mot · FX021497 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. Alltmer diskuteras knappheten hos världens råvaru- och energitillgångar och de begränsningar för ekonomisk utveckling som denna kan tänkas ge upphov till . Någon allmän långsiktig brist på energikällor och råvaror, mineraler etc. för industriproduktionen torde i och för sig knappast föreligga. Viktiga mineraler torde existera i närmast obegränsad omfattning såväl i världshaven som i jordens inre. Den relevanta frågan är i stället om den tekniska utvecklingen inom rimlig tid kan leda fram till praktiska produktionsmetoder och miljöskydd för att utvinna de naturresurser som med dagens teknik är oåtkomliga för industriell produktion. Kan ny teknik utvecklas och omsättas i produktion i så god tid att en drastisk nedtrappning kan förhindras av den ekonomiska tillväxten i världsekonomin till följd av en akut framtida råvarukris? Liknande frågeställningar torde i flera avseenden vara giltiga beträffande möjligheten av alternativa energikällor. Fördröjs i stället den tekniska utvecklingen torde risker finnas för en framtida ekonomisk stagnation eller depression i världsekonomin, vars existens i sin tur kan leda till att resurserna till fortsatt teknisk förnyelse inte kan skapas. Därigenom kan depressionen komma att permanentas med omfattande sociala kriser som följd. Någon ödesbunden utveckling fram emot en slutlig energi- och råvarukris torde sålunda inte komma att ske. Den politiska viljan och samhällenas förmåga att styra den tekniska utvecklingen blir i stället en av de avgörande faktorerna för om tillväxt eller tillbakagång skall komma att prägla den framtida världsekonomin. Däremot är det tydligt att världen upplever tendenser till en akut råvaru- och energibrist - mätt med den teknik som vi förfogar över. Orsakerna till detta är flera. Särskilt brukar den exponentiella trenden i industriländernas utvecklingstakt framhävas. En bidragande orsak till de snabba råvaruprisstegringarna första år torde vidare ligga däri att konjunkturuppgången för industriländerna sammanfallit i tiden mer påtagligt än tidigare, vilket lett till en stark samtidig efterfrågeökning som på kort sikt är svår att tillfredsställa. En kompletterande förklaringsgrund till den upplevda råvaruknappheten består i att knapphet på vissa råvaror påverkar efterfrågan på andra råvaror med en kedjereaktion som följd. Oljekrisen är central i detta sammanhang genom oljans samtidiga roll som energikälla respektive råvara för industriproduktionen. Oljebristen driver upp efterfrågan och priser på varor som normalt kan ersätta oljeprodukter. till plast ökar t. ex. efterfrågan på trävaror. Möjligheten att ersätta en knapp råvara med syntetiskt substitut minskar på de områden där syntetmaterialet har oljeprodukter som bas. Därigenom kan priserna drivas upp ytterligare såväl på den naturliga råvaran som på syntetmaterialet. Olika råvaror som produceras genom odling på stora markområden kan i en knapphetssituation komma att konkurrera om markutrymmet. Brist och prishöjning på en av dessa råvaror kan då slå över också på andra odlade råvaror i en kedjereaktion etc. I ett läge med akut knapphet på vissa strategiska råvaror har det givetvis intresse hur dessa är lokaliserade. För många råvaror gäller då att ett fåtal länder svarar för merparten av världsproduktionen eller av de kända reserverna. Det gäller t. ex. koppar, tenn, bly, nickel, kobolt, bauxit etc. Det är naturligt om produktionsländerna i detta läge kommer att vara restriktiva till en fortsatt snabb exploatering. Råvaruprishöjningar uppfattas ofta dessutom av dessa länder som en rättvis kompensation för de onaturligt låga priser som tidigare rått på en rad råvarumarknader till följd av konsumentländemas tidigare politiska dominans över producentländerna, vilka ju i många fall är . Den sammanslutning av producentländer, som skett inom oljeområdet genom , kan komma att följas av gemensamma förhandlingsorganisationer för producentländer också i fråga om andra viktiga råvaror. Frågan om råvaruländemas möjlighet till starkare marknadskontroll av sina tillgångar hör emellertid främst framtiden till det viktigaste undantaget är naturligtvis oljan. har däremot ett annat mönster påverkat råvaruförhållandena. De stora privata företagen i industriländerna, i första hand de multinationella företagen, strävar vanligen till en integration av sin produktlinje så att företagen på olika sätt söker uppnå en effektiv kontroll över sina råvarubehov antingen genom ägande av mark, gruvor etc. eller också genom en mer eller mindre uttalad form för politisk påtryckning och politiskt inflytande över regeringar eller viktiga maktgrupper i respektive råvaruland. Inom vissa råvaruområden är de multinationella företagens kontroll över resursläget så stark att några få företag ensamma torde ha överblick över den totala råvarutillgång som kan vara aktuell för exploatering. Oljekrisen är ett exempel på hur olika länders regeringar tvingats utgå från bedömningar av energiläget som gjorts av privata intressen. I , där energikrisen blev kännbar redan före arabländernas produktionsnedskärning, har regeringen fått basera sin uppskattning av energiläget så gott som helt på oljebolagens uppgifter, vilka i