mot · FX02907 · 1974-01-25 00:00:00 — Affärsbankernas engagemang inom byggnadsindustrin satter konkurrensen ur spel När man från regeringens och de borgerliga partiernas sida talar om önskvärdheten av att bibehålla konkurrens mellan olika företagsformer bortser man från att konkurrensen sätts ur spel främst genom affärsbankernas direkta ökade inflytande över byggnadsindustrin. har detta direkta inflytande ökat mycket snabbt. Svenska har t. ex. genom AB Industrivärlden köpt upp en rad stora byggnadsfirmor. Skandinaviska bankens inflytande ökade väsentligt genom byggnadsfirman uppgång i Skånska cementgjuteriet. Samma företagsgrupper med olika bankintressen i bakgrunden köper sedan upp marken och låter sitt företag bygga, varvid byggnadsmaterialet givetvis kommer från samma företagsgrupps materialföretag. Man behöver ingen speciellt uvecklad fantasi för att förstå att konkurrensen mellan byggande företag och mellan materialproducerande företag i de flesta fall blir obefintlig. Monopoliseringen inom byggnadsmaterialindustrin måste brytas Samma halvheter från regeringens sida när det gäller samhälleliga åtgärder beträffande markfrågorna och finansieringsfrågorna går igen när det gäller att verksamt ingripa inom byggnadsmaterialproduktionen i syfte att bryta monopolföretagens makt på viktiga områden. Trots den centrala roll ägandeförhållandena och prispolitiken inom byggnadsmaterialindustrin har spelat i den byggnads- och bostadspolitiska debatten , har man från samhällets sida lämnat detta område helt utan ingripanden. I stället har regeringen genom agerandet i samband med Cementas köp av AB Gullhögen medverkat till en fullständig monopolisering inom den svenska cementindustrin. tillsattes en statlig utredning, men den fick 1954 regeringsbesked om att icke avge något betänkande. har flera branschutredningar påvisat missförhållandena, inte minst i fråga om de starka monopoltendenser som är rådande inom byggnadsmaterialindustrin. Från regeringens sida säger man sig ha observerat dessa starka monopoltendenser men viktigare än att bara observera är att vidta åtgärder att komma till rätta med dessa problem för att bryta de här tendenserna. Chefen för statens råd för byggnadsforskning konstaterade i böljan av att priserna på byggnadsmaterial ökat , medan exportpriserna stigit med . Han framhöll vid samma tillfälle att ett realistiskt program för industriellt byggande som skulle resultera i lägre byggnadskostnader måste omfatta både material, byggvaror och byggarbete. sjönk arbetslönernas andel från till som materialprisernas andel ökade till över 50 Enligt koncentrationsutredningen torde byggnadsmaterialindustrin svara för 8 av den svenska industrins tillverkningsvärde, vilket gör att den är en mycket tung port i samhällsekonomin. Utredningen konstaterade vidare att denna industrisektor expanderar mycket kraftigt. ökade försäljningen med eller från till . Inom byggnadsmaterialindustrin behärskas hela den tunga delen, alltså produktionen av cement, lättbetong och tegel, helt av privata finansgrupper framför allt genom den nya koncernen där SE-banken spelar en avgörande roll. Den svenska tegelindustrin behärskas till av privata finansgrupper. Det av tegelbruk svarar endast för av produktionen. Uppräkningen av denna koncentration kunde fortsätta men vad som här har nämnts visar hur intimt de avgörande delarna av den svenska byggnadsmaterialproduktionen knutits till ett fåtal bankintressen (SEbanken och Svenska ). Vi anser att det är ett första rangens samhällsintresse att bryta ut denna industrisektor ur storfinansens intressesfär, om vi skall kunna få en sådan konkurrens till stånd som kan pressa priserna på dessa för byggnadskostnaderna så avgörande punkter. Den integration som företagsgrupperna kring dessa ovannämnda två storbanker strävar efter går igenom även på andra områden inom byggnadsindustrin, bl. a. när det gäller markförvärv. Denna koncentration av kapital och produktionsresurser som har ägt rum och äger rum och som kombineras med omfattande markförvärv, framför allt i expansionskommunerna, är helt oacceptabel därför att det ger ett fåtal finansgrupper ett helt dominerande inflytande över byggnads- och bostadspolitiken. Från regeringens sida nöjer man sig med att hänvisa till att statens intresse för byggnadsområdet kommer särskilt till uttryck i den rad av statliga utredningar som har behandlat frågor rörande de nu aktuella branscherna. Men de konkreta resultaten av dessa så omfattande utredningar lyser fortfarande med sin frånvaro. Förstatliga den tunga materialindustrin Vi har från vpk:s sida i motioner i sagt att samhälleliga insatser i fråga om elementtillverkning, framställning av snickerier m. m. i och för sig är värdefulla, men de rubbar inte storfinansens maktställning inom de här berörda områdena och kan därför inte heller leda till någon väsentlig sänkning av byggnadskostnaderna. Vi anser heller inte statliga nyetableringar inom den tunga materialindustrin generellt vara den bästa vägen, eftersom kapaciteten inom den befintliga industrin allmänt torde vara tillräcklig. Därför anser vi att förstatligande vore den enda riktiga lösningen. De synpunkter som chefen för ger uttryck för i propositionen, där han tycks utgå från som något oundvikligt att nyproduktionen kommer att minska, kan icke accepteras. Han tror att denna nedgång skall kompenseras genom ökad takt i