mot · FX02558 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om jämställdhet mellan män och kvinnor. har arbetet pågått att skapa ett samhälle, där män och kvinnor behandlas lika. a. har följande lagar stiftats för att öka jämställdheten mellan män och kvinnor. 1845 lag om lika arvsrätt för män och kvinnor 1864 mannens rätt att aga sin hustru avskaffas 1874 gift kvinna får rätt att genom äktenskapsförord själv förvalta sin enskilda egendom och råda över den inkomst hon erhåller genom eget arbete 1884 ogift kvinna blir myndig 1919 allmän och lika rösträtt 1945 lag med förbud att avskeda kvinnor vid trolovning, giftermål, havandeskap och förlossning 1947 lika lön för lika arbete i staten, men olika befordringsgång för män och kvinnor 1962 ansluter sig till den internationella likalönskonventionen. Trots detta mer än hundraåriga reformarbete förekommer i dagens samhälle många inslag av en bristande jämställdhet mellan könen, ett förhållande som har sin grund i slentrian och nedärvda fördomar. Det är omöjligt att bestrida att biologiska skillnader föreligger mellan könen och att detta påverkar beteendemönster och val av arbetsuppgifter. Tvärsäkra påståenden om att rent genetiskt betingade psykiska skillnader absolut inte föreligger förefaller numera att avvisas av vetenskapen. Det är emellertid inte denna fråga debatten bör handla om utan i stället problemet att undvika att de olikheter som faktiskt föreligger förstärks och leder till en ojämställdhet, som inskränker individernas (mäns och kvinnors) frihet att utifrån sina egna önskningar och förutsättningar forma sitt liv. En stor mängd samhällsinsatser påverkar såväl mannens som kvinnans status i positiv eller negativ riktning; könsrollsfrågan måste därför alltid tas med i beräkningen vid det reformarbete som ständigt pågår inom t. ex. utbildnings-, arbetsmarknads-, familje-, social- och skattepolitiken. Ungdomens val av tillvalsämnen på högstadium liksom val av linjer i gymnasieskolan följer i hög grad det konventionella Sålunda väljer pojkar i gymnasieskolan företrädesvis naturvetenskaplig och teknisk utbildning, medan flickor främst väljer linjer med språklig-humanistisk, vård-, kontors- och distributions- samt serviceinriktad utbildning. Skolan intar en särställning då det gäller möjligheterna att genom upplysning och påverkan förändra könsrollsattityderna. Det är därför angeläget att skolan inte medverkar till en slentrianmässig indelning i kvinno- och mansroller. Vid en genomgång av de läromedel som används visar det sig att konventionella könsfördomar inte helt försvunnit, trots att skolmyndigheterna varit uppmärksamma på detta. Det är av vikt att de som anförtros uppgiften att för skolväsendets räkning granska läromedel ägnar detta problem ökad uppmärksamhet. Både män och kvinnor i morgondagens familjer torde i stor utsträckning förvärvsarbeta. Detta ställer nya krav på såväl elever som skola. Skolan måste förbereda eleverna för såväl familje- som förvärvsarbetarrollen. Den undervisning som ges i i barn-, hem- och familjeinriktade ämnen är inte tillräcklig. Denna undervisning bör inrättas som ett obligatoriskt praktiskt-teoretiskt ämnespaket, som förmedlar kunskaper i barnkunskap pch barnpsykologi, familje- och vuxenpsykologi, konsumentkunskap, hushållskunskap, textil-, trä- och metallslöjd. Målet för denna undervisning bör vara att ge alla elever kvalificerade möjligheter att förbereda sig för familje- och yrkeslivet och för föräldrarollen samt att ge eleverna möjlighet att se sambandet mellan förhållandena i hemmet och kvinnans möjligheter att hävda sig på arbetsmarknaden. Denna undervisning bör förmedlas genom hela och gymnasieskolan. Det bör observeras att en sådan undervisning kan ske inom ramen för nuvarande timantal och utan inskränkningar i undervisningen i övriga läroämnen. Förslaget kräver endast en viss integrerande omorganisation av nu gällande kursplaner. Eleverna bör även ges praktiska möjligheter att syssla med sådant som traditionellt