ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02514 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om decentraliserad beslutanderätt enligt den kommunala renhållningslagen. Den kommunala renhållningslagen som varit i kraft innebär att kommunen har skyldighet ta hand om hushållsavfall och därmed likartat avfall inom kommunens hela område. Ansvaret för renhållningen av gator och andra allmänna platser har också vidgats. Hämtningsskyldigheten kan emellertid inskränkas efter särskild dispens. Dispensen söks av kommunen och lämnas av . Den enskilde har däremot små möjligheter att påverka beslutet i frågan. På många områden har den nya lagen tjänat sina syften mycket väl men en rigorös tillämpning och i det närmaste obefintliga överklagningsmöjligheter för den enskilde skapar missförhållanden. Dispensgivningen i samband med lagens tillämpning måste utvidgas. På många håll inom icke tätbefolkat område har den enskilde fastighetsägaren mycket goda förutsättningar att själv återföra avfallet i naturens kretslopp eller vid behov destruera avfallet. Varken från hälso- eller miljösynpunkt är det motiverat att kräva en hämtning av sopor och avfall i de fall där den enskilde själv klarar uppgiften på ett tillfredsställande sätt. som man ser frågan från miljövårdssynpunkt måste också ekonomiska konsekvenser beaktas. Det är i dagens läge orimligt att stora sopbilar skall färdas långa sträckor för att hämta avfall som lika bra kunde tas om hand av den enskilde. Sopbilarnas långa transporter innebär ett slöseri med våra energiresurser. Det allvarliga energiläget gör den onödiga drivmedelsförbrukningen anmärkningsvärd. I de fall kommunen så beslutar kan fastighetsägaren bli skyldig att överlämna ris, kvistar och löv till den kommunala renhållningen. Det är orimligt att en husägare förbjuds vid straffansvar att ta en nedfallen kvist från sin tomt och elda upp den i sin spis. Åläggandet att låta borttransportera kvisten med den allmänna renhållningen leder alltför långt. Även denna fråga bör prövas vid en översyn av den kommunala renhållningslagen. Enligt vår uppfattning är det knappast möjligt att ge dispensreglerna en sådan utformning att de kan tillämpas på ett enhetligt sätt. Vidare är den enskildes möjligheter att påverka beslutet alltför begränsade. Genom att ge kommunerna bestämmanderätt när det gäller hämtningen och dess omfattning så skulle en förbättring uppnås när det gäller tillämpningen av lagen. Den enskilde skulle få överklagningsmöjligheter och kunna fullfölja talan. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om en översyn av den kommunala renhållningslagen i syfte att överföra bestämmanderätten beträffande avfallshanteringens omfattning och organisation till kommunen i enlighet med vad som anförts i motionen. () i Skärstad GOTAB 74 5775 S 1974
mot · FX02516 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om en översyn av metodiken vid beräkningar av lantbruksföretags lönsamhet. Från vårt håll har i motion väckts tanken och yrkats på en ändring av delar av rationaliseringskungörelsen i syfte att åstadkomma stöd till deltidslantbruk och lantbruk som av olika skäl inte anses kunna få full företagsekonomisk lönsamhet. Som komplettering av en sådan åtgärd finner vi det angeläget att en studie görs på de lönsamhetsberäkningar av enskilda lantbruksföretag som legat till grund för statlig bidrags- och lånegarantigivning. Tanken härmed är att man ur en sådan studie skall kunna utläsa dels huruvida lönsamhetsberäkningarna varit alltför försiktigt utförda, dels hur stort risktagande som gjorts med det statliga kapitalet. En studie av detta förhållande kan också troligtvis ge anvisning om huruvida en justering av beräkningsmetodiken i syfte att nå bättre överensstämmelse med faktisk lönsamhet är möjlig. Vår uppfattning är att det inte enbart är de företagsekonomiska beräkningarna som skall avgöra en statlig stödgivning; lika viktigt är att ett samhällsekonomiskt övervägande tas med i en helhetsbedömning. I enlighet härmed skulle en lönsamhetsberäkning ta hänsyn till värdet av fortsatt bosättning i ett aktuellt område, mottagarens övriga inkomster, naturvårdssynpunkter m. m. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att lantbruksekonomiska samarbetsnämnden får i uppdrag att utföra en studie av utfallet av de lönsamhetsberäkningar som legat till grund för statligt stöd åt enskilda lantbrukare. NISSER (m) HANS () i L. () i () () PER () i Gäddvik
mot · FX02517 · 1974-01-01 00:00:00 — av m. fl. om statsbidrag till radaranläggning för fiskefartyg I motionen 1971:1009 föreslogs att måtte besluta att för anskaffning av radaranläggning för fiskefartyg bidrag får utgå med per anläggning ur anslaget E 3 Främjande i allmänhet av fiskerinäringen. I motionen 1971:1009 har framförts förslag om att från nu berört anslag även skall få utgå statsbidrag till anskaffning av radaranläggning till fiskefartyg. Enligt motionen borde bidrag utgå med . Även om möjlighet föreligger att med anlitande av lån ur fiskerilånefonden anskaffa sådan utrustning varom nu är fråga anser utskottet med hänsyn till angelägenheten att öka säkerheten för yrkesfiskarna i deras riskfyllda arbete och då nyssnämnda stödform måhända inte är till fyllest för att i tillräcklig omfattning stimulera till anskaffande av i motionen angiven säkerhetsutrustning att det kan ifrågasättas om inte även statsbidrag borde kunna utgå härtill. Utskottet är emellertid inte berett att nu ta slutlig ställning till motionsförslaget, enär vissa frågor bl. a. bidragsbehoven inte synes närmare utredda. Utskottet förutsätter dock att Kungl. Maj:t låter undersöka hithörande spörsmål och framlägger därav betingade förslag. beslutade i enlighet med utskottets förslag att ge Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört i anledning av motionen 1971:1009. Något förslag från Kungl. Maj:t i den berörda frågan har ännu inte efter riksdagsbeslutet förelagts . Däremot föreslår jordbruksministern att anslag till radiotelefonanläggningar skall höjas i anledning av internationella bestämmelser som medför att dyrare anläggningar än tidigare måste anskaffas till vissa fiskefartyg. Anläggningarna beräknas kosta 10 . I motionen 1971:1009 motiverades önskvärdheten av att så många fiskefartyg som möjligt anskaffar radaranläggning, vilket avsevärt ökar säkerheten såväl till sjöss som vid angöring av hamn, i synnerhet i dimma och mörker samt i starkt trafikerade farleder. Radaranläggning torde numera vara en självklar utrustning på de större fisketrålarna. På de mindre däremot utgör den höga kostnaden - ca - ofta ett hinder för anskaffning. Ett stimulansbidrag med , samma som föreslås för radiotelefonanläggningar, skulle därför vara synnerligen värdefullt. Under anslaget Främjande i allmänhet av fiskerinäringen redovisas en reservation av . , som föreslåratt anslag till radiotelefonanläggning skall utgå av anskaffningskostnaden, alltså ca dubbelt så mycket som jordbruksministern föreslår, anser ändock att anslaget bör tas upp med oförändrat belopp eller med , vilket belopp också departementschefen föreslår. Något tillskott till anslaget torde därför ej vara erforderligt, även om ändamålen utökas med radaranläggningar. Åberopande det anförda hemställes att måtte besluta att, för anskaffning av radaranläggning för fiskefartyg, bidrag får utgå med per anläggning ur anslaget prop. 1974:1 bilaga 11 E 3 Främjande i allmänhet av fiskerinäringen. () () () () () () i Vrångebäck
