ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX021956 · 1974-11-19 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:156 med förslag om sänkning av sjömansskatten, m. m. Sjömansskatten utgör en direkt motsvarighet till den kommunala och statliga inkomstskatten. Hela skatten tillfaller staten, men kommuner och försäkringskassor tillerkänns i efterhand viss del av det belopp som har erlagts av sjömän bosatta inom kommunen eller kassans verksamhetsområde. Efter överenskommelser med de nordiska länderna betalar i dessa länder bosatta sjömän, som arbetar på svenska fartyg, sjömansskatt i . För vissa kommuner på har detta lett till ett betydande skattebortfall. Kommunerna på har nämligen genomgående ett större eller mindre antal innevånare, som arbetar på svenska färjor i trafik mellan och . Dessa erlägger sjömansskatt i och betalar därmed ingen kommunalskatt i sin hemkommun, trots att vederbörande som regel vistas där under icke-arbetstid och således i hög grad utnyttjar kommunens tjänster. Enligt vår uppfattning är det angeläget att detta förhållande beaktas i den svenska sjömansbeskattningen. En ändring bör sålunda vidtas i samarbete med i syfte att tillförsäkra kommunerna på skälig kompensation för i erlagd sjömansskatt. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av propositionen 1974:156 beslutar att hos Kungl. hemställa om en översyn av sjömansbeskattningen i syfte att kompensera kommunerna på för i erlagd sjömansskatt. . ÅSLING (c)
mot · FX021957 · 1974-11-19 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:159 med förslag om ändrade regler för räntor enligt uppbördsförordningen (1953:272), m. m. utgår kvarskatteränta när skattskyldigs slutliga skatt med minst en tiondel av den slutliga skatten eller . överstiger den preliminära skatt som skall gottskrivas honom. Räntan utgår på den del av det överskjutande beloppet som överstiger , avrundat till närmast lägre hundratal kronor. Vid beräkningen skall vidare i den preliminära skatten inte medräknas skatt som erlagts efter året näst efter inkomståret. I propositionen 1974:159 föreslås förändringar av detta räntesystem. Den nuvarande avdragsgilla räntan på kvarstående skatt om föreslås ersatt med en fast avgift som inte är avdragsgill vid inkomstbeskattningen. Avgiften föreslås bli om den kvarstående skatten överstiger . Detta betyder en omotiverad höjning av räntan på kvarstående skatt. Som exempel kan nämnas att en icke avdragsgill avgift på motsvarar en ränta efter , i ett marginalskatteläge på . Bara detta innebären höjning på i förhållande till dagens situation. En avgift på motsvarar en ränta på i motsvarande marginalskatteläge och i extremfallet 80-procentig marginalskatt en ränta på inte . Dessa räntesatser skall jämföras med förslag att bestämma dröjsmålsräntan till , vilken skall vara avdragsgill. Att avgiften föreslås stiga från om den kvarstående skatten överstiger . skulle vidare leda till orimliga marginaleffekter; avgiften blir . större om den kvarstående skatten är . i stället för . Då det är av intresse såväl från samhällets som från de enskilda skattebetalarnas sida att så stor överensstämmelse som möjligt mellan preliminärt uttagen inkomstskatt och den slutliga skatten uppnås, borde samhället i första hand vidtaga åtgärder för en förenkling och förbättring av lagstiftningen i hithörande frågor i stället för att höja kvarskatteräntan till en omotiverat hög nivå. a. bör administrativa och tekniska möjligheter skapas för att kostnadsfritt ge de skattskyldiga, som så begär, uppgift om vilket skatteuttag en taxering i enlighet med avgiven självdeklaration skulle föranleda, och detta på ett så tidigt stadium att den skattskyldige får möjlighet att anpassa eventuell fyllnadsbetalning efter beskedet. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att avslår Kungl. Maj:ts proposition 1974:159 i vad gäller propositionens förslag angående avgift på kvarstående skatt och att nuvarande regler får gälla som . . () i