moderniseringen och saneringen av det gamla bostadsbeståndet. Detta förutsätter emellertid att kommunerna dels ges ekonomiska möjligheter att förvärva saneringsfastigheter, dels upprätthåller en långsiktig planering för denna saneringsverksamhet. Dessa förutsättningar föreligger dock icke . Departementschefens uttalanden präglas enligt vår mening i alltför hög grad av resignation över de uppkomna svårigheterna. Denna resignation måste bytas mot en målmedveten inriktning att söka lösa frågorna genom en socialt inriktad bostadspolitik, som betraktar rätten till en god bostad till rimlig hyra på samma sätt som rätten till utbildning och sjukvård. Mot bakgrund av, som vi anfört i motionen, att 400 000 hushåll är trångbodda, över 250 000 lägenheter är helt omoderna och 100 000-tals hushåll saknar en egen direktförhyrd bostad, måste det anses angeläget att bostadsbyggandet hålls på minst samma nivå som som det s. k. miljonprogrammet genomförts. Bostadens pris är ett marknadspris som är beroende av marknadspriset på kapital, mark, byggmaterial och byggentreprenad. Det är först i det sista ledet, i förvaltningsledet, som enskilda vinstintressen har fått retirera. Ökningen av de allmännyttiga bostadsföretagens andel av flerfamiljshusen har nästan helt skett i nyproduktionen. Hyreshusen i de stora tätorternas centralare delar är fortfarande till helt övervägande del privatägda, vilket som regel innebär högre hyror, sämre boendeförhållande och större otrygghet för hyresgästerna. Dessutom för privatägandet med sig en rad nackdelar för samhället, det försvårar exempelvis vettiga saneringar och ett genomförande av bra bostadsmiljöer med bra boendeservice. Vpk anser att alla flerfamiljshus bör ägas av kommunerna och bostadskooperationen och att alla privata flerfamiljshus skall överföras i samhällets ägo. För att få en rättvis fördelning av bostäder måste bostadsförmedlingarna ges ökade bostadssociala uppgifter där förmedlingarna skall vara serviceorgan för bostadskonsumenterna. Vpk anser att bostadsförmedling skall vara obligatorisk i alla kommuner och svara för förmedlingen av alla bostadslägenheter. Samhällets hyreskontroll via hyreslagstiftningen får inte försämras utan tvärtom skärpas, så att hyresgästerna skyddas mot nya obefogade hyreshöjningar, som leder till stora vinster för det privata fastighetskapitalet. Ingen ytterligare avveckling av hyresregleringen får ske utan att allmänna hyreslagen ges sådant innehåll och sådana förbättringar att hyresgästernas ställning stärks. De orättvisor som finns mellan olika boendeformer, och som ensidigt gynnar ägarna av småhus, måste ersättas med ett system där större rättvisa ges åt boende med hyres- och bostadsrätt. bör all avdragsrätt för skuldräntor eventuellt över ett visst skuldbelopp slopas så att inte, som , höginkomsttagare särskilt gynnas. En väg att uppnå detta inom bostadssektorn vore att tillhandahålla allt kapital till bostadsbyggandet till en låg och fast ränta. Den nödvändiga saneringen av äldre bostadsbestånd och bostadsmiljöer, som nya bestämmelser och lånevillkor underlättar, måste genomföras på de boendes, hyresgästernas, villkor. Huvudvikten skall läggas vid hyresgästernas rättigheter och möjligheter att påverka sitt boende och en av sociala synpunkter styrd sanering måste genomföras. Hyresgästernas rätt till ett avgörande inflytande över saneringens omfattning måste garanteras liksom rätten för kvarboende eller återflyttning efter sanering eller ombyggnad. Även i nyare bostadsområden finns stora brister som måste avhjälpas och den yttre, fysiska miljön liksom boendeservicen i dess helhet förbättras. Framför allt gäller detta de stora bostadsområden som skapats med deras höga befolkningstäthet och koncentration av barn och ungdom. Här gäller också att de boende själva måste ges möjlighet att deltaga i diskussioner och få medinflytande vid genomförandet av nödvändiga förbättringar. Ett grundläggande krav i en socialt inriktad bostadspolitik är att alla skall ha tillgång till en god bostad till överkomligt pris. Bostaden skall vara en primär social rättighet. Utifrån dessa utgångspunkter har vi ställt våra förslag när det gäller att utforma en bostadspolitik som skall nå upp till dessa målsättningar. är den avgörande skillnaden mellan oss och de borgerliga partierna som hävdar att de s. k. marknadsekonomiska krafterna skall styra bostadsförsörjningen. Men konstaterar vi att regeringens bostadspolitik präglas av eftergifter åt dem som hävdar att man genom marknadshyror skall uppnå balans på bostadsmarknaden. Vi är självfallet inte motståndare till att man inför bidragsregler som skall möjliggöra för betalningssvaga grupper att hyra en god bostad. Men problemet med de höga hyrorna i nyproduktionen kan aldrig lösas med socialpolitik, utan man måste i stället angripa det nuvarande spekulationsmaskineriet, helt bryta med den nuvarande affärs- och profitinställningen på bostadsområdet. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen hemställer om att denna med förtur behandlar och framlägger förslag rörande statlig totalfinansiering genom en bostads- eller samhällsbyggnadsbank, som tillhandahåller kapital till låg och fast ränta, vilka frågor skyndsammast möjligt måtte föreläggas för ställningstagande, 2, att i övrigt ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bostadspolitikens utformning. INGA (vpk) (vpk) i (vpk) i