mot · FX021582 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om begränsning av stadsplaneläggning till samhällsägd mark. Det är nödvändigt att kommunerna ges reella möjligheter att föra en aktiv markpolitik. En aktiv markpolitik är förutsättningen för att kommunerna skall kunna bedriva en socialt riktig samhällsplanering med bl. a. en socialt inriktad bostadspolitik. kommunisterna anförde i motion 1973:1561 bl. a. att en grundläggande förutsättning för att kommunerna skall kunna genomföra en socialt inriktad bostadspolitik är att de på ett effektivt sätt kan disponera över marken. Detta förutsätter långsiktiga markförvärv till rimliga priser. har en stor folkomflyttning skett främst till de tre storstadsregionerna. Ju snabbare en kommuns expansion är, desto betydelsefullare är det att kommunen äger marken. Vid snabb expansion blir en kommun också oftast mer beroende av privata markägare. De två största städerna, och , torde dessutom ha de största svårigheterna när det gäller att hävda sig gentemot stora enskilda markägare vid ny- och ombyggnad inom stadskärnorna. De åtgärder som vidtagits i form av förköpsrätt samt möjligheter till mark- och tomträttslån för kommunerna löser inte problemen. Skall de genomförda ändringarna i expropriationslagen få verklig betydelse förutsätter det bl. a. att lånefonden för kommunala markförvärv tillförs ökade resurser. Den kommunala förköpsrätten blir i många fall illusorisk, då kommunerna får träda in som köpare på villkor att de betalar det pris som överenskommits mellan köpare och säljare. Markvinstbeskattningen är klart otillräcklig, då den endast drar in en del av den markvärdestegring som är ett resultat av samhälleliga insatser. I tidigare motioner har vpk föreslagit en rad åtgärder för att öka kommunernas möjligheter att åstadkomma en långsiktig markreserv och för att hindra privat markspekulation. Förköpslagen föreslogs kompletterad med bestämmelser som ger samhället rätt att pröva det överenskomna markpriset vid övertagna köp. Krav framfördes dessutom på en skärpning av markvinstbeskattningen så att den värdeökning marken genomgått genom olika samhälleliga åtgärder till fullo beskattas. Den starka koncentrationen inom byggbranschen med sammanflätning av privatbyggmästare, byggnadsmaterialproducenter och de stora affärsbankerna till konsortier, som köper upp stora markområden, har lett till att många kommuner blivit alltmer beroende av stora privata markägare. Expansionskommunernas planering blir alltmer långsiktig. Regionplaner, där sådana förekommer, ger på ett mycket tidigt stadium anvisningar om vilken mark som skall användas för bostadsbyggande och serviceändamål. Där kommunerna saknar resurser för markköp träder de stora privata byggkonsortierna in som markköpare för att skaffa sig byggmonopol. Genom sitt markägande påverkar de också miljöutformning och sociala funktioner. Det kommunala planmonopolet bör utvidgas så att samhälleligtkommunalt ägande av marken är en förutsättning för att stadsplaneläggning skall kunna ske. En lagbestämmelse i denna riktning skulle på ett avgörande sätt kunna beskära möjligheterna till markspekulation, eftersom ju all mark för bebyggelse förr eller senare skulle överföras till sammhället-kommunen. En sådan lagbestämmelse skulle vara ett medel för att förhindra de stora byggkonsortiernas markköp. Med stöd av det anförda föreslås 1. att uttalar att till byggnadslagen bör fogas en bestämmelse om att endast samhällsägd mark får stadsplaneläggas, 2. att förköpslagen ändras så att samhället ges rätt till prövning av det överenskomna markpriset vid övertagna köp, 3. att hos regeringen hemställer om utarbetandet av förslag härom att föreläggas för ställningstagande. (vpk) i (vpk) (vpk)