mot · FX021493 · 1974-01-26 00:00:00 — Motioner nr 14931494 är 1974 om åtgärder för en mer exportinriktad näringspolitik. Det är inte alls svårt att tillverka varor det skulle svensk företagsamhet lätt kunna göra i mycket högre grad än som sker. Svårigheten ligger däremot i att sälja varorna. Inte bara att sälja inom landet så länge vårt folk har råd att köpa utan framför allt att sälja på utlandsmarknaden. Om det är vår avsikt att vårt land skall leva och utvecklas genom industriell produktion så är det i längden endast genom en framgångsrik försäljning på utländska marknader som de produktionen kan upprätthållas. Hård konkurrens på värdsmarknaden räder beträffande såväl produktionstillverkning som materialframställning och energitillgång. Den för dagen rådande situationen inom vårt industri- och näringsliv inger lätt dystra farhågor för framtiden. Att ställa förhoppningarna till att en kommande konjunkturuppgång skall underlätta det pressade svenska näringslivets återutveckling tyder på en viss optimism men inte på idérikedom och handlingskraft. Varje enskilt industriland måste sannolikt med egna kraftfulla insatser bidraga till att skapa den konjunkturförbättring som man önskar. Detta bör naturligtvis helst ske genom samlade insatser av alla berörda parter inom landet. Även om flera olika uppfattningar råder beträffande en mångfald av vårt lands politiska frågor, så hör dock välståndsutvecklingen och sysselsättningsfrågorna till de angelägenheter som alla vill värna om även om det anses böra ske efter olika program. Oenigheten om lämpligaste metoder för näringslivets stimulans ger ogynnsamma tidsfördröjningar, och mycken tankemöda och kraft ägnas åt debatter och åtgärder grundade på näringspolitiska motsättningar. tilltar konkurrenskraften i en industritillväxande omvärld - medan många små- och storföretagare i vårt land sviktar under olika ekonomiska påfrestningar och anställdas anställningstrygghet äventyras. De politiska lösningar i näringslivsbefrämjande syfte som diskuteras grundas på de vanliga politiska styrinstrumenten, såsom direkta stödåtgärder, räntesänkning, investeringsbidrag, skatteavdrag etc. Alla dessa åtgärder är naturligtvis helt berättigade och mycket angelägna, men de har huvudsakligen symtomatisk verkan. Denna motion vill fästa uppmärksamheten på ytterligare åtgärder. Alltför många personer inom myndigheter och näringsliv samt enskilda tycks förvänta sig att näringslivets rationalisering skall lösa dess 3 sami Nr 1493-1494 Höggradig rationalisering, som går mot alltmer utvecklad automatisering, kan sannolikt ge billigare och mer exakt tillverkade produkter så långt är det riktigt. Men i den mån som sysselsättningstillfällena därigenom minskar uppstår samhälleliga nackdelar med rationaliseringen. Lyckligast vore kanske därför om rationaliseringen kunde hållas inom lämpliga gränser och bl. a. koncentreras till de arbeten som innebär ogynnsam arbetsmiljö. Här är ett angeläget område för innovatörer att ge uppslag till funktionella industrirobotar som kan avlasta mänsklig arbetskraft och fungera i för människor olämplig arbetsmiljö. pågår nödvändigtvis stora rationaliseringssträvanden inom näringslivet. Men rationalisering sker även i alla andra industriländer där man dessutom har lägre arbetskraftskostnader. De förhållandevis höga arbetskraftskostnaderna i vårt land återkommer ju i alla produktionsled från råvaruhanteringen via transportleden och förpackningsindustrin m. m. fram till exportfärdig produkt. Vid jämförelse med övriga produktionsländer och handelsgemenskaper kommer vårt land därför trots rationalisering att ha bland de dyraste produkterna på världsmarknaden inom varuområdet traditionella produkter, såsom kylskåp, cyklar, skor etc. Av den orsaken räcker det sannolikt inte med rationalisering enbart. Även om det inte tillför motionen något nyhetsstoff kan det ändå vara angeläget att fästa uppmärksamheten på den minskade nationella förmån som vårt lands naturtillgångar representerar