mot · FX02561 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. förbättrades läget på arbetsmarknaden något. Förändringarna jämfört med och 1972 var dock blygsamma. Mellan har arbetslösheten återigen stigit. Oljekrisen kan komma att ytterligare förvärra läget på arbetsmarknaden. var drygt 76 000 registrerade arbetslösa hos arbetsförmedlingarna. Det innebar en höjning med över 11 000 men var drygt 8 000 färre än 1972. Enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar var 87 000 utan arbete mot 95 000 . 1972 var motsvarande siffror 100 000 resp. 107 000. Denna förbättring på arbetsmarknaden antyder viss uppgång i konjunkturen . 1973 var dock från arbetsmarknadssynpunkt långt ifrån något högkonjunkturår. Vid senaste högkonjunkturen 1969/70 låg den genomsnittliga arbetslösheten vid ca 40 000. Att förbättringen var måttlig belyses också av AMS:s statistik över lediga platser per 100 arbetslösa. Mot 150 platser per 100 arbetslösa 1969 och nära nog balans 1970 skall ställas endast drygt 50 platser per 100 arbetslösa vid slutet av 1973. Det innebar dock en förbättring jämfört med och 1972, då motsvarande siffra låg under40. För att få en riktig bild av läget på arbetsmarknaden bör man också ta med antalet beredskapsarbeten och antalet AMS-deltagare i arbetsmarknadsutbildning. Både antalet beredskapsarbeten och antalet deltagare i arbetsmarknadsutbildning var högre än tidigare. För antalet beredskapsarbeten är det en obetydlig ökning jämfört med och 1972 men för arbetsmarknadsutbildningen är ökningen ca 5 000. Det är oerhört värdefullt att resurser ställts till förfogande för att genom beredskapsarbeten och omskolning mildra verkningarna av arbetslösheten. Men det är som symptom på en arbetsmarknad i obalans en allvarlig utveckling. Ökningen av antalet arbetslösa har i betydande grad berott på att vissa grupper på arbetsmarknaden fått det svårare. Det gäller främst tjänstemän inom industrin. Nedgången inom byggsektorn är en annan viktig orsak. Därtill kommer att svårigheterna återigen ökat för kvinnor och ungdom att få arbete och att den s. k. utslagningen av äldre eller på något sätt handikappad arbetskraft förvärrats. mycket allvarliga utvecklingen av arbetslösheten som inträffat som vi förstärkt arbetsmarknadspolitiken ledde oss fram till slutsatsen att sysselsättningsfrågorna måste bli föremål för utredning och planering på . Målet full sysselsättning får inte överges. Om det skall kunna realiseras krävs att vi ser över medlen. Vårt krav på en sysselsättningsutredning avslogs tyvärr av riksdagsmajoriteten. Det är därför mycket glädjande att regeringen ändrat uppfattning och beslutat tillsätta en utredning. För att kunna fullgöra sin uppgift måste utredningen gå in på de faktorer som i grunden bestämmer antalet tillgängliga arbetstillfällen. Det kan alltså inte endast bli fråga om en översyn av arbetsmarknadspolitikens mål och medel utan en bedömning av utvecklingstrender och betingelser för såväl tillverkningsindustrin som tjänstesektorn och den offentliga sektorn. I annan motion från berörs de långsiktiga förändringar i fråga om arbetstidens längd, förläggning över dygnet, längre sammanhängande ledighet etc. som också måste tas med i en bedömning av sysselsättningens utveckling under 1970-och 1980-talen. Fortsatt reformering av arbetsmarknadspolitiken De problem som vi möter på arbetsmarknaden tyder på förändringar som man inte kan komma åt enbart med förstärkningar av den nuvarande arbetsmarknadspolitiken. Det får dock inte innebära att reformarbetet avstannar i avvaktan på resultat från den sysselsättningsutredning som tillsätts. Det skulle enbart förvärra situationen. Det är tvärtom angeläget, att de medel vi har till förfogande effektiviseras. Den s. k. femkronan är avsedd att stimulera till anställning av kvinnor och ungdomar. Bidraget utgår med villkor att den nyanställde ges utbildning inom företaget . Bidraget har lett till att drygt tre tusen kvinnor och ungdomar fått anställning. Resultatet är blygsamt jämfört med de