mot · FX02932 · 1974-01-24 00:00:00 — kommer att normaliseras om än vid en icke obetydligt högre prisnivå . I det kortare perspektivet i vad gäller innevarande och nästa budgetår bör den ekonomiska politiken inriktas på att en sådan normalisering kommer till stånd. De problem, som den därvid i främsta rummet har att lösa, gäller sysselsättningen, prisutvecklingen och betalningsbalansfrågorna. Vi återkommer nedan till dessa frågor. Självklart är emellertid, att en hög handlingsberedskap måste upprätthållas. Konjunkturpolitiken måste snabbt kunna ändras efter ändrade yttre förhållanden. Beredskapsplaneringen måste kalkylera med möjligheten av en fortsatt oljebrist. Någon radikal omvärdering av de ekonomisk-politiska målen i ett längre perspektiv är inte erforderlig. Full sysselsättning, snabb ekonomisk tillväxt, stabila priser och regional balans måste även vara de vägledande ambitionerna. Erfarenheterna av dagens energiproblem måste emellertid tillvaratagas. Den inhemska raffinaderikapaciteten måste höjas och forsknings- och utvecklingsarbetet på energiområdet forceras i syfte att minska vårt beroende av importerad energi. Uppnås detta kommer vi att gå stärkta ur dagens svårigheter. Den omställning från det nuvarande, stora beroendet av olja till andra energikällor fissions- och fusionsenergi, solenergi och kanske också geotermisk energi - som på några decenniers sikt kommer att bli ofrånkomlig, underlättas. Vi ställer oss helt främmande inför dagens domedags-och undergångsprofetior. Det framstår för oss som uppenbart, att de svårigheter, som kan uppstå vid ett allt hårdare utnyttjande av nu användbara naturresurser, inte löses genom att utvecklingen bromsas än mindre genom en återgång till något slags förindustriellt stadium. Tvärtom ligger lösningen i fortsatt utveckling, i skapandet av ny teknologi och i ett rätt utnyttjande av marknadskrafterna. Det teknologiskt avancerade högenergisamhället har kommit för att stanna och vidareutvecklas. Men den tekniska och ekonomiska utvecklingens yttersta syfte är att skapa ökad livskvalitet åt medborgarna. Kravet på livskvalitet innebär självklart också hänsynstagande till miljön och naturresursernas begränsning. De insatser på den ekonomiska politikens och skattepolitikens område, som mot bakgrund av ett sådant synsätt är erforderliga, står i god samklang med vad moderata samlingspartiet har förordat. Sysselsättningsbefrämjande investeringar inom näringslivet måste uppmuntras och stimuleras. Inte minst med tanke på behovet att för framtiden främja den teknologiska utvecklingen och för att få fram uppfinningar och andra innovationer är det nödvändigt att enskilda initiativ underlättas. Vi har i våra ekonomisk-politiska motioner pekat på sambandet mellan den offentliga sektorns snabba expansion å ena sidan och näringslivets otillräckliga investeringsutveckling å den andra och de problem för sysselsättningen, som detta har medfört. Den situation, som uppkommer genom de kraftiga prishöjningarna på olja, har givit ökad aktualitet åt våra krav på en begränsning av den offentliga sektorns expansion. Den exportökning som blir nödvändig för att vi på sikt skall klara de påfrestningar på bytesbalansen, som den fördyrade oljeimporten kommer att medföra, nödvändiggör en investeringsexpansion inom exportindustrin. En fortsatt utbyggnad av den offentliga sektorn ger däremot föga bidrag till täckandet av de högre importpriserna. Vad gäller utformningen av de stimulansåtgärder, som i dagens läge är erforderliga, är det väsentligt att långsiktiga utgiftsbindningar undvikes. Den allmänna uppgång i konsumentprisindex, som kommer att följa i oljekrisens spår, innebär också att ökad vikt måste läggas vid kravet på ett reformerat skattesystem. Vi har tidigare riktat skarp kritik mot den skattepolitik, som fått till följd, att för den vanliga inkomsttagaren hela inkomstökningen tagits i anspråk av skatter och stigande priser. Det behövs ett modernt och rättvist skattesystem, som stimulerar den enskilde till arbete, initiativ och företagande. 