i dagens läge. Vid en återblick på den passerade delen av måste erkännas, att vårt land och dess näringsliv har haft en oerhörd fördel framför många andra industrinationer genom våra rika naturtillgångar och vårt sätt att kunna utnyttja dessa. Andra industriländer har i stor utsträckning tvingats att importera råvaror till avsevärda materialkostnader. Resten av tillverkningskostnaderna har huvudsakligen varit arbetskraftskostnader och driftkostnader, bl. a. för elkraft. I vårt land har skogen, malmen och elkraften kunnat utnyttjas utan importkostnader men har däremot givit billig inhemsk råvara och drivkraft samt tillfört landet goda exportinkomster. I dagens läge kan följande synpunkter läggas på råvarutillgången och energiresurserna: Skogen och dess produkter har numera inte så gynnsamma sälj möjligheter till de priser som erfordras för att skogsbruket skall vara lönsamt. Avverknings- och transportkostnader m. m. är så höga att vissa skogsområden inte är avverkningsvärda. Viss utländsk priskonkurrens råder. Konsten att framställa kvalitetsstål är internationellt utbredd. Internationellt stål tillhandahålls till lågt pris på världsmarknaden. Svenskt stål och järnmalm har mycket svårt att konkurrera. Sedan miljövårdskostnaderna lagts ut på tonpriset försämras ytterligare de svenska järnverkens konkurrenskraft. c. Elenergin, som till största delen går till de stora processindustrierna, har kunnat erhållas med inhemska kostnader genom tillgänglig och utbyggnadsvärd vattenkraft. Om det för den planerade fördubblingen av energibehovet skall utnyttjas importerat oljebränsle eller importerat atombränsle, tillkommer härigenom nya och högre kostnader för elenergin. Med det anförda betvivlas inte att alla personer i ansvarig ställning är väl medvetna om dessa förhållanden, men en något pessimistisk påminnelse om våra naturtillgångars aktuella värde i förhållande till våra glansdagar kan väl ändå anses vara berättigad. Nya, unika produkter behövs Vad tidigare motioner i hithörande frågor (1972:13 16, 1972:1874 och 1973:1461) syftade på - utöver att bättre tillvarataga och stödja landets tekniskt kreativa förmågor - var att stimulera produktion av nya, unika produkter. Då vårt land har svårigheter att konkurrera med billig arbetskraft är en av de återstående möjligheterna att försöka återvinna ställningen som en av de världsledande nationerna på teknikens och industrins område. Den möjligheten har vi ännu kvar inom landet med den skickliga personal inom alla kategorier som landet förfogar över och med den ännu inte tillvaratagna idéproduktionsreserven som landets innovatörer utgör. De flesta industriländer kommer att konkurrera på världsmarknaden med rationellt och billigt framställda traditionella produkter. Industrin inom några länder, bl. a. , synes avse att satsa på nya, unika produkter att försöka vara först på marknaden och sälja så länge som det går. På detta sätt bör alltså vårt land kunna konkurrera med stor framgång. Inom området framtidsprodukter finns på världsmarknaden ett oändligt produktområde för den som försöker ligga ett steg före. Om man bl. a. intresserar sig för den del av nu- och framtidsbehovet som finns inom de tekniskt lågutvecklade länderna och vill medverka till att deras invånare skall uppnå den materiella och industriella standard som de själva önskar så uppenbaras även där oerhört stora tillverkningsbehov. Här bör vårt land kunna delta i konkurrens med andra industriländer genom att försöka erbjuda eftertraktade och lämpligt marknadsanpassade produkter. I detta sammanhang är det angeläget att framhålla följande punkter: Här avses inte att försöka göra osympatiska, ekonomiska förtjänster på tekniskt lågutvecklade länders bekostnad. Det avses inte att skapa konstlade behov i dessa länder för att gynna vårt eget näringsliv. I den mån uppsökande marknadsföring sker i sådana länder bör det ske i god samordning med kundlandets egna intressen och bygga upp en industri, som passar för landets