mot · FX021958 · 1974-11-19 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:160 angående förlängd tillämpning av allmänna prisregleringslagen (1956:236). proposition 1974:160 föreslås att tillämpningstiden för allmänna prisregleringslagen, som går ut , förlängs . Moderata samlingspartiet har vid upprepade tillfällen ifrågasatt lämpligheten av att använda prisregleringsinstrumentet som ett normalt inslag i den ekonomiska politiken. Vi har hävdat att det endast bör tillgripas i exceptionella situationer. Sålunda yrkade vi 1971 avslag på propositionen 1971:108 om fortsatt tillämpning av allmänna prisregleringslagen, eftersom enligt vår uppfattning det allvarliga ekonomiska krisläge som lagens tilllämpning förutsatte inte var för handen. avvisade vi det förslag till utvidgning av prisregleringslagen, som föreslogs i propositionen 1973:58. I andra situationer har vi emellertid accepterat att prisregleringslagen tilllämpas. Sett mot bakgrund av den ekonomiska situationen vid de tidigare tillfällen , då tillstyrkt prisregleringslagens tillämpning, måste det konstateras att risken för allvarliga prisstegringar inom riket är större än vid dessa andra tillfällen - möjligen med undantag för situationen . Om dessutom den ändring av prisregleringslagen som genomfördes (1973:301) och som vidgade lagens tillämpningsområde beaktas, kan fastslås att kriterierna för lagens tillämpning är uppfyllda. 1 detta läge är vi beredda att tillstyrka en förlängning av tillämpningstiden för lagen. Vi vill emellertid understryka att prisreglering är ett allvarligt ingrepp i ekonomin, som kan förväntas leda till allvarliga ekonomiska rubbningar. Inte minst på jordbrukssektorn, där en konstlat låg prisnivå upprätthålls, kan svårigheter befaras. Det finns också anledning att peka på de mycket stora belopp som via statskassan måste slussas till jordbruket till följd av den subventionering av livsmedelskonsumtionen som prisregleringen gjort nödvändig Det är enligt vår uppfattning rimligt att riksdag inför det nya budgetåret bereds möjlighet att pröva frågan om fortsatt prisreglering med tanke på dess konsekvenser. Detta kan lämpligen ske i samband med behandling av kompletteringspropositionen . Vi anser sålunda att en förlängning av tillämpningen av prisregleringslagen längre än till nu inte bör ske. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställes att beslutar att, med avslag på Kungl. Maj:ts proposition 1974:160, förlänga tillämpningstiden för den allmänna prisregleringslagen (1956:236) till .
mot · FX021960 · 1974-11-19 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:163 med förslag till lag om ändring i kommunala renhållningslagen (1970:892). Den kommunala renhållningslagen om lagstadgat obligatoriskt kommunalt renhåll ni ngsmonopol, som antogs av , nr 892, trädde i kraft . Ändring i denna lag föreslås nu i Kungl. Maj:ts proposition nr 163. De förändringar som föreslås är att hälsa med tillfredsställelse från såväl kommunalt håll som enskildas sida. Lagens nuvarande utformning har vid tillämpning visat sig förorsaka betydande olägenheter. Särskilt markant har detta kommit till uttryck på landsbygden. De nu föreslagna ändringarna är emellertid enligt vår mening inte tillräckligt långtgående på flertalet väsentliga punkter. Vi har i motion nr 521 till årets riksdag hävdat att lagen är angelägen i hälsovårdstätorterna men att en kategorisk likartad tillämpning i tätorter och på landsbygd innebär betydande olägenheter utan motsvarande mått av i syfte att uppnå ett rent och miljövänligt samhälle. Denna kritik kvarstår även gentemot föreliggande ändringsförslag till renhållningslag. Lagförslagets