1973 blev ytterligare ett i raden av magra år för det svenska folkhushållet. Utvecklingen i stod i påtaglig kontrast till den inom flertalet . Den internationella konjunkturuppgången som inleddes fortsatte . Flertalet länder i hade en produktionstillväxt av storleksordningen 6 å . Om än en blygsam förbättring skedde i jämfört med och 1972, blev denna betydligt svagare än i jämförbara länder. De prognoser om en uppgång i konjunkturen som presenterades finansplan och reviderade finansplan infriades inte. Bruttonationalproduktens volymmässiga ökning stannade enligt nu föreliggande, preliminära försörjningsbalansberäkningar vid , vilket skall jämföras med de , som regeringen förutskickade . Till bilden av utvecklingen i hör också, att den efterfrågeökning, som ägde rum, till stor del var utlandsgenererad. Exporten ökade som importökningen stannade vid . Den inhemska efterfrågan ökade endast med . Den svenska konjunkturen fortsatte alltså att vara svag . Endast tack vare en hög efterfrågan på svenska exportprodukter kunde ett än sämre utbyte för folkhushållet undvikas. 1 första hand är det den privata konsumtionen, som stagnerat. Den antogs av regeringen komma att öka . Enligt nu föreliggande beräkningar tycks ökningen stanna vid . Inte heller vad gäller investeringarna håller regeringens prognoser finansplan. Man räknade där med en uppgång i bruttoinvesteringarna . Enligt den preliminära försörjningsbalansen minskar i stället bruttoinvesteringarna . Vad gäller industrins investeringar förutsattes en ökning ; den verkliga ökningen tycks komma att stanna vid . Den långsamma utvecklingen på efterfrågesidan är allvarlig ur sysselsättningssynpunkt. Ökningen understiger den genomsnittliga produk Det betyder att efterfrågan kan tillgodoses med oförändrad eller t. o. m. minskad insats av arbetskraft. En viss förbättring av sysselsättningsläget skedde visserligen jämfört med . Antalet arbetslöshetsanmälda var ca 65 000. Den totala arbetslösheten, inkl. omskolning och beredskapsarbeten, låg på ca 157 000 personer. Det är färre än . Det går fortfarande nästan två arbetslöshetsanmälda per ledig plats hos arbetsförmedlingen. Som vi i motion påvisat är detta en radikal försämring jämfört med förhållandena tidigare. Under den senaste högkonjunkturen 19691970 fanns det mellan 1 1/2 och 2 lediga platser per arbetslös och under lågkonjunkturen 19671968 var antalet lediga platser ungefär lika stort som antalet arbetssökande. Det låter sig inte göras att ange ett direkt samband mellan sysselsättning och ekonomisk tillväxt. Om man emellertid grovt räknar med att en ökning av bruttonationalprodukten med ytterligare en procent annat oförändrat leder till en ökning av sysselsättningen med ca \ procent, skulle den ekonomiska politikens oförmåga att realisera den tidigare förutsatta produktionsökningen ha lett till ett bortfall av omkring 35 000 arbetstillfällen. I och för sig positiva drag i den ekonomiska utvecklingen har varit den fortsatta förbättringen av bytesbalansen och den jämfört med flertalet något lägre takten i penningvärdeförsämringen. Insatta i sitt konjunkturpolitiska perspektiv bekräftar snarare än dementerar emellertid dessa förhållanden den ekonomiska politikens misslyckande. Den jämfört med exporten blygsamma importökningen är en direkt följd av den stagnerade inhemska efterfrågeutvecklingen. Att inte priserna stigit snabbare, än som faktiskt varit fallet, sammanhänger självfallet också med den långsamma efterfrågeutvecklingen och den press på priserna, som följer därav. Vi har haft en i förhållande till andra länder relativt måttlig utveckling och en kraftig förbättring av vår bytesbalans till priset av hög arbetslöshet. Den prisuppgång på , som icke desto mindre noterat , är hög med tanke på att vi knappast ens kommit i närheten av kapacitetstaket. Den privata konsumtionen är den tyngsta efterfrågekomponenten i försörjningsbalansen. Både direkt och indirekt har därför den privata