egna förhållanden och önskemål. Det får nämligen förutsättas att de lågutvecklade länderna inte enbart önskar förvärva kunskap utan även behöver material, verktyg, maskiner m. m. för sin utveckling av industri, kommunikationsmöjligheter m. m. Uppsökande marknadsföring i dessa länder bör därför kunna uppfattas som ett ärligt erbjudande av svenska tjänster och önskvärda nyttigvaror i konkurrens med andra industriländers utbud. Hittillsvarande situation med avseende på svensk tillverkning och därpå följande försök till marknadsföring utomlands kan i viss mån karakteriseras av mera produktinriktning än marknadsinriktning. Detta innebär att företag oftast tillverkar en för sin verksamhet och allmänna inriktning lämplig produkt som vanligen är anpassad för den svenska marknaden. Vid senare försök till export som skulle tillföra företaget och landet valuta erfars ofta att mycket stora marknader inte har intresse eller behov av ifrågavarande produkt. Med en uppsökande marknadsföring skulle produktionen för exportändamål i stället bli marknadsinriktad, varigenom den svenska marknadsföringen i respektive kundländer såväl industri- som utvecklingsländer - skulle underlättas avsevärt och exportvolymen därmed öka. Ovan antydd uppsökande marknadsföring har landets små och medelstora företag svårt att utföra i egen regi. Man är hänvisad till förekommande utländska handelshus samt till handelskammare, handelssekreterare jämte inhemska organ och organisationer. Dessa olika organ kan i nuvarande organisationsformer inte fungera på ovan angivet sätt särskilt med avseende på teknisk marknadssondering och återförande till svensk industri av erfarenheter, behov, kravspecifikationer m. m. inom respektive marknader. Påbörjade och planerade statliga åtgärder Inrättandet av exportråd var en betydande satsning på landets utlandsrepresentation i handelsfrågor. Inom industridepartementets verksamhetsområde sker även aktuella exportfrämjande aktiviteter. Med riktig och för ett fritt svenskt näringsliv välvilligt inriktad planering av verksamheten vid nämnda organ, bör dessa kunna vara till mycket god nytta för handel och industri. Men några synpunkter på riktlinjerna för utlandsrepresentationen med avseende på handels- och marknadsföringsfrågorna må dock anföras: Den nuvarande organisationen utanför landet är uppbyggd och dimensionerad för att utföra av svenskt näringsliv beställd utrednings- och marknadsföringshjälp dvs. att på givna uppdrag försöka marknadsföra vissa svenska produkter. Däremot kan ifrågasättas om den nuvarande i huvudsak merkantilt inriktade personalen kan utnyttjas för den form av uppsökande verksamhet som motionen förespråkar under avsnitten om marknadsföring och marknadsanpassning. Härtill synes det vara lämpligare med tekniskt skolad personal gärna med innovativ läggning. För detta talar även det faktum att svenska exportprodukter i allt väsentligt är teknologitunga produkter. Ett mindre antal av de svenska handelssekreterarna är tekniskt utbildade, och dessa jämte de tekniska attachéerna vid ambassaderna i fem framstående industrinationer representerar den tekniska kvalitén men långtifrån den erforderliga kvantiteten. vara både önskvärt och möjligt att bygga ut den svenska tekniska utlandsrepresentationen inte minst i samverkan med bl. a. för att fånga upp nya produkter och produktidéer. I detta sammanhang är det intressant att skärskåda de ekonomiska anslagen till några verksamheter som anknyter till sysselsättningsläget. Av akuta nödvändighetsskäl är AMS:s drift- och bidragsbudget f. n. ca . De utlandsriktade, operativa åtgärder som avses hjälpa näringslivet att exportera och därmed skapa arbetstillfällen kostar endast ca 35 milj. kr., alltså av AMS-medlen. (Proposition 1974:1, bilaga 12, s. 1736 som avser främjande av utrikeshandeln.) Mot bakgrunden av det gamla uttrycket alla produkter som säljs har tillverkats men långt ifrån alla produkter som har tillverkats säljs bör det vara berättigat att begära en mera aktiv