mot · FX02518 · 1974-01-01 00:00:00 — av m. fl. om ökade statsgarantier för förluster på försöksfiske. Genom den katastrofalt minskade tillgången på sill i som bl. a. föranlett beslut om vissa förbudstider för att om möjligt restaurera stammen, är behovet av försöksfiske på andra fiskarter och inom nya fiskeområden stort. För att möjliggöra sådant försöksfiske utan stora förluster lämnar staten garanti intill ett belopp av . I anledning av motioner till riksdag bemyndigades Kungl. Maj:t att därest så skulle befinnas erforderligt höja garantiramen, dock högst med . Från yrkesfiskarna, framför allt på där frågan är mest aktuell, har det omvittnats att den nu utgående garantiramen om . för förluster på försöksfiske är för liten. har i sina anslagsframställningar föreslagit att garantiramen för nästa budgetår skall höjas till . Departementschefen föreslår i propositionen 1974:1 bilaga 11 en höjning till . Mot bakgrund av behovet, äskande och beslut 1971 anser vi det vara lämpligt och angeläget att garantiramen höjs till . Åberopande det anförda hemställs att för /75 beslutar höja ramen för statsgarantier för förluster på försöksfiske . () i Vrångebäck
mot · FX0252 · 1974-01-11 00:00:00 — angående handläggningen av ärenden om lån och bidrag inom bostadssektorn. Bostadspolitikens tekniska och ekonomiska utövning regleras i allt väsentligt genom lagar och förordningar samt tillämpningsföreskrifter. och länsbostadsnämnderna stöder kommunerna, som på fältet har att verka för bostadsförsörjningens främjande. Kommunernas skyldighet enligt SFS 1947:523 att genom lämpligt organ förmedla lån och bidrag som utgår av statsmedel och alla därefter utgivna föreskrifter har motiverat kommunerna att organisera en förhållandevis omfattande administration för att handlägga det s. k. förmedlingsorganets ärenden. Det är av vikt att ständigt uppmärksamma den praktiska utövningen för att erhålla en så smidig och rationell hantering av frågorna som möjligt. Ärenden som utan olägenhet kan avgöras redan inom kommunens organ bör principiellt sett inte föras vidare till högre instans. Decentraliseringsbegreppet är i sammanhanget av grundläggande betydelse, och med detta som bakgrund kan man betrakta kommunernas resurser för såväl bostadsteknisk som byggnadsteknisk granskning som rätta och riktigast organiserade. Den tekniska granskningen beträffande bostadslån utflyttas till kommunerna enligt särskilda bestämmelser av . Detta har skett i stor utsträckning när det gäller bostadslån för nybyggnad. I ärenden gällande bostadslån för ombyggnad har, såvitt jag kan bedöma, en utflyttning av den tekniska granskningen varit av mindre omfattning. När det gäller förbättringslån och bostadsanpassningsbidrag återfinns inte i lagtexten möjligheten till utflyttning av granskningen. Viss teknisk granskning måste ske i kommunernas förmedlingsorgan i alla låneärenden. Den sökande kan i anledning av kommunens granskning uppmanas att göra tekniska ändringar i sitt förslag. När sedan ärendet med tillstyrkan från kommunen behandlas i länsbostadsnämnden kan nämndens tekniska granskning föranleda återremiss till sökanden för ytterligare bearbetning av de tekniska lösningarna. Utöver det dubbelarbete som förekommer vid granskningen av dessa låneärenden måste det framstå som ytterst irriterande och även tids- och kostnadsmässigt krävande för sökanden som inte vet om han har en godtagbar teknisk lösning förrän ärendet avgjorts av länsbostadsnämnden. Med stöd av det anförda hemställs A. att ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts om handläggning av teknisk granskning före beslut om förbättringslån och bostadsanpassningsbidrag, 1* 1974. B. att hos Kungl. Maj :t anhåller att åtgärder vidtas för att möjliggöra utflyttning av denna granskning till förmedlingsorganen med samma verkan som gäller för bostadslån enligt KK 1967:552, § 39 och dess tillämpningsföreskrifter och anvisningar.