generella karaktär tillgodoser exempelvis inte den på landsbygden boende fasta befolkningens, såsom jordbrukares, berättigade krav på möjlighet att hantera gårds-, trädgårds- och viss typ av hushållsavfall genom bränning, gödsling etc. Enda möjligheten som härvidlag står till buds är att söka dispens, ett förfaringssätt som osökt för tanken till mer våld än nöden kräver. Enligt vår bestämda uppfattning har rimlig hänsyn ej tagits till de naturliga förutsättningar och övriga förhållanden som råder på landsbygden när det gäller hantering av olika typer av avfall och orenlighet. Härvid framstår det som självklart att trädgårdsavfall och latrin helt undantages. Där ett enskilt system med s. k. containers kan införas lokalt, bör så vara möjligt utan att dispens behöver sökas. Vidare anser vi att dispensfrågorna ej beaktats tillräckligt. Enskild bör ges möjlighet att överklaga myndighets beslut i samma utsträckning när det gäller renhållningsfrågor som i andra förvaltningsfrågor. Härvid bör också dispensfrågorna i sin helhet handläggas på nivå. roll i renhåll ni ngssystemet bör inskränkas till en allmän översyn över att de med lagen åsyftade miljöaspekterna inte skjuts åt sidan. Förhållandet att kommunerna äger bättre lokalkännedom inom sitt område borde vara motiv nog för ett sådant förfaringssätt. Emellertid bör värdet av decentraliserade beslut även tillmätas stor vikt. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att måtte besluta om sådan ändring i kommunala renhållningslagen att 1. dispensfrågorna föres ned till nivå och att härvidlag får uppgift såsom tillsynsmyndighet, 2. enskild tillförsäkras rätt att genom besvär hos länsstyrelse överklaga kommuns beslut i renhållningsärende, 3. trädgårdsavfall och latrin generellt undantages den kommunala renhållningslagen utanför hälsovårdstätort. . () i HANS () i PER () i Gäddvik
mot · FX021962 · 1974-11-19 00:00:00 — av herrar Hallenius och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:164 med förslag till lag om ändring i vägtrafikskatteförordningen (1973:601), m. m. 1 anslutning till vissa tekniska förändringar i bestämmelserna om restitution av bensinskatt för jordbrukets traktorer och skördetröskor föreslås i proposition 1974:164 också en sänkning av kompensationsbeloppen. Avsikten är att de nya beloppen skall börja tillämpas fr. o. m. Sänkningen innebär att beloppet för vanliga bensindrivna jordbrukstraktorer sänks . För självgående skördetröskor sänks beloppet . Förslaget grundar sig på en undersökning av drivmedelsförbrukningen för bensindrivna traktorer och skördetröskor 1972. Undersökningen visar att bränsleförbrukningen det året genomsnittligt låg väsentligt lägre än vid motsvarande undersökningar 1969 och tidigare. Det finns enligt vår uppfattning ingen anledning att ifrågasätta den gjorda undersökningen som sådan. Att den genomsnittliga drivmedelsförbrukningen för bensindrivna traktorer och skördetröskor har sjunkit torde bl. a. hänga samman med att sådana redskap numera huvudsakligen används på mindre gårdar. Men finns det anledning att anta att de uppmätta värdena har påverkats av bl. a. de förhållandevis goda skördeförhållandena det året och därmed följande korta körtider. Det är alltså inte troligt att uppgifterna är helt representativa för . Vidare måste man ta hänsyn till att de redovisade uppgifterna avser medelvärden och att det förekommer stora variationer. Eftersom antalet bensindrivna traktorer och skördetröskor dessutom numera är ganska litet, är det enligt vår uppfattning skäligt att behålla kompensationsbeloppen oförändrade. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av proposition 1974:164 beslutar att fastställa kompensationen för skatt på bensin till jordbrukets traktorer och skördetröskor till oförändrade belopp. () () 1* 1974.