förväntningar som ställdes när stödet infördes. Vi har tidigare hävdat att en av orsakerna kan vara att bidraget är för lågt i förhållande till totalkostnaden . Vi föreslår därför ånyo att bidraget, dvs. ersättningen , höjs till . och utgår i första hand underhela 1975. Arbetsförmedlingarna intar en central plats i kampen mot arbetslösheten. Det är naturligtvis inte så att en effektiv förmedling påverkar antalet sysselsättningstillfällen. Men en effektiv förmedling kan betyda att arbetslöshetstidens längd kortas av. har förmedlingarna kännedom om en alltför liten del av antalet lediga platser. Det innebär att man inte kan lämna de arbetssökande full överblick över de platser som för tillfället finns lediga. Den arbetssökande vet att kontakt med arbetsförmedlingen inte alltid räcker. Många anser det t. o. m. vara helt meningslöst att alls vända sig till arbetsförmedlingen. Arbetsgivarna å sin sida vet att förmedlingarna inte känner till alla som söker arbete eller är intresserade av att byta anställning. Erfarenheten har sagt dem att sökandet efter nya medarbetare i stor utsträckning måste skötas på egen hand. Vid en föredragning av byråchefen under rubriken inför arbetsmarknadsverkets styrelse (Meddelanden från utredningsenheten 1973:25) belyses dessa problem ingående. Canarp summerar på följande sätt: Summan av dessa kalkyler skulle innebära, att minst 1,2 miljoner personer börjar åtminstone en ny anställning . Det motsvarar styvt av det genomsnittliga antalet sysselsatta. Ytterligare 300 000 eller ej fullt har varit arbetssökande men inte lyckats finna en ny anställning. nyanställningar resp. arbetsansökningar måste självfallet vara större, eftersom en hel del personer börjar resp. söker flera anställningar . Här har vi tyvärr inga totaltäckande data även om uppgifter om personalomsättningen från vissa sektorer kan ge en viss vägledning. Lägger man till till de föregående talen kanske man inte kommer alltför fel, dvs. att nyanställningarna motsvarar av sysselsättningen eller omkring 1,5 miljoner och antalet arbetsansökningar mellan eller omkring 1,7 miljoner. Sistnämnda tal bör väl också kunna ge storleksordningen av antalet vakanser, lediga platser . Canarp redovisar i sin föredragning också resultatet av vissa undersökningar om arbetsförmedlingarnas roll som informationskällor för arbetssökande: Omkring en åttondel uppgav, att de fått reda på arbetet genom arbetsförmedlingen. Denna andel steg dock till om man begränsade sig till dem som tillträtt nuvarande anställning under senaste månaden. Ett likartat resultat beträffande den andel av de anställda som fått anvisning om sitt nuvarande jobb genom arbetsförmedlingen ger den s. k. EPA-undersökningen om arbetsförmedlingen. Denna onda cirkel måste brytas. Om förmedlingarna fick bättre känndom om mängden lediga platser inom olika yrken i hela landet, skulle servicen till de arbetssökande kunna förbättras radikalt. Det skulle i sin tur leda till att fler arbetssökande vände sig till förmedlingarna och därigenom kunde förmedlingarna lämna arbetsgivarna bättre hjälp. Såvitt vi förstår kan inte utvecklingen vändas åt rätt håll, om inte denna kedjereaktion börjar med att arbetsgivarna förser förmedlingarna med uppgifter om de platser för vilka man söker medarbetare på öppna marknaden. Vi föreslår därför att statsmakterna ålägger alla arbetsgivare med fler än 10 anställda att anmäla alla lediga platser till förmedlingarna som man inte avser att internrekrytera. Det är ett förslag som också framförts från arbetstagarsidan och principiellt också stöds av . En sådan ordning måste utformas så enkelt att det inte blir en betungande administrativ rutin för arbetsgivarna. Anmälan bör kunna ske per telefon eller genom att avdrag av platsannons tillställs förmedlingen. Det är alltså frågan om enkla åtgärder, som skulle kunna få stor positiv betydelse i arbetet på att para samman arbetssökande med lämpligt arbete. Att obligatoriskt anmäla lediga platser är emellertid inte tillräckligt för att korta arbetslöshetstidens