mot · FX021888 · 1974-10-31 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:132 med förslag om sänkning av inkomstskatten, m. m. Maj:ts proposition nr 1974 föreslås att löntagarnas sjukförsäkringsavgifter skall överföras på arbetsgivarna. Moderata samlingspartiet tillstyrker denna åtgärd. Vi vänder oss emellertid mot förslaget om slopande av avdragsrätten för löntagarnas sjukförsäkringsavgift . Förslaget innebär att löntagarna skulle få erlägga sjukförsäkringsavgift med beskattade medel. Det skulle medföra att löntagare och företagare skulle behandlas olika. Det skulle vidare vara fråga om retroaktiv skattelagstiftning, vilket från principiell synpunkt är oacceptabelt. I vad gäller skatteskalornas utformning tillstyrker vi de sänkningar av marginalskatterna som föreslås. Däremot vänder vi oss emot de föreslagna marginalskattehöjningarna i vissa inkomstlägen. Dessa skulle från statsfinansiel! synpunkt vara betydelselösa. De skulle därtill försvåra framtida skatteomläggningar. Inom blott ett fåtal år kommer normala inkomsttagare att befinna sig i inkomstskikt där marginalbeskattningen nu föreslås skärpt. Som ett provisorium accepterar vi den föreslagna metoden för skattereduktionen för låginkomsttagare. Vi förutsätter emellertid att ett nytt förslag som bättre tar hänsyn till de berörda inkomsttagarnas försörjningsbörda utarbetas till nästa skatteomläggning. I vad gäller propositionens förslag om förbättringar för pensionärerna ligger dessa helt i linje med vad vi tidigare föreslagit, och de tillstyrks sålunda. Vi föreslår att i samband med överförandet av löntagarnas sjukförsäkringsavgift på arbetsgivarna socialförsäkringsavgiften för sjukförsäkring höjs till . Vi kan däremot inte acceptera den ytterligare höjning av denna avgift som föreslås i propositionen och heller inte en höjning av socialförsäkringsavgiften för folkpensionering . Skälen härför är flera. Dels anser vi att skatteomläggningen bör få ett inslag av verklig skattesänkning, ej blott vara en omfördelning av skattebördan. Vi är beredda att inför nästa budgetår anvisa de besparingar som detta eventuellt kan fordra. Dels talar konjunkturskäl för att skatteomläggningen ges en sådan utformning att den från och med årsskiftet medverkar till att ge den ekonomiska politiken en mer expansiv prägel. Slutligen kan också kommunalekonomiska skäl anföras för att höjningen av socialförsäkringsavgifterna hålls tillbaka; därigenom minskas det tryck på kommunerna som är en följd av den hittillsvarande metoden för skatteomläggningar. Vi tar vidare upp de problem för de mindre företagen som den ökade belastningen med olika typer av arbetsgivaravgifter medför. Förslaget i propositionen att den allmänna arbetsgivaravgiften inte skall tas ut på de första av avgiftsunderlaget är inte tillräckligt. Härutöver föreslår vi i enlighet med ett tidigare moderat krav att egenföretagare skall ges rätt att vid deklarationen dra av ett belopp motsvarande av egenavgiften. Motivet härför är att egenföretagare erlägger arbetsgivaravgift för vad som i realiteten är inkomst av kapital. 1 vad gäller skattepolitiken på förordar vi att skatteutredningen ges friare händer för att kunna utarbeta förslag till en mer genomgripande skattereform. En skattesänkningsplan bör läggas fram, och den av begärda besparingsutredningen bör tillsättas med uppgift att framlägga förslag till besparingar och rationaliseringar inom den offentliga sektorn. Vi upprepar vidare vårt krav på indexreglering av det nuvarande skattesystemet. Därigenom bortfaller behovet av återkommande skatteprovisorier. Vi föreslår att det uppdras åt skatteutredningen att utarbeta förslag om en sådan. Genom indexreglering utsätts bara de reala löneökningarna för progressiviteten i skattesystemet. Det skulle bl. a. leda till att löneförhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter skulle förenklas. skatteomläggning har marginalskatterna alltmer kommit i centrum för den skattepolitiska debatten. Vid skatteomläggningen utlovades