inte hör samman med deras könsroll. och gymnasieskolans timplaner för tillvals- och linjekonstruktioner bör i högre grad utformas så att både flickor och pojkar får kontakt med ämnen, som har räknats till det andra könets intresseområde. och gymnasieskolan bör därför ge alla elever någon utbildning såväl teoretisk som praktisk inom sociala, ekonomiska och tekniska områden. Ett av de största hindren för kvinnan att gå ut på arbetsmarknaden är bristande utbildning. Det traditionella könsrollsmönstret har bidragit till den bestämda arbetsfördelningen i hemmet och icke sällan till att kvinnor avstår från att skaffa sig en utbildning speciellt en längre sådan. För att råda bot på denna brist är vuxenutbildningen ett viktigt medel. Vuxenutbildningen ges dock till övervägande del på kvällstid. många hemmakvinnor en olämplig tid. För att möjliggöra för hemmakvinnorna att delta i vuxenundervisningen, utan att studierna skall upplevas som extra belastning, bör vuxenundervisningen bedrivas under såväl dag- som . Därtill bör utbildningen i ökad utsträckning spridas geografiskt och möjligheterna till barntillsyn förbättras. Även etermedia bör i ökad utsträckning utnyttjas i vuxenundervisningen. De tre studiesociala stödsystem som f. n. finns studiehjälp, studiemedel och studiebidrag föreskriver behovsprövning av utgående belopp mot såväl egen som makes inkomst och förmögenhet. Detta kan innebära att gift kvinnas möjligheter att erhålla studiesocialt stöd helt eller delvis bortfaller. Dessa regler drabbar främst hemmakvinnor och är ett stort hinder för många gifta kvinnor som vill vidareutbilda sig eller utbilda sig för att återinträda i förvärvslivet. Därför bör reducering av de studiesociala stöden på grund av makes inkomst och förmögenhet avskaffas och hänsyn till fastställande av de studiesociala stöden endast tas till den egna inkomsten. Det finns anledning att återkomma till denna fråga i anslutning till behandling av den aviserade propositionen rörande studiesocialt stöd. Prognoserna för nästa årtionde visar en i stor utsträckning könsuppdelad utbildning med teknisk-naturvetenskaplig inriktning för män och humanistisk-social inriktning för kvinnor. Kvinnorna väljer dessutom genomsnittligt kortare utbildning än männen. Studie- och yrkesorienteringen spelar en central roll och kan medverka till förbättrade arbetsmarknadsvillkor för både män och kvinnor. En väl fungerande studie- och yrkesorientering skall motverka ett av slentrianmässigt tänkande betingat yrkesval. Den bör omfatta besök på olika arbetsplatser för att ge eleverna inblick i hur arbetet gestaltar sig. Studieval som grundar sig på individuella färdigheter bör underlättas. Det material som används inom yrkesvägledning och vägledning vid omskolning måste rensas från könsrollskonserverande inslag. De som utför den muntliga yrkesvägledningen bör ges information och kunskaper om könsrollsproblematiken. av alla förvärvsarbetande kvinnor arbetar inom ett tjugotal yrken, främst på vård-, service-och kontorssektorerna, medan männen dominerar inom tekniskt betonade yrken. Inom kontorsyrkesområdet, där f. n. ungefär lika många män som kvinnor finns, dominerar kvinnorna på de underordnade och lägst betalda befattningarna. Männen återfinns till övervägande del på ledande och högre betalda befattningar. Kvinnor finner ofta att de trots likvärdiga meriter har svårt att hävda sig på arbetsmarknaden. Ofta får de acceptera att arbeta under manliga chefer med kortare utbildning. Kvinnorna har dessutom i många fall sämre lön än sina manliga kolleger med samma arbetsuppgifter. Trots att ratificerade om lika lön för lika arbete samt förbudet mot diskriminering på grund av kön, tillämpas på sina håll fortfarande olika löne-, utbildnings-, rekryterings- och befordringsmöjligheter för män och kvinnor. För en utjämnande politik, inte bara formellt utan även reellt, vad beträffar löner, arbetsuppgifter, avancemangsmöjligheter m. m. krävs att attityderna till såväl mannens