den allmänna debatten hårt kritiserats som medvetna underskattningar som skulle ha gjorts i syfte att underlätta prishöjningar. Den amerikanska federala , , har även före utfärdat s. k. klagomål (complaint) mot de största amerikanska multinationella oljebolagen, förebärande att företagen hållit nere såväl oljeproduktionen som utbyggnaden av raffinaderikapaciteten på ett sätt som motverkat samhällets intressen av en rimlig energitillgång. Åtgärderna torde enligt FTC ha vidtagits i syfte att nå bestående prishöjningar och slå ut s. k. oberoende oljebolag från marknaden genom att minska oljeförsörjningen till dessa. En framtida mer markerad brist på andra råvaror än olja kan komma att leda till en konkurrens mellan de största konsumentländerna som kan försvåra internationell avspänning. Multinationella företag kan vidare väntas försöka att ytterligare stärka sitt grepp över råvarutillgången och med olika ekonomiska och politiska medel söka motverka en eventuell strävan till oberoende från råvaruländemas regeringars sida. är starkt beroende av råvaruimport såväl för energiförsörjning som för vitala delar av sin industriproduktion och export. Det är därför angeläget att förstärka vår beredskap på råvaruområdet inför de framtida förändringar av råvarusituationen som dagens utvecklingstendenser ger en antydan om. En svensk långsiktig sysselsättningsplanering har påböljats. En energipolitisk försörjningsutredning har aviserats i statsverkspropositionen. Mot bakgrund av de förhållanden som ovan berörts bör därutöver en allmän inventering göras av vårt råvaruberoende på alla de områden som är väsentliga för vår framtida sysselsättning, produktion och export. Vid en inventering bör man söka bedöma olika råvarualternativ från miljösynpunkter. Likaså bör man studera möjligheterna att finna produktionsmetoder, som är energi- och råvarubesparande. En dylik inventering kan ge grundval för en framtida planering av råvarubehov och för en bedömning av vilka kontakter som den kan behöva ta med olika råvaruländers regeringar för att bl. a. genom handelsavtal skapa rimliga garantier för en ostörd råvaruförsörjning. Det är härvid främst önskvärt att kontakter kan tas på multilateral bas. I avvaktan på att ett system för sådana kontakter kan utarbetas (se nedan), kan det även bli nödvändigt att upprätta avtal på bilateral basis. Också kommer en väsentlig del av råvarukontrollen att finnas inom de stora privata, särskilt multinationella, bolagen. Former bör därför övervägas för att ge den svenska staten direkt insyn och inflytande i de bolag i som själva eller genom utländska modereller dotterbolag har ett strategiskt grepp över respektive råvarumarknad. Former för ett sådant inflytande kan behöva skifta beroende bl. a. på värdet av ifrågavarande råvaror för den svenska folkhushållningen. I vissa fall torde statlig styrelserepresentation vara en ändamålsenlig form. I andra fall kan statligt delägarskap eller helstatliga företag övervägas. I fråga om olja är det för väsentligt att förutom statliga insatser på raffinaderiområdet lagstiftnings- och andra åtgärder vidtas som ger staten kontroll över import och lagerhållning. Beträffande privata oljeproducenter liksom övriga energiproducerande företag blir vidare ett överförande i samhällelig eller kooperativ ägo nödvändigt för att så långt möjligt garantera att det svenska samhället skall kunna föra en oberoende politik i en situation där energiproduktionen till följd av knapphet koncentreras till ett fåtal producenter med en allt starkare marknadskontroll. Det är slutligen angeläget att den i internationella organ som FN m. fl. aktualiserar frågan om en internationell styrning av råvaruexploateringen för att i någon utsträckning kunna förhindra en förödande konkurrens mellan de stora konsumentländerna med osäkra verkningar på den internationella situationen som följd. En sådan konkurrens skulle kunna leda till extrema prishöjningar, som dels skulle skada det internationella valutasystemet, dels skulle ytterligare utarma de som är råvarufattiga. a. av dessa skäl är det väsentligt att skapa ett multilateralt förhandlingssystem. Dessa synpunkter är särskilt aktuella för att bevaka i fråga om de mineral-, olje- och födoämnesresurser som förekommer på havsbotten och som kommer att diskuteras bl. a. vid FN :s havsrättskonferens . Med hänvisning till vad ovan sagts får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag i syfte att enligt de riktlinjer som angivits i motionen 1. inventera råvarubehovet på alla de områden som är vitala för svensk sysselsättning, produktion och export, 2. erhålla insyn och inflytande för statsmakterna i privata företag, vilka i första ledet av sin produktionskedja har kontroll över väsentliga råvarutillgångar, liksom att inom detta område överväga former för ett ökat samhälleligt ägande, 3. finna former för direkta kontakter mellan den och regeringar i olika råvaruproducerande länder i syfte att garantera en långsiktig råvaruförsörjning, 4. ta initiativ i internationella organ med avsikt att på internationell basis finna lösningar av råvaruutnyttjandet som både tillgodoser producentländemas krav på rimliga och stabila priser och konsumentländernas intressen av en kontinuerlig råvarutillgång. () ()