mot · FX02425 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. Den allmänna utvecklingen har på ett genomgripande sätt förändrat barnens situation i samhället. som välståndsutvecklingen inneburit betydande materiella framsteg har barnens miljö i vissa avseenden försämrats, t. ex. i fråga om möjligheter till naturliga kontakter med vuxenvärlden. Arbetslivet har förändrats och den traditionella flergenerationsfamiljen ersatts med små kärnfamiljer. Den förändrade situationen beror i stor utsträckning på urbaniseringen och omfattande befolkningsomflyttningar. Barnens möjlighet att få kontakt med båda föräldrarnas yrkesarbete har försämrats genom att arbetsprocessen flyttats utanför hemmet och självhushållningen försvunnit. Barnens behov av denna kontakt med arbetslivet måste numera tillgodoses på annat sätt än genom egna upplevelser. De förändrade familjeförhållandena och urbaniseringen försvårar också många barns möjlighet att få kontakt med andra barn. Nya sociala och kulturella förhållanden leder ofta till att barn inte får kontakt utanför den egna gruppen. Nya klyftor håller på att växa fram i samhället, innebärande att barn isoleras. De senaste årtiondenas skolreformer har visat sig otillräckliga för att kompensera tidigt uppkomna utbildningsmässiga och sociala handikapp och förhindra uppkomsten av nya klasskillnader i samhället. Detta har sin grund i att barnen när de börjar skolan är starkt präglade av sin uppväxtmiljö. De skillnader som uppstått i barnens förutsättningar att fungera i skola och samhälle kan inte utjämnas enbart med skolans hjälp. 1 en centermotion till riksdag angående förskolan hävdades vikten av en förskoleverksamhet omfattande alla barn. Därigenom skulle alla barn kunna tillgodogöra sig den stimulans som förskoleverksamheten innebär. Särskilt viktigt är att nå barn som av olika orsaker kan bli isolerade. har funnit anledning att vid en rad tillfällen återkomma med krav i den riktningen. Vid riksdag fattades beslut om införande av en allmän förskola för alla sexåringar. Kommunerna åläggs sålunda att anvisa plats i förskola för alla barn i kommunen från höstterminen det år barnet fyller . Även om nu beslutat om allmän förskola från återstår dock flera betydelsefulla frågor att lösa. Detta gäller bl. a. hur arbetet i förskolan skall läggas upp och hur samordningen med lågstadiet skall ske. Vi efterlyser också en plan för förbättring av personalresurserna. Vissa finansieringsfrågor är fortfarande oklara. Därutöver bör enligt vår mening möjlighet öppnas för kommunerna att i sina planer för förskoleverksamheten kunna räkna in platser som finns i icke kommunala förskolor. Därigenom skulle föräldrarnas valmöjligheter mellan olika förskolor förbättras. Förskolan framhålls ofta som ett medel att stödja barnens positiva utveckling. En utbyggd förskoleverksamhet betraktas också som väsentlig för att motverka de negativa effekterna av bristfälliga uppväxtmiljöer. Förskolan kan emellertid i flertalet fall inte kompensera missförhållanden av sådant slag. Tvärtom måste det kraftigt understrykas att det som i första hand skall angripas är de förhållanden som leder till att barn växer upp i bristfälliga miljöer. Framför allt är det angeläget att barnens situation uppmärksammas mer och på ett avgörande sätt får inverka på samhällsutvecklingen, t. ex. i fråga om utformningen av boendemiljöerna och förhållandena inom arbetslivet. Det är nödvändigt att med samlade åtgärder förändra samhället i riktning mot ett ökat hänsynstagande till mänskliga behov och förutsättningar. Stor omsorg måste ägnas värdet av ett fungerande samspel människor emellan, både inom och utom familjens ram. I detta sammanhang vill vi erinra om den ökade valfrihet vill ge föräldrar till små barn att ordna lämpliga uppväxtmiljöer för barnen genom införande av ett vårdnadsbidrag. Genom att ge barnen ökad tillgång till varaktiga kontakter med andra barn och med vuxna blir förskolan ett stöd för den lilla kärnfamiljen. Som stöd och komplement till föräldrarna skall förskolan vidga familjens möjlighet att även utgöra en trygghetsfaktor i både barns och vuxnas liv. Barnen skall i förskolan också få möjligheter till samvaro med den äldre vuxengenerationen och barn i lågstadieåldrar. Föräldrarna har självfallet huvudansvaret för barnens fostran. Det är väsentligt att ett förtroendefullt samarbete utvecklas mellan föräldrar och förskola. Många föräldrar uppfattar sin situation som