som kvinnans könsroll förändras. En utredning, som belyser de typiskt manliga och de typiskt kvinnliga sysselsättningarnas arbetsuppgifter, skulle troligen få som följd en högre värdering av de krav, som sammanhänger med de kvinnliga sysselsättningarna, och därmed leda till en jämnare könsfördelning. Ökad information bör ges till arbetsgivare, arbetstagare, arbetsmarknadspolitiska instanser, massmedia och allmänheten om könsrollsproblematiken. Arbetsförmedlingarnas tjänstemän måste i ökad utsträckning medverka till rekrytering av arbetskraft oavsett kön. Det är av vikt, inte minst med hänsyn till kravet på ökad jämställdhet mellan könen, att möjligheterna till utbildning och avancemang är goda på de lägst betalda arbetena, på vilka kvinnor ofta hamnar. Stat och kommun bör i detta avseende vara mönsterbildande. Det ankommer främst på arbetsmarknadens parter att bevaka och undanröja de missförhållanden som föreligger. En förutsättning för en förändring är att kvinnorna ges ökad representation inom det fackliga området. Dessutom kan stat och kommun genom reformer på den offentliga arbetssektorn medverka till en förändring. Kvinnornas arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska åtgärder har allt fler kvinnor trätt ut på arbetsmarknaden. svarade kvinnorna för av arbetskraften medan andelen nu har ökat till . När konjunkturerna sviktar, är det dock främst kvinnorna som drabbas av arbetslöshet. Vid arbetsförmedlingarna var antalet anmälda arbetslösa kvinnor i runda tal 5 1960, 10 1968, 16 1971 och 24 1972. Arbetslösheten bland kvinnor utgörs till stor del av initialarbetslöshet (ny- eller återinträdande på arbetsmarknaden). Därtill kommer den dolda arbetslösheten. Att exakt ange antalet arbetslösa kvinnor är emellertid svårt. Många kvinnor underlåter att anmäla sig som arbetssökande vid arbetsförmedlingen, om de vet att brist på arbetstillfällen, barntillsynsplatser eller liknande hinder föreligger. Då den nuvarande arbetsmarknadsstatistiken således ger en alltför diffus bild av såväl arbetsmarknadsläget som kvinnornas önskemål om arbete, krävs att arbetslösheten och då speciellt den dolda arbetslösheten bland kvinnor kartlägges bättre. åtgärder har främst inriktats på att bereda de arbetslösa plats i beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning. De beredskapsarbeten som erbjuds består dock främst av byggnadsarbeten, anläggningsarbeten etc. på vilka främst män bereds plats. utgjorde kvinnorna av de i beredskapsarbeten sysselsatta, trots att de utgjorde av det totala antalet arbetslösa . Det är uppenbart att utbudet av beredskapsarbeten bör göras mer allsidigt. Antalet kvinnor i arbetsmarknadsutbildning har ökat kraftigt under 1960- och . deltog 3 200 kvinnor i sådan utbildning mot 67 1972. Totala andelen kvinnor i arbetsmarknadsutbildning utgjorde . Av dessa återvände dock ca fyra av fem till hemarbete efter avslutad utbildning. Syftet med arbetsmarknadsutbildningen, inträde på arbetsmarknaden, förverkligas således orimligt sällan. I årets statsverksproposition föreslår regeringen att 100 tillfälliga tjänster inrättas vid arbetsförmedlingen med huvudsaklig uppgift att ägna sig åt arbetsplacering av kvinnor, samt att företag, som erhåller utbildnings- och lokaliseringsstöd, skall reservera av antalet arbetsplatser för vartdera könet. Moderata samlingspartiet anser det underkastat tvivel att inrättande av specialtjänster för kvinnliga arbetssökande skulle kunna medföra ökad jämställdhet mellan män och kvinnor. Vi betvivlar också att detta skulle kunna motverka eller upphäva den nuvarande, lika litet som den eventuellt senare uppkommande, kvinnliga arbetslösheten. Att anställa tjänstemän, som enbart arbetar för att lösa kvinnornas problem på arbetsmarknaden, kan tvärtom innebära ett konserverande och en utbredning av åsikterna att kvinnor är särfall och sämre arbetskraft. Vi ställer oss därför avvisande till att dessa nyinrättade tjänster på detta sätt specialdestineras. Mot propositionens