mot · FX02520 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om förstärkning av den svenska utrikesrepresentationen för lantbruksbevakning i . Den förändring av den svenska utrikesbevakningen på jordbrukets område som blir följden av den av regeringen beslutade indragningen av tjänsten som lantbruksrepresentant i , med placering i , är oroande. relationer med den europeiska gemenskapen regleras i ett särskilt avtal, varför svensk utrikesrepresentation för lantbruksbevakning finnes i . Vidare bevakas intressanta länder och marknader genom representation i och . Maj:t har även beslutat att inrätta särskild miljövårdsrepresentant i . Det synes oss från det svenska lantbrukets synpunkt olyckligt att så skett på bekostnad av lantbruksbevakningen i . Enligt vår uppfattning tillgodoses behovet av lantbruksbevakning i bäst genom att ytterligare en tjänst som lantbruksrepresentant i inrättas. Vår avsikt härmed är att merparten av bevakningsarbetet kan utföras vid den centrala förvaltningen för den europeiska gemenskapen. Vidare anser vi att lantbruksrepresentanterna i genom täta besök i de västeuropeiska länderna skall kunna fullgöra sitt bevakningsuppdrag. Avsättningsförhållanden för jordbruket kommer successivt att förändras, beroende på den ändrade marknadssituationen i som blir följden av att den europeiska gemenskapen utvidgas. Det är av synnerlig vikt att vårt land följer marknadssituationen, den tekniska och ekonomiska utvecklingen i de västeuropeiska länderna. Genom den nu vidtagna förändringen av den svenska utrikesrepresentationen på jordbrukets område anser vi att möjligheterna till ett effektivt bevaknings- och rapporteringssystem i minskat. Vikten av att ha särskild representation i är från lantbrukets synpunkt mindre angelägen . Med hänsyn till de resurser som rimligen kan förväntas avsättas för svensk lantbruksrepresentation ser vi det som angeläget att i första hand representationen i förstärkes, och om så är nödvändigt, på bekostnad av representationen i . Den stora förändring som skett beträffande marknadssituationen för flera av jordbrukets produkter och produktionsmedel innebär att vi måste ha en god bevakning, inte minst i . Knappheten på basprodukter i världens livsmedelsförsörjning understryker detta faktum. Med stöd av vad som ovan anförts får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t anhåller om att ytterligare en tjänst som lantbruksrepresentant, placerad i med upp gift att följa utvecklingen på jordbruks- och livsmedelsområdet i den europeiska gemenskapen, inrättas. . NISSER (m) L. () i PER () i Gäddvik HANS () i
mot · FX02521 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om översyn av den kommunala renhållningslagen. Den kommunala renhållningslagen om lagstadgat obligatoriskt kommunalt renhållningsmonopol, som antogs av , nr 892, trädde i sin helhet i kraft . I stadgandet föreskrivs bl. a. skyldighet för kommun att ta hand om allt hushållsavfall och därmed jämförbart avfall och att ingen annan än den kommunen anlitar får befatta sig med detta. Normalhälsovårdsförordningens 14 § stadgar även att orenlighet och avfall, som det enligt kommunala renhållningslagen eller hälsovårdsordningen åligger kommunen att forsla bort, ej får användas till gödsling, grävas ned, komposteras, brännas eller på annat sätt slutligt behandlas av fastighetsägaren själv. kan i vissa speciella fall medge undantag. Renhållningslagen ger endast kommun rätt att söka dispens, som behandlas och avgörs av . Den enskilde fastighetsägarens möjligheter att påverka dispenser är således mycket beskurna eller nästan obefintliga. Kommunen bestämmer suveränt om dispens skall sökas eller ej. Enligt vår mening bör ett kommunalt organ med lokalkännedom, exempelvis hälsovårdsnämnden, vara dispensmyndighet. Dess ställning som myndighetsorgan inom såväl den allmänna hälsovården som renhållningen borde göra den lämplig för detta. Lagen har varit i kraft och den kommunala erfarenheten av dess tillämpning i glesbygden är långt ifrån positiv, och därtill är lagen svårtolkad att döma av många överklaganden. Knappast någon fråga, som kommunerna haft att behandla , har vållat så mycket irritation och besvär som den kommunala renhållningslagen. Man har i allmänhet med rätta hävdat att det varken från ekonomisk, miljö- eller häslovårdssynpunkt är motiverat att transportera bort avfallet om det på ett tillfredsställande sätt kan användas eller destrueras på platsen. Inom hälsovårdstätorterna är lagen nödvändig, men att tillämpa samma bestämmelser i glesbygden är att använda större våld än som krävs för ändamålet att uppnå ett rent och miljövänligt samhälle. I motionen 1973:928 omnämndes det s. k. Varasystemet, med utplacering av containers på kommunens glesbygd, dit fastighetsägarna själva får forsla sitt överblivna avfall. Systemet har fungerat på ett omtyckt och tillfredsställande sätt. Lagen bör ändras så att detta system får användas utan att dispens behöver sökas. Likaså bör trädgårdsavfall och latrin från fastigheter utanför hälsovårdstätort undantas från bestämmelserna. Med stöd av ovan framförda synpunkter hemställs att hos Kungl. 1. om översyn av gällande bestämmelser i vad avser renhållningslagens tillämpning inom glesbygdsområden, 2. om förändring av renhållningslagens 4 §, i syfte att överföra dispensrätten från till kommunerna. HANS NYHAGE(m) L. () i . NISSER (m) () i Vrångebäck GOTAB 74 5776 S 1974
