mot · FX021813 · 1974-04-30 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:89 angående ändringar i valutalagstiftningen, m. m. har förutsättningar successivt skapats för ett friare ekonomiskt utbyte mellan länderna. Genom t. ex. , , Kennedyronden, överenskommelser på det monetära området samt bildandet av frihandelsområden och tullunioner har handelshinder avvecklats och en större rörlighet av produktionsfaktorer över nationella gränser möjliggjorts. Denna liberaliseringsprocess har skapat förutsättningar för en internationell arbetsfördelning. har emellertid utvecklingen i vad gäller de internationella ekonomiska relationerna slagit in på delvis andra vägar än under 1950och . På en del håll har protektionistiska tendenser ånyo börjat göra sig gällande. Enligt vår mening finns det all anledning att reagera inför denna utveckling. Frigörelsen av handeln mellan länderna har varit en viktig drivfjäder för den snabba välståndsutvecklingen i många länder. Internationell arbetsfördelning och internationell konkurrens har inneburit en viktig stimulans för tillväxten i produktionen och ökningen av inkomsten per capita. En utveckling i nyprotektionistisk riktning blir därför lätt ett grundskott mot krafter som bär upp den ekonomiska och sociala utvecklingen. En sådan utveckling bygger också på en grundsyn som är oss främmande. Den utgår från en nationell självtillräcklighet och isolationism som bortser från att många av de problem som ett ökat internationellt beroende skapar endast kan lösas genom samverkan mellan länderna. Ensidigt vidtagna åtgärder blir också lätt skenlösningar, vilkas pris dessutom måste betalas även av invånare i andra länder. Den svenska ekonomin präglas av ett starkt internationellt beroende och stor öppenhet gentemot omvärlden. Vår export motsvarar en fjärdedel av bruttonationalprodukten, och i ungefär samma utsträckning importerar vi varor och tjänster. Av industriproduktionen avsätts närmare hälften utomlands. Jämfört med andra länder är de svenska företagens utlandsinvesteringar, relativt sett, också av betydande omfattning. För har det därför varit naturligt att spela en pådrivande roll för att undanröja hinder för friare ekonomiska förbindelser mellan länderna. Enligt vår mening är det angeläget att fortsätter denna politik och motarbetar strävanden i motsatt riktning. har givit uttryck för uppfattningen att ökade krav nu måste ställas i vad gäller t. ex. full sysselsättning, balans i ekonomin och regional utveckling. I motsats till uppfattningar som ibland kommit till uttryck i debatten tror vi att ökade ambitioner i dessa avseenden är väl förenliga med en fortsatt principiell frihandelsinställning. Problemen kring t. ex. de multinationella företagen löses knappast av att det ekonomiska utbytet mellan länderna begränsas. De kräver i stället, som närmare berörts i motion 1974:854 dels ett internationellt regelsystem och en stark internationell facklig samverkan, dels inhemska åtgärder för att öka insyn och kontroll. Som framgår av propositionen har de svenska företagens utlandsinvesteringar ökat snabbt . Denna utveckling är emellertid inte unik för . har det ekonomiska utbytet mellan länderna ändrat karaktär. I stället för att tillverka varorna i hemlandet och sedan exportera dem har företagen i ökad utsträckning valt att förse sina utländska marknader med varor genom produktion på platsen. har den utlandsbaserade produktionen samma eller större omfattning än det direkta handelsutbytet mellan länderna. Bakom utvecklingen mot en ökad utlandsbaserad produktion ligger flera olika faktorer. I allmänhet tycks dock kostnadsmässiga faktorer varit av underordnad betydelse. I stället har i första hand marknadsmässiga faktorer varit avgörande. Huvudparten av utlandsinvesteringarna i de industrialiserade länderna kan främst ses som ett försök att fl tillgång till en marknad (: Kapitalets internation s. 50). En återspegling av detta förhållande är, att internleveranserna mellan svenska företag och deras utländska dotterbolag ökat snabbare än den övriga exporten. Hur en ökning av den utlandsbaserade produktionen påverkar företagens sysselsättning i är en omdebatterad fråga, som endast ytligt berörs i propositionen. Att ge något entydigt svar på den erbjuder också betydande problem. Sysselsättningseffekten av utlandsinvesteringarna sammanhänger ju bl. a. med hur konkurrenssituationen förföretagen påverkats om de avstått från att bygga upp produktionsresurser utomlands, i vilken utsträckning utlandsbaserad produktion ersatt export från samt om företag som av kostnadsskäl flyttat ut produktionen kunnat upprätthålla den i . 