mot · FX02811 · 1974-01-24 00:00:00 — av i Holmgården m. fl. om vidgad rätt för jordbrukare till rationaliseringsstöd, ni. De naturliga förutsättningarna för jordbruksproduktion varierar inom vida gränser i vårt land. Till viss del kan detta kompenseras genom anpassning av driftsinriktningen. Det är dock ofrånkomligt att de regioner som har de ogynnsammaste förutsättningarna också har mer begränsade valmöjligheter än t. ex. slättbygderna i . Förhållandena i världen är inte sådana att jordbruksproduktionen kan lokaliseras enbart till de mest gynnade områdena av vårt land. Därtill har, trots det nordliga läget, även våra sämre jordbruksbygder vid en global jämförelse relativt goda förutsättningar. Detta i förening med en rad skäl av bl. a. regionalpolitisk natur utgör motiv för en politik, som syftar till att upprätthålla jordbruksproduktionen i t. ex. norra i minst nuvarande omfattning. I detta syfte har utgått särskilt prisstöd till jordbruket i de nordligaste länen, men det har inte kunnat förhindra att lönsamhetsutvecklingen i området blivit mycket ogynnsam. Detta har i sin tur medfört en omfattande minskning av jordbruksarealen och produktionen av mjölk, som är den viktigaste produktionsgrenen. Norrlandsjordbruket har också undergått en mycket stark strukturomvandling, genom vilken antalet brukningsenheter reducerats i snabbare takt än i övriga delar av landet. Som exempel kan nämnas att antalet enheter med över 2 ha åker i sjunkit från 12 900 till 4 400. Det bör understrykas att denna strukturomvandling framtvingats av den tekniska utvecklingen. har åkerarealen minskat från ca 80 000 till ca 50 000 ha och koantalet från ca 37 000 till ca 15 000. Denna tillbakagång för jordbruket får inte fortsätta. Den leder snabbt till en sådan utglesning av produktionen att underlaget för försörjningen med produktionsmedel och för förädlingsindustrin blir otillräckligt för rationell hantering. Därigenom uppkommer en ond cirkel med ett tilltagande kostnads- och pristryck på de kvarvarande producenterna. Enligt beslut av riksdag skall en justering av det särskilda prisstödet till jordbruket i norra ske från . har också lagt fram förslag i ärendet, och proposition avses komma att föreläggas årets riksdag. Vi förutsätter att en betydande reell förstärkning av stödet därigenom kommer att ske, så att den kraftiga inkomsteftersläpningen reduceras. Ytterligare åtgärder på det jordbrukspolitiska området behövs emellertid för att förstärka det norrländska jordbrukets konkurrensförmåga och öka dess livskraft. Jord- och skogsbruket utgör sysselsättningsunderlag för en relativt sett mycket stor del av befolkningen i . Utan ett livskraftigt jordbruk skulle många bygder inte kunna behålla ett tillräckligt befolkningsunderlag för social, kulturell och kommersiell service. En fortsatt reduktion av den odlade arealen måste därför undvikas. Den nedläggning som skett har inte bara omfattat svårbrukade och illa belägna åkrar. Även stora arealer god åkerjord i välbelägna jordbruksbygder har lämnats obrukade, vilket medfört att de efterhand vuxit igen med buskar och sly. I vissa fall har matjorden forslats bort och marken skogsplanterats. Denna slumpmässiga nedläggning av åker i välbelägna bygder har inneburit ett allvarligt hinder för jordbrukets utveckling och måste enligt vår uppfattning bringas att upphöra. Gällande jordhävdslag är avsedd som ett skydd mot vanhävd av odlad jord. Dess nuvarande utformning och tillämpning ger dock uppenbarligen inte något effektivt skydd. a. gäller den inte mark tillhörande fastighet som taxerats som annan fastighet och inte heller mark varå jordbruket varit nedlagt . I sådana fall kan således inte lantbruksnämnden ingripa. Enligt vår mening bör en