mot · FX021098 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar och i om upphävande av förbudet mot stöd till deltidsjordbruk, m. m. Genom statsmakternas beslut om riktlinjer för jordbrukspolitiken avsågs bl. a. att påskynda och underlätta den fortsatta uppbyggnaden av bärkraftiga och utvecklingsbara jordbruksföretag. Detta syfte skulle uppnås både genom liberalisering och skärpning av villkoren för statligt stöd i form av lånegarantier och bidrag. Särskilt stor vikt har rationaliseringskungörelse (SFS 1967:453) lagts på att tillskapa företag med större åkerareal än för svenska förhållanden gängse. Den yttre rationaliseringen skulle alltså komma i första hand. Av denna anledning har bl. a. stadgats förbud mot stöd till deltidsjordbruk (9 § första stycket). Vidare har som villkor för stöd till åtgärd för inre rationalisering uppställts att sådant stöd skall lämnas endast om åtgärden sker i samband med genomgripande och kapitalkrävande yttre rationalisering och innebär en särskilt stor och i tiden koncentrerad investering, som kan antas medföra påfrestning på sökandens likviditet (20 § första stycket). Rationaliseringskungörelsens nu anförda bestämmelser har med tiden visat sig få en effekt som i många lägen motverkar syftet med det statliga stödet. Genom tillkomsten av det s. k. B-stödet, först i norra och i övriga delar av landet, har övergångsvis öppnats möjligheter, under vissa bestämda förutsättningar, till stöd åt begränsat utvecklingsbara företag. Det principiella förbudet mot stöd till deltidsjordbruk kvarstår dock, liksom de förut anförda hårda villkoren för stöd till inre rationalisering i form av t. ex. täckdikning och andra markförbättringar. Det finns flera skäl att nu slopa de inskränkningar i rätten till statligt rationaliseringsstöd som här berörts. Den alltmer påtagliga globala bristen på livsmedel har med all rätt kommit att ändra den allmänna opinionens inställning till nedläggning av åker. En ändrad syn på regionalpolitiken och därmed ökad insikt om jordbrukets betydelsefulla roll som basnäring i norra och annorstädes i glesbygderna har även starkt bidragit till opinionssvängningen. Under dessa förhållanden framstår det som inte längre sakligt motiverat att bibehålla de inskränkningar i rätten att erhålla statligt stöd som här behandlats. På många håll framstår deltidsjordbruket som den mest rationella eller enda möjliga formen av jordbruk. Genom täckdikning m. m. kan denna form ytterligare effektiviseras. I bygder, där förutsättningar för uppbyggande av fullt bärkraftiga jordbruksföretag föreligger, utgör täckdikning ett medel att i förväg (t. ex. inför ett kommande generationsskifte) underlätta sammanslagning av en eller flera Det har visat sig, att uppbyggandet av s. k. SR-företag i norra ofta försvårats genom att täckdikningsstöd inte kunnat erhållas, även om åkerjorden bedömts som bestående vid de enheter som väntas bli sammanslagna. Med anledning av det anförda hemställes 1. att uttalar sig för upphävande av förbudet rationaliseringskungörelse mot stöd till deltidsjordbruk, 2. att uttalar sig för enhetligt stöd till täckdikning och andra markförbättringar för all åkerjord som bedöms bestående, samt 3. att hos Kungl. Maj:t begär att nuvarande tillämpningsföreskrifter ändras i konsekvens med detta.