skattesänkning åt två tredjedelar av inkomsttagarna. I realiteten lade den i stället grunden till en betydande skattehöjning för normal inkomsttagaren genom att den innebar en avsevärd skärpning av marginalskatterna. Eftersom även kommunalskatterna steg kraftigt ökade den offentliga sektorns inkomster i förhållande till bruttonationalprodukten mellan dessa år från ca 47 till - som bruttonationalprodukten i reala termer var oförändrad. har vi ett skattesystem, där av en normalinkomsttagares löneökning går till direkt skatt. Därutöver avtrappas sociala förmåner med stigande inkomst. Och sociala avgifter växer med stigande inkomst - sammantaget närmar sig de totala marginaleffekterna på inkomstökningar . Skattesystemet har utan tvivel varit en bidragande orsak till den svaga efterfrågeutvecklingen i första år och därmed sammanhängande ekonomiska problem, bl. a. svårigheterna på arbetsmarknaden. Marginalskattesituationen innebär att den vanliga inkomsttagaren behöver en löneökning på bortåt för att kompensera en penning kommer penningvärdeförsämringen att uppgå till . För att fä en real ökning av lönen efter skatt erfordras alltså än större lönepåslag. Men löneökningar av denna storleksordning får ofrånkomligen effekter på prisutvecklingen. I själva verket har vi ett skattesystem som omöjliggör för löntagarna som kollektiv att via löneökningar förbättra sin standard. 1 den mån hushållens reala disponibla inkomster ändå totalt sett har ökat, är detta helt att hänföra till de provisoriska skatteomläggningar som vidtagits samt ökade, skattefinansierade transfereringar. Detta är bakgrunden till att moderata samlingspartiet givit skattepolitiken hög prioritet. 1970 var vi ensamma om att gå emot den då av regeringen föreslagna skatteomläggningen. Våra invändningar gällde i första hand marginalskatteskärpningen, men dessa avvisades. Så förklarade t. ex. finansministern att marginalskatten vill jag inte ha debatten cirklande kring. Det blir ett kineseri. Den totala skatten är det viktiga. Vi har därefter återkommit med krav på bl. a. en marginalskattesänkning. 1971 lade vi fram ett sådant förslag och begärde vidare tillsättandet av en parlamentarisk skatteutredning med uppgift att göra en total översyn av skattesystemet. Vi begärde dessutom att skattesystemet skulle indexregleras för att undvika att skattetrycket automatiskt skärptes på grund av penningvärdeförsämringen. Även dessa förslag avvisades. beslöt i enlighet med motionskrav från samtliga borgerliga partier att begära en skatteutredning. Den tillsattes följande år. Det är med tanke på de allt större uppgifter som senare lagts på denna utredning värt att erinra om att regeringspartiet då fortfarande kategoriskt avvisade tanken på en sådan utredning. genomdrev regeringen den första av de provisoriska skatteomläggningar som därefter blivit ett återkommande inslag i svensk ekonomisk politik. Sålunda beslöts om en mindre justering av skatterna, finansierad genom en höjning av den allmänna arbetsgivaravgiften från . Formen för finansieringen möjliggjordes genom samverkan mellan socialdemokrater och kommunister, sedan det blivit klart att en majoritet i skulle avvisa det förslag till höjning av mervärdeskatten som regeringen då föredrog och i sin proposition föreslagit. De borgerliga partierna å sin sida avvisade såväl en höjning av mervärdeskatten som en höjd arbetsgivaravgift med hänvisning bl. a. till de effekter sådana åtgärder kunde förväntas få på det redan ansträngda sysselsättningsläget och förordade i stället att skatteutredningen skulle ges i uppdrag att snabbt utarbeta ett förslag till marginalskattesänkningar och framhöll i fråga om finansieringen behovet av återhållsamhet med statliga utgifter. Orsaken till att regeringen detta år inte längre ansåg sig kunna nonchalera kraven på skattejusteringar torde ha varit att man nu även inom löntagarorganisationerna började bli alltmer medveten om de svårigheter som de höga marginalskatterna medförde och sålunda även från det hållet