översyn av jordhävdslagen och dess tillämpning ske i syfte att åstadkomma bestämmelser, som ger ett effektivare skydd mot nedläggning och vanhävd av odlad jord. En sådan skärpning skulle också göra jordbruksmark lättare tillgänglig för rationaliseringsändamål. För stödet till jordbrukets rationalisering gäller inom norra vissa särskilda bestämmelser. Sålunda utgår förhöjt statsbidrag vid s. k. särskild rationalisering (SR-verksamhet). Vidare kan stöd utgå till begränsat utvecklingsbara företag, s. k. B-stöd. Vi anser det principiellt riktigt att reglerna för rationaliseringsstöd varierar mellan olika delar av landet. Därigenom blir det möjligt att anpassa stödet till de lokala förhållandena och få till stånd en direkt integration med övriga regionalpolitiska insatser och näringspolitiken i stort. Särskilt i norra , där jord- och skogsbruket spelar en så viktig roll i näringslivet, är det nödvändigt att se jordbruksstödet inte bara som ett led i effektiviseringen av jordbruksproduktionen utan även som en väg att skapa sysselsättning och försörjning åt bygdens folk. Skillnaderna i fråga om de faktiska produktionsförutsättningama och företagsstrukturen mellan t. ex. slättbygderna i och inland motiverar också att stödformerna varierar. SR-verksamheten har varit av stort värde för genom att den underlättat introduktionen av modern teknik främst inom mjölkproduktionen. a. klimatförhållandena gör att det inte går att utan vidare tillämpa den teknik som används på andra håll, och det har därför varit nödvändigt att pröva sig fram. Utan denna speciella stödform skulle det ha tagit mycket att få till stånd en sådan prövning av ny teknik i praktisk drift i norra . SR-verksamheten har emellertid också skapat problem. I regel har vederbörande företag från början haft ett otillräckligt arealunderlag, varigenom behov av arealtillskott förelegat. Det har lett till att rationaliseringsverksamheten vid gårdar i SR-företagens närhet helt upphört. I vaije fall har något statligt stöd inte kunnat utgå till sådan verksamhet, eftersom det antagits att stödgivningen skulle kunna försvåra för SR-företaget att få tillskottsmark. Denna passivitet har kommit att omfatta avsevärt större arealer än som i verkligheten varit behövliga som tillskottsmark, vilket haft mycket olyckliga effekter. Det är också förklarligt att det i sådana bygder kunnat uppstå motsättningar, som försvårat en naturlig strukturomvandling. Rationaliseringsverksamheten i norra har i hög grad varit inriktad på att bygga upp SR-företag i de bästa jordbruksbygderna. Detta har medfört att utrymmet för sådana företag av hittillsvarande typ numera är i stort sett utnyttjat, och man bör i varje fall räkna med att antalet nya objekt efter hand avtar. I fortsättningen måste lantbruksnämndernas verksamhet därför mera inriktas på andra företagstyper. I samband därmed bör stödmöjligheterna göras mer likformiga. Vi anser således att det är självklart att en viss företagstyp i detta fall SR-företagen i princip skall få ett mer generöst stöd än andra typer av företag. Detta har varit motiverat med hänsyn till angelägenheten av att få fram just sådana företag i denna del av landet för att få ny teknik prövad. Vi tror emellertid att det nu kan finnas skäl för att i lika mån stödja tillkomsten av något mindre familjeföretag särskilt kombinerade jord- och skogsbruk. För sådana enheter finns stort utrymme, och de kräver inte lika betydande kapitalinvesteringar. En dylik satsning är i själva verket nödvändig också av det skälet att det är uteslutet att enbart med företag av SR-typ upprätthålla en tillräcklig produktionsvolym. Även bör vi ha företag av olika storlek och karaktär. Det sagda motiverar enligt vår uppfattning att