mot · FX021499 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om förstatligande av varvsindustrin. En tung sektor inom svensk verkstadsindustri är varvsindustrin. Den sysselsatte vid utgången av 24 300 personer. Företagsledningarna vid varven bedömer att personalen inom denna industri kommer att behöva utökas med 2 000 personer . För investeringar i ren varvsverksamhet beräknas 2 000 milj. kr. och för reparationsverksamhet och dieselmotortillverkning 700 milj. kr. Sysselsättningen för många människor här i landet är således direkt beroende av utvecklingen inom denna industri. Ett betydande antal människor inom den tyngre industrin torde också vara indirekt beroende av varvsindustrin i fråga om sin sysselsättning. Utvecklingen inom och framtidsutsikterna för den svenska varvsindustrin är därför spörsmål som angår hela folket. Produktionen inom den svenska varvsindustrin sker till helt övervägande del på export. Utvecklingen har gått dels mot koncentration av tillverkningen till ett fåtal storvarv, dels har inom ramen för dessa tillverkningsobjekten blivit allt större fartyg. Denna utveckling ledde snart till att enskilda företag inom branschen fick svårigheter att lösa finansierings- och kreditproblem och att staten måste gå in med stödåtgärder för att säkra sysselsättningen. I och med att staten går in i en bransch erfordras dels en bakomliggande analys av läget, dels en bedömning av framtidsutsikterna att grunda statsmakternas ingripande på. Det behövs således i detta fall en varvspolitik från statens sida. Regeringens varvspolitik utformades senast i prop. 1971:117 och i NU 1971:27. befann sig den svenska varvsindustrin i en svår kris, och statens ingripande ansågs vara en nödvändighet om man ville upprätthålla sysselsättningen inom branschen. I fråga om sysselsättningen rådde enighet mellan partierna om åtgärder för dess upprätthållande, men i fråga om hur åtgärderna skulle utformas så redovisade kommunisterna i motionen 1971:1488 från regeringsförslaget avvikande meningar. Här skall erinras bara om ståndpunkten i den fråga som har aktualitet statsverksproposition, där förslag till en ändrad varvspolitik läggs fram. Den fråga det gäller är statlig kreditgaranti till den privatägda svenska varvsindustrin. 1971:117 föreslogs att fullmäktige i skulle bemyndigas att ikläda staten garantier för svensk varvsindustri till ett sammanlagt belopp av avseende kreditgivning i anslutning till produktion av fartyg . anförde: 1 rådande biandekonomiska system är statliga garantier till privata företag ett naturligt inslag. I vpk-motionen 1971:1488 anfördes att stöd till privata företag i princip inte bör ges men att om statliga kreditgarantier ändå ges av sysselsättningsskäl , så skall kreditgarantin utgå under det förbehållet att dels de anställda i berörda företag, dels stat och kommun ges ett väsentligt inflytande. I motionen föreslogs för de anställda, för staten och för kommunen som andelar i det sammanlagda röstetalet inom berört företag. beslutade ge ovannämnda kreditgaranti utan att kombinera det med inflytande i företagen. Vad som skett är att , under statens medverkan, de fyra storvarven tecknade ett avtal som syftade till att stärka partsföretagens individuella konkurrenskraft, lönsamhet och utvecklingsmöjligheter. I syfte att förverkliga och fördjupa samarbetet upprättades en styrande kommitté med företrädare för parterna och statsmakterna. Vidare upprättades en samrådsgrupp bestående av styrande kommitténs ledamöter och representanter för partsföretagens fackliga organisationer. , då den förda varvspolitiken fastlades, var situationen för den svenska varvsindustrin bekymmersam. Osäkerheten var stor. Den statliga varvspolitiken kom därför att inriktas på att konsolidera och effektivisera redan existerande varvsföretag inom ramen för rådande tillverkningskapacitet. har situationen väsentligt förändrats, och har ledningen för varvsindustrin en helt annan syn . En analys av rådande läge och ett försök till en underbyggd framtidsbedömning har gjorts av en arbetsgrupp inom industridepartementet. En rapport angående