ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02495 · 1974-01-22 00:00:00 — av i och fröken om skyldighet för gångtrafikant att efter mörkrets inbrott bära reflexanordning. inträffar ett flertal fall av den s. k. mörkerdöden på våra vägar. Huvuddelen av det svenska vägnätet saknar helt belysning. Genom den nu inträffade energikrisen har belysningen på tidigare välupplysta vägar i väsentlig grad minskats. Riskerna att en bilförare inte skall observera gångtrafikanter måste bedömas som stora. Bärande av reflexband eller bricka skulle i hög grad förbättra situationen. En bilförare som kör med halvljus upptäcker gångtrafikant utan reflexer först på ett avstånd av . Med reflexer ökas avståndet . Kör bilföraren med upptäcker han gångtrafikanten utan reflexanordning , med reflexer . Skillnaden mellan den vägsträcka bilföraren har till sitt förfogande för att bromsa sitt fordon och rädda gångtrafikantens liv är således avsevärd. Då den upplysnings- och propagandaverksamhet som bedrivits tyvärr inte haft de verkningar som åsyftats anser vi att en lagstiftning på området bör komma till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar införa lagstadgad skyldighet förgångtrafikant att vid mörkrets inbrott vara försedd med refiexanordning eller lykta. () MAJ ()
mot · FX02496 · 1974-01-22 00:00:00 — av i m. fl. om återinförande av lotstvång. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1974:393 hemställs att beslutar att lotstvång återinförs, med undantag för mindre fartyg i svensk kustsjöfart. MAJ () ()
mot · FX02498 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar i och Elmstedt angående stödet till drift av enskilda vägar m. m. De enskilda vägarna är av största betydelse för vårt lands transportsystem, då det enskilda vägnätet utgör cirka hälften av vårt lands vägnät. Kostnaderna för den enskilda väghållningen är mycket låga i förhållande till kostnaderna för statliga vägar och kommunala vägar och gator. 8 fanns det 880 ansökningar om statsbidrag till drift av enskild väg, motsvarande en väglängd av . Detta är alltså enskild väg, som fyller kraven på standard för erhållande av statsbidrag men inte kan erhålla detta på grund av medelsbrist. För att närmare åskådliggöra förhållandet vill vi redovisa hur utvecklingen beträffande möjligheterna för enskilda väghållare att erhålla statsbidrag har varit i : År Vilande ans. från föreg, år ans. p. g. a. medels- av övriga Även om en förbättring i förhållandena har inträtt det sist redovisade året är tydligen de för detta ändamål tillgängliga medlen otillräckliga. Det bör då observeras, att många av vägarna i exemplet från finns i kustbygden och utgör viktiga trafikleder, som förutom vanlig trafik - såsom resor till och från arbetsplatser, skolskjutsar, jord- och skogsbrukstransporter etc. - speciellt får motta många turister från landets olika tätorter och ett tätbefolkat inland. Detta förhållande medför en mycket stark trafik med hård förslitning på vägarna i fråga. Exemplet från torde vara giltigt och kanske mer markant för andra delar av landet. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t framhåller att vid kommande budgetarbete beaktas nödvändigheten av att anslaget Bidrag till drift av enskilda vägar m. m. får en sådan storlek, att vägar som fyller kraven för erhållande av statsbidrag också skall utan dröjsmål kunna erhålla sådant.
mot · FX02499 · 1974-01-23 00:00:00 — av herrar Rosqvist och i angående upprustningen av SJ:s vagnmateriel. En förutsättning för att SJ skall kunna möta konkurrens från andra trafikmedel är att resekvalitén och komforten, som blir en allt viktigare faktor vid resenärernas val av färdmedel, ytterligare förbättras. Om detta krav uppfylls anser SJ sig ha goda möjligheter att i tätortsförbindelserna på huvudlinjerna möta hård konkurrens. Vi har den uppfattningen att järnvägens konkurrenskraft även i regioner där huvudlinjernas matarbanor finns skulle öka betydligt, om komforten på dessa kunde ökas. På vissa bansträckor som icke tillhör huvudlinjerna kan resenärer även vid resor med längre restid än erbjudas motorvagn typ Yo, s. k. rälsbuss, som enda alternativ. Den är ett föga attraktivt trafikmedel. Skakningar, dålig ventilation och otillfredsställande temperaturreglering samt trånghet ställer vid en jämförelse vad beträffar bekvämlighet dessa vagnar långt efter en normal andraklasskupé i järnvägsvagn. Kostnaden per km för resenären är dock densamma. Inom SJ pågår prov för att med omkonstruerade motorvagnar kunna köra mjukt och bekvämt i hastigheter upp mot på huvudlinjerna. Detta är i och för sig lovvärt. Men för anskaffande av vagnmateriel som ersättning för föråldrad materiel på matarbanor bör av tillgängliga investeringsmedel skälig del anslås, så att alltför stor kvalitetsskillnad på resekomforten på olika bansträckor skall kunna motverkas. att måtte uttala att vad gäller SJ:s investeringar i rullande materiel sådan fördelning av tilldelade medel sker, att upprustning även kommer till stånd av vagnmateriel för banor som icke hänföres till kategorin tätortsförbindelser på huvudlinjer.