formerna för rationaliseringsstöd ändras så att alla typer av enskilda företag, från deltidsjordbruk till företag av det slag som kan få SR-stöd, i princip blir jämställda. Stödets storlek skulle prövas från fall till fall och avgöras med hänsyn till angelägenheten av att få den planerade rationaliseringsåtgärden eller företagsetableringen till stånd. I samband härmed skulle också reglerna för stöd till dikningsverksamhet ändras så att nuvarande koppling till åtgärder för yttre rationalisering föll bort. Behovet av dikning är stort, inte minst i Norrlands kustland. En systematisk täckdikning och igenläggning av öppna diken är ofta en förutsättning för att strukturrationaliseringar skall få avsedd effekt och för att modern teknik skall kunna tillämpas. Kostnaderna är emellertid stora och den årliga dikningen motsvarar inte det verkliga behovet. Vi anser att reglerna bör ändras så att bidrag kan utgå till sådan grundförbättring av all jordbruksjord som kan bedömas bli bestående. Det bör framhållas att ökad dikning ger nya sysselsättningstillfällen och torde få betraktas som en samhällsekonomiskt mycket lönsam investering. Den föreslagna ändringen av rationaliseringsstödet skulle göra det möjligt för lantbruksnämnderna att gå in med effektiva stödåtgärder i de inre delarna av . De hittillsvarande insatserna i detta område bygger på en allmän grundsyn, som innebär att jordbruket inte har några framtidsmöjligheter och därför bör läggas ner. Sålunda har de inre delarna av de nordligaste länen undantagits från möjligheten att få SR-stöd. I praktiken kan heller inte A-stöd utgå, eftersom enheterna är för små och det är svårt att uppnå kalkylmässig lönsamhet för jordbruksdelen vid företagen. Hindret är således här i första hand den uppdelning av företagen i en jordbruksdel och en skogsbruksdel som sker vid prövningen. Denna starkt kritiserade metod för prövning måste upphöra och ersättas med en helhetssyn på företag och brukarefamiljens försöijningsmöjligheter från skogsbruk och andra binäringar eller deltidsarbete. Slutligen är B-stödet enligt gällande regler förbehållet äldre brukare. Detta har av myndigheterna tolkats så att man infört en åldersgräns, vilket innebär att lantbrukare under regelmässigt vägras stöd. Nuvarande regler för B-stöd kräver att brukaren skall ha sin huvudsakliga sysselsättning och inkomst från arbete i det egna jord- och skogsbruket. Av tradition har även hustrun gjort en stor arbetsinsats, speciellt i djurskötseln, medan mannen formellt varit ägare och brukare av fastigheten. För att klara familjens försörjning har mannen ofta tvingats till deltidssysselsättning utanför det egna företaget, vilken efter hand har övergått i heltidssysselsättning. Hustrun har då alltmer övertagit skötseln av jordbruket, medan mannen fortfarande formellt är brukare av fastigheten. Myndigheterna har i dylika fall ansett att B-stöd ej kunnat utgå med hänsyn till brukarens (mannens) sysselsättning i annan verksamhet. Inom glesbygden är emellertid möjligheterna till kvinnlig sysselsättning högst begränsad, varför det är en jämlikhetsfråga att om möjligt försöka bereda kvinnan meningsfull sysselsättning inom det egna jordbruket. Det får också anses diskriminerande gentemot kvinnan att så strikt hålla på det formella brukarekravet. Oberoende av vad som eljest kommer att beslutas anser vi därför att reglerna för B-stöd bör ändras så att familjens totala försörjningsunderlag skall vara avgörande för om B-stöd skall kunna utgå. Därvid skall kvinnan jämställas med mannen vad beträffar brukarebegreppet, oberoende av vilken av makarna som formellt är antecknad som brukare. bör också ovannämnda begränsning till äldre brukare slopas. Med den utformning rationaliseringsstödet