utvecklingen inom svensk varvsindustri med förslag till vissa förändringar av den statliga varvspolitiken har lagts fram och redovisas statsverksproposition. Utredningsrapportens redovisning av de svenska varvens nuvarande framtidsbedömning visar att dessa är påtagligt optimistiska och är ett uttryck för varvskapitalets förväntningar om ökade vinster . I detta läge förklarar sig departementschefen beredd att ompröva statsmakternas förda varvspolitik. Den omläggning av politiken som avses är att staten i fortsättningen också skall stödja en kapacitetsmässig utbyggnad av varvsindustrin i och i motsvarande grad utvidga den statliga kreditgarantin. Det innebär att staten, och därmed lönearbetarna/ skattebetalarna, får ta på sig en ökad risk till förmån för varvskapitalets profitgivande verksamhet. Detta erkänner också departementschefen då han i statsverkspropositionen 1974 säger: Varvsföretagens planer för kommande femårsperiod skulle medföra en väsentlig volymmässig ökning av statens åtagande vid oförändrad utformning av garantisystemet. Även om de statliga åtagandena genom fartygskreditgarantier ej behövt infrias innebär dock garantiåtaganden att samhället bär en potentiell risk. I samma proposition framför departementschefen farhågor mot den specialinriktade utbyggnad för tanktonnage som han trots allt vill utvidga kreditgarantierna för. Tillgängligt prognosmaterial pekar på en klar risk för framtida överkapacitet och denna risk för obalans måste anses särskilt stor när det gäller utbud och efterfrågan på stort tanktonnage. Det kan inte hållas för uteslutet att merparten av svensk varvsindustri mot slutet av detta decennium har en ny och väsentligt utvidgad produktionsapparat främst avsedd för stort tanktonnage som orderböckerna är dåligt fyllda och omfattar beställningar som kan väntas ge svag lönsamhet. Den blandekonomi, varom näringsutskottet talar, har inom varvsindustrin en dubbel innebörd. Det är inte bara så att det finns en privatägd och en statsägd sektor, utan här är också det statliga ägandet och det privata sammanblandade. En viss rollfördelning har urskilt sig, som innebär att staten skall stå för riskerna och garantera sysselsättningen och det privatägda kapitalet tillförsäkras vinsterna och en avgörande del av makten inom företagen. Bevarande och utvidgande av en sådan fördelning av rollerna mellan stat och privat kapital kan kommunisterna inte stödja. Vi menar att de som tar riskerna också skall ha makten över företagen. Det betyder att krav reses på statens övertagande av varvsindustrin i i dess helhet och att detta skall kombineras med ett avgörande inflytande för de anställda i berörda företag. Det inflytande för de anställda som man anser sig ha gett genom inrättandet av varvsindustrins samrådsgrupp har ingen verklig innebörd. Den styrande kommittén har först sammanträtt och fattat beslut, och sedan har man tillkallat de fackliga representanterna i sam rådsgruppen och meddelat besluten. Detta är inte ens klassamarbete. Vid den omfattande omkonstruering som förutsättes komma att ske på arbetsplatserna inom varvsindustrin är det helt nödvändigt att de anställda får ett verkligt inflytande redan på planeringsstadiet och långt före beslutsfattandet och att genomförandet sker under medverkan och godkännande av dem som verkligen skall arbeta på arbetsplatserna. Departementschefen erkänner också att det kan bli besvärligt för de anställda vid omställningar. De aviserade investeringarna är av en sådan storleksordning att omställningarna på arbetsplatserna kommer att bli mycket långtgående och delvis påfrestande för berörd personal. Företagen inom varvsindustrin måste läggas under samhället, och det privata kapitalets makt elimineras. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning om statens övertagande av den svenska varvsindustrin med inriktning att förslag till sådant övertagande möjligt skall föreläggas och att förslaget tillika skall innefatta förslag till ett avgörande inflytande för de inom denna industri anställda. PER (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) GOTAB 74 5962 S 1974