas mot de områden där trafiken är mest omfattande. Som regel berör detta i första hand centrum för handel och köpenskap. Detta leder ofta till ett för många köpmän allvarligt bortfall av kunder genom att familjernas inköpsresor försvåras. Även ett begränsat bortfall av kunder kan med de knappa marginaler som många företag arbetar med leda till att lönsamheten går förlorad och att förutsättningarna för fortsatt verksamhet därför bortfaller. Många butiksägare kan tvingas att brådstörtat skaffa nya lokaler för sin verksamhet med allt vad det innebär av kostnader och övriga bekymmer. I sämsta fall kan de försämrade förutsättningarna föranleda konkurs. Även om försöken med s. k. trafiksanering endast pågår , kan här berörda effekter uppkomma. Företagen måste givetvis alltid stå för normala risker som kan påverka företagets ekonomi. Men en trafiksanering kan inte anses vara en sådan normal risk. De som på olika sätt lider kännbart ekonomiskt men i samband med trafiksanering bör rimligtvis hållas skadeslösa. Fastighetsägare eller den som förhyr lokaler i en fastighet vilken råkat i en här berörd belägenhet kan måhända föra talan mot respektive myndigheter för att erhålla ekonomisk gottgörelse. Några bestämmelser för hur sådan ersättning skall beräknas synes f. n. ej finnas. Många butiksinnehavare torde mot den bakgrunden vara tveksamma om de vill ge sig in i en process med ovissa möjligheter till framgång och med stora kostnader för anlitande av juridisk hjälp. Enligt vår mening borde den myndighet som beslutat om försök med trafiksanering eller permanent trafikomläggning utreda vilka eventuella skadeverkningar för enskilda beslutet kan ge anledning till. I förekommande fall borde myndigheten träffa överenskommelse med enskilda skadelidande om skälig ersättning. Det formella tillvägagångssättet bör lämpligen regleras i förordning som i övrigt berör bestämmelser om lokal trafikföreskrift. Åberopande det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om bestämmelser innebä rande att myndighet som meddelar lokal trafikföreskrift skall ta initiativ till överenskommelser om ersättning till sakägare som ekonomiskt drabbas av den berörda trafikregleringen. GOTAB 74 5857 S 1974
mot · FX02908 · 1974-01-25 00:00:00 — om ändring av bestämmelserna rörande bostadslån för ombyggnad. Bostadslån kan utgå vid ombyggnad även till relativt sett mindre omfattande åtgärder om de överstiger måttet för vad som kan anses vara ringa omfattning. I anslutning härtill har utfärdat vissa föreskrifter, som för flerfamiljshus innebär att kravet är uppfyllt då kostnaderna är . Beloppet är bestämt bl. a. i avsikt att medföra möjlighet till lån för enbart gårdssanering. Enligt 25 § andra stycket punkten b) bostadsiånekungörelsen (1967: 552) kan bostadslån fördjupas utan prövning av sökandens möjlighet att få underliggande kredit (= s. k. automatisk fördjupning), om fastigheten bl. a. inte fyller ett varaktigt behov. Vad som skall avses med varaktigt behov i ombyggnadssammanhang är i och för sig diskutabelt. Det kan ifrågasättas om behovet i angiven mening skall avgöra möjligheterna till fördjupning. Om huset anses inte fylla ett varaktigt behov medges automatisk fördjupning och därutöver enhetliga villkor för hela lånet (30 § andra stycket). Detta är en stor fördel för såväl låntagaren som långivaren. Om ett hus bedöms fylla ett varaktigt behov och åtgärderna avser t. ex. enbart gårdssanering uppkommer en underlig situation. Låntagaren kan, även om kostnaden är så liten som kanske , inte i princip få annat än det ordinarie bostadslånet av staten. Han tvingas därefter kontakta ett om underliggande kredit går eller inte går att erhålla. Frågan om huset fyller respektive inte fyller ett varaktigt behov får numera anses oviktigt vid bedömning av möjligheterna till och villkoren för fördjupning. Regeln är historiskt betingad av de tidigare s. k. upprustningslånen. I stället bör det finnas en beloppsgräns, förslagsvis vid för flerfamiljshus, som anger gränsen mellan de olika fördjupningsmöjligheterna. I den mån låneunderlaget ligger under denna gräns vinnes också den väsentliga administrativa fördelen att lånet kan behandlas enhetligt. erhålls en parallell till förhållandena vid ombyggnad av småhus, där gränsen mellan de olika fördjupningsfallen f. n. går vid ett låneunderlag om . Med åberopande av det anförda hemställes att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att reglerna om fördjupning av bostadslån för ombyggnad bör ändras i huvudsaklig överensstämmelse med vad i motionen anförts.
mot · FX02909 · 1974-01-25 00:00:00 — om överflyttning av lantmäteristyrelsens kartarkiv till . beräknas lantmäteristyrelsen flytta till . Styrelsen, som alltsedan 1689 har sina lokaler i det s. k. drottning vid i , handhar bl. a. det unika kartarkivet, som omfattar hela riket och innehåller mer än 200 000 kartor, de äldsta från omkring , dvs. från lantmäteriets allra första tid. Lantmäteristyrelsens riksomfattande kartarkiv utnyttjas mycket av olika i befintliga myndigheter särskilt kammarkollegium samt av museer och forskare, ävensom för undervisningen vid universiteten, främst i . måste vid forskningar i kammararkivet inom kompletterande undersökningar ske i lantmäteristyrelsens kartarkiv. För alla som behöver ha tillgång till arkivet, skulle en flyttning av detsamma från medföra olägenheter. Detta skulle bäst kunna undvikas genom att kartarkivet inordnades i och på så sätt blev kvar i . Detta synes kunna ske utan egentliga olägenheter för lantmäteristyrelsens löpande verksamhet. Under åberopande av vad här ovan anförts hemställes att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t begära en undersökning rörande möjligheterna att inordna lantmäteristyrelsens kartarkiv i .