mot · FX02221 · 1974-01-22 00:00:00 — av herrar i och i angående huvudmannaskapet för undervisning och socialt stöd åt barn med särskilda behov. Gravt hörselskadade (döva), gravt synskadade (blinda) och gravt talskadade (afasiska) barn får undervisning i statliga specialskolor. Lindrigare hörsel-, syn- och talskadade får sin undervisning i specialklasser. Hörsel- och synskadade barn med andra komplikationer får även de undervisning i statliga skolor såvida ej handikappet är en svårare psykisk utvecklingsstörning, då är huvudman. För elever med så svåra rörelsehinder att de ej kan beredas möjlighet att få undervisning i finns regionala skolor. För rörelsehindrade elever är primärkommun ansvarig för undervisningen, landsting för boendet. Även här tar över totalansvaret med omsorgslagens resurser om eleven utöver sitt rörelsehinder har en utvecklingsstörning. Skulle den rörelsehindrade eller synskadade eller hörselskadade däremot ha ett dubbelhandikapp, t. ex. dövblind, blinddöv eller rörelsehindrad döv, är situationen inte särskilt enkel. En viktning av vad som är huvudhandikappet måste komma till stånd: är eleven mest blind eller mest rörelsehindrad. 1 extremfallet kan olika huvudmän skjuta ansvaret mellan varandra med allvarliga förseningar för den enskilde eleven som följd. Förutom ovan nämnda stora handikappgrupper finns det åtskilliga elever med icke synliga handikapp, såsom hjärt-och lungsjuka, allergiska och epileptiska barn. kunde elever med grava komplikationer av ovan nämnda slag få undervisning på av olika sammanslutningar ägda specialinrättningar typ . Av hänsyn till de synnerligen tungt vägande skälen om elevens rätt till nära kontakt med det egna hemmet har dessa institutioners elevunderlag starkt reducerats. För många av dessa inrättningars elever har integreringen på hemorten varit enbart positiv, men för somliga med svåra komplikationer har det lett till att eleven blivit hänvisad till särskild undervisning i hemmet (oftast bara 5 tim./vecka). Omsorgslagen, som omfattar totalansvaret för gruppen psykiskt utvecklingsstörda, har klara fördelar framför andra föreskrifter om ansvaret för icke fullsinnade. Omsorgsverksamheten tar på sig ansvaret för den handikappade från början: uppsökande verksamhet, all hjälp och stöd till hemmet under tidigaste barnaår, förskoleverksamhet, grundsärskola eller träningsskola följd av yrkesskola eller yrkesträning (förlängd skolplikt till ), yrkesvägledande och kurativt stöd vid arbetslivsanpassningen och också hjälp till ett vettigt eget boende och en meningsfylld fritid. Ett utvidgande av totalansvaret för alla människor med någon form av handikapp torde vara en angelägen jämlikhetssträvan. En samordning av huvudmannaskapet för undervisning och socialt stöd för alla barn och ungdomar med särskilda behov (med förlängd skolplikt till ) enligt omsorgslagens modell skulle ge den enskilde eleven betydligt större möjligheter att i sin egen miljö från så tidig start som möjligt få utnyttja sina resurser. Det är därför angeläget att skyndsamt och seriöst utröna möjligheterna av att ett system av omsorgslagens modell skall kunna gälla för alla elever med särskilda behov av utvecklingshjälp. Med hänvisning till det anförda hemställs att till Kungl. Maj:t uttalar att frågan om huvudmannaskapet för undervisning och socialt stöd åt barn och skolungdom med särskilda behov utreds.