längd. För att kunna ge arbetssökande och arbetsgivare fullständig överblick av arbetsmarknaden inom ett visst yrkesområde vid ett visst tillfälle måste de lokala förmedlingarna ha kännedom om läget i hela landet, dvs. vi måste bygga upp en fungerande interlokal förmedling. Dessutom måste förmedlingarnas datautrustning byggas ut, om den större mängd data som blir ett resultat av den obligatoriska anmälan och den interlokala förmedlingen skall kunna hanteras. Den interlokala förmedlingen skall enligt statsverkspropositionen bli föremål för utredning. Det är tillfredsställande att regeringen nu inser värdet av en utbyggd interlokal förmedling. För att bygga ut den datautrustning som behövs för att framställa platslistor och för att matcha sökande mot lediga platser får ökade anslag. Det är emellertid ovisst, om anslagen är till fyllest för de behov som föreligger. Det är svårt att exakt ange storleken av erforderliga anslag, eftersom tidpunkten för inköp av utrustning måste anpassas efter takten i förmedlingarnas utbyggnad i övrigt. För att inte försena en motiverad utbyggnad och riskera att datautrustningen blir en flaskhals i förmedlingsarbetet föreslår vi att ges garanti för att erforderliga medel kommer att ställas till förfogande om det visar sig att de nu anslagna medlen inte räcker till. I årets statsverksproposition föreslås förmedlingarna få en välmotiverad utökning av antalet tjänster. Om vårt krav på en obligatorisk anmälan av lediga tjänster genomförs, kommer det tillsammans med kraven på en utbyggd interlokal förmedling att ställa ännu större anspråk på förmedlingarna. Vi föreslår att den utredning som skall ta sig an utformningen av den interlokala förmedlingen också ges i uppdrag att komma med förslag om den närmare utformningen av en obligatorisk anmälan av lediga platser. I utredningsarbetet bör ingå att bedöma personalbehov och övriga resursanspråk som en sådan utbyggnad av förmedlingarnas verksamhet kräver. Regeringen bör på basis av utredningsmaterialet återkomma till med en plan för arbetsförmedlingarnas fortsatta utbyggnad och långsiktiga resursbehov. har begärt medel för försöksverksamhet med utbildning av arbetskraften inom företagen. petita för nästa budgetår återkommer AMS med det kravet. Men regeringen avslår AMS:s förslag också den här gången utan motivering. Stöd till utbildning inom företagen har getts inom ramen för lokaliseringsstödet samt vid utbildning av äldre och handikappade. Under /72 infördes utbildningsstöd till företag som alternativ till stöd till lageruppbyggnad, och under innevarande budgetår kan bidrag lämnas till företag för anställning och utbildning av främst kvinnor och ungdomar. Det bidrag på /tim. som regeringen nu föreslår för att stimulera arbetsgivarna att vidareutbilda sina anställda i stället för att permittera på grund av brist på el eller olja är principiellt av samma slag. Enligt vår mening är tiden nu inne att vidga användningsområdet för företagsutbildning. Det bör inte hindra att kommittén för översyn av arbetsmarknadsutbildningen (KAMU) i ett större sammanhang tar upp frågan om företagsutbildningens roll inom arbetsmarknadsutbildningen. Med hänsyn till att stöd till sådan utbildning redan utgår i viss omfattning kan regeringen knappast ha principiella invändningar mot förslaget. Praktiska och ekonomiska synpunkter bör vara avgörande för om utbildning bör stödjas i de enskilda fallen. Ett stöd bör i första hand inriktas på arbetskraft som löper risk för arbetslöshet. Det bör bestämmas till . för varje deltagare och undervisningstimme. Vid utformningen av utbildningsplaner etc. är det viktigt att arbetstagarnas och arbetsgivarnas organisationer inom branschen får ett betydande inflytande. Så är fallet när det gäller lokaliseringsutbildning. Företagsutbildningen borde kunna utformas så, att de anställda ges flera yrkesinriktningar. Härigenom skulle man särskilt i mindre företag kunna undanröja flaskhalsar i produktionen. Det skulle också kunna underlätta för den enskilde att byta