begärde åtgärder som skulle möjliggöra \*1974. Också var kravet på marginalskattesänkningar det viktigaste bland våra skattepolitiska förslag. Vi begärde bl. a. att en fyraårsplan för marginalskattesänkningar skulle utarbetas samt återkom vidare till nödvändigheten av en indexreglering av skatteskalorna. före valet detta år fann sig regeringen på nytt nödgad att presentera ett förslag till provisorisk skatteomläggning. Sålunda togs folkpensionsavgiften bort och lades över på arbetsgivarna i form av en socialförsäkringsavgift. Omläggningen innebar en viss nedjustering av marginalskatterna upp till ca inkomst. Förslaget förutsatte bl. a. att löntagarorganisationerna vid avtalsförhandlingar skulle visa sådan återhållsamhet vid fastställandet av sina löneanspråk att den samlade effekten av omläggningen och de lönejusteringar som avtalsrörelsen skulle medföra inte skulle leda till en större kostnadsbelastning på näringslivet än vad som skulle följa av en sedvanlig avtalsuppgörelse. Med tanke på egenföretagarnas speciella problem begärde vi att dessa skulle befrias från socialförsäkringsavgiften. Vi betonade att när vi accepterade huvudlinjerna i regeringsförslaget innebar detta inte att våra tidigare framförda krav på skattepolitikens område förlorade i aktualitet. Skatteomläggningens karaktär av provisorium accentuerades av att regeringen i samband med att den presenterades gav skatteutredningen tillläggsdirektiv om utarbetande av förslag till ytterligare en skatteomläggning. Direktskattesänkningar av storleksordningen skulle genomföras, men utredningen skulle lägga fram förslag om skattehöjningar på andra områden, så att skatteomläggningen skulle kunna totalfinansieras. 1 en motion om ekonomisk-politiska stimulansåtgärder, som vi väckte , vände vi oss mot denna princip och framhöll att en skattesänkning kan och bör genomföras utan att staten kompenserar sig genom att andra skatter höjs i motsvarande grad. Även i den motion om den ekonomiska politiken och skattepolitiken som vi föreläde tog vi upp frågan om en skattesänkningsplan och en indexreglering av skattesystemet.. Det är, framhöll vi, ett centralt mål för skattepolitiken att åstadkomma en sänkning av det totala skattetrycket. Liknande tankegångar framfördes slutligen i vår motion med anledning av den reviderade finansplanen . beslöt i enlighet med ett krav från moderata samlingspartiet att begära en parlamentarisk besparingsutredning. Den skattepolitiska linje som moderata samlingspartiet drivit kan sammanfattas i följande huvudpunkter. Skattepolitiken bör syfta mot en sänkning av det totala skattetrycket. En plan för skattesänkningar bör utarbetas. Lämpligen bör uppdraget att utarbeta en sådan plan läggas skatteutredning. För att skapa finansiellt utrymme för en sådan politik måste den statliga budgetprövningen präglas av strikt återhållsamhet. En parlamentarisk besparingsutredning bör tillsättas för att undersöka möjligheterna till besparingar och rationaliseringar. En primär uppgift är att åstadkomma en nedjustering av de höga marginalskatterna. En genomgripande skattereform är nödvändig för att vi skall få ett tidsenligt skattesystem, som stimulerar till arbete, initiativ och sparande. Skattesystemet bör indexregleras. Vid sidan härav har vi också rest återkommande krav på o skattefri folkpension, o avskaffande av den faktiska sambeskattningen, o viss avdragsrätt för faktiska bamtillsynskostnader, 0 skattelättnader för eninkomsttagarfamiljer med barn. Den nu aktuella provisoriska skatteomläggningen Förslaget till ny skatteomläggning enligt proposition nr 132 skiljer sig till sin konstruktion inte från tidigare provisorier; den direkta skatten justeras ned något som en motsvarande, ökad belastning läggs på arbetsgivarna. var det folkpensionsavgiften, som blev föremål för en sådan överflyttning. Den här gången är det sjukförsäkringsavgiften. Därutöver görs vissa förändringar i skatteskalan samt i avtrappningsreglerna för bostadstillägg. Liksom förra gången förutsätts