konsumtionens utveckling stor betydelse för den ekonomiska utvecklingen i övrigt direkt genom att en betydande del av produktionen och därigenom sysselsättningen är avhängig av konsumtionsefterfrågan; indirekt genom att också investeringsbesluten påverkas av den faktiska och förväntade konsumtionsutvecklingen. Enligt vår uppfattning har skattesystemets konstruktion haft en avgörande inverkan på konsumtionsutvecklingen. För en normalinkomsttagare går av en löneökning till skatt. Som en följd härav har inkomstökningen efter skatt även om det nominella lönelyftet varit så stort som för betydande grupper inte varit tillräcklig ens för att kompensera penningvärdeförsämringen. Regeringen betonar för sin del det ökade hushållssparandet som en väsentlig orsak till den stagnerade efterfrågeutvecklingen. Sant är, att en ökning av hushållssparande! Vid varje diskussion om sparandets betydelse för konjunkturutvecklinen bör man emellertid hålla i minnet, att våra kunskaper om hushållssparande! är utomordentligt begränsade. Det erhålles statistiskt som en restpost. Det kan mycket väl komma att visa sig, att sparandet har överskattats på grund av brister i statistiken. I vår motion med anledning av regeringens s. k. stimulanspaket konstaterade vi, att det i och för sig är naturligt om hushållen i ett läge med osäkerhet på arbetsmarknaden vill skaffa sig en trygghetsbuffert genom ett ökat sparande. Vi framhöll också i ovannämnda motion, att det är sannolikt att de senaste årens ökade småhusbyggande och egnahemsägande fått till effekt, att ett ökat hushållssparande registrerats i nationalräkenskaperna. Det bör slås fast, att ett ökat sparande inte är någon ursäkt för en misslyckad ekonomisk politik. I själva verket kan varje lågkonjunktur med växande sysselsättningsproblem och låg tillväxt beskrivas som en situation med ett alltför stort totalt sparande i förhållande till investeringarna. Konjunkturpolitikens syfte kan sägas vara att skapa balans mellan sparande och investeringar. Det är detta den misslyckats med. Regeringens ekonomiska politik har, särskilt 1973, varit föga framgångsrik. Den ekonomiska tillväxten i har varit väsentligt lägre än i flertalet västeuropeiska länder. Prisstegringarna har i förhållande till tillväxttakten varit alltför stora. Arbetslösheten har varit hög jämfört med läget . En av orsakerna till detta är att den ekonomiska politiken varit så föga expansiv i ett läge, då konjunkturen varit i behov av betydande stimulans. Av de beräkningar rörande den offentliga sektorns inverkan på den totala efterfrågan i samhällsekonomin, som brukar återfinnas i den till finansplanen vanligen närslutna nationalbudgeten, har tidigare framgått, att totaleffekten, när vissa automatiska inkomstförändringar eliminerats, både var direkt negativ. beräknades stimulanseffekten reviderade nationalbudget stanna vid blott . Från moderata samlingspartiets och övriga borgerliga partiers sida har vart och ett av dessa lågkonjunkturår återkommit krav på ytterligare stimulansåtgärder. I finansutskottet har de borgerliga partierna gemensamt reserverat sig till förmån för en mer expansiv politik och för åtgärder ägnade att stimulera konsumtion och investeringar. aktualiserade moderata samlingspartiet i en motion kravet på en momssänkning. Dessa förslag blev emellertid regelmässigt fällda av dåvarande majoritet av kommunister och socialdemokrater. Krav på generella stimulansåtgärder har upprepade gånger tillbakavisats av regeringen. Man har i stället föredragit punktinsatser under motiveringen att dessa skulle vara effektivare. Något verkligt stöd för en sådan uppfattning har inte kunnat redovisas; hittillsvarande erfarenheter innebär knappast något sådant stöd. Vår uppfattning är, att den ekonomiska politiken bör utformas genom en kombination av generella och selektiva åtgärder. De selektiva insatserna bör göras på orter eller inom branscher, där de generella är otillräckliga. Det är svårt att komma ifrån intrycket, att regeringen i sin ekonomiska