ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02971 · 1974-01-01 00:00:00 — av angående förtal av avliden. Till den ökande insikten om individens värde och rätt till integritet hör för stora grupper i vårt land känslan att detta gäller icke blott de levande utan också de döda. Att kränka en avlidens minne är enligt mångas mening ett verkligt nidingsdåd. Härvid kan helt bortses från den legitima önskan att söka få fram så många beläggbara fakta som möjligt om såväl enskilda personer som allmänna sammanhang för att i vetenskapligt syfte kartlägga det förgångna. Med all hänsyn tagen till fel och brister som vidlåder även de vetenskapliga metoderna måste dock den seriösa forskningen ha rätt att granska de bortgångna, deras liv, karaktär och insatser. I detta sammanhang kan man också helt utesluta den konstnärliga friheten, den som medger en skapande konstnär att fritt dikta och skapa personligheter. Det finns emellertid en tendens till övertramp och missbruk av denna frihet, så till vida som man tillskriver en död egenskaper och handlingar som icke blott saknar historiskt underlag utan t. o. m. direkt motbevisas av alla kända fakta. En bristande respekt för den dödes integritet i förening stundom med en lust att chockera eller rida på en tyvärr icke helt ovanlig hyeneinstinkt har vid några uppmärksammande tillfällen aktualiserat frågan om skydd för en döds minne. Det förtal av avliden som enligt nu gällande lag kan medföra ansvar kan endast påtalas av en begränsad grupp närstående eller av allmän åklagare, den sistnämnde endast av särskilda skäl påkallat ur Enligt min uppfattning har kretsen av dem som äger rätt att väcka talan till försvar för en avlidens minne visat sig vara alltför begränsad. Även om den dödes allra närmaste icke längre är i livet, kan avlägsnare släktingar vara ytterst upprörda över kränkningen av den döde. Och hur ser man på en mycket ensam, ogift, barn- och syskonlös individ, äger icke han/hon rätt till skydd mot förtal efter döden? Varför skall icke en person som ställt sitt liv i någon organisations tjänst ha rätt att få skydd genom denna organisations försorg osv? Eventuellt bör dock rätten att väcka åtal tidsbegränsas. Människovärde och integritet tillkommer en person även efter döden, och med växande insikt härom bör också lagen ge uttryck för denna respekt. Med stöd av det anförda hemställer jag att måtte hos Kungl. hemställa om komplettering av bestämmelserna i 5:45 i enlighet med i motionen angivet syfte.
mot · FX02972 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en ny företagsform för mindre företag, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1974:932 hemställes att 1. beslutar att aktiekapitalets lägsta belopp skall vara , 2. hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag till ny () () företagsform, avpassad till de mindre företagens behov. PER () i Gäddvik G. ()
mot · FX02976 · 1974-01-25 00:00:00 — av i m. fl. angående besittningsskyddet vid arrendeförhållanden i vissa fall. Jordabalkens regler om besittningsskydd för jordbruksarrendatorer avser att ge arrendatorn skydd till hem och näring. Besittningsskyddet skall således ge arrendatorn en såväl ekonomiskt som socialt rimligt tryggad besittning av arrendestället. Man kan emellertid redan nu skönja vissa väsentliga brister i besittningsskyddet. Vid jordabalkens tillkomst ansågs det särskilt berättigat med sådant skydd för gårdsarrenden, dvs. jordbruksarrenden där arrendatorn enligt avtalet avsågs att ha bostad. Bland annat föreskrives som huvudprincip för dessa arrenden att avtalstiden skall vara . Under departementsbehandlingen av jordabalken infördes emellertid här en generell undantagsregel för kommuner som gavs möjlighet att förkorta gårdsarrendetiden till . Denna möjlighet har kommit att begagnas av kommunerna i mycket stor utsträckning oavsett om exploatering är aktuell eller icke. Det förekommer fall där kommunerna begär att få teckna ettårsarrende på egendomar som förvärvats för och inlagts i plan som strövområde. För arrendatorn är det ett väsentligt avbräck att icke med säkerhet kunna planera sin drift än i sänder. Det torde vara befogat med en undersökning av i vilken utsträckning kommunerna opåkallat begagnar sin möjlighet till ettårsarrenden även vid gårdsarrenden. Åtskilliga kommunala arrenden är såsom redan departementschefen påpekade vid jordabalkens