arbetsuppgifter om det erfordras på grund av ändrad produktionsinriktning. Det skulle vidare öka chanserna att få nytt arbete för den som permitteras eller avskedas. Grundbidraget är avsett att täcka nödvändiga kostnader för uppehället under utbildningen, och flyttningsbidraget skall bl. a. täcka arbetstagarens omkostnader på inflyttningsorten. Dessa bidrag är därför känsliga för höjningar i prisnivån och riskerar att urholkas genom fortgående penningvärdeförändring. Vi har därför föreslagit att dessa bidrag värdesäkras genom att anknytas till basbeloppet i den allmänna försäkringen. För att vinna en administrativ förenkling bör anpassningen till basbeloppet göras en gång . Regeringen föreslår att grundbidraget höjs med . Höjningen torde inte ge tillräcklig kompensation för den inflation som inträffat sedan bidraget senast höjdes och än mindre för den kostnadsstegring som förutses för /75. Med ett sådant inflationsskydd, som vi föreslår, kan man ge garanti för att inflationen inte holkar ur köpkraften i bidragen. Vi har i likhet med AMS krävt att grundbidraget inte skall prövas mot makes inkomst. Vi menar att en sådan prövning strider mot tanken på mäns och kvinnors lika roller i familj och arbetsliv. Det är också viktigt att bidragsreglerna inte hindrar arbetssökande att skaffa sig en utbildning, som ger ett bättre fäste på arbetsmarknaden. Vi anser därför att nuvarande regler om inkomstprövning mot makes inkomst bör ändras så att grundbidraget undantas från inkomstprövningen. Detta skulle självfallet gälla för både manliga och kvinnliga deltagare i arbetsmarknadsutbildning. Lokala lekmannastyrelser vid arbetsförmedlingskontoren Arbetsmarknadens parter och representanter för allmänna intressen är företrädda i och länsarbetsnämnderna. Det finns mycket som talar för att man också till de lokala arbetsförmedlingarna borde knyta liknande lekmannastyrelser. Den införda distriktsindelningen har inneburit en decentralisering av uppgifter från länsarbetsnämnderna till den lokala förmedlingsorganisationen. Vissa arbetsförmedlingskontor har ett betydande ansvar för den arbetsmarknadspolitiska verksamheten inom resp. län. Vidgade kontaktytor för skulle därför få stor betydelse för det löpande förmedlingsarbetet. Kontoren skulle med ökad tyngd kunna initiera behövliga stödåtgärder inom sina verksamhetsområden. Det skulle bli möjligt att fortsätta decentraliseringen av uppgifter och befogenheter till lokal nivå. Vi föreslår därför att distriktskontoren och de större lokalkontoren förses med lekmannastyrelser med en sammansättning motsvarande den som redan finns vid länsarbetsnämnderna. Det bör ankomma på Kungl. Maj:t att efter hörande av arbetsmarknadens parter vidta lämpliga organisatoriska åtgärder. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att beslutar att ersättningen till arbetsgivare som anställer och utbildar ungdom och kvinnor utgår med , 2. att uttalar att arbetsgivare med fler än 10 anställda bör åläggas att anmäla alla lediga platser till arbetsförmedlingarna för vilka man söker befattningshavare på öppna marknaden, 3. att hos Kungl. begär att en plan för arbetsförmedlingarnas fortsatta utbyggnad föreläggs i enlighet med i motionen angivna riktlinjer, 4. att uttalar att arbetsmarknadsverket bör tillförsäkras erforderliga medel för anskaffande av datautrustning för förmedlingsarbetet, 5. att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts beträffande lekmannastyrelser vid arbetsförmedlingar, distriktskontor och större lokalkontor, 6. att hos Kungl. Maj:t begär att grundbidraget vid arbetsmarknadsutbildning värdesäkras genom anknytning till basbeloppet, 7. att hos Kungl. Maj:t begär att inkomstprövningen av utbildningsbidragen mot makes inkomst upphör, 8. att hos Kungl. Maj:t begär att flyttningsbidragen värdesäkras genom anknytning till basbeloppet, 9. att hos Kungl. Maj:t begär att försöksverksamhet med statsbidrag till företagsutbildning startas, 10. att till Arbetsmarknadsservice anvisar ett förslagsanslagav 1 . /ENKEL (fp) () ()