politik varit fången i ett otidsenligt budgetsaldotänkande. Vid bedömningen av de samhällsekonomiska effekterna av en budget synes man inte i tillräcklig utsträckning ha tagit hänsyn till det väldiga sparande, som sker inom ramen för ATP-systemet. Som ovan framhållits har den ekonomiska politiken varit föga eller inte alls expansiv. Detta återspeglas i statistik rörande den konsoliderade offentliga sektorns inkomster och utgifter. uppgick dess finansiella sparande till , 1972 hade siffran stigit till nästan och 1973 torde den samlade offentliga sektorns inkomster överstiga utgifterna med . Detta sparande har avsevärt större inverkan på samhällsekonomin än hushållssparande!. En modern finanspolitik kan självfallet inte endast ta i beaktande de utgifter och inkomster, som av olika skäl ingår i den egentliga statsbudgeten. Hänsyn måste tas till alla poster som direkt eller indirekt kontrolleras av statsmakterna. Sådana beaktanden borde ha föranlett en mer expansiv politik. Det är enligt vår uppfattning en synnerligen angelägen uppgift att analysera erfarenheterna av de senaste årens uppenbart misslyckade ekonomiska politik, för att för framtiden onödiga välfärdsförluster skall kunna undvikas. a. bör konsekvenserna för sysselsättningen och utvecklingen inom olika branscher av arbetsgivaravgifterna klarläggas. För detta ändamål bör en finanspolitisk utredning tillsättas. Utredningen bör ha som uppgift att med utgångspunkt från senare års ekonomiska utveckling studera effektiviteten av olika ekonomisk-politiska instrument samt rekommendera lämpliga reformer och åtgärder. Om än osäkerheten är stor rörande de ekonomiska förhållandena , kan regeringen för den sakens skull inte komma ifrån att föra någon form av ekonomisk politik. Det faktum, att förslag till nya åtgärder i allt väsentligt lyser med sin frånvaro i årets finansplan, måste rimligtvis tolkas så att den förda politiken fortsättes. Vi vet emellertid , att de förutsättningar som denna politik vilade på är för handen. När regeringen i proposition 1973:165 redogjorde för sin syn på det ekonomiska läget, räknade man med en ökad inhemsk efterfrågan, en förhållandevis snabb BNP-tillväxt, ökad privat konsumtion och en fortsatt snabb exportökning - om än något långsammare än . En förbättring av sysselsättningsläget förutsågs vidare. Det står klart, att den ekonomiska politiken måste utgå från andra förutsättningar. På vissa punkter kan tämligen säkra uttalanden göras om utvecklingen . Vi vet att de stigande oljepriserna, i kombination med stigande priser på en rad andra viktiga områden, kommer att få ett betydande genomslag på den inhemska prisnivån; en uppgång i konsumentprisindex på förefaller sannolik. Fördyringen av den svenska oljeimporten under förutsättning av en återgång till normala importkvantiteter kan uppskattas till . Endast i begränsad omfattning torde det vara realistiskt att räkna med att denna fördyring av importen skall kompenseras genom ökad export . Siffran bör mot denna bakgrund kunna tas som en skattning på den neddragning av den inhemska efterfrågan i förhållande till tidigare prognoser som blir det direkta resultatet av de förändrade förhållandena på oljemarknaden. Om det har varit realistiskt att tidigare räkna med en 5-procentig BNP-ökning , synes en nedskrivning av prognosen till högst 2 å vara nödvändig, om inte efterfrågestimulerande åtgärder sätts in. Genom det ändrade läget kan emellertid även sekundära effekter vara att påräkna inte minst som en följd av den nu förda ransoneringspolitiken som gör en än långsammare tillväxt trolig. Ovannämnda nedgång av den totala efterfrågan kommer till betydande del att slå på den privata konsumtionen. Det finns alltså risk för att 1974 blir det fjärde året i följd med liten ökning av den privata konsumtionen. Detta får återverkningar på sysselsättningen och på näringslivets investeringsbenägenhet. Redan tidigare fanns det anledning att räkna med en nedgång i den internationella konjunkturen under innevarande