nu har får man i de inre delarna av inte någon satsning på långsiktigt bestående jordbruk. Inte minst begränsningen av B-stödet till äldre brukare hindrar nyrekrytering och leder till en allt ogynnsammare åldersfördelning för lantbruksbefolkningen. Vi kan inte godta tanken på att jordbruket i denna del avlandet efter hand skall avvecklas. Om dessa bygder skall överleva måste där finnas ett jordbruk med tillräcklig livskraft, och då räcker det inte med ett kortsiktigt uppehållande försvar av det slag som praktiseras. I stället krävs att rationaliseringsstödet även i detta område ges en klart positiv inriktning med syfte att långsiktigt upprätthålla en betydande jordbruksproduktion. Ett första steg på denna väg är att slopa begränsningen beträffande B-stödet till äldre brukare och tillämpningen av en viss åldersgräns. Stödet till jordbrukets rationalisering måste ses som ett led i den allmänna näringspolitiken. Det är därför inte minst i norra nödvändigt att ta hänsyn till hur andra förvärvskällor kan bidra till försörjningen. Skogen kommer först i blickpunkten, men det blir också allt vanligare att jordbruket kombineras med t. ex. turistservice av olika slag. En samordning bör ske av bedömningarna av olika projekt och de möjligheter till stöd som kan utgå, så att bästa möjliga totaleffekt uppnås beträffande sysselsättning och ekonomi. En effektivisering av jordbruket i norra förutsätter en ökad forsknings- och försöksverksamhet, som kan följas upp med en aktiv rådgivning. Det är då angeläget att en satsning i första hand sker på produktionsgrenar för vilka denna landsdel har speciella förutsättningar. Beträffande försöksverksamheten synes en förstärkning särskilt angelägen i vad gäller vissa växtodlingsfrågor samt trädgårdsskötsel. De resultat som uppnåtts vid försök med odling av bl. a. vilda bär är mycket lovande men det behövs ökade insatser om de skall komma till praktisk nytta inom rimlig tid. Trots de snabba strukturförändringar som skett i norra är den genomsnittliga åkerarealen lägre än på andra håll i landet. Det innebär att man är beroende av tekniska hjälpmedel, t. ex. maskiner som är anpassade till förhållandena vid mindre och medelstora jordbruk. Den senaste tidens utveckling på maskinområdet har emellertid i första hand varit inriktad på maskiner lämpade för storjordbrukets behov. Detta gäller såväl traktorer som jordbearbetningsmaskiner och skördemaskiner. Samma tendens återfinns för övrigt också inom skogsbruket. Om jordbruket i norra skall kunna följa med i den tekniska utvecklingen måste åtgärder vidtas för att få till stånd ett utvecklingsarbete även beträffande maskiner och andra tekniska hjälpmedel som passar vid mindre och medelstora gårdar. Detta utvecklingsarbete bör kunna bedrivas i samarbete mellan och vederbörande industrier. Med hänvisning till det anförda får vi hemställa att hos Kungl. a) att sådana ändringar av reglerna för rationaliseringsstöd till jordbruket vidtas att effektiva stödåtgärder för ett långsiktigt bestående jordbruk kan sättas in även i de inre delarna av , b) att formerna för rationaliseringsstöd ändras så att alla typer av enskilda företag i princip blir jämställda vid prövningen och så att kombinerade företag med t. ex. jordbruk, skogsbruk och turistservice betraktas som en enhet, c) att jordhävdslagen och dess tillämpning görs till föremål för översyn i syfte att åstadkomma ett effektivare skydd mot nedläggning och vanhävd av odlad jord, d) att beträffande B-stödet sådana ändringar vidtas att nuvarande åldersgräns slopas och brukarebegreppet ges sådan tolkning att hustru som arbetar i jordbruket blir jämställd med mannen. () i Holmgården PER () i Gäddvik . ÅSLING (c) () () GOTAB 74 5819 S 1974