tillkomst att betrakta som permanenta. Om en utredning ger vid handen, att kommunerna missbrukar undantagsregeln i strid med jordabalkens huvudsyfte att bereda jordbruksarrendatorerna trygg besittningsrätt, bör lagregeln ändras. Den allmänna uppfattningen torde vara att kommunerna strävar efter ettårsarrenden oavsett exploateringsläget. Gårdsarrendereglerna är att betrakta såsom en del av jordabalkens besittningsskyddssystem. De är emellertid icke tillämpliga på juridiska personer. Det uttalades vid dessa reglers tillkomst, att en juridisk person icke har bostad någonstans. Till följd härav kom dödsbos arrendeavtal att falla utanför kategorin gårdsarrende. Beträffande dödsbo är det således möjligt att teckna ettårsavtal och därmed undanta dödsbona från besittningsskyddet. Denna klassificering av dödsboet i besittningsskyddshänseende är opåkallad, eftersom att de personliga förhållandena inom dödsboet är sådana att detta är i behov av samma besittningsskydd som den fysiska personen. Det torde t. o. m. finnas fog för att hävda, att dödsboförhållandena är sådana att besittningsskyddet har större uppgift att fylla än om den fysiska arrendatorn fortlevat. finnes därför ett starkt behov av sådan lagändring, att dödsbos arrendeavtal betraktas som gårdsarrende så att icke dödsboet genom förkortning av avtalstiden kan gå förlustigt besittningsskyddet. Med stöd av ovanstående hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär sådan ändring av 9 kap. jordabalken 1. att det generella undantaget för kommuner beträffande avtalstiden vid gårdsarrenden upphäves, 2. att dödsboarrenden skall kunna betraktas som gårdsarrenden. () i Holmgården H. ()
mot · FX02979 · 1974-01-25 00:00:00 — om överflyttande av anslaget för bistånd till och till de katastrofdrabbade länderna i . bör göra betydande insatser för att hjälpa de fattiga folken att på kort sikt lindra akut nöd och på uppnå bättre levnadsförhållanden. Det är allmänt känt att u-landshjälpens ställning hos den allmänna opinionen försämrats. Delvis beror detta på att medborgarna upplevt oro över den egna ekonomiska utvecklingen och ökad arbetslöshet. Ett annat skäl till den sviktande opinionen kan finnas i att den svenska biståndspolitiken fått inslag som många människor har svårt att acceptera. Inriktningen av det svenska biståndet bestäms inte av hjälpbehov och möjligheter till effektivt utnyttjande utan också i alltför hög grad av den typ av regimer som sitter vid makten. Det omfattande biståndet till och kan inte förklaras på annat sätt. Regeringen försöker i dessa fall att köpa sympatier inom den vänsterinriktade opinionen med hjälp av biståndsanslag. Biståndet till beräknas således enligt propositionen 1974:1, bilaga 5, s. 46 uppgå till 1974/75. Detta är endast 5 miljoner mindre än biståndet till , ett av jordens fattigaste och folkrikaste länder. Biståndet till beräknas på samma sätt uppgå till , fastän tillhör de länder i världen som åtnjuter det största biståndet räknat per capita, varav huvuddelen kommer från . Även åtnjuter ett betydande stöd från annat håll. Om man antar att det civila stödet uppgår till ett värde motsvarande den militära hjälp, som Nordvietnamn fick under aktiva skeden måste det röra sig om mycket betydande belopp. Vi vet alla att flera länder i drabbats av svår torka som lett till att mellan 15 och 20 miljoner människor har utsatts för svält i en omfattning som det är svårt att bilda sig en uppfattning om. Det måste anses stötande att vi inte lämnar människorna i dessa länder ett större stöd. Hjälpbehovet är här höjt över all diskussion. Distributionssvårigheter förekommer säkerligen, men kan övervinnas. Hur många människor som mist livet genom hungerkatastrofen har vi i inga tillförlitliga uppgifter om. Vad man med större säkerhet vet är att av boskapen i området dukat under. Katastrofen är av en omfattning som saknar motstycke i modern tid. Det borde i en sådan situation vara självklart för att i stället för att hjälpa kommunistiska diktaturregimer inrikta svensk biståndsverksamhet på effektiva åtgärder som lindrar hungerkatastrofen i så snabbt som möjligt och att medverka till återuppbyggnad av dessa länders produktionsapparat i vad gäller försörjningen. Åberopande vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t uttalar att anslaget till och överföres till de katastrofdrabbade länderna i .
