mot · FX021315 · 1974-01-26 00:00:00 — av fröken m. fl. om ökad läkemedelssäkerhet. Inom läkemedelsområdet har skett en snabb utveckling, bl. a. i vad gäller tillkomsten av nya läkemedel, vars terapeutiska effekter, men även biverkningar noga måste beaktas inom läkemedelsterapin. Detta medför att kunskapskravet och informationsbehovet ökar hos alla berörda parter läkare, övrig sjukvårdspersonal och patienterna. Det är dock främst den behandlande läkaren som har ansvaret för att patienten erhåller en erforderlig information om ordinerade läkemedels effekter, biverkningar och dessas rätta handhavande. På många håll pågår utbildning av sjukvårdspersonalen i syfte att öka den farmacevtiska informationen. De fungerande läkemedelskommittéerna och försöksverksamheten med anställd farmacevtisk personal på sjukhusen, vilken handhar portioneringen av läkarnas medicinföreskrifter är också viktiga led i ett ökat kunnande. Ett enhetligt system för en allsidig läkemedelsutbildning skulle dock öka säkerheten för sjukvårdspersonalen och patienterna. Många läkare upplever också de välkända svårigheterna att få patienterna att följa givna ordinationer vid medicineringen. Svårigheterna för en patient att följa givna ordinationer synes stå i proportion till antalet ordinerade preparat, långvarigheten av behandlingen samt frekvensen per dag av medicineringen. Även om det är fråga om endast ett preparat som skall tas in exempelvis är risken stor för att ordinationen inte följs. Dessa problem har uppmärksammats över hela världen och även varit föremål för medicinska forskningsrön. Vid uteblivna behandlingseffekter eller recidiv av sjukdom låg det nära till hands att man började utreda om patienten skött sin medicinering korrekt. Resultaten från både den slutna och öppna sjukvården visade att ofta så inte varit fallet. Denna oförmåga att följa givna ordinationer gäller inte bara åldersglömska patienter utan även människor . Vem har inte själv tittat på sin medicinburk bredvid frukostkoppen och sedan frågat sig tog jag verkligen en tablett. Den mänskliga faktorn visar enligt gjorda undersökningar att inte av patienterna hemfaller åt slarv med doseringen av läkemedel, vilket kan spela en ödesdiger roll vid behandlingen med t. ex. antibiotika som penicillin, hjärtpreparat, diabetesmedel, antikoagulantia och epilepsipreparat. För geriatrikern är det ett välkänt förhållande att många gamla överdoserar givna preparat, vilket kan leda till intoxikationer eller allvarliga intoleranssymptom. Särskilt vanligt är detta vid behandlingen med olika digitalispreparat och diuretika. Vid en internationell undersökning av dessa förhållanden vid i fann man att inte av de patienter som sköttes i hemmet gjorde sig skyldiga till felaktig medicinering. Orsakerna är självklart många, men en är bristande information om läkemedlets verkan och att det inte anges på burken vad medicinen är avsedd för samt att apotekspåskriften är liten eller oläslig. För att eliminera den felkälla som bortglömda eller felaktigt upprepade doser medför kom läkemedelsdispensern Dosett till. Denna kom att betyda en individuell möjlighet att under garanterad säkerhet inta rätt doserade läkemedel dag för dag, och för olika tider , och där dispensera kunde skötas av patienten själv eller vårdaren. Dosetten säljs på alla apotek och används flitigt inom sjukvården, där den visat sig till och med tidsbesparande. är man beredd att gå vidare för att hjälpa till med en säkrare läkemedelskonsumtion, och viss försöksverksamhet har bedrivits för att utveckla dispenseringsmetoderna. I i har vid två pensionärshem med tillsammans 150 patienter en försöksverksamhet i samarbete med apotekspersonalen bedrivits med färdigställd dispenseringsenhet. sker dispenseringen av farmacevt på enligt det av läkaren lämnade ordinationskortet. Kortet upptar hemmets namn och avdelningsnumret, patientens namn och födelsedata, läkemedlets namn och dosering samt läkarens . Kortet finns i kopia på hemmet, där man också har en överblick över hela medicinkonsumtionen . Dessa veckodoseringar göres i ordning i stora plastbackar på doseringsbrickor, där häftade etiketter ger anvisningen till patientkortet. Backarna kräver mycket litet transportutrymme och transporteras i låsta boxar till hemmets respektive avdelningar, där medicinen dygnsportioneras. Om läkaren sätter in annan medicinering, skrivs detta på kortet, vilket för komplettering går tillbaka till . Denna typ av läkemedelshantering är särskilt underlättande vid regelbunden medicinrutin och vid mera punktvis insatta kurer. Vid utvärderingen har försäksverksamheten visat sig inte bara säkrare och lätthanterligare utan också tidsbesparande, så att personalen fått mera tid för patienterna. överväger man att gå vidare och använda samma dispenseringssystem också för den öppna vården, där patienten själv eller distriktssköterskan, hemsjukvårdaren, hemsamariten eller någon anhörig skall kunna exempelvis en gång avhämta hela medicinbehovet på , portionerat per dag och medicineringstillfälle. Man skulle då också kunna komma åt problemet med interaktion mellan olika läkemedel, då det är vanligt att patienterna söker olika läkare för olika åkommor och ofta dåligt kan redogöra för aktuella mediciner vid läkarbesöken. För att ge en sådan här säkrare läkemedelshantering bör enhetliga system som bör gälla både den slutna och öppna vården anvisas av . Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att hos Kungl. Maj:t anhålla om en utredning för utarbetande av enhetligare medicineringsanvisningar vid både den slutna och öppna sjukvården, i syfte att öka läkemedelssäkerheten och ytterligare eliminera onödiga biverkningar. () ()