näringspolitisk verksamhet med avsevärd utökning av representationen på de platser där viktiga säljmarknader finns. För undvikande av missförstånd påpekas att det här inte avses att upprätta försäljningsorganisationer. Förslagsvis kan man i stället använda benämningen organ för marknadsstudier. Mera teknisk hjälp från samhället erfordras Otaliga exempel visar att ett fritt näringsliv är det mest effektiva och dynamiska sättet att driva tillverkning och handel inom de flesta fackområden. Men det är också lika säkert att ett antal funktioner måste samordnas och samadministreras ofta genom staten eller lokala samhällsfunktioner. Var gränsen mellan enskild verksamhet och samhällsinsatser skall gå råder de mest skilda uppfattningar om. De stora företagen är vanligen relativt välförsörjda i fråga om forskning, konstruktionsarbete, marknadsföring m. m. De små och medelstora företagen har det betydligt svårare i de flesta avseenden. De företag som anmäler behov av teknisk rådgivning från tillgängliga centrala resurser bör därför ges goda möjligheter att få detta som en hjälp att bibehålla sysselsättningseffekten under ekonomiska lågkonjunkturer. I vad gäller forskning, materialkännedom, utprovningsresurser och liknande funktioner bör statliga resurser härför ställas till näringslivets förfogande till lägsta möjliga kostnad för de små företagen och med korta leveranstider. Det är orimligt att små företag skall kunna satsa tid och pengar på utredningar som vanligen ligger utanför deras kompetensområde. Deras huvudsakliga uppgift är ju att producera och därmed hålla de anställda sysselsatta. För ovan angiven verksamhet bör även högt kvalificerade myndigheter och försöksanstalter kunna inordnas i näringslivsbefrämjande verksamhet. 1 mån av tid bör alltså exempelvis flygtekniska försöksanstalten, statens provningsanstalt, FOA, högskolorna m. fl. utnyttjas för detta. I en för näringslivet svår tid kan denna hjälp till näringslivet vara viktigare - för att kunna bibehålla sysselsättningen än vissa andra pågående arbeten av forsknings- eller provningskaraktär. Härtill erfordras god samordning av alla landets resurser. Forskningsverksamheten i övrigt inom landet, inom näringsliv och institutioner, har givetvis sitt stora värde. Men huvuddelen av forskningsarbetet inriktas vanligen på selektiva målobjekt som alltför sällan resulterar i tillverkningsvärda konstruktioner, som snabbt kan komma den allmänna sysselsättningen till del. En del av forskningsresultaten hamnar kanske i arkivpärmar för framtida bruk, då resultatet kan anses vara moget för praktisk användning inom industrin. Det når alltså inte fram till verkstädernas maskiner så särskilt snabbt. Mycket av forskningsresultaten resulterar i årsvisa förbättringar inom traditionella produkter från den etablerade storindustrin men det ger i allmänhet inte något ökat antal arbetstillfällen. Det finns dock en stor mängd forskningsresultat som efter lämplig anpassning kan utnyttjas för tillverkning. ligger emellertid rapporterna på viss distans från industrin och är inte praktiskt tillgängliga. På lämpligt sätt bör därför forskningsresultaten - där så bedöms vara lämpligt ställas till näringslivets förfogande så snabbt som möjligt under eventuellt erforderlig grad av konfidentiell handläggning. Idébank och teknisk dokumentationscentral är ännu viktigare Utöver ovan diskuterade forskningsresultat torde det f. n. finnas ett stort antal tillverkningsvärda objekt inom landet. Personer i aktningsvärd ställning vid högskolor, övriga institutioner och inom näringslivet räknar dem i tusental. Det rör sig om uppfinningsidéer, konstruktioner etc. av såväl patentskyddad som inte patenterad karaktär. Inom detta rika urval bör kunna utsorteras tillverkningsobjekt som passar för olika verksamhetstyper inom landet. Enbart på patent- och registreringsverket finns oerhört stora informationsmängder lagrade. Det är emellertid förhållandevis svårt för de mindre företagen att på ett tillräckligt