svår. De förändrade samhällsförhållandena gör att de kan ha dålig kontakt med barnens värld och de krav och förväntningar som existerar där. Det finns risk att osäkra föräldrar lastar över stora delar av sitt ansvar på förskola, skola eller andra samhälleliga organ. En sådan utveckling drabbar ytterst barnen. Samhället bör därför hjälpa föräldrarna klara sin uppgift att ge barnen trygghet och stimulans. En brett upplagd försöksverksamhet med föräldrautbildning bör därför komma i gång. Förskolan skall ge barnen tillgång till en utvecklande miljö och ge den stimulans som kontakt med andra barn från olika hemmiljöer innebär. Det gäller inte minst barn med fysiska och psykiska handikapp, syskonlösa barn, barn från kontaktfattig tillvaro, barn med kontaktsvårigheter och invandrarbarn med språksvårigheter. Genom förskolans verksamhet bör barnen lära sig ta hänsyn och visa tolerans gentemot varandra. Tendenser till kulturell och social isolering måste motverkas. Barn behöver ro att utvecklas i sin egen takt och få umgås med andra än jämnåriga. En förskola uppbyggd i huvudsak efter syskongruppsprincipen kan tillgodose dessa behov som den på ett naturligt sätt ansluter sig till barns uppväxtförhållanden i den traditionella storfamiljen. En förutsättning för detta är att sociala och pedagogiska aspekter integreras. Förskolan bör praktiskt utformas så, att åldersuppdelning eller andra former av uppdelning undvikes. En anpassning bör ske till den lokala barngruppens sammansättning, bl. a. för att inte etablerade kontakter skall brytas. Deltidsförskolan bör av dessa skäl integreras med övrig förskoleverksamhet. Det är naturligt att man i förskoleverksamheten tar fasta på de erfarenheter barn från olika miljöer har. Barn med olika social bakgrund måste få vara tillsammans. Enligt riksdagsmajoritetens beslut skall den allmänna målsättningen för förskolan ses i förening med bl. a. förslag från barnstugeutredningen och innehållet i utredningsbilagor som skall tjäna som provisoriskt ämnesinnehåll tills vidare. Den allmänna målsättningen sägs utgöra en ram inom vilken konkret verksamhet med bestämd viljeinriktning skall utformas. En arbetsplan för verksamheten skall upprättas, som anger lämpliga ämnen och hur de skall behandlas och som skall vägleda förskolans personal och dessutom verka utvecklande på lågstadiets arbetsformer. Dessa frågor som berör verksamhetens innehåll är av stor vikt. Inte minst väsentlig är frågan om förskoleverksamhetens anknytning till och inverkan på lågstadiets arbetsformer och på vilket sätt detta skall förverkligas. bör beredas tillfälle att möjligt ta ställning till förslag om allmänna målsättningar för den fortsatta verksamheten med avseende på de frågor som här berörts. En för barnen frivillig förskola kan genom olika stimulansåtgärder bli en förskola med högt deltagande. En del barn kommer emellertid inte att nås av förskoleverksamheten. Även ett procentuellt ringa bortfall måste ses som en allvarlig brist i en förskoleutbyggnad som syftar till att gagna alla barn och inte minst dem som har de förhållandevis sämsta förutsättningarna. Ett bortfall kan förväntas bli störst just bland barn som på olika sätt har det största behovet. En förskola som inte når alla barn innebär därför risk för konserverande eller förstärkande av olikheter i barnens utvecklingsbetingelser. Kravet på att förskoleverksamheten skall få en sådan omfattning att den når alla barn före skolstarten bygger framför allt på en strävan att skapa jämlika möjligheter för barnen i skolan och samhällslivet. Förskoleverksamheten skall därför få en sådan utformning att varje barns rätt till förskola tryggas oavsett sociala, ekonomiska, geografiska, språkliga eller andra hinder. Den allmänna förskolan för sexåringarna bygger på frivillig medverkan från barnens sida. För att främja ett högt deltagande ankommer det på kommunerna att bedriva uppsökande verksamhet om barnen uteblir. Föräldrarna skall därvid informeras, eventuellt påvisas andra möjligheter som främjar barnens utveckling. Om så är nödvändigt med tanke på uppväxtförhållandena kan åtgärder med stöd av barnavårdslagen tillgripas. Uppsökande verksamhet av detta slag kan utan tvivel komma att uppfattas negativt och förstärka eventuell tveksamhet och skepsis på föräldrahåll gentemot förskoleverksamheten. Föräldrar uppfattar sig lätt utpekade som försumliga, om de blir föremål för uppsökande verksamhet till följd av att barnen inte