mot · FX021963 · 1974-11-19 00:00:00 — av herrar och Komstedt i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:164 med förslag till lag om ändring i vägtrafikskatteförordningen (1973:601), m. m. I enlighet med av fattat beslut skall kilometerskatt utgå för släpvagnar, som drages av motorfordon, med en totalvikt över . Vi delar uppfattningen i propositionen att detta system är riktigt. Vid installationen av kilometerräknare på dieseldrivna lastbilar kom det emellertid att uppstå många problem för den enskilde fordonsägaren. Utvecklingsbolaget utvecklade och framtog kilometerräknare. Vi anser inte att framtagningen skedde i samverkan med biltillverkare och serviceföretag, eftersom ifrågavarande system gav upphov till en rad problem för den enskilde fordonsägaren. För att inte samma situation skall uppstå, anser vi det nödvändigt att mätare och tillbehör framtages i samråd med biltillverkare och serviceföretag. Det är absolut nödvändigt att det mätarsystem som användes fyller de krav som konsumenterna även under mycket hårda villkor måste ställa på ett sådant. Vi kräver alltså fullgoda garantier för att de enskilda lastbilsägarna inte råkar in i samma situation som vid det första införandet av kilometerskatträknare på bilar. I enlighet med våra tidigare yrkanden när kilometerskatt infördes anser vi det naturligt att statsmakterna står för såväl kostnaderna för kilometerräknarna som monteringssats och monteringsarbete. Vi finner det inte skäligt, mot bakgrund av de många komplikationer som uppträtt med anledning av införandet av kilometerräknare och de kostnader för den enskilde som följer med detta, att fordonsägaren också skall stå för grundkostnaderna, som i praktiken torde avse saker av allmänt intresse. Med anledning av det anförda hemställer vi 1. att hos Kungl. anhåller att de nya kilometerskatträknarna på släpvagnar som drages av motorfordon inte införes förrän fullständiga garantier föreligger att ifrågavarande mätare fyller alla krav på tillförlitlighet, 2. att beslutar att kilometerräknare, monteringssats och monteringsarbete bekostas av statsmedel. () ()
mot · FX021965 · 1974-11-19 00:00:00 — av herrar i och Fågelsbo i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:164 med förslag till lag om ändring i vägtrafikskatteförordningen (1973:601), m. m. Maj:ts proposition 1974:164 föreslås bl. a. en höjning av kilometerskatten för brännoljedrivna personbilar. Innebörden av förslaget på denna punkt är att kilometerskatten höjs, så att den kommer i nivå med den specialdestinerade bensinskatt som träffar körningen med likvärdiga bensindrivna personbilar. Det innebär något mindre än en fördubbling av kilometerskatten för de små bilarna och något mer än en fördubbling för större bilar. Vi delar uppfattningen att en höjning av kilometerskatten för brännoljedrivna personbilar bör komma till stånd, men av flera skäl anser vi en mindre höjning än den som föreslås i propositionen vara att förorda. Det är enligt vår uppfattning angeläget att fortsatt och relativt sett ökat användande av brännoljedrivna bilar stimuleras. En av anledningarna härtill är att denna typ av drivmedel förorsakar mindre miljöskador. Kolväte- och koloxidkoncentrationen är låg i dieselavgaser. Dessa innehåller inte heller några blyföreningar. De negativa effekter som dieselmotorn dock har väger avsevärt lättare än de positiva. Det finns vidare anledning att beakta det förhållandet att brännoljemotorer förbrukar mindre bränsle än bensinmotorer. Enligt tillgängliga uppgifter är bränsleförbrukningen hos de förstnämnda lägre. Denna faktor måste tillmätas särskild betydelse med anledning av den rådande situationen på energiområdet. En ökad andel brännoljedrivna fordon påverkar också vår handelsbalans, eftersom behovet av import av oljeprodukter minskar. En så kraftig höjning av drivmedelsskatten som föreslås i propositionen kan dock ha mycket ogynnsamma verkningar, bl. a. från konkurrenssynpunkt, för vissa yrkesutövare, t. ex. taxiägare, som har baserat sin verksamhet på den driftbilligare brännoljedrivna personbilen. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid sin behandling av Kungl. proposition 1974:164 beslutar att kilometerskattens grundbelopp för personbilar skall utgöras av för skattevikten och för skattevikten och tyngre samt ett tilläggsbelopp på för varje helt hundratal kg över . . () i