mot · FX0298 · 1974-01-16 00:00:00 — av m. fl. om ändring av kvorumreglema för kommunala församlingar. Genom ändring av kommunallagarna 1969 fick kommunerna möjlighet att bestämma att suppleanter skall utses för kommunfullmäktige och kyrkofullmäktige. I samband med detta ändrades också kvorumreglema. gällde att fullmäktige kunde handlägga ärenden om mer än hälften av ledamöterna var närvarande. Enligt de 1969 införda bestämmelserna (Kommunallagen 15 §, Lag om församlingsstyreise 18 §) skall i de fall suppleanter utsetts minst två tredjedelar av ledamöterna vara tillstädes för att fullmäktige skall vara behöriga att handlägga ärenden och fatta beslut. Någon närmare motivering för denna ändring av kvorumreglema anfördes inte i det betänkande av kommunalrättskommittén (K 1969:5) eller i den proposition (1969:129) som låg till grund för beslutet. Ändringen framställdes närmast som en anpassning till de regler som redan tidigare gällde för landstingen. Det kan nämnas att några motsvarande regler inte finns för i nu gällande grundlagar eller i de grundlagar som antagit som vilande. Det kan ifrågasättas om det över huvud taget är lämpligt att ha särskilda regler om närvarotal för beslutsförhet i folkvalda beslutande församlingar. Sådana regler inbjuder lätt till missbruk. Detta gäller särskilt om kravet på närvaro sätts så högt som i de ovan nämnda lagarna. Ett förhållandevis litet antal ledamöter kan genom att vara frånvarande förhindra handläggning av ärenden och beslut, vilket helt allmänt är olyckligt. Att en sådan möjlighet finns strider också mot andra bestämmelser i kommunallagarna, som direkt ålägger fullmäktige att inom vissa tidsramar fatta vissa beslut. Den beslutande församlingen kan således tvingas bryta mot gällande lag antingen genom att handlägga ärenden och fatta beslut utan att föreskrivet antal ledamöter är närvarande eller genom att underlåta att fatta föreskrivna beslut inom lagstadgad tid. De kvorumregler som gäller för kommunerna bör således ses över. Eftersom de problem som här aktualiserats har nära samband med frågor som behandlas av den tillsatta utredningen om den kommunala demokratin, kan det vara lämpligt att översynen sker inom denna utredning. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att hos Kungl. Maj:t hemställa om utredning och förslag om ändrade kvorumregler för kommunala församlingar. () SVEN-E. 1 * 1974.
mot · FX02982 · 1974-01-25 00:00:00 — om ökning av den bundna delen av biståndet till . Det torde inte råda några delade meningar om att det av uppsatta målet för u-hjälp skall uppnås så snart detta rimligtvis är möjligt. Formerna för den svenska u-hjälpen bör emellertid med hänsyn till situationen i vårt eget land kontinuerligt kunna bli föremål för omprövning. De senaste årens betydande arbetslöshet tillsammans med den besvärande situation som svenskt näringsliv, på grund av oljekrisen, just nu befinner sig i bör utgöra utomordentligt starka skäl för en omprövning av den bundna hjälpens andel av det totala biståndet. Erfarenheterna från en del mottagarländer talar också för att det kan vara angeläget att se till att svenska biståndspengar används för avsedda ändamål. Svenska produkter har ansetts borga för en mycket hög kvalitet, och det torde härvidlag inte ha inträffat någon försämring. Även prismässigt hävdar sig svensk industri på världsmarknaden, varför biståndets omfattning knappast behöver minskas vare sig kvantitativt eller kvalitativt genom en ökad del av bundet bistånd. Med stöd av det anförda hemställs att uttalar sig till förmån för att en ökad andel av den svenska u-hjälpen bör utgå i form av varor och tjänster från svenska företag.