enkelt sätt utnyttja befintliga register. Med modern datateknik kommer inte bara den ordinarie verksamheten vid patent- och registreringsverket att kunna ske enklare och snabbare. Det bör därutöver vara möjligt att ge värdefull service till landets näringsliv med avseende på val av tillverkningsobjekt. En teknisk idébank (eller annan lämplig benämning) bör därför upprättas vid detta verk eller på annan plats. I dessa dataregister kan med lämplig kodifiering införas objekt enligt följande exempel: Grundidéer till enkla eller mer komplicerade objekt (bl. a. idéer med framtidsvärde). Mera utarbetade och eventuellt utprovade idéer och konstruktioner. Helt tillverkningsfärdiga objekt, t. o. m. med ritningar och kalkyler. Förteckning över de svenska företag som vill anknyta till detta centralregister med redogörelse för tillverkningsresurser m. m. Förteckning över aktuella tillverkningsbehov för distribution inom landet, t. ex. legoarbeten till större industri. Förteckning över tänkbara tillverkningsbehov för export (enligt punkten Marknadsföring nedan). Vissa erforderliga patenthandlingar och uppgifter. Hänvisning till värdefulla och idégivande tidningsartiklar m. m. i svensk och utländsk press. Det kan invändas att uppfinnare, konstruktörer m. fl. vill utnyttja det konkurrensfria samhällets möjligheter att egenhändigt exploatera tillverkningsvärda idéer, i stället för att leverera dessa till en databank. Detta skulle givetvis stå var och en fritt. Men med kännedom om dagens situation i dessa avseenden kan just en sådan idébank verkligen leda till exploatering, idéutnyttjande och därmed ekonomisk ersättning. Redan den oerhörda mängd idéer och patent m. m. som är kända, förtjänar att göras mera lättillgängliga och därmed användbara för tillverkning. Sådana objekt bör identifieras och presenteras med tidsenliga metoder. Registret bör inte ha alltför offentlig karaktär utan ges ett visst industriskydd. Svenska företag och enskilda bör dock enligt lämpliga bestämmelser ha tillgång till för respektive bransch nödiga uppgifter. Idébanken kan lämpligen samplaneras och samordnas med den dokumentationscentral och datoranläggning som avses disponeras för behandling av utländska varuförfrågningar och kan även i huvuddragen anknyta till försöksverksamheten med det s. k. samarbetsinitiativet. En annan snabbt arbetande dokumentationscentral huvudsakligen avsedd för patentärenden bör upprättas vid, eller i anslutning till, patentverket. Det förefaller som mycket kan göras för att effektivisera patentutredningsförfarandet och därmed minska den långa tiden vid patentansökningar. De små och medelstora företagen som saknar utlandsrepresentation utnyttjar de befintliga exportserviceorganisationerna för sin marknadsföring. De större företagen har i större utsträckning egna resurser för utlandsverksamheten. De små företagen saknar alltså kännedom om och kontakt med exportmarknaderna. Följaktligen utväljer man i första hand för sin tillverkning produkter som passar den egna kunskapsnivån, den tillgängliga maskinparken och närliggande försäljningsmarknad. Då man vill nå ut till exportmarknaden så förmedlas detta genom gemensamma företagarorganisationer, genom exportråd samt genom handelssekreterare eller handelshus i respektive land eller ländergrupp. Om produkten och priset passar för marknaden i fråga kan försäljningen komma i gång med större eller mindre framgång. Om produkten däremot inte passar så blir det tyvärr inga affärer den gången. Och det är verkligen många produkter som inte passar. Ungefär så fungerar det f. n. med ett 20-tal handelssekreterare på olika platser i utlandet. De uppdrag som tilldelas den utländska handelsrepresentationens personal genomförs helt säkert mycket tillfredsställande inom ramen för dessa konstruktioner. Men det är just den ramen som är för trång för att inrymma vad som verkligen bör företagas för att aktivera vår export. Det räcker inte med att bara genomföra den beställningsverksamhet som sker. Att