mot · FX021257 · 1974-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om vidgad ersättning av statsmedel för skada på grund av brott. De regler om ersättning till brottsoffer som antog tillgodoser endast delvis de krav man har anledning ställa. Detta påtalades också av m. fl. partier i samband med riksdagsbehandlingen och från vårt håll har upprepade gånger begärts en utvidgning. Ersättningssystemet bör enligt vår mening omfatta inte bara personskador utan också egendomsskador samt ideell skada i större utsträckning. Vår kritik gällde också principen att den skadelidandes ekonomiska situation skall beaktas vid ersättningsprövningen samt att därvid skall tillgodoses endast socialt ömmande behov. Vidare framfördes önskemål om att skadeståndsrättsliga principer i görligaste mån skulle tillämpas vid ersättningsbedömningen samt att prövningen borde anförtros domstol eller liknande organ. Den granskning av reglerna som redovisas i årets statsverksproposition, bilaga 4, , tillgodoser inte helt dessa önskemål. Enligt vår uppfattning bör man låta ersättningen omfatta även andra skador i anledning av brott än personskador. Vid en sådan vidgning av ersättningssystemet uppkommer dock en del problem, vilket gör det nödvändigt att närmare utreda frågan innan beslut fattas. Hit hör frågan om vilka brott som rimligen bör betraktas som ersättningsberättigade, liksom vilka avgränsningar som vid en sådan utvidgning bör ske i förhållande till existerande försäkringsformer. När skadestånd utdöms för personskador vid våldsbrott, ter det sig för rättsmedvetandet särskilt angeläget att den skadade verkligen får den ersättning han tilldömts. Den som vållat skadan är ofta i en sådan situation att han inte inom rimlig tid kan ge den skadeståndsberättigade full ersättning. Större förståelse för en humaniserad kriminalvård torde kunna vinnas om de som blivit utsatta för brott inte drabbas ekonomiskt. Med ett ersättningssystem byggt på den av oss förordade grundprincipen blir det från rättssäkerhetssynpunkt särskilt angeläget att beslutanderätten rörande skadeståndet och dess storlek tillerkänns någon judicell myndighet inom det allmänna domstolsväsendet eller inom förvaltningen. Vi vill liksom tidigare förorda att ersättningsfrågan om möjligt avgörs av den domstol som dömt eller skulle ha dömt i brottmålet. Ersättningsfrågan torde enklast kunna upptas till behandling i samband med behandlingen av målsägandeanspråk i anslutning till brottmålets handläggning. Ersättningarna bör i princip återbetalas till staten av den som vållat skadan, även om mildring av återbetalningsskyldigheten bör kunna medges i rehabiliteringssyfte. Rehabiliteringen hindras om den dömde tvingas leva under det hårda ekonomiska tryck som krav på en omedelbar skadeståndsbelastning innebär. En betydande svaghet i de hittillsvarande reglerna har varit att syftet varit begränsat till att täcka socialt ömmade behov. Den av justitieministern föreslagna ordningen att endast personer i lägre inkomstskikt ska få full ersättning och personer med högre inkomster en reducerad ersättning kan inte accepteras. Det enda rimliga är att skadans art och omfattning får avgörande betydelse för ersättningen. I årets statsverksproposition föreslås i likhet anslå en milj. kr. till ersättning åt dem som tillfogats personskada genom brott. Förhållandevis få ansökningar om ersättning från anslaget har ' inkommit. Möjligheten att få ersättning är tydligen fortfarande förhållandevis okänd. Det synes därför lämpligt att informationen angående ersättningsord ningen utökas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till vidgad ersättning till brottsoffer enligt de riktlinjer som angetts i motionen. HANS () i () ()