mot · FX02983 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar och i om anslutning till om skydd för kulturföremål vid väpnad konflikt. Så gott som får vi skrämmande belägg för det trängande behovet av ett internationellt garanterat skydd för människan och hennes livsmiljö under väpnade konflikter. 1 finns också en växande opinion för att få till stånd nya folksrättsliga regler på detta område. Exempelvis har uttryckt önskemål om konkreta konventionsregler till skydd mot krigets skadeverkningar (motionerna 1972:145 och 947, UU 1972:5, rskr 136). Som uttryck för en internationellt utbredd insikt om kulturföremålens synnerliga betydelse för den mänskliga miljön kan man se i om skydd för kulturell egendom i fall av väpnad konflikt (UNTS vol. 249 s. 240). Med kulturell egendom förstås enligt artikel 1 i konventionen såväl fast som lös egendom, som är av stor betydelse för varje folks kulturarv. Exempel ges: minnesmärken av arkitektonisk, konstnärlig eller historisk art, fasta fornlämningar, byggnadsgrupper av historiskt eller konstnärligt intresse, konstverk, manuskript, böcker och andra föremål av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt intresse, vetenskapliga samlingar samt större bokbestånd och arkivalier. Av intresse är att till begreppet kulturell egendom hänförs också byggnader, vari lös kulturell egendom förvaras, såsom museer, bibliotek, arkiv och skyddsrum. Det bör i detta sammanhang nämnas att i jämförelse med andra stater, exempelvis och med hänsyn till de goda möjligheterna att inrätta bergskyddsrum har ett mycket fördelaktigt utgångsläge för att åstadkomma effektivt skydd av landets kulturskatter. har ratificerats av 65 stater. Bland de 22 europeiska stater som ratificerat märks exempelvis , , , , , och övriga östeuropeiska stater, , och . Utanför står alltjämt , , , och . En svensk anslutning skulle förhoppningsvis bli utslagsgivande för och slutgiltiga ställningstagande. Ett överväldigande antal europeiska stater tillhör sålunda numera . Härtill kommer att ägnat ökat intresse åt frågor rörande folksrättsliga regler om humanitet i krig. I direktiven för delegationen för utveckling av folkrättens regler om humanitet i krig framhävs angelägenheten av att verka för ökad anslutning till de internationella överenskommelser om kriget som finns . En svensk anslutning skulle med andra ord vara i samklang med de humanitära strävandena i utrikespolitik. Medlemskap i konventionen förutsätter dels inventering av sådana kulturminnesmärken och annan egendom som skall skyddas, dels märkning genom anbringande av konventionens särskilda emblem. En sådan inventering torde underlättas av de motsvarande inventeringsarbeten som företas för den fysiska riksplaneringen (Miljöer och större områden av betydelse för kulturminnesvården, Underlagsmaterial nr 23 för fysisk riksplanering, ) och det aktuella saneringsarbetet i tätorter (Sanering III, Kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse, SOU 1973:27). Under åberopande av vad här anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller att frågan om anslutning till om skydd för kulturföremål i fall av väpnad konflikt upptas till förnyad prövning.