år och som en följd därav med en långsammare ökning av exporten. Eftersom våra viktigare exportpartners drabbas av likartade svårigheter, torde en ytterligare nedräkning av exportprognosen vara ofrånkomlig. Vi skulle alltså inte på samma sätt som kunna räkna med att mottaga kraftiga stimulansimpulser via exporten, och exportindustrin skulle inte kunna ge samma bidrag som tidigare till att hålla sysselsättningen uppe. En ökning av antalet arbetslösa till ca 120 000 kan befaras. Vi vet vidare, att de högre oljepriserna kommer att reducera det svenska bytesbaiansöverskottet. Ett underskott i bytesbalansen kan inte uteslutas. 1 första hand är detta ett långsiktigt problem. Det kommer att bli nödvändigt att öka den svenska exporten. Detta i sin tur förutsätter en fortsatt utbyggnad av den svenska exportindustrins kapacitet. Som inledningsvis har konstaterats, är det avgörande för den ekonomiska utvecklingen om oljeproduktionen kommer i gång i normal omfattning. 1 ett läge, där den svenska produktionsutvecklingen hämmas av en fysisk energibrist, är det inte meningsfullt att sätta in traditionella ekonomisk-politiska stimulansåtgärder. 1 ett sådant läge blir resultatet endast att man ytterligare driver upp prisnivån. Vi bedömer, som redan framhållits, emellertid inte detta som det mest sannolika alternativet. Den senaste tidens utveckling av konflikten i synes ytterligare ha ökat sannolikheten för en normalisering av olje Mot denna bakgrund anser vi, att den ekonomiska politiken bör ges en expansiv utformning. Eftersom den privara konsumtionen utvecklats otillräckligt, synes det oss naturligt, att den ekonomiska stimulansen i betydande utsträckning riktas mot denna sektor. Flera vägar står till buds för detta ändamål: en sänkning av den direkta skatten, en momssänkning eller ökade transfereringar. Av dessa bedömer vi det som minst ändamålsenligt att lägga merparten av den erforderliga stimulansen på ökade transfereringar. En sänkning av mervärdeskatten har flera fördelar. En sådan kan förhållandevis snabbt genomföras och kan i ett ändrat konjunkturläge återställas, om så skulle bli erforderligt. En sänkning av mervärdeskatten leder också till en sänkning av det allmänna prisläget, vilket i en situation som den nuvarande med risk för kraftiga prisstegringar bör tillmätas stort värde. förordade vi i vår motion med anledning av regeringens prop. nr 165 en sådan konjunkturbetingad momssänkning. I dagens konjunkturläge vore enligt vår uppfattning en fyra-procentig momssänkning erforderlig för att åstadkomma den nödvändiga stimulansen. En sådan bör kunna genomföras . Även med en sänkning av den direkta skatten kan den med tanke på konjunkturläget behövliga stimulansen på ett smidigt sätt åstadkommas. skatteutredning fick tilläggsdirektiv, enligt vilka dess arbete skulle forceras. Utredningen fick i uppdrag att utarbeta förslag till en sänkning av den direkta skatten av storleksordningen . Denna forcering var i hög grad motiverad. Som redan framhållits har vi nått ett läge där de höga marginalskatterna ofta i kombination med marginaleffekter som sammanhänger med avtrappningsreglerna i det sociala bidragssystemet och de stigande priserna tar i anspråk så stor del av löneökningarna, att stora grupper av inkomsttagare inte fått någon standardförbättring . Skattepolitiska ingripanden har blivit nödvändiga för att avtalsförhandlingarna på arbetsmarknaden över huvud taget skall bli meningsfulla. Enligt vissa beräkningar blir nettolöneutbytet för löntagarkollektivet, sedan hänsyn tagits till skatterna och de stigande priserna, sämre ju större löneförbättringar man lyckas genomdriva. Det var mot denna bakgrund, som moderata samlingspartiet 1973 tillstyrkte regeringens proposition om den skatteomläggning, som trädde i kraft från . Det är emellertid endast under innevarande år, som denna skatteomläggning får någon verkan. är läget i stort sett detsamma som . Därför är ytterligare sänkningar av de direkta skatterna för inkomsttagarna nödvändiga liksom en nedjustering av marginalskatterna för i första hand mellaninkomsttagarna. Vid en ny skatteomläggning måste också en förbättring av barnfamiljernas situation komma till stånd. 