mot · FX025 · 1974-01-11 00:00:00 — av herrar i och i om obligatoriskt inrättande av kommunala besvärsnämnder. Rättstryggheten vid tillsättande av eller förordnande å tjänstebefattning eller entledigande från sådan befattning eller disciplinär åtgärd mot befattningshavare är ej tillfredsställande för person som ej är medlem av berörd kommun. Alla kommunalt anställda eller sökande av kommunala befattningar bör ha samma rättigheter i vad gäller deras egen situation. En del kommuner har löst problemet genom att inrätta kommunala besvärsnämnder, och där har alla kommunala befattningshavare och sökande av kommunala befattningar oavsett bosättningsort samma möjligheter att överklaga ärenden där de anser sig förfördelade. har tidigare uttalat tveksamhet om obligatoriska besvärsnämnder, då det skulle kunna tolkas som ett visst avsteg från den allmänna principen om självbestämmanderätt. Då emellertid likhet inför lagen bör råda och då möjligheten att få sin sak prövad inte bör vara beroende av om den anställde råkar bo inom kommunen eller ej, hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag om obligatoriska besvärsnämnder, så att rättstryggheten för kommunalt anställda och sökande av kommunala anställningar som ej är kommunmedlemmar blir likvärdig med kommunmedlemmars i vad gäller egen tjänstetillsättning, entledigande, disciplinära åtgärder etc. HANS () i . () i
mot · FX02500 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om breddning av järnvägslinjen . 1 förordet till 1970-länsstyrelsens förslag till regionalpolitisk handlingsprogram - för län anföres bl. a.: län ligger i jämförelse med andra län i många avseenden i botten av de statistiska tabellerna. Detta gäller exempelvis den genomsnittliga inkomsten, skatteunderlaget, andelen ungdomar, som går till högre utbildning och bostadsstandarden. Beskrivningen är tyvärr riktig. läns eftersläpning i utvecklingen mest markerad av en stagnerande befolkning - är ett faktum. Anledningarna till den otillfredsställande utvecklingen är givetvis flera. En av de främsta är utan tvivel länets dåliga järnvägskommunikationer. Inget län har drabbats så hårt av järnvägsnedläggelser som län. har järnväg lagts ned. Alltjämt saknas också den ostkustjärnväg, som borde ha funnits som en naturlig förbindelse mellan länets huvudorter och som med största sannolikhet skulle ha medverkat till en långt gynnsammare utveckling av länets näringsliv än den som ägt rum. Varje förbättring av länets järnvägskommunikationer är under sådana förhållanden ytterst angelägen. Under en följd av år har intresset koncentrerats till den smalspåriga järnvägslinjen . En breddning av denna har delvis skett och pågår i sådan omfattning att i mitten av endast den sträckan kvarstår som smalspårig. Allt talar nu för att även denna del bör ändras till normal spårvidd. Utöver tidigare åberopade skäl - främst länets styvmoderliga behandling i fråga om järnvägskommunikationer - har sysselsättningsoch trafiksäkerhetsskäl talat för en breddning av järnvägslinjen . har tillkommit energifrågan, som starkt understryker värdet av järnvägsmöjligheten som trafikalternativ. Enligt vår uppfattning bör en breddning av återstående del av järnvägslinjen komma till stånd. En sådan investering skulle utan tvivel bli av största värde för läns fortsatta utveckling och måste ur samhällsekonomisk synpunkt vara lönsam. Under åberopande av det anförda får vi hemställa att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t anhålla om en skyndsam utredning om breddning av återstående del av järnvägslinjen möjligt. () i Glömminge