vidare löntagarorganisationerna i sina förestående avtalsförhandlingar beakta omläggningen genom att reducera sina krav på löneökningar. Utfästelser av den innebörden gjordes 1 samband med de s. k. Haga-förhandlingarna . I allt väsentligt ansluter sig regeringens proposition till skatteutredningens förslag (SOU 1974:20). Förutom överflyttningen av sjukförsäkringsavgiften på arbetsgivarna föreslås sålunda att den nuvarande avtrappningen av grundavdragen upphör och att statsskatteskalan justeras i syfte att lindra marginalskatterna i mellaninkomstlägena. Moderata samlingspartiet har tidigare, bl. a. som svar på de frågor som statsministern inför Haga-överläggningarna riktade till oppositionspartierna, förklarat sig berett att, i vad gäller förmånssidan, till större delen bifalla ett förslag som ansluter sig till skatteutredningens betänkande. Till den del förslaget innebär en sänkning av den direkta skatten och marginalskatten överensstämmer propositionen med de krav på skattepolitiken som vi tidigare drivit. De ändringar i skatteskalan som föreslås i proposition nr 132 innebär emellertid också att marginalskatten skärps för inkomster överstigande . För skatteomläggningens finansiering är denna höjning betydelselös. Den är därtill klart olämplig, eftersom den kommer att medverka till att försvåra erforderliga, framtida skatteomläggningar. Ju större progressiviteten i skattesystemet är, desto svårare är det att vidta önskade marginalskattejusteringar utan besvärande fördelningspolitiska effekter. Att ytterligare justeringar av skatteskalorna kommer att bli nödvändiga har regeringen själv klargjort genom att i nya tilläggsdirektiv uppdraga åt skat teutredningen att utarbeta ännu ett förslag till provisorisk skatteomläggning avsett att träda i kraft . Med nuvarande löneökningstakt kommer det inte att dröja länge innan normala inkomsttagare kommer att befinna sig i de inkomstskikt där marginalskatterna nu enligt propositionen skall höjas. Dagens 45 OOO-kronorsinkomsttagare kommer , under förutsättning av årliga lönelyft av storleksordningen , att ha en inkomst på . Det är i detta sammanhang värt att notera att uttryckt i fast penningvärde innebär regeringens förslag till skatteomläggning marginalskattehöjningar för samtliga med en inkomst - med undantag för skiktet 40 - jämfört med skattepolitiska beslut. Ett med de höga marginalskatterna sammanhängande problem är de sammanlagda marginaleffekter som är resultatet av, förutom marginalskatterna, även avtrappningsreglerna för vissa sociala förmåner. Det gäller i första hand det bostadssociala stödet. har i sitt betänkande påvisat att det för barnfamiljer med hemmamake i normalinkomstlägen rör sig om totala marginaleffekter på i vissa fall . För en trebarnsfamilj med hemmavarande make, där den förvärvsarbetande maken uppbär genomsnittlig industriarbetarlön, rör det sig om en total marginaleffekt på . 1968 hade en familj under liknande omständigheter en total marginaleffekt på . För att komma till rätta med dessa oacceptabla förhållanden hade skatteutredningen föreslagit en höjning av inkomstprövningsgränsen för bostadstillägg och en enhetlig avtrappning . För familjer i de inkomstlägen som drabbas av de högsta totala marginaleffekterna innebär genomförandet av detta en betydande lättnad. Märkligt är emellertid att regeringen i proposition nr 150 om riktlinjer för bostadspolitiken m. m., där denna fråga behandlas, har gått ifrån skatteutredningens förslag om en enhetlig reduktionsfaktor för bostadsstödet och föreslår en avtrappning för inkomster överstigande . Man kan i och för sig ha förståelse för regeringens ovilja att låta inkomstprövade bostadsbidrag utgå upp i så höga inkomstlägen som . Men med den lösning man nu valt eliminerar man inte de orimliga marginaleffekterna; man skjuter över dem från en grupp till en annan. I tabell 1 här nedan redovisas de marginaleffekter som förslaget leder till. 1 proposition nr 132 föreslås vidare att inkomsttagare i aktiv ålder med en inkomst