1 det senare hänseendet framlägger vi särskilda förslag i denna motion. Enligt vår mening bör en skattesänkning på grundval av skatteutredningens arbete kunna genomföras redan från dvs. tidigareläggas i förhållande till tidigare tidsplaner. Detta bör tekniskt kunna lösas så att skatteomläggningen retroaktivt får gälla från , medan den däremot påverkar inbetalningarna av preliminärskatt först . Ovanstående resonemang förutsätter givetvis, att staten inte söker kompensera det inkomstbortfall, som skattesänkningen leder till, genom skattehöjningar på andra områden. En ny höjning av arbetsgivaravgiften, som har nämnts i diskussionen, skulle motverka de avsedda effekterna på sysselsättningen och tendera att driva priserna ytterligare i höjden. Vi kommer med bestämdhet att avvisa förslag i den riktningen. En fördel med att sänka den direkta skatten är att man får möjlighet att vidta de justeringar av skattesystemet som är nödvändiga. För moderata samlingspartiet som länge hårt har drivit kravet på en skattereform och lägre skatter är detta givetvis ett tungt vägande argument. I första hand vill vi alltså förorda en sänkning av den direkta skatten. Avgörande för vårt ställningstagande måste emellertid vara vilket alternativ som har de största möjligheterna att vinna bifall och sålunda leda till de erforderliga stimulansåtgärderna. Kan, såsom fallet var , enighet uppnås mellan de demokratiska oppositionspartierna om en sänkning av mervärdeskatten är vi beredda att förorda en sådan lösning. Åtgärder på skatteområdet enligt de riktlinjer som här förordats, skulle ge en välbehövlig stimulans av efterfrågan i samhället och därigenom medverka till en förbättring av sysselsättningsläget. Med tanke på den regionala obalansen på den svenska arbetsmarknaden bedömer vi därutöver särskilda insatser som erforderliga för att stödja sysselsättningen inom det s. k. stödområdet. Vi har i tidigare års motioner härvidlag förordat en sänkning av den s. k. arbetsgivaravgiften inom stödområdet . Konjunkturutvecklingen ger detta krav ökad aktualitet. Erfarenhetsmässigt vet vi också, att i första hand den äldre arbetskraften drabbas av ett försämrat arbetsmarknadsläge. Det är ofta mycket svårt för friställd, äldre arbetskraft att finna ny sysselsättning. I vår motion med anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:165 behandlade vi möjligheterna att vidtaga åtgärder i syfte att öka den äldre arbetskraftens attraktivitet på arbetsmarknaden. Vi begärde en utredning om en differentiering av ATP-uttaget med hänsyn till ålder. Vårt krav avvisades av . Enligt vår uppfattning är emellertid en reform efter dessa riktlinjer fortfarande motiverad. Prisfrågorna måste under den närmaste framtiden följas med stor uppmärksamhet. Vi har redan berört sambandet mellan priser och skatter. Den skattereform som vi i det föregående förordat skulle öka möjligheterna för en aktiv prispolitik att vara framgångsrik. En sådan politik måste medverka till kostnadspressande investeringar och till prisåterhållande konkurrens. 1 samverkan mellan regeringen, oppositionspartierna, näringslivet och parterna på arbetsmarknaden bör ett stabilise ringspolitiskt program mot inflationen utformas. Det framstår som viktigare än någonsin att den ekonomiska politiken möjliggör och stimulerar en ökad investeringsaktivitet inom näringslivet. Näringspolitiken behandlas på annat ställe i denna motion. En ökad investeringsaktivitet förutsätter också, att finansieringsfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Särskilt investeringsstöd bör utgå till energibesparande investeringar och investeringar avsedda att möjliggöra användande av fasta bränslen. För den händelse oljetillförseln till inte normaliseras på det sätt, som vi utgått ifrån, måste en hög ekonomisk beredskap upprätthållas.