kvoteringsförslag vill vi anföra att lån eller bidrag som ges i lokaliseringssyfte har till ändamål dels att möjliggöra för mindre konkurrenskraftiga företag att fortsätta driften, dels att minska den totala arbetslösheten på en ort. De bör av dessa anledningar inte användas för ett nytt slags prioritering efter kön. Vid urvalet till såväl lokaliseringsutbildning som anställning måste i ett demokratiskt samhälle den vägledande principen vara att varje individ skall bli likvärdigt behandlad utifrån de krav som utbildningsvägen, arbetet etc. kan ställa. Varje enskild individ skall alltså bedömas efter sina kunskaper, färdigheter, intressen, personliga anlag etc. Vi avvisar därför Kungl. För att motverka den nu rådande arbetslösheten krävs att arbetsmarknadspolitiken främjar en hög sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden. För att nå detta mål krävs ett fritt, effektivt och handlingskraftigt näringsliv. Målet för arbetsmarknadspolitiken måste vara att med hjälp av olika arbetsförmedlande insatser erbjuda arbetssökande anställning i den öppna arbetsmarknaden. De nuvarande bestämmelserna om arbetslöshetsförsäkring och kontant arbetsmarknadsstöd måste ånyo utredas, då dessa i flera avseenden ställer många kvinnor utanför. Detta gäller särskilt gifta kvinnor och de kvinnor som önskar återinträda på arbetsmarknaden efter att t. ex. ha vårdat eget eller adopterat barn än . Särskild motion angående hela frågan om arbetslöshetsförsäkringen kommer att väckas. Det borde vara självklart att arbetsfördelningen i en familj skall göras med hänsyn till familjemedlemmarnas intressen och förutsättningar. För att denna valfrihet skall bli en realitet för såväl män som kvinnor krävs konkreta åtgärder på en rad områden. Även om utvecklingen på många sätt medfört att hushållsarbete har underlättats, kräver hemmet fortfarande en stor arbetsinsats. I hög grad gäller detta barnfamiljerna. Barnens uppfostran kan inte rationaliseras. Föräldrarna måste ha möjlighet att ägna tid, omsorg och kärlek åt barnen. Detta är nästan omöjligt för familjer, där båda makarna heltidsarbetar utanför hemmet eller för enförälderfamiljer. Om föräldrarna dessutom har långa resor till och från arbetet, minskar möjligheterna än mer. För att män och kvinnor med små barn skall ges reell valfrihet och samma möjligheter att behålla kontakten med såväl förvärvslivet som med barnen, krävs att arbetstiderna anpassas efter familjens behov. Bristen på arbetstillfällen med förkortad arbetstid och på deltidstjänster samt det könstänkande som förekommer leder ofta till att modern avstår från det yrkesarbete, som inte bara skulle ge henne personlig tillfredsställelse utan också bidra till familjens försörjning och trygghet. Det har visserligen blivit vanligare att inrätta deltidstjänster i arbetslivet, men behovet är större och växande. Deltidsarbete förekommer företrädesvis inom begränsade sektorer av arbetsmarknaden, och det är ofta lågt betalda arbeten som står till buds inom s. k. typiskt kvinnliga yrkesområden. Anställningsvillkoren är ofta mindre fördelaktiga för deltidsarbetande än för heltidsarbetande. Det är f. n. företrädesvis kvinnor som upprätthåller och i ökad utsträckning önskar erhålla deltidstjänster. För att nå ökad jämställdhet och för att även männen skall finna deltidstjänster attraktiva, bör de sociala förmånerna för de deltidsanställda förbättras. Vidgade möjligheter för småbarnsföräldrar att erhålla förkortad arbetstid med bibehållande av begreppet heltidsanställning skulle minska behovet av deltidstjänster, vilket från jämställdhetssynpunkt skulle få stor betydelse. En utredning bör tillsättas för att se över de sociala förmånerna för deltidsanställda samt undersöka förutsättningarna att skapa ökat antal deltidsarbeten och s. k. partnersarbeten. Även den flexibla arbetstiden har rönt stor uppskattning bland de anställda som prövat detta system. Krav har också rests från bl. a. TCO, SL och om försök med flextid i statliga