icke överstigande skall få ett extra avdrag från skatten, särskild skattereduktion, med . Den lösning man här stannat för är enligt vår bedömning inte någon god metod att förbättra de lågavlönades situation. Ingen hänsyn tas till skillnaden i försörjningsbörda mellan olika familjetyper. En familj utan barn med två inkomsttagare, som var och en tjänar , dvs. sammanlagt , får en skattereduktion på tillhopa ; en familj med barn och hemmamake och med en inkomst på får ingenting. Vi ställer oss vidare Beräkning av total marginaleffekt på grund av skattesystemet och avtrappade bostadstillägg mellan angivna inkomstlägen. Den i tabellen använda beräkningsmetoden bortser från eftersläpningen i inkomstprövningen. Tabellen avser barnfamiljer med hemmavarande make. Kommunalskatten antages vara . För barnfamiljer utan barn börjar bostadstillägget enligt förslaget i prop. nr 150 avtrappas redan vid . Det har helt fallit bort vid . För barnfamiljer föreslås bostadstillägget börja avtrappas vid . Den övre gränsen för bostadstillägg är beroende dels av hyran, dels av barnantal. Här har antagits att hyran är sådan att bostadstillägget utgår maximalt. Som övre gräns för bostadstillägg gäller då nedanstående: Barn 0 1 2 3 4 5 Inkomst 37 000 54 250 58 000 67 750 71 500 80 250 Sedan den övre inkomstgränsen uppnåtts för resp. familjetyp är den totala marginaleffekten lika med marginalskatten. kritiska till principen om avdrag på skatten. Bättre hade varit om den avsedda skatteeffekten åstadkommits genom justeringar i skatteskalan. Vi är emellertid beredda att acceptera den särskilda skattereduktionen som en del i ett provisorium men förutsätter att ett nytt förslag i detta hänseende utarbetas till nästa omläggning. Därvid bör större hänsyn tas till de berörda inkomsttagarnas försörjningsbörda. 1 vad gäller förslagen till åtgärder för att förbättra pensionärernas villkor - långsammare avtrappning av hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension liksom det extra avdraget vid taxering - står dessa i överensstämmelse med krav som vi tidigare drivit. Som redan framhållits tillstyrker vi att sjukförsäkringsavgiften för löntagare slopas. Vi kan däremot inte tillstyrka att rätten till avdrag för avgiften slopas års taxering såvitt avser löntagare. Denna tanke har vid remissbehandlingen mötts av stark kritik från flera länsstyrelser samt TCO och . Avdragsrätten hänför sig till den avgift som erlagts , dvs. året före skatteomläggningen. Retroaktiva ändringar i skattelagstiftningen är från principiell synpunkt oacceptabla. Borttages avdragsrätten, betyder detta i realiteten att sjukförsäkringsavgift betalas med beskattade medel, vilket innebär en betydande skattehöjning. Även praktiska betänkligheter kan anföras mot borttagande av avdragsrätten. Sålunda måste denna under alla omständigheter bibehållas för företagare. Företagare och anställda skulle alltså i detta avseende behandlas olika. Särskilda svårigheter uppkommer i fråga om personer som dels uppburit lön, dels inkomst av rörelse. I propositionen görs det gällande att en bibehållen avdragsrätt för statskassan skulle medföra ett inkomstbortfall på . Uppbördstekniken medför emellertid att det inte uppkommer något kassamässigt underskott 1975. Vid uttaget av preliminär skatt har aldrig hänsyn tagits till avdragsrätten för sjukförsäkringsavgiften, och det finns ingen anledning att det skulle göras . Reella konsekvenser för statskassan får ett bibehållet avdrag först , då det leder till ökade utbetalningar av skatteåterbäring, eller , då det leder till minskade inbetalningar av kvarskatt. Om det skulle föreligga ett behov av att kompensera statskassan för effekten av en bibehållen avdragsrätt, är det enda rimliga att detta görs i samband med den skatteomläggning som är avsedd att träda i kraft och som skatteutredningen arbetar med. I vad slutligen gäller skatteutredningens inställning till denna fråga kan konstateras att den inte föreslagit något borttagande av avdragsrätten. Enligt sina