mot · FX02985 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående hemvärnets sambandsutrustning. I bilaga 6 till statsverkspropositionen anger departementschefen angående hemvärnet följande: Inom delprogrammet Hemvärnet avses organisation, kapacitet och beredskap behållas. Planeringen syftar till att så långt den frivilliga rekryteringen medger behålla eller öka antalet hemvärnsförband. I syfte att förbättra förbandens stridseffekt planeras tillförsel av bl. a. lätta kulsprutor och automatkarbiner. Även en förbättring av beklädnadsutrustningen planeras. Det är med tillfredsställelse vi noterar detta positiva uttalande om hemvärnets framtida planeringsinriktning, som departementschefen gör som vi kan konstatera den förstärkning av hemvärnets utrustning som har skett och som pågår. Särskilt glädjande är att de framförda kraven på förstärkning av vapenutrustning för de stridande förbanden och personlig beklädnadsutrustning för hemvärnets B-personal nu håller på att tillgodoses. Även om alltså mycket har gjorts för att förbättra hemvärnets utrustning måste vi konstatera att det fortfarande finns områden där bristerna är påtagliga och där det är nödvändigt med en upprustning och förstärkning. Vad vi här vill peka på är de brister som förefinns då det gäller hemvärnets sambandsutrustning. Den sambandsmateriel som står till förfogande är otidsenlig och otillräcklig. Denna brist framträder särskilt vid samverkan med enheter ur lokalförsvaret, vilka liksom hemvärnet ingår i kupp- och mobiliseringsberedskapen. Att hemvärnet skulle kunna låna sambandsmateriel från militära myndigheter och förband är i praktiken icke genomförbart. Det är nämligen i initialskedet av påkomna stridshandlingar som hemvärnet måste förfoga över och disponera sin sambandsmateriel. Alltså måste den ingå i utrustningen, vara på plats och vara brukbar om kupp igångsättes eller mobilisering anbefalles. Hemvärnet har dessutom såväl under mobiliseringsskedet som senare sådana uppgifter som ytövervakning och ytförsvar, som också ställer stora krav på goda sambandsmedel. För att hemvärnet alltså skall kunna lösa sina uppgifter vad gäller såväl samverkan med lokalförsvärsförband som ingår i kupp- och mobiliseringsberedskapen som övervakning och försvar av stora ytor är det nödvändigt att hemvärnets sambandsutrustning moderniseras och utökas. Vi vill starkt understryka att effektiviteten inom hemvärnet ökar i samma mån som utrustningen förbättras. Hemvärnets anda och stridsmoral är också i hög grad beroende av förtroendet för tilldelad utrustning. Utrustningsfrågorna spelar också en stor roll ur rekryteringssynpunkt. Rikshemvärnstinget har vid varje sammankomst behandlat motioner med krav på förbättrad och utökad sambandsutrustning. Tinget har vid sitt ställningstagande understrukit nödvändigheten och värdet av förbättrade sambandsmedel för att höja hemvärnets effektivitet. Med stöd av ovanstående hemställes att beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla att Kungl. vidtager åtgärder för att förbättra hemvärnets sambandsutrustning. HANS () PER-ER1K G. NISSER (m)
mot · FX02987 · 1974-01-25 00:00:00 — om avveckling av drivmedelsransoneringen. Alla materiella nyttigheter finns i begränsade mängder. De kan fördelas mellan konsumenterna efter två principiellt olika metoder. Antingen skapar man balans mellan tillgång och efterfrågan genom att låta prismekanismen verka inom ramen för ett marknadsekonomiskt system eller också fördelar man tillgångarna på administrativ väg genom något ransoneringssystem. Såväl teoretiska överväganden som praktiska erfarenheter stöder uppfattningen att prismekanismen är den överlägset bästa metoden i nästan samtliga fall. Den enda allvarliga nackdelen med denna metod är den omfördelning av konsumtionsförmågan mellan olika inkomstgrupper som kan uppstå vid stigande priser. Emellertid är denna effekt möjlig att neutralisera i den utsträckning så bedömes önskvärt genom kompensation till särskilt utsatta grupper. Den rådande s. k. energikrisen och den med anledning av oljebristen införda ransoneringen av drivmedel till motorfordon belyser på ett mycket klart sätt fördelningsproblematiken. Sålunda skulle en fri prisbildning på oljeprodukter i nuvarande bristsituation ha lett till höjda priser på dessa. Detta skulle sannolikt ha underlättat tillförseln till den svenska marknaden som konsumtionen med säkerhet minskat. Man kan utgå ifrån att även de som vid nuvarande ransoneringssystem får en tilldelning som motsvarar vederbörandes behov skulle söka nedbringa sin förbrukning om en kraftig prishöjning fått slå igenom. För att genomföra den nuvarande drivmedelsransoneringen har man byggt upp en arbetskrävande och krånglig byråkrati, som i och för sig är en närmast oundviklig följd av en fördelning i administrativ ordning men som skulle varit helt onödig om man valt den fria prisbildningens väg. Till yttermera visso tyder uppgifter bl. a. i pressen på att ransoneringsmyndigheterna fördelat mer drivmedel än som åtgår vid beräknad normal förbrukning. Därtill bör läggas de hamstringslager som uppges finnas hos enskilda brukare. Med stöd av vad som anförts hemställes att beslutar hos Kungl. Maj:t hemställa om möjliga avveckling av drivmedelsransoneringen.