mot · FX021966 · 1974-11-19 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:164 med förslag till lag om ändring i vägtrafikskatteförordningen (1973:601), m. m. I propositionen 1974:164 föreslås sådana ändringar av fordonsskatten att denna höjs för tyngre brännoljedrivna lastbilar och sänks för flertalet bussar och bensindrivna lastbilar samt för lättare brännoljedrivna lastbilar. Vidare föreslås att kilometerskatten höjs för brännoljedrivna personbilar, så att den kommer i nivå med bensinskatten för likvärdiga persondrivna bilar. Propositionens förslag är betingade av en önskan att få en mer likvärdig beskattning av olika slag av fordon. Det är dock möjligt att föra ett helt annat resonemang, som utgår från miljöaspekter. Då skulle de fordon som från miljösynpunkt är renast få den lägsta skatten, och en högre straffskatt skulle drabba de fordon som har ett större utsläpp av föroreningar. Dieselmotorn är från miljösynpunkt att föredra framför bensinmotorn på grund av avsevärt mindre utsläpp av föroreningar. ledningsgrupp har i Stencil K 1971:1 behandlat detta problem och anfört vissa siffror. Enligt dessa är dieselmotorn från miljösynpunkt överlägsen bensinmotorn. Utsläppen av bilavgaser är alltför stort, särskilt i tätorterna. Flera ämnen som ingår i bilavgaser är skadliga. Alla möjligheter måste därför användas för att nedbringa utsläppen. F. n. talas i alla sammanhang om angelägenheten av att spara energi. Staten är beredd att spara energi. Staten är beredd att starta en stor kampanj. Det borde då också vara angeläget att spara drivmedel. I genomsnitt förbrukar en dieselbil mindre bränsle per mil än en bensindriven bil. Dieselmotorn utnyttjar bränslet bättre på grund av högre verkningsgrad och använder också ett bränsle som är billigare att framställa. Den nu föreslagna förändringen av skatterna gynnar bensinmotorer, som har större drivmedelsförbrukning och som släpper ut mer föroreningar. Dieseldrivna bilar, som drar mindre bränsle och släpper ut mindre föroreningar, missgynnas. har tidigare föreslagit att skatten på gasol skulle tas bort. Gasdrift av fordon har flera fördelar. a. är utsläppen av föroreningar mycket små. Speciellt för drift inom stadsbebyggelse är gasen lämplig. Genom att nu gasolskatt införts finns inte något incitament för gasdrift. Från flera synpunkter är det angeläget att sådana ändringar vidtas i vägtrafikskatteforordningen att man stimulerar användandet av sådana fordon som dels har liten drivmedelsförbrukning, dels har minimalt utsläpp av föroreningar. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av vägtrafikskatteförordningen att användning av fordon med liten drivmedelsförbrukning och minimalt utsläpp av föroreningar skattemässigt gynnas.
mot · FX021967 · 1974-11-19 00:00:00 — av herrar Träff och Komstedt i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:164 med förslag till lag om ändring i vägtrafikskatteförordningen (1973:601), m. m. I propositionen 1974:164 föreslås bl. a. en ändring i 16 § vägtrafikskatteförordningen (1973:601) av innebörd att förbud mot att bruka fordon som belastas av ej erlagd fordonsskatt skall utsträckas till att även avse de fall då fordonet sålts med äganderättsförbehåll och återtagits. Skälen för denna ändring anges vara att det för beskattningsmyndigheterna skulle vara svårt att avgöra om ett fordon sålts på avbetalning, vilket i sin tur skulle påverka de tekniska rutinerna som avser utsändande av kontrollmärke och skattekvarn. De i propositionen framförda skälen synes icke övertygande. De sakliga motiven till den nu gällande undantagsbestämmelsen ifrågasätts inte i propositionen, där man enbart åberopar tekniskt-administrativa bevekelsegrunder. Med hänsyn till att samhället genom betydande investeringar - som bekostats av fordonsägarna - skapat ett nytt centralt bilregister, baserat