mot · FX02842 · 1974-01-21 00:00:00 — av m. fl. om tillsättande av en delegation för havsresurser. I havsresursutredningens direktiv av anfördes bl. Ett flertal länder har redan stora havsforskningsprogram och bedriver Många av de traditionellt utnyttjade råvarutillgångarna på land har blivit knappa till följd av exploatering som efterfrågan ökar snabbt. Modern teknik har gjort det möjligt i en helt annan utsträckning än tidigare att arbeta till havs för att där utvinna resurser . Betänkandet, kallat Utnyttjande och skydd av havet överlämnades till industriministern (SOU 1972:43). En sammanställning av remissyttrandena publicerades av industridepartementet . Utredningen spänner över ett mycket brett ämnesområde som till stor del behandlats, och remissvaren är till följd av detta av en skiftande karaktär. I stort kan sägas, att utredningen sett havet ur två huvudsynvinklar havet som råvarutillgång (livsmedel, mineraler m. och havet som miljö. Titeln täcker dessa aspekter vi skall utnyttja havets rikedomar men vi skall också skydda havet från ytterligare nedsmutsning och förgiftning. För att detta skall kunna ske krävs ökade resurser och en samordning av inom landet befintliga organ som sysslar med havsfrågor. Utredningen har därför föreslagit bildande av en Delegation för havsresurser. Det övervägande antalet remissinstanser har yttrat sig positivt om förslaget om en samordningsdelegation. Bland de många remissinstanser som helt stöder utredningens förslag kan nämnas LO, , , AB Atomenergi, och naturvetenskapliga forskningsrådet. Sedan utredningen tillsattes har en mycket kraftig utveckling skett inom havsforsknings- och havsexploateringsområdet i de flesta industriländer. I har främst varit ett föregångsland och genom det nationella ledningsorganet pour 1Exploitation des Océans (CNEXO) lyckats samordna och effektivisera den tidigare splittrade franska havsforskningen. CNEXO har arbetat fram ett stort nationellt havsforskningsprogram och deltar i flera internationella program. I har gjort en mycket stor satsning som främst är inriktad på oljeutvinning men även omfattar andra grenar av havsforskning. Såväl i som i har industrin fått nya och lönande arbetsfält i den omfattande teknik som behövs vid utvinningen av havets rikedomar. står fortfarande utanför alla internationella satsningar på havet och kan vid deltagandet i , expertmöten med strandägarstater vid m. m. inte visa upp en samlad svensk syn på havsfrågor. Det finns helt enkelt inte någon sådan, och det händer att svenska delegater framför helt motsatta uppfattningar vid internationella konferenser. Vad kan havet ge oss? är den största strandägaren vid , och den del av dess botten som vi har dispositionsrätt och därmed även ansvar för har avsevärda dimensioner. Ansvaret innebär skyldighet att i samarbete med övriga strandstater skydda havsmiljön från nedsmutsning och förgiftning, och det innebär också att vi på ett riktigt sätt skall ta till vara de resurser som utan tvivel finns. har mycket stora tillgångar i , som vi har både rätt och skyldighet att utnyttja den aktuella energi- och råvarubristen borde vara en nyttig påminnelse. Vilka rikedomar som finns i kan vi bara få reda på genom en effektiv och samordnad havsforskning. Prospektering efter olja och gas pågår i OPAB:s regi och nya borrhål kommer att borras i . är inriktat på en satsning i där sannolikt ännu oupptäckta rika oljefält finns. Sand- och grusprospektering pågår i olika delar av , och behovet av denna vara ökar om realiseras kommer t. ex. enorma mängder sand att behöva tas från den södra delen av . Kablar av olika slag läggs ut på havsbotten och måste för att skyddas spolas ned i själva botten. Planering pågår för utläggning av en pipeline för gas mellan och . Järn, ädla metaller och av olika slag finns med stor sannolikhet under . Fisket är viktigt och kommer att bli än viktigare , naturliga fiskodlingar och fångstmetoder som ger maximal utdelning men ändå skyddar återväxten måste arbetas fram. Havets och skärgårdens betydelse för rekreation och fritid okar år . är en arkeologisk guldgruva med bevarade skeppsvrak från vikingatid och framåt, som måste kartläggas och skyddas. som dessa resurser tillvaratas, är det nödvändigt att noga kontrollera att och som miljö inte utsätts för irreparabla skador. Varken oljeborrning eller grusgrävning på havsbotten är utan sina allvarliga risker. Giftigt avfall eller rester efter förolyckade fartyg med farlig last har effekter av många skilda slag på djur, växter, människor, byggnadsverk, fiskredskap, båtmotorer m. m. och kan därför ofta inte behandlas sektionsvis, utan måste tas i ett större sammanhang. Ett nationellt program för tillvaratagande av havets naturresurser och skydd av miljön är nödvändigt liksom en samordning av de olika aktiviteterna. Varför behövs en samordning av svensk havsforskning? Den svenska havsforskningen är starkt splittrad på ett stort antal myndigheter, verk och institutioner. Revirtänkandet är utpräglat och samarbete förekommer icke, resurserna hos de olika institutionerna m. m. är små, någon gemensam målsättning