mot · FX02988 · 1974-01-26 00:00:00 — av herrar i och i om rätt till föräldrapenning för hemvändande utlandssvenskar. Enligt 3 kap. 12 § andra stycket lagen om allmän försäkring gäller att föräldrapenning utgår om föräldern varit inskriven hos allmän försäkringskassa under minst närmast före barnets födelse eller den beräknade tidpunkten för denna. Detta innebär i praktiken att svenska medborgare som närmast före ett barns födelse inte varit bosatta i inte kan få någon föräldrapenning. Yngre svenska familjer som ställt upp för arbete utomlands finner när de återvänder till att de inte åtnjuter samma sociala skydd som andra hemmasvenskar. För att skall kunna spela en aktiv roll i vår alltmer internationaliserade värld måste svenska medborgare i betydande utsträckning göra en insats utanför landets gränser inom handel, industri, internationella organisationer, biståndsverksamhet, osv. Det är av stor vikt att lämpliga personer är villiga att ställa upp för sådant arbete och ta de olägenheter och det minskade familjeskydd som följer med en utlandsvistelse. har man kunnat säga svenskar som är intresserade av utlandsarbete att de så snart de återvänder till och därmed blir hemmasvenskar igen omfattas av samma sociala förmåner som andra hemmasvenskar. När de upptäcker att de efter sin återflyttning till blir diskriminerade till följd äv sin utlandsvistelse kommer detta utan tvivel att medföra ogynnsamma konsekvenser i fråga om rekryteringsmöjligheterna för utlandstjänst. Vi anser att omnämnda inskränkningar för hemvändande svenskar i rätten att erhålla föräldrapenning är otillfredsställande. En ändring av reglerna måste därför göras. Vi vill i detta sammanhang hänvisa till socialförsäkringsutskottets betänkande 1973:38 där utskottet med anledning av en motion om u-landsarbetares ställning inom den allmänna försäkringen gjort följande principuttalande: Utskottet delar den uppfattning som ligger till grund för motionen, nämligen att man från svensk sida bör underlätta svenska medborgares arbete i och så långt möjligt visa svenskarna generositet då de återvänder till . I likhet med anser utskottet därför att sjukförsäkringsreglerna i nu berört hänseende bör ses över. Enligt vår bedömning bör detta principuttalande i lika hög grad gälla beträffande den fråga vi nu aktualiserar. En översyn av reglerna bör därför göras för att möjliggöra att hemvändande svenska medborgare erhåller rätt till föräldrapenning. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. begär en skyndsam översyn av 3 kap. 12 § andra stycket lagen om allmän försäkring i syfte att jämställa hemvändande utlandssvenskar med andra svenska medborgare vad gäller möjligheterna att erhålla föräldrapenning.
mot · FX02989 · 1974-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om ersättning från den allmänna försäkringen för konsultationer hos vissa chiropraktorer. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1974:1003 hemställs att hos Kungl. begär förslag om att ersättning vid konsultation hos Doetors of Chiropractic ingår i det H. () () i Ulfsbyn (q) i