deltar i förskoleverksamheten. Den avgörande invändningen är emellertid att barn som är i stort behov av förskola, t. ex. glesbygdsbarn, invandrarbarn och barn från stimulansfattiga miljöer, riskerar att i praktiken inte få del av förskoleverksamheten. Det är denna grupp som förskolereformen i första hand måste ta sikte på. Grunden i utbildningssystemet skall utgöras av en obligatorisk deltidsförskola för alla sexåringar. Vi förutsätter att förskolans utveckling kommer att leda fram till detta förhållande. beslut att kommunerna åläggs att ställa förskoleplats till alla sexåringars förfogande är ett värdefullt steg på vägen mot detta mål. Barn sorn har särskilda behov av ett socialt och pedagogiskt stöd skall prioriteras när det gäller utbyggnaden av förskola för barn , vilket måste ske genom en kartläggning av det reella behovet av förskoleverksamheten. På olika sätt bör intresset stimuleras för att barn som är i behov av förskoleverksamhet skall komma till förskolan. Invandrarbarnen bör t. ex. kunna erbjudas tillsyn och språkträning i förskolan som föräldrarna får undervisning på sitt håll. I förskolelagen skall klart anges att barn som har särskilda behov och barn som vistas på sjukhus, barnhem eller annan anstalt skall beredas förskoleplats eller få tillfälle att delta i verksamhet motsvarande förskola. För att förskoleverksamheten skall bli meningsfull för barnen och bli en fast punkt i vardagsrutinen måste den ha en viss omfattning och återkomma regelbundet. För deltidsförskolans del har erfarenheten visat att en rimlig avvägning bör vara en verksamhet om i princip ca . Med hänsyn till de lokala förhållandena, och framför allt i fråga om glesbygder, måste deltidsförskolan även kunna omfatta ett lägre timtal . Blir det fråga om en nedskärning med i deltidsförskolan för sexåringarna bör barnen kompenseras genom att erbjudas förskoleplats . Där reseavstånden för barnen är långa bör deltidsförskolan organiseras så, att verksamheten koncentreras till ett färre antal veckodagar. I den praktiska utformningen är närheten till förskolan av avgörande betydelse. Förskolebuss är en lösning som kan utnyttjas då avstånden annars kan bedömas bli alltför påfrestande för barnen. Glesbygdsbarnen måste garanteras likvärdig tillgång till en för barnen meningsfull förskoleverksamhet. Då kommunerna släpar långt efter i utbyggnadstakten i förhållande till behovet, måste heltids- eller deltidsförskolan byggas ut . Kommunerna måste i en helt annan utsträckning än prioritera förskoleutbyggnaden och upprätta stabila utbyggnadsplaner. Behovet av heltidsplatser i förskola är mycket stort och en snabb utbyggnad är angelägen. Barnets och föräldrarnas bästa måste också i vad gäller behovet av en kraftigt utbyggd heltidsverksamhet ställas i förgrunden för utbyggnadsplaneringen. Om förskolan skall kunna fylla den viktiga funktion som är avsedd, måste det kvalitativa innehållet sättas i förgrunden. Den kvantitativa utbyggnaden av förskolan måste därför konsekvent följas upp på resurssidan för att trygga förskolans pedagogiska och sociala funktioner. I samband med behandling av förskolereformen framhölls från många håll det nödvändiga i att grupperna inte tilläts bli för stora. Om grupper är för stora blir möjligheterna till individuella insatser ytterst begränsade vilket särskilt försvårar möjligheterna att stödja de barn som av olika skäl är missgynnade i sin hemmiljö. Det beslut som fattats på denna punkt innebär att tillräcklig hänsyn inte tagits till de berättigade krav som framförts när det gäller maximigränser för gruppstorleken. Enligt vår mening bör uttala sig för att gruppstorleken bestäms till högst 10 barn i småbarnsavdelningarna och högst 15 barn i syskongrupperna, med möjlighet till överinskrivning med högst under en övergångstid. Inräknande av enskilda förskolor i kommunernas förskoleplaner En rad organisationer bedriver en betydande verksamhet bland sexåringar. Det gäller olika barnorganisationer knutna till studieförbunden, det gäller idrottsrörelsen och och det gäller inte minst kyrkans och frikyrkornas barnverksamhet. Denna verksamhet är av mycket stort värde som ett stöd för föräldrarna och komplement till de borgerliga kommunernas barnverksamhet. Vikten av dessa organisationers barnverksamhet minskar inte när förskolan nu byggs ut. De utgör även nu ett värdefullt komplement till annan barnverksamhet och ett stöd för föräldrarna i deras fostran av barnen. I samband