finns inte. Ändå har vi internationellt framstående forskare, t. ex. inom fysisk och kemisk oceanografi, marin biologi, marin geologi och navalmedicin. Marinens dykeriverksamhet står ännu så länge på en god internationell standard men kämpar mot de krympande anslagen. Utredningen liksom alla remissinstanser har förutsatt att marinens erfarenheter inom dykeri- och undervattensteknisk verksamhet skall tillvaratas för civila havsforskningsprojekt. Det är önskvärt att den fortsatta utvecklingen av marinens resurser på detta område planeras så att materielen och personalen även kan användas för förutsedda behov inom havsresursforskningen. Den civila dykeriverksamhet som finns i vårt land är begränsad till små djup. Marinen däremot har för att i första hand kunna undsätta sjunkna ubåtar satsat åtskilligt på att utveckla dykerimetoder för allt större djup. Ubåtsbärgningsfartyget och dess dykare har därför kunnat användas för TV-spaning på havsbottnen och dykningar, t. ex. vid ett helikopterhaveri . En närliggande teknik kan användas för en rad undersökningar av havsbottnen. Marinen har fått beställa en räddningsubåt, som kan väntas öka möjligheterna till insatser på större djup. Ett nytt dykericentrum för marinen har projekterats till , och ett sådant skulle avsevärt kunna effektivisera utbildning och utveckling av dykerimetoder för olika djup. Får detta centrum uppgifter även utanför dem som försvaret har direkt behov av, bör detta få påverka institutionens utformning redan på projekteringsstadiet. Det finns starka skäl att anta att bör satsa dykeri- och annan undervattensverksamhet utöver ramen för vad som är direkt behövligt för marinens eget behov. Det är då hög tid att dessa större ambitioner får vara med vid dimensioneringen och inriktningen av förestående anläggningar. Får denna verksamhet större omfattning och bör den till följd därav delvis finansieras vid sidan av försvarsanslagen, kan ifrågasättas om inte verksamheten bör organiseras efter annan modell, t. ex. som försvarets hundskola, vilken säljer tjänster till såväl försvaret som civila avnämare. I så fall borde finnas en särskild styrelse med företrädare för olika intressenter. Frågan bör aktualiseras därest man finner att uppgifterna inom havsresursforskningens och havsresursutnyttjandets ram i omfång börjar bli lika betydande som uppgifterna inom ubåtsräddning och olika typer av tung och lätt dykeriverksamhet inom försvaret (minjaktdykare, attackdykare, röjningsdykare, rekognoseringsdykare). har självfallet ett direkt behov av att kunna nyttja olika former av havsresurser i , och utanför hur stora arealer och i vilka former blir delvis beroende av internationella beslut. Men bör dessutom i ett vidare perspektiv söka påverka de regler som avgör hur mycket nationalstater får göra anspråk på av havets resurser. Är det tänkbart att låta FN eller något annat internationellt organ förvalta större havsområden eller åtminstone reglera utnyttjandet av dem? Det här är viktiga frågor som behandlas vid s. k. havsrättskonferenser. En stor sådan börjar sitt egentliga arbete innevarande år. Det är angeläget att uppträdande vid denna och följande konferenser utgår inte bara från önskemål i våra närvatten utan också från en genomtänkt politik i större sammanhang. Det vore önskvärt att principiella frågor t. ex. frågan om och andra öar skall påverka territorialvatten jämfört med fastlandet redovisades inför innan svenska delegationer vid havsrättskonferenser agerade och kompromissade. I takt med att de tekniska möjligheterna att utnyttja havens resurser ökar torde de juridiska och politiska tvistefrågorna om hav och havsbotten öka. Inget svenskt verk är sammanhållande i dessa frågor. Det talar starkt för att den föreslagna delegationen inrättas, eftersom uppgifterna för den synes betydande. Om vi inte på ett avgörande sätt ökar våra insatser kommer snart att vara ett u-land på havsforskningens område. En annan allvarlig konsekvens, som frånvaron av ett samordnings- och styrorgan innebär, är att vi därmed också saknar möjlighet att gentemot utlandet företräda den samlade svenska havsforskningen. Genomförandet av ett nationellt program kräver vidare ett planeringsoch samordningsorgan. Utan ett sådant kan det omfattande kunnande som finns inom verk, forskningsinstitutioner, marin och näringsliv inte tillvaratas på ett effektivt sätt. Om däremot resurserna samordnas kan ännu spela en roll inom havsforskning. Det kommer att ge en mångfaldig återbäring både i fråga om miljö och delaktighet i havets många tillgångar. Vi kan inte leva utan ett rent hav och kan snart inte klara oss utan att utnyttja dess stora tillgångar i råvaror. Ett politiskt ställningstagande, som grundar sig på havsresursutredningens förslag och remissyttrandena, måste tas . En samordning av alla forskningsresurser och industriella resurser är nödvändig. Ett riksdagsbeslut om en målsättning i stort för havets skydd och utnyttjande brådskar och är nödvändigt. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär att förslag om inrättande av en svensk delegation för havsresurser föreläggs . () ()