som försöka att bjuda ut redan tillverkade svenska produkter är troligen inte tillräckligt effektivt för att försörja svenskt näringsliv. Vanligen är våra svenska varor produktionsinriktade alltså anpassade till den egna företagssituationen. För att i möjligaste mån anpassas till exportmarknaden bör produkterna i större omfattning än vara marknadsinriktade. Det finns ju i realiteten ett mycket stort varubehov på skilda delar av vår jord både i och . Det är de olika behoven som vi därför bör uppsöka och försöka vara med om att fylla. Men här gäller verkligen regeln rätt man på rätt plats! Förslagsvis bör nuvarande handelskammare och handelssekreterare kompletteras med tekniskt inriktad personal gärna av innovativ karaktär med uppdrag att söka efter lämpliga tillverkningsobjekt på de olika marknaderna. Jag vågar påstå att de för uppdraget rätta personerna kommer att upptäcka oerhört många produktbehov som personer utan innovativ eller kreativ läggning inte förmår upptäcka. Och det gäller såväl existerande som skäligen förväntade behov i både industriländer och tekniskt lågutvecklade länder. För de senare länderna avses i huvudsak produkter som kan vara till hjälp för den av respektive länder eftersträvade självutvecklingen. De för sådan uppsökande marknadsföring eller marknadsstudier lämpliga personerna bör kunna tillhandahållas genom rekommendationer och förmedling genom svenskt näringslivs organisationer. Det synnerligen viktiga uppdraget kräver naturligtvis personal av erkänt hög kapacitet och lämplighet för frågeställningen: Vad kan svensk industri producera för just den aktuella marknaden? Ty det är verkligen angeläget att de svenska småföretagen får avsevärt utökade tekniska kontaktytor med världsmarknaden. Det räcker inte med att sitta hemma och hoppas på bättre konjunkturer. Varje enskilt industriland måste med egna kraftfulla insatser bidra till att skapa den konjunkturförbättring som man önskar. Genom lämpligt clearingförfarande bör man kunna bidra till standardförbättringar av livsmedelsindustri, sjukvård, råvaruutvinning m. m. i de tekniskt lågutvecklade länderna. Vi måste t. ex. betrakta det som en teknisk realitet att transportera solvärme från dessa länder efter omvandling via havsvatten till vätgas eller liknande i utbyte mot svensklevererad utrustning för detta. Andra exempel finns också där även svenska småföretag kan göra värdefull insatser. I industriländerna men även i betydande grad på övriga marknader ökar kraven på varornas anpassning till allmänna och lokala normerings- och övriga kravspecifikationer, tekniska miljöfordringar, skydds-, transport- och emballagekrav. Det är inte minst kreditinstitut och försäkringsbolag i olika länder som vill tvinga fram kvalitetsgarantier och undvika många grundfel som utvecklingsländerna redan har passerat. Det är därför av stor vikt att de svenska exportörerna känner till dessa fordringar redan vid produkternas planering. För rätt marknadsanpassning måste alltså denna återkoppling till svenskt näringsliv fungera snabbt och effektivt. Även detta är alltså en angelägen form av marknadsstudier. Det är också mycket viktigt att man har en teknisk uppföljning av övriga produkter, tillverkningsmetoder, materialsorter m. m. som snabbt ökar på världsmarknaden genom den våldsamt tilltagande internationella konkurrensen. Det räcker därför inte med merkantilt utbildad handelsrepresentation och med de tekniska attachéerna i några länder. Här måste det tillföras personer som har praktisk och, som sagts, gärna innovativ läggning. Från världsmarknad till småföretagare Alla värdefulla informationer som bör komma landets näringsliv till godo samlas i förespråkad central idé- eller projektbank. Om en sådan bör ligga helt hos näringslivets organisationer, vid STU, vid patentverket eller annorstädes skall inte beröras här. Vad som behövs är någon form av sammanhållande teknisk instans till vilken intresserade företag kan anmäla sin produktionsinriktning och -kapacitet m. m.