med behandling av och beslut om inrättande av en allmän förskola framfördes i en trepartireservation (cfpm) ett förslag, som om det genomförts skulle inneburit en större valfrihet mellan olika förskolor än som blir möjligt inom ramen för det beslut som fattats. I samband med beslutet om förskolereformen har från många håll uttryckts stor oro för att den värdefulla förskoleverksamhet som bedrivs av församlingar inom , av andra trossamfund och av ideella organisationer inte skall kunna fortsätta. Verksamheten är värdefull inte minst mot bakgrund av att de kommunala insatserna i fråga om lekskolor (deltidsgrupper) på många håll har en låg utbyggnadsgrad. Även på orter där den kommunala verksamheten har stor omfattning upplevs verksamheten vid de enskilda förskolorna som ett värdefullt alternativ till den kommunala verksamheten. Enskilda förskolor med speciell pedagogisk inriktning lämnar också viktiga bidrag till förskolans utveckling. Kommunerna har enligt riksdagsbeslutet skyldighet att svara för att barn kan få plats i förskola från och med höstterminen det år då barnet fyller . Motsvarande gäller i fråga om de övriga barn, vilka kommunerna, enligt förskolelagen, skall bereda plats i förskola. I den plan, som kommun skall anta för förskoleverksamhet för att kunna fullgöra bl. a. nämnda skyldigheter, skall enligt vår mening kommun kunna inräkna platser som finns i icke-kommunala förskolor. En förutsättning härför skall vara att dessa förskolor uppfyller de krav som ställs på den kommunala förskolan och står under samma tillsyn som denna. Om kommun i enlighet med det sagda inräknar enskild förskola i sin plan bör statsbidrag utgå för platserna däri. På grund av bidragets konstruktion tillfaller bidraget kommunen, som har att besluta om bidrag till enskild förskola. Maj:t bör utarbeta erforderliga lagändringar och utforma de förslag i övrigt som erfordras till följd av det sagda. Förslag bör föreläggas vårriksdagen 1974, så att riksdagsbeslut föreligger före lagens ikraftträdande. För att den allmänna förskolan skall kunna nå målet att alla barn skall ta del av verksamheten är det av stor betydelse att tillgängligheten är god. För att inte ställa glesbygdsbarn inför den situationen att de på grund av svårigheter att ta sig till förskolan måste avstå från denna är det nödvändigt med en väl fungerande skjutsverksamhet i alla kommuner där avstånden så kräver. Med hänsyn till att det oftast är de ekonomiskt sämst ställda kommunerna som kommer att få de största kostnaderna för anordnande av skolskjuts för förskolebarnen anser vi det motiverat att statsbidrag utgår till skjutsverksamheten. begär sålunda i sitt anslagsäskande att statsbidrag till kommuners skjutskostander måtte få utgå från driftsanslaget. Styrelsen anför: Sorn tidigare konstaterats kan endast kommuner inom de s. k. stödområdena ifrågakomma för bidrag ur 'glesbygdsanslaget. Kommunsammanslagningarna medför att antalet kommuner med både tätortsbebyggelse och glesbygd inom sina gränser ökar. Kommuner med sådan struktur finns över hela landet och alltså även utanför stödområdena för glesbygdsservice. Från dessa kommuner har inkommit framställningar om bidrag till de extrakostnader som uppkommer i samband med att kommunen vidtar åtgärder för att barn från utbyarna skall få tillfälle att delta i tätorters lekskola. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. hos Kungl. Maj:t begär att skall beredas tillfälle att ta ställning till förslag om allmänna målsättningar för den fortsatta förskoleverksamheten, 2. beslutar att i förskolelagen klart skall anges att barn som har särskilda behov och barn som vistas på sjukhus, barnhem eller annan institution skall beredas förskoleplats respektive skall få tillfälle att delta i verksamhet motsvarande förskolan, 3. hos Kungl. Maj:t begär att gruppstorleken i förskolan bestäms till högst 10 barn i småbarnsavdelningarna och högst 15 barn i syskongrupperna med möjlighet under en övergångstid till en överinskrivning på högst , 4. hos Kungl. Maj:t begär förslag om sådan ändring i förskolelagen att kommun på de villkor som angetts i motionen skall kunna i sin plan för förskoleverksamheten inräkna verksamhet bedriven av enskild förskola, samt 5. beslutar att under anslaget D 3, Bidrag till driften av förskolor och fritidshem, får disponera medel för att möjliggöra att statsbidrag beviljas till kommuners skjutskostnader. () i Glömminge () i (c) i () i Lane-Herrestad