1 sammanhanget ger det en något missvisande bild att jämföra den totala förändringen av industrisysselsättningen i med den totala sysselsättningsökningen utomlands. Det är rimligare att jämföra sysselsättningsutvecklingen i respektive utomlands för de företag som har en utlandsbaserad verksamhet. En sådan jämförelse visar att sysselsättningen för dessa företag visserligen ökat mest utomlands men att den även ökat i . minskade industrisysselsättningen i . retag med utlandsverksamhet sin sysselsättning i . Det föreligger således inget underlag som från sysselsättningssynpunkt skulle kunna motivera en generellt skärpt restriktivitet i fråga om företagens utlandsinvesteringar. Som vi inledningsvis redovisat finns det från svensk synpunkt anledning att motarbeta tendenser att begränsa handeln och rörligheten mellan länderna. En första förutsättning för det är naturligtvis att självt inte vidtar åtgärder som har denna effekt. Mot denna bakgrund är det beklagligt att osäkerhet kan råda om syftet med den skärpning av kontrollen över utlandsinvesteringarna som föreslås i propositionen. Från de utgångspunkter som vi inledningsvis angett är vi motståndare till en allmänt skärpt prövning och ökad restriktivitet i vad gäller företagens möjligheter att genomföra investeringar utomlands. Med hänsyn till svårigheterna att klarlägga effekterna av en utlandsinvestering skulle en utveckling i den riktningen också ge utrymme för godtycke och skönsmässiga bedömningar på ett inte acceptabelt sätt. Det kan emellertid uppstå fall, då en utlandsinvestering skulle få konsekvenser, som inte kan accepteras från svensk synpunkt. kapitalliberaliseringsstadga, vars bestämmelser bärs upp av den syn som vi tidigare givit uttryck för, ger också uttryck för att sådana fall kan förekomma. Stadgan ger t. ex. ett land möjlighet att begränsa sina liberaliseringsförpliktelser vid betalningsbalanssvårigheter (artikel 7 b). Enligt den s. k. andra anmärkningen kan den allmänna liberaliseringsförpliktelsen också åsidosättas om en enskild investering på grund av beloppets storlek eller andra faktorer skulle få en utomordentligt skadlig inverkan på ett medlemslands intressen. En ökad kontroll av svenska företags utlandsinvesteringar bör enbart ske inom ramen för vad kapitalliberaliseringsstadga medger. Den bör således i första hand ta sikte på de speciella fall som nämns i stadgans undantagsbestämmelser. En motsvarande uppfattning ger departementschefen av allt att döma uttryck för på s. 61 i propositionen. Där görs en uttrycklig hänvisning just till den andra anmärkningen till kapitalliberaliseringsstadgan. Vi anser att det av lagtexten klart bör framgå, att det är de speciella fall som nämns i denna som berörs av den utvidgade prövningen. En sådan komplettering av valutabestämmelserna strider inte mot de allmänna liberaliseringssträvanden i vad gäller rörligheten över nationsgränserna som enligt vår mening bör vara talesman för. Det gäller ju endast att skapa en legal grund för att - om behov skulle föreligga - utnyttja de undantagsmöjlighetersom kapitalliberaliseringsstadgan medger. Med nuvarande valutalagstiftning föreligger den möjligheten i princip endast vid betalningsbalanssvårigheter. har vi enbart berört de aspekter av en vidgad tillståndsprövning vid utlandsinvesteringar som berör grundvalarna för det ekonomiska utbytet mellan länderna. En vidgad tillståndsprövning har emellertid också näringspolitiska aspekter. Inom ramen för den socialdemokratiska politiken har vidtagits en rad åtgärder som påtagligt förändrat relationerna mellan statsmakterna och företagen. I stället för att vara en balanserande och kontrollerande faktor har regeringen gjort sig själv till en förhandlingspartner med företagen. Följden har blivit att viktiga näringspolitiska avgöranden träffas i direkta förhandlingar mellan regering och företag utan insyn från eller allmänhetens sida. Denna utveckling har vi kritiserat och motarbetat. Med den föreslagna utformningen av den vidgade tillståndsprövningen blir den lätt ytterligare ett steg in i sammanblandningsekonomin. För att undvika detta fordras dels att de ändrade valutabestämmelserna ges den mer preciserade utformning som vi föreslagit ovan, dels att tillståndsprövningen görs självständigt av valutastyrelsen. Valutastyrelsen får i det avseendet inte förvandlas till ett organ vars beslut i vissa frågor de facto fattas av regeringen. Det förutsätter emellertid att valutastyrelsen ges en sådan sammansättning att de sysselsättningsmässiga aspekterna kan bedömas allsidigt. Det är därför naturligt att valutastyrelsen i frågor som rör direktinvesteringar utomlands kompletteras med företrädare för dels löntagarorganisationerna, dels berörda fackdepartement. Av valutastyrelsens ledamöter bör dock samtliga utom de som skall företräda finans-, industri- och arbetsmarknadsdepartementen utses av riksbanksfullmäktige. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi, att beslutar 1. att 1 § tredje stycket valutalagen ges följande, mer preciserade lydelse i syfte att klargöra att lagändringen står i överensstämmelse med de av departementschefen åberopade undantagsbestämmelserna i kapitalliberaliseringsstadga: Då i andra fall än som avses i första och andra stycket så prövas erforderligt för uppnående av det mål som uppställts för penningpolitiska verksamhet, eller eljest med hänsyn till rikets betalningsförhållanden med utlandet, eller för att hindra åtgärd som i enskilt fall på grund av beloppets storlek eller andra faktorer skulle medföra från sysselsättnings- och industripolitisk synpunkt utomordentligt skadlig inverkan på landets intressen äger, på framställning av fullmäktige i , Konungen med samtycke avses. 2. att samtliga ledamöter av valutastyrelsen, utom de som äger att företräda finans-, industri- och arbetsmarknadsdepartementen, skall utses av fullmäktige i , 3. att minst två av ledamöterna i valutastyrelsen vid behandling av ärenden rörande direkta investeringar utomlands skall företräda de anställdas organisationer. /ENKEL (fp)