mot · FX02523 · 1974-01-24 00:00:00 — av i m. fl. angående trafikolyckor förorsakade av kollision mellan fordon och ren. I vissa delar av vårt land utgör renar på och vid vägarna en betydande fara i trafiken. Riskerna för att köra på och döda eller skada renar med bil är stora i dessa områden. I synnerhet vid skymning och i mörker är en kollision svår att undvika om inte bilisten formligen kryper fram med sin bil. Enligt nuvarande rättsregler får den påkörande inte endast stå för skadan på den egna bilen utan även ersätta renägaren för den påkörda renen. Vi finner att detta förhållande innebär en djup orättvisa mot människor som bor eller färdas i renbetesland. Motsvarande risker finns inte i övriga delar av landet. Rent allmänt skall sägas att varje bilförare löper risk för sammanstötningar med vilda djur och därav uppkommande skador. Det måste dock konstateras att sammanstötningsrisken är mycket större för bilister som bor och färdas i renbetesland. Vid tidigare prövning av denna fråga har hänvisats till bilägarens/ bilförarens föreliggande möjligheter till ekonomiskt skydd genom försäkring. Det bör då framhållas att den vanligaste försäkringsformen numera är den s. k. fabriksvagnskadegarantin, innebärande en självrisk av . Vid sammanstötning med ren blir oftast bilföraren ersättningsskyldig för den påkörda renen/renarna. Ersättningsbeloppen uppgår till . för vuxen honren resp. vuxen hanren enligt en överenskommelse mellan och . Bilägarens försäkringsbolag betalar visserligen via trafikförsäkringen ersättning för renen. Bilägaren flyttas då ner två bonusklasser, vilket motsvarar en årskostnad av . Lägsta kostnad uppskattas till , men kan också vara avsevärt högre för större bilar och bilister med längre årliga körsträckor. Observeras bör också att bilister under även har en självrisk av . Med självrisk för vagnskada och ersättningsbelopp kan, vid sammanstötning med ren, bilägaren åsamkas kostnader på . och mera innan det är lönsamt för honom att utnyttja befintlig försäkring. Visserligen kan bilägaren skydda sig mot förlust vid vagnskada, men då till betydligt högre försäkringskostnader. Bonusförluster kan han dock inte skydda sig emot. Skillnaden mellan sammanstötningar med t. ex. älg och ren ligger däri, att vid sammanstötning med älg blir förarens kostnad endast självrisk för vagnskada, medan vid en sammanstötning med renar uppstår kostnad både för vagnskada och djur. Dessutom är kollisionsrisken mycket större för bilister som bor och färdas i renbetesland. Det måste anses otillfreds ställande att bilister som bor i dessa områden skall åsamkas högre försäkringskostnader eller ersättningskostnader än landets övriga bilister. Vi vill därför föreslå, att ger Kungl. Maj:t i uppdrag att utreda om det är möjligt att genom fondbildning eller någon försäkringsform minska bilisternas kostnader eller hålla dem skadeslösa vid sammanstötning med ren. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. hemställer att utredning görs om förutsättningarna att genomföra åtgärder som syftar till att minska eller eliminera bilisternas kostnader vid sammanstötning med ren. () V. () () ()
mot · FX02524 · 1974-01-22 00:00:00 — av i och om slopande av belöning för dödande av säl. Allt fler djurarter i vårt land är utrotningshotade. Sälarna synes nu vara en av dem. Höga gifthalter i , störningar på viloplatserna och en hög dödlighet bland sälungarna har medfört att stammen är hotad till sin existens. kunde man, enligt uppgift, räkna in 20 00030 000 djur bara vid Sälbådarna i yttre skärgård. beräknades beståndet till cirka 5 000 djur. anser vetenskapsmän att det endast finns några tusen gråsälar kvar i hela . Trots detta betalas det fortfarande ut skottpengar på säl, för övrigt de enda statliga skottpengar som finns. Det måste vara fullständigt felaktigt att belöning utbetalas för att skjuta eller på annat sätt döda en utrotningshotad djurart. Därför bör belöning för dödande av säl upphöra. Under hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att belöningar för dödande av säl upphör att utgå.