på datateknik, framstår det som motsägelsefullt att administrativa problem nu uppenbarat sig, som veterligen icke förelegat i de äldre, bilregistren. Som ytterligare skäl för att den angivna ändringen av 16 § VSF icke bör komma till stånd kan följande anföras. Den föreslagna regeln innebär till en början att man överför ett skatteansvar på tredje man, vilket torde vara ett helt nytt inslag i vägtrafikskattesammanhang. Vidare kan bestämmelsen ge dem effekten att skatteplikten inte som förordningen anger är knuten till viss person utan skulle hänföras till objektet-fordonet. Någon skatteförpliktelse i egentlig mening kan i dessa fall knappast åberopas mot den nye ägaren. Härutöver må framhållas att i propositionen föreslås att då avbetalningsfordon återtas värdet vid återtagandet bör bestämmas med hänsyn till ev. skatteskuld som åvilar avbetalningsköparen. Detta torde innebära att kronofogden i samband med återtagningen skulle minska fordonets värdet med åvilande skatteskuld. beaktas ej fordonets skatteskuld i samband med återtagning av fordon. I återtagningsärenden förekommer det ofta att avbetalningsköparens skuld till företaget är större än fordonets värde, vilket således medför att avbetalningssäljaren inte får täckning för sin fordran. Kundförlusten kommer att öka i motsvarande mån och kommer inte att kunna vidareföras till den nye köparen, eftersom denne knappast kommer att acceptera ett högre pris än som motsvarar marknadsvärdet. I föreliggande situationer kommer alltså förlusten att slutligt drabba avbetalningssäljaren. vilket skulle bli ytterst orättvist, eftersom denne inte kan påverka köparnas skattebetalningsbenägenhet. För en lastbil med tungt släp och med en körsträcka av 1 kan den totala skattesumman för en tremånadersperiod med lätthet uppgå till . Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att undantaget för på avbetalning försålda återtagna fordon jämlikt 16 § vägtrafikskatteförordningen kvarstår i enlighet med nu gällande bestämmelse.
mot · FX021968 · 1974-11-19 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:170 angående utgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /75. Maj:ts proposition 1974:170 bilaga II: Industridepartementet föreslås bl. a. ett bemyndigande för fullmäktige i att ställa säkerhet för Svensk kärnbränsleförsörjning AB med högst 800 milj. kronor. Detta innebär en utökning av garantibeloppet med 500 milj. kronor. I avvaktan på ett allsidigt beslutsunderlag för ställningstagande om kärnkraftsutbyggnaden kan förslaget i propositionen 1974:170 om en höjning av garantibeloppet till 800 milj. kronor inte godkännas. Denna utökade garanti hänför sig till kontrakt för sex reaktorer, nämligen , samt 3. Dessutom ingår garanti för andra behov som inte kan preciseras. De kontrakt som senast har slutits och som påfordrar den utökade garantin ligger utanför de principer som har dragit upp avseende idrifttagande av landets kärnkraftsreaktorer. I konsekvens med detta kan denna utökade garanti till Svensk kärnbränsleförsörjning AB inte nu accepteras. Det kan också tilläggas att principerna för handläggningen av detta ärende är diskutabla. borde på ett tidigt stadium ha informerats om dessa angelägenheter för beslut i frågan. I skrivelse från Svensk kärnbränsleförsörjning AB anförs följande: USAEC publicerade nya ekonomiska villkor för uppsägning från kundens sida av anrikningskontrakt med kommissionen. Kostnaden kan enligt dessa villkor - beroende av tidpunkten för uppsägningen - uppgå till betydande andel Vidare anförs: " i månadsskifte förde USAEC fram krav på direkt finansiell garanti för att bolaget fullgör sina betalningsförpliktelser enligt kontrakten. Det hade varit möjligt för regeringen att låta ta del av och överväga de aviserade förändringarna i villkoren. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att i avvaktan på energipolitiska beslut avslår Kungl. Maj:ts proposition 1974:170 vad beträffar säkerhet med högst 800 milj. kronor för Svensk kärnbränsle försörjning AB:s åtaganden i samband med upphandlingar inom kärnbränslecykeln. () i Glömminge