direktiv skulle skatteutredningen totalfinansiera sitt förslag till skatteomläggning, dvs. för varje åtgärd som man föreslog och som ledde till en minskning av statens inkomster skulle man också kunna anvisa skattehöjningar som tillförde statskassan motsvarande belopp. Kostnaden för slopandet av löntagarnas sjukförsäkringsavgift beräknas till . Kostnaderna för övriga delar av reformen uppskattades till . För att täcka in dessa kostnader föreslog skatteutredningen dels att arbetsgivarnas socialförsäkringsavgift för sjukförsäkring skulle höjas från , dels att den allmänna arbetsgivaravgiften skulle höjas från . Höjningen av socialförsäkringsavgiften för sjukförsäkring skulle motsvara borttagandet av löntagarnas sjukförsäkringsavgift; höjningen av den allmänna arbetsgivaravgiften skulle finansiera övriga delar av omläggningen. Moderata samlingspartiet kan tillstyrka att betalningen av löntagarnas sjukförsäkringsavgifter överflyttas på arbetsgivarna genom en höjning av socialförsäkringsavgiften för sjukförsäkring. Härvid måste dock uppmärksammas de problem för egenföretagarna och de mindre företagen som den ökande belastningen i form av olika typer av arbetsgivaravgifter utgör. I syfte att bereda lättnad åt egenföretagarna föreslås i propositionen att den allmänna arbetsgivaravgiften inte skall tas ut på de första av avgiftsunderlaget. Enligt vår uppfattning är detta otillräckligt. Från moderata samlingspartiet har återkommande krav rests på att egenföretagare skall åtnjuta ett förhöjt avdrag för den s. k. egenavgiften. betalar dessa i realiteten arbetsgivaravgift också för sina kapitalinkomster. I motionen 1974:620 av i Trobro m. fl. Egenavgiften utgör i likhet med arbetsgivares avgift en i inkomstkällan avdragsgill lönekostnad. I underlaget för egenavgiften ingår emellertid avkastningen av det kapital som är nedlagt i förvärvskällan. För inkomst av kapital i skatterättslig mening utgår dock inte egenavgift. Den kapitalavkastning som ingår i inkomst av rörelse eller jordbruksfastighet bör därför vara fri från egenavgift. Starka skäl talar således för att egenavgiften beräknas efter en annan och lägre procentsats eller att avdrag för densamma medges med ett i förhållande till avgiften förhöjt belopp. Vi föreslår därför att i inkomstkällorna jordbruksfastighet och rörelse avdrag medges av avgiftens belopp. Härigenom skulle de skattskyldiga erhålla rimlig kompensation för att egenavgiften också beräknas på kapitalavkastningen. Vad däremot gäller höjningen av den allmänna arbetsgivaravgiften , som skatteutredningen föreslog för att finansiera övriga delar av skatteomläggningen, förklarade vi i vår motion med anledning av den reviderade finansplanen samt i samband med Haga-överläggningarna att vi inte kan tillstyrka en sådan åtgärd. I motionen hette det: Det skulle innebära, att de bortfallna skatteinkomsterna till skulle finansieras genom nya skatteintäkter. Enligt vår bedömning är detta inte erforderligt. Fullt tillräckligt vore att nöja sig med höjningen av arbetsgivarnas socialförsäkringsavgifter, dvs. att arbetsgivarna såsom ursprungligen föreslogs av allmänna skatteberedningen övertar ansvaret för den socialförsäkringsavgift som ligger på den enskilde. Det skulle tillföra statskassan ytterligare ca och dessutom vara ägnat att dämpa löneutvecklingen. Inte bara moderata samlingspartiet utan även de båda mittenpartierna avvisade förslaget om en höjning av den allmänna arbetsgivaravgiften. I den överenskommelse som gjordes mellan regeringen och i samband med Haga-överläggningarna enades man i stället om en ytterligare höjning av socialförsäkringsavgifterna med ett belopp exakt motsvarande vad höjningen av den allmänna arbetsgivaravgiften skulle ge. Sålunda föreslås nu i propositionen att socialförsäkringsavgiften för sjukförsäkring skall höjas utöver vad skatteutredningen föreslog till samt att socialförsäkringsavgiften för folkpensionering skall höjas varigenom finansieringen av folkpensionerna skattevägen relativt sett kan minskas.