mot · FX02525 · 1974-01-23 00:00:00 — av fm i och i om ökat anslag till Bidrag till trädgårdsnäringens rationalisering m. m. Av årets statsverksproposition (bil. 11) framgår, att lantbruksstyrelsen föreslagit ett höjt belopp under anslaget B.5. Bidrag till trädgårdsnäringens rationalisering m. m. Departementschefen föreslår dock ett oförändrat belopp på . Som motiv för en anslagshöjning anför lantbruksstyrelsen att berörda odlarorganisationer framhållit, att väsentliga kostnadsökningar för bränsle till växthusens uppvärmning ökar anspråken på bidrag till rationaliseringsåtgärder. Det bör i detta sammanhang observeras, att såväl lantbruksstyrelsens som departementschefens ställningstagande i praktiken skett, innan energikrisen gick in i ett akut skede. Även med tanke på att det vid detta budgetårs ingång fanns en mindre reservation under detta anslag, synes även de , som lantbruksstyrelsen förordat, vara otillräckliga för att under nästa budgetår ge erforderliga bidrag till bränslebesparande åtgärder. Som en omedelbar åtgärd bör dock anslaget höjas till den nivå, som lantbruksstyrelsen förordat. De ytterligare behoven bör sedan täckas över tilläggsstat. 1 den extraordinära situationen, som råder, bör anslag och bidragsregler vara sådana, att de främjar åtgärder som har en bränslebesparande effekt. Det bör i detta sammanhang understrykas, att prisstegringen och den uppkomna bristen på eldningsolja aktualiserar bränslebesparing inte bara ur företagsekonomiskt utan även ur ett vidare samhällsekonomiskt perspektiv. Allt bör därför göras för att stimulera till åtgärder, som främjar att energitillgångarna utnyttjas på bästa tänkbara sätt. För många investeringar med bränslebesparande effekt kan dock den företagsekonomiska vinsten vara tveksam eller svår att realisera av kostnadsskäl. Möjligheter till bidrag kan i sådana fall vara avgörande för, om den önskvärda oljebesparande investeringen skall komma till stånd eller ej. Lantbruksstyrelsen har redan tidigare förklarat sig beredd att bevilja bidrag som stimulans till åtgärder som kan förväntas ha en påtaglig bränslebesparande effekt. Med hänsyn till att ett allmänt intresse föreligger för brännoljebesparing har hos lantbruksstyrelsen begärt sådana ändringar i trädgårdsnäringens rationaliseringsbestämmelser, att man stimulerar till investeringsåtgärder med bränslebesparande effekt. Att så sker synes i nuvarande läge vara synnerligen angeläget. För att investeringar i bränslesparande syfte skall kunna göras till kommande eldningssäsong, bör därför erforderliga ändringar göras i bidragsreglerna, som tillräckliga anslagsmedel ställes till lantbruksstyrelsens förfogande. Under hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att till Bidrag till trädgårdsnäringens rationalisering m. m. anvisar ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med förhöjt reservationsanslag av , 2. att hos Kungl. begär sådana ändringar i trädgårdsnäringens rationaliseringsbestämmelser att investeringsåtgärder med bränslebesparande effekt stimuleras.