mot · FX02501 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om breddning av järnvägslinjen . län har länge lidit under regionalpolitisk eftersläpning. Sysselsättningen har sviktat. Varvet i har visserligen åter kommit på fotter men sviterna efter svårigheterna med har ännu inte övervunnits. Visserligen kommer att tillföra kommun och län ökade arbetstillfällen, men befolkningsutvecklingen i länet är icke gynnsam. Utbildningstillfällen och kommunikationer är i stort sett de två hävstänger som bör komma till användning för att förbättra ett läns regionalpolitiska utveckling. I län har pågått en omfattande järnvägsnedläggelse, som resulterat i allt sämre kommunikationer inom länet. När beslut fattades om breddning av järnvägen Mönsterås-SandbäckshultKalmar var detta onekligen ett steg i rätt riktning. Felet var bara att beslutet om breddning inte också omfattade sträckan , vilket skulle ge länet en normalspårig järnväg från residensstaden norrut genom inlandskommunerna. Att en sådan breddning skulle betyda mycket för bättre kommunikationer mellan fyra av länets kommuncentra och residensstaden är uppenbart. De trafikmässiga effekterna och möjligheterna att snabbt få en sådan breddning till stånd bör därför utredas. att beslutar att hos Kungl. Maj.t begära att möjligheterna för breddning av järnvägssträckan utreds. () ()
mot · FX02506 · 1974-01-22 00:00:00 — om samordning av förrättningar på fastighetsrättens område. riksdag har (prop. 1973:160, CU 33) för sin del antagit förslag till bl. a. anläggningslag och lag om förvaltning av samfälligheter. Lagstiftningen träder i kraft . Ett huvudsyfte har varit att förenhetliga vissa bestämmelser om samfälligheter och gemensamma anläggningar. En princip i anläggningslagen har varit att förrättning lagts till fastighetsbildningsmyndigheten och att överprövning sker hos fastighetsdomstol. har i detta sammanhang (CU 1973:33 s. 78) uttalat sig för att förrättningsfunktioner av här aktuell typ skall handläggas av myndighet och inte av särskild förrättningsman. Lagen (1938:274) om rätt till jakt och lagen (1960:130) om fiskevårdsområden innehåller regler som anknyter till reglerna i fastighetsbildningslagstiftningen och den nämnda anläggningslagstiftningen. Enligt de nämna lagarna vid förrättning bildas sammanslutningar (jaktresp. fiskevårdsområden) för främjande av delägarnas gemensamma intressen. Förrättningsman utses av . Bestämmelser saknas om den närmare förvaltningen av jaktvårdsområde. Vissa regler finns om förvaltningen av fiskevårdsområde. Förrättningar av här aktuell typ ställer krav på förtrogenhet med lagstiftningen inte minst på det fastighetsrättsliga området. Detta talar för att jakt- och fiskevårdsområden bildas genom förrättning hos fastighetsbildningsmyndigheten som kan överprövas i första hand vid fastighetsdomstol. Bristen på entydiga förvaltningsregler kan skapa olägenheter. Tillämpning av två lagstiftningsom råden kan (prop. 1973:160 s. 364) ge upphov till vissa svårigheter. a. de här angivna förhållandena samt de skäl som utgjort grund för att sammanföra och förenhetliga anläggningslagstiftningen får anses utgöra skäl för att jakt- och fiskevårdslagstiftningen samordnas med och anknyts till fastighetsbildnings- och anläggningslagstiftningen. Ett uttalande i detta riktning borde vara en värdefull grund för framtida reformöverväganden. Med åberopande av det anförda hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att en framtida översyn av lagen (1928:274) om rätt till jakt och lagen (1960:130) om fiskevårdsområden bl. a. bör syfta till en samordning med grunderna för anläggningslagen och lagen om förvaltning av samfälligheter samt därigenom också med fastighetsbildningslagstiftningen.
mot · FX02509 · 1974-01-01 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot barmarksköming med terrängfordon. antog ett förslag till lag om körning i terräng med motordrivet fordon. Lagen kom med anledning av flera motioner att omfatta en försöksperiod . I debatten uttalades farhågor för de speciella sommarskotrar som började komma ut på marknaden och som befarades allvarligt kunna skada känsliga markområden. har det visat sig att barmarksköming med terrängfordon förekommit i stor utsträckning både i fjälltrakter och i nationalparker. Det är självklart att det då uppstår fula sår med både mark- och vegetationsskador till följd inte minst vid körning över blöta myrar och sank terräng. Förutom markskador orsakar körning med terränggående motorfordon bullerstörningar för djur och människor, ökad tjuvjakt och tjuvfiske, nedskräpning m. m. Flera av våra hotade djurarter kommer inte att klara de störningar och den svårbemästrade tjuvjakt den ökade körningen med motorfordon innebär. Man vill till och med se ett klart samband mellan järvens tillbakagång och det ökade antalet skotrar. kan visserligen länsstyrelserna förbjuda körning inom vissa områden men det har inte tillämpats i någon större utsträckning. För våra nationalparker finns i allmänhet föreskrifter om förbud att där använda motordrivet fordon men sådan trafik förekommer tyvärr rätt ofta ändå. som driver renskötsel inom parkerna är t. ex. undantagna från förbudet men frågan är väl om inte också de måste åläggas vissa restriktioner, i varje fall under särskilt känsliga tider . Den oroväckande snabba utvecklingen av terrängfordon med allt större och tyngre fordon konstruerade för barmarksköming kan inte få fortsätta. Ett generellt förbud borde utan inväntan på försöksperiodens slut kunna införas i fjälltrakter och andra särskilt känsliga områden. Undantag får göras för viss yrkesutövning men helst då efter utstakade leder och endast om det av naturvårdsskäl kan tillåtas. Med stöd av det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om förbud mot barmarksköming med motordrivna fordon i fjälltrakter och andra känsliga områden. () () HANS () () () ()
mot · FX0251 · 1974-01-01 00:00:00 — om representation för handikapprörelsen i länsarbetsnämnderna. På arbetsmarknaden är det särskilt under lågkonjunkturer och hög arbetslöshet de äldre och de handikappade som drabbas hårdast. En del åtgärder har visserligen vidtagits för att underlätta placeringen av denna kategori arbetstagare, men åtgärderna har inte varit tillräckliga. Handikapprörelsens olika organ har bedrivit effektiv upplysnings- och informationsverksamhet kring de handikappades problem när det gäller arbetstillfällen, men alltjämt har de anledning efterlysa kraftåtgärder från samhällets och näringslivets sida för att vinna gehör för sina krav. Bland annat har man krävt att handikapprörelsen skall jämställas med arbetsmarknadens parter och bl. a. bli representerad i länsarbetsnämnderna och i pensionsdelegationer för att bättre kunna bevaka sina intressen och få större inflytande i arbetsmarknadsfrågor över huvud taget. Jag anser att dessa krav är berättigade. Enligt gällande bestämmelser utses ledamöter och suppleanter av Kungl. efter förslag av generaldirektören i . består av ordförande och sju ledamöter, och för ledamöterna, utom ordföranden och vice ordföranden, finns lika många suppleanter. Om särskilda förhållanden så motiverar kan rådgivande nämnd tillsättas för viss del av länsarbetsnämnds område i anslutning till arbetsförmedlingskontor inom denna del. En sådan nämnd består av tre ledamöter utsedda av Kungl. efter förslag från generaldirektören i . Enligt gällande lag om allmän försäkring skall frågor om förtidspension, invaliditetstillägg och invaliditetsersättning avgöras i allmän försäkringskassa av en pensionsdelegation bestående av sju ledamöter, nämligen ordföranden i kassans styrelse, som också är ordförande i delegationen, två av utsedda läkare, två av utsedda ledamöter med särskild erfarenhet av arbetsförhållanden samt två av eller, om kassans verksamhetsområde utgörs av endast en kommun, av kommunfullmäktige utsedda ledamöter. Det säger sig självt att handikappade människor skulle vara betjänta av om handikapprörelsen tilläts gå in i dessa viktiga samhälleliga organ. Dess representanter är insatta i de problem som möter människor med olika slag av handikapp och deras möjligheter till ett meningsfullt arbete. Också från samhällets synpunkt måste det vara inte bara en humanitär utan även en ekonomiskt lönande insats att bidra till ökat inflytande för de handikappade i arbetsmarknadsproblematiken. Nr 51 -55 Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning rörande handikapprörelsens möjligheter att komma in i länsarbetsnämnderna.
mot · FX02510 · 1974-01-23 00:00:00 — om avgift på miljöskadlig engångsförpackning för konsumtionsfärdig vara. Genom miljövårdsavgift kan produktion och konsumtion styras i miljövänlig riktning! Inom stora delar av vår konsumtion finns valmöjlighet mellan vara i engångsförpackning och i returförpackning. har användningen av engångsförpackningar ökat mycket kraftigt. Denna utveckling synes i första hand vara producentstyrd. Även inom distributionsledet har man prioriterat engångsförpackningar såsom varande mindre arbetskraftskrävande. Övergången till ökad användning av engångsförpackningar har fått flera negativa följdverkningar. Användningen av engångsförpackningar innebär ofta ett onödigt utnyttjande av knappa resurser såsom metallråvaror och energi. Förpackningarna hör till det vanligaste skräpet i naturen. De vållar skador på djur och människor. De förfular naturen. Städningen leder till stora kostnader för kommuner och enskilda. Förpackningarna upptar en betydande del av den totala sopmängden, en minskning av sopmängden innebär besparingar. Engångsförpackningar innebär ofta att vederbörande vara fördyras. Det finns således flera starka skäl till att stimulera övergång från engångs- till returförpackningar. En ökad användning av de senare torde leda till minskat slöseri med naturtillgångar, minskad nedskräpning och oftast till lägre kostnader för konsumenten - under förutsättning att hanteringen av returförpackningarna utformas så att de verkligen tas till vara, återlämnas och blir utnyttjade . Mot bakgrund av både den betydelse som medborgarnas aktiva miljövårdsinriktning bör tillmätas och den brist som samhället på lång sikt kommer att ha på viktiga råvaror och energi, måste miljövårdspolitiken ta till vara de fördelar som ett successivt införande av en väl genomtänkt plan med avgift på miljöskadliga engångsförpackningar för konsumtionsfärdig vara innebär. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att hos Kungl. begär att få sig förelagt ett förslag till successivt införande av ett system med avgift på miljöskadlig engångsförpackning för konsumtionsfärdig vara.
mot · FX02512 · 1974-01-24 00:00:00 — av i m. fl. angående tillämpningen av den kommunala renhållningslagen. Den kommunala renhållningslagen föreskriver skyldighet för kommun att till avstjälpningsplats eller destruktionsanläggning forsla hushållsavfall och annat jämförbart avfall. Erfarenheterna av lagen och dess tillämpning är i stort sett positiva. Det har emellertid från olika håll påtalats att tillämpning och praxis i enskilda fall kommit att framstå som orimliga. I och för sig finns det säkert stor enighet om att kommunen skall vara skyldig att svara för renhållning i här berörda avseende lika väl som det finns enighet om att de enskilda hushållen i princip skall ha skyldighet att vara anslutna till denna renhållningsorganisation. När det gäller möjligheterna att för enskilda hushåll få dispens från denna skyldighet har emellertid så olika principer tillämpats att det finns skäl för en översyn av lagens tillämpningsföreskrifter och av möjligheterna för kommuner och enskilda att få dispens. Det kan ifrågasättas om inte rätten att bevilja dispens för enskilda hushåll att delta i organisationen skulle kunna överflyttas från länsstyrelser till berörda primärkommuner. Sedan kommunsammanslagningarna nu i stort sett är genomförda har rimligtvis alla kommuner det underlag och de resurser i fråga om hälsovårdsnämndernas verksamhet som kan vara erforderliga för ett sådant arbete och ansvar. Den lokala hälsovårdsnämndens lokalkännedom bör i detta fall kunna vara av avgörande betydelse. Uppgifter från olika län och kommuner visar att man på vissa håll kunnat klara dessa uppgifter på ett helt tillfredsställande sätt både för samhället och för de enskilda. På vissa andra håll har emellertid lagens tillämpning och dispensreglerna skapat irritation och negativ inställning till verksamheten i fråga. Med hänvisning till ovanstående föreslås att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller om översyn av dispensregler och tillämpningsföreskrifter i anslutning till renhållningslag (SFS 1970:892). () ()
mot · FX02513 · 1974-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om åtgärder mot bullerstörningar från mindre flygplan. Bullerproblemen i vårt alltmer tekniskt utvecklade samhälle har uppmärksammats i olika sammanhang. Utredningsarbete pågår för att utröna vilka åtgärder som kan vidtagas för att buller av olika slag skall kunna elimineras eller hållas på en för människorna acceptabel nivå. Dessa utredningar är att hälsa med tillfredsställelse, men trots detta finns det bullerområden som ej berörs. Ett av dessa områden, som helt tycks ha lämnats utanför alla begränsningsförsök när det gäller störