mot · FX021324 · 1974-01-16 00:00:00 — av m. fl. om förbättring av arbetsmiljön. beslutade om vissa förändringar i arbetarskyddslagen. Förslaget från regeringen var rubricerat Bättre arbetsmiljö. De vidtagna ändringarna i arbetarskyddslagen innebär inga avgörande förändringar. Skyddsombudens rättigheter och uppgifter reglerar bl. a. ledighet för utbildning, möjligheter att ta del av planering och skyddsombuds rätt att avbryta visst arbete i avvaktan på ställningstagande från yrkesinspektionen. Skyddskommittéernas status fastställs, liksom att lagen förutsätter en utbyggnad av yrkesinspektionen. Arbetarskyddslagen bygger på att, som det heter i 39 § Arbetsgivare och arbetstagare skola samverka för att åstadkomma sunda och säkra arbetsförhållanden. Hela arbetarskyddslagen bygger på samarbete i stället för att skyddsombud och den lokala fackföreningen tillförsäkras maktbefogenheter. uppgift är att vara ett centralt samarbetsorgan för skyddsverksamheten på arbetsplatsen. Skyddsombudens utbildning skall ske i samverkan med arbetsköparna. Innebär visst arbete omedelbar och allvarlig fara för arbetarens liv eller hälsa kan ett skyddsombud avbryta ett arbete, dock endast till dess yrkesinspektionen har gjort sitt ställningstagande. Ändringarna i lagen innebär inte att skyddsombuden och den lokala fackföreningen får tillräckliga befogenheter. kommunisterna har i motionerna 1973:1187 och 1973:2005 utvecklat partiets ståndpunkter till arbetsmiljöutredningens förslag och regeringens proposition. Dessa ståndpunkter ägde fortfarande sin giltighet, när utan ändringar godtog regeringens förslag till s. k. bättre arbetsmiljö. Regeringsförslagets stora brist var emellertid inte innehållet utan vad som inte finns med i förslaget. Hygieniska gränsvärden, regler mot arbetshets och utslagning, dessa väsentliga frågor om hur en arbetsplats skall se ut, berördes inte i regeringsförslaget. För att skyddsombudens rätt att avbryta farliga arbeten skall bli meningsfull måste de ha kunskaper om vilka miljöfaktorer som är farliga. När det gäller t. ex. hängande last och oskyddade maskindelar är arbetarna själva de bästa experterna. Men för att bedöma bl. a. kemiska risker krävs mera speciella kunskaper. Därför är det en nödvändighet att de hygieniska gränsvärdena för kemiska risker genom lagstiftning ges sådan status att skyddsombuden som en självklarhet kan tillgripa arbetsavbrott då de överskrids. 1 detta sammanhang är det också nödvändigt att de hygieniska gräns värdena ses över och att de sätts så lågt att de skyddar från alla risker för ohälsa och obehag. Att så inte alltid är fallet har bekräftats av flera fackmän. 1 nr 9 1972 gör professorerna en noggrann genomgång av riskerna med kadmium. De konstaterar att risk för allvarlig njurskada föreligger efter endast några få års arbete i rök av den farliga metallen kadmium och rekommenderar en kraftig sänkning av gränsvärdet. En sådan har också företagits i , där gränsen endast är en tiondel av den svenska (0,02 respektive /m3). I Grafiska fackförbundets tidskrift , nr 19/1973, gör med. en genomgång av riskerna med en annan metall som utgör ett stort arbetsmiljöproblem, nämligen bly. Han nämner bl. a. en japansk vetenskaplig undersökning, som visade att blodbrist och andra tecken på blyförgiftning uppträdde hos över fjärdedelen av arbetare som arbetade i luft med blyhalten /m3. Gränsen i är /m3. Denna gräns är liksom nästan alla andra svenska gränsvärden kopierad från , och följde med när det amerikanska gränsvärdet av företagsekonomiska skäl höjdes från 0,15 till /m3.1 de socialistiska länderna har man emellertid avsevärt lägre gränsvärden. I är gränsvärdet för bly /m3 och i /m3. Även i vissa av de kapitalistiska länderna är gränsvärdet för bly lägre än i , i t. ex. /m3. Artikelförfattaren jämför också gränsvärdena för bly i industriluft och omgivningsluft. Han säger bl. a.: Men talet låter annorlunda när frågan kommer upp om det bly som genom bl. a. bilavgaser kommer ut och förgiftar vår yttre miljö speciellt i storstäderna. Då diskuterar forskarna om gränsvärdet ska vara 0,002 eller /m3. Det gäller den luft de själva ska andas in. Även om eller regeringen inte kan ta ställning till den vetenskapliga bedömningen bakom varje enskilt gränsvärde är det de folkvaldas uppgift att ge arbetarskyddsstyrelsen direktiv om vilka bedömningsgrunder som skall ligga till grund för de hygieniska gränsvärdena. Självklart skall dessa skydda från alla kända sjukdomsrisker. Viktigt är emellertid också att ofarliga obehag undviks, såsom huvudvärk, ögon- och slemhinneirritation. Enligt artikel i har de amerikanska gränsvärdena satts i full medvetenhet om att vissa obehag kan uppstå: Gränsvärdet för toluen sätts till 100 ppm under hänvisning till en artikel som visar att huvudvärk kan komma redan vid 50 ppm. Gränsvärdet för acetaldehyd sätts till 100 ppm under hänvisning till att ögonen irriteras redan vid 50 ppm och det för ättiksyra vid 10 ppm trots att man kände till att ögats bindehinna irriteras redan under denna gräns. Gränsen för ammoniak sätter man till 25 ppm sedan man konstaterat att huvudvärk upp kommer vid 20 ppm och att luftrörens cilier vid djurförsök slutat slå redan vid 3 ppm. Gränsvärdet för butanol sätts till 100 ppm under hänvisning till en undersökning som visar att slemhinneirritation uppstår vid 25 ppm och att en majoritet av försökspersonerna inte ville arbeta ens i luft med koncentrationen 25 ppm. I samtliga dessa fall har de amerikanska gränsvärdena kopierats av svenska myndigheter. Det är inte acceptabelt att på sådana kriterier satta gränsvärden får utgöra grundvalen för den svenska arbetarskyddsstyrelsens handlande. Inte heller utgör de någon användbar grund för skyddsombudens arbete. Det råder inget tvivel om att de gränsvärden som är rekommendationer måste ses över. Det finns gränsvärden i andra länder, bl. a. i (), som kan stå som förebild vid en revidering. Dessa värden är mer anpassade till människans förhållande i produktionen. En betydande vetenskaplig dokumentation finns. Nedanstående exempel visar att det är hög tid att revidera de svenska gränsvärdena och ge dessa en sådan juridisk status att de får laglig verkan. Lika väsentligt som att få nya hygieniska gränsvärden är det att utarbeta regler mot arbetshets och utslagning. Det gäller att minska arbetsintensiteten. Tempoarbeten av olika slag utbreder sig inom arbetslivet. Dessa drivs i hårt ackordstempo med utslagningaroch förtida förslitningar som följd. Det mest aktuella exemplet är de löpande bands-arbeten som blir allt vanligare. Hastigheten på bandet, tätheten mellan arbetsmomenten och bemanningen är frågor som måste regleras med utgångspunkt i en total syn på arbetsmiljöfrågorna. Första åtgärden måste vara att införa 10 minuters paus , som är på betald arbetstid och räknas in i den ordinarie arbetstiden. Vid alla arbetsprocesser av kontinuerlig art bör dessa pauser inforas. En sådan åtgärd skulle vara ett forsta steg för att förhindra den utveckling som går mot allt snabbare förslitning och utslagning. Med hänvisning till det anförda föreslås' 1. att hos regeringen begär en revidering av listan över hygieniska gränsvärden, så att tillämpningen effektivt förebygger skadeverkningar, obehag och ohälsa, 2. att hos regeringen begär lagförslag som ger de hygieniska gränsvärdena sådan juridisk status att skyddsombuden får oinskränkta befogenheter att tillgripa arbetsavbrott vid överskridande av gränsvärdena. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) i 1 Se även motion 1974:1554 GOTAB 74 5932 S 1974