ämbetsverk. Speciellt i storstäderna med svåra kommunikations förhållanden borde det vara naturligt med flextid, då detta ger familjen ökade möjligheter att anpassa arbetet i hemmet till arbetet utanför hemmet. Det är i första hand arbetsmarknadens parter som bör förhandla om och lösa denna fråga, men staten kan genom utredningsarbete och reformer på den offentliga arbetssektorn medverka till att underlätta detta arbete. Självfallet bör också flextidssystemets effekter på det samlade arbetsresultatet undersökas. Moderata samlingspartiet värnar om familjen. Vårt samhällssystem bygger på familjen som omistlig grundenhet. Familjen bör genom lagstiftning och andra samhällets åtgärder skyddas och stödjas. Vi åsyftar då familjebildningen inom äktenskapets ram, eftersom den erfarenhetsmässigt är den stabilaste samlevnadsformen, grundad på ett regelsystem som byggts upp för att skapa trygghet åt parterna. Familjens viktigaste uppgift är att vårda och fostra barn. Oberoende av antalet förvärvsarbetande kvinnor, av hur samhällets barntillsyn byggs ut eller av vilka bidragssystem som införes måste familjen själv ha huvudansvaret för barnens underhåll, vård och fostran. Samhällets insatser bör inriktas på att skapa ökad valfrihet för föräldrar och andra vårdnadshavande. Att med ekonomiska eller andra medel styra familjernas val i fråga om barnens tillsyn, vård eller utbildning är ett allvarligt ingrepp i familjernas rätt att själva bestämma om sitt levnadssätt. Begreppet familj är inte så entydigt som . Många sammanbor i äktenskapsliknande former. Familjer med många barn blir alltmer sällsynta liksom familjer där flera än två generationer lever tillsammans. Arbetskraftens rörlighet gör att många bildar familj långt från släkt och anhöriga. Nya familjetyper visar upp nya familjeproblem. Tryggheten för föräldrar att leva och verka i en omgivning, som är dem välbekant sedan de själva var barn, har bytts i främlingskap och isolering i nya miljöer. Många sammanboende känner otrygghet i att samlevnaden inte regleras och skyddas av lag och sedvana på samma sätt som för gifta. Attityder och värderingar har på detta område snabbt förändrats. På sina håll råder misstro mot äktenskapet som institution. Samhället kan inte ställa sig likgiltigt till denna utveckling. Att värna om familjen är, enligt moderata samlingspartiets uppfattning, att värna om äktenskapet. Det regelsystem som gäller för äktenskapet bör underlätta makars samlevnad och skapa trygghet åt dem och barnen. Även med hänsyn till kravet på jämställdhet mellan könen är det nödvändigt med en lagstiftning som skyddar den svagare parten. Civilståndet har betydelse inte enbart inom äktenskapslagstiftningen. Många andra lagars tillämpning är betingad av samlevnadsformen och ofta på ett sätt som diskriminerar gifta och samboende med barn. Frågan hur en familj skall inrätta sin tillvaro uppgiftsfördelningen inom hemmet och ansvaret för försörjningen måste få avgöras av familjerna själva. som man önskar att inte båda makarna av ekonomiska eller andra skäl skall tvingas ut i förvärvsarbete, måste kravet ställas att ingen, som föredrar det alternativet, skall hindras att ta arbete utom hemmet. En sådan valfrihet förutsätter en positiv opinion för ökat ansvarstagande från männens sida för hem och barn, och en familjevänlig inställning till arbetskraften hos arbetsgivarna. Valfrihet förutsätter också att familjestödet utformas så att båda föräldrarna inte av ekonomiska skäl tvingas förvärvsarbeta och så att inte daghemmet blir den enda ekonomiskt överkomliga formen för barntillsyn. Det finns tiotusentals unga barnfamiljer i , för vilka det knappast går att leva på vad som återstår av en inkomst, sedan skatt och hyra tagit sitt. För dessa familjer blir dubbelarbetet ett tvång. har särbeskattningen endast delvis genomförts. Förmögenhet och s. k. B-inkomster beskattas alltjämt olika beroende på civilstånd. Den s. k. faktiska sambeskattningen missgynnar i hög grad gifta som tillsammans arbetar i eget företag. Detsamma gäller gifta pensionärer. Dessa får lägre folkpension och högre skatt på ATP-pension och sidoinkomster än ensamstående eller sammanboende utan gemensamma barn. Den faktiska sambeskattningen bör avskaffas. Vi framlägger därför förslag till lagändring härom. Barnfamiljernas ekonomiska situation har försämrats trots en icke obetydlig ökning av det ekonomiska familjestödet. Härtill har bl. a. den senaste skattereformen medverkat. Barnfamiljerna drabbas av samma hårda beskattning som de barnlösa med förvärvsavdraget som enda skillnad. Detta maximibelopp har för övrigt sänkts , som barntillsynskostnaderna stigit. En snabb utbyggnad har skett av barntillsynen i offentlig regi, men tillgången svarar på intet sätt mot efterfrågan. Ensamstående föräldrar har förtur till denna form av barntillsyn, varför det i många fall är svårt för andra kategorier att utnyttja den kommunala barntillsynen. Många gifta kvinnor måste avstå från förvärvsarbete, därför att barntillsynen saknas eller skulle kosta mer än nettot efter skatt. För att minska detta missförhållande bör rätt till skatteavdrag införas för styrkta barntillsynskostnader utöver det schabloniserade förvärvsavdraget för skattskyldiga som har barn . Skatteavdraget bör kunna ske upp till ett visst tak, som fastställes av . Emellertid är ett system med avdragsrätt för faktiska barntillsynskostnader inte tillräckligt för barnfamiljerna. har försatt barnfamiljerna och då framför allt enarbetstagarfamiljerna i en svår situation. Det föreligger därför ett klart uttalat behov av ytterligare åtgärder i syfte att förbättra barnfamiljernas villkor. Dessa åtgärder bör i första hand rikta sig till barnfamiljer med hemarbetande make. Vi föreslår därför att ett extra familjeavdrag införs för dessa grupper. Detta avdrag bör i likhet med förvärvsavdragen vara maximerat till . För att reformen så snabbt som möjligt skall komma de skattskyldiga till godo föreslår vi att avdraget skall tillämpas års taxering, vilken avser inkomsterna . Avdraget bör få utnyttjas av alla enarbetstagarfamiljer med hemmavarande barn . Moderata samlingspartiet har länge krävt att arbete med vård av egna barn skall ge rätt till ATP. Pensionsrätt bör beräknas motsvarande ett pensionsår då inkomsten Understiger basbeloppet, tills yngsta barnet fyller och därefter med ett halvt pensionsår , så länge barnet är . Genom beslut av riksdag har moderskapsförsäkringen gjorts om till en föräldraförsäkring, som ger den av föräldrarna som stannar hemma för att vårda ett nyfött barn (efter nedkomsten dock endast modern) s. k. föräldrapenning med . (garantinivå) . I årets statsverksproposition föreslås att tiden utsträcks fr. o. m. . Moderata samlingspartiet har vid tidigare riksdagsbehandling krävt att garantibeloppet skulle utgå under sammanlagt . Vi avvaktar med intresse den i statsverkspropositionen aviserade utredningen angående bl. a. föräldraförsäkringens längd. Vi vill i detta sammanhang upprepa vårt krav från föregående års riksdag om lagstadgad rätt till full tjänstledighet för förälder, tills barnet fyllt . bör möjligheterna till deltidsarbete tills barnet fyllt underlättas. Erfarenheterna visar tydligt vikten av att barnet tillförsäkras en lugn och trygg uppväxtmiljö. Normalt kan en sådan miljö bäst tillförsäkras barnet genom vård och tillsyn i det egna hemmet. Den snabba utbyggnaden av barntillsynen i offentlig regi har inte täckt behoven. Utbyggnaden av barnstugorna måste därför fortsätta. Moderata samlingspartiet anser det dock vara fel att så ensidigt som gynna en enda tillsynsform. Vi motsätter oss inte en fortsatt utbyggnad av den kommunala barntillsynen, men satsningen på just daghem får inte vara så ensidig, att daghemmet i praktiken blir den enda form av barntillsyn som är ekonomiskt överkomlig för familjer med vanliga inkomster. Daghemssubventionen är det största bidrag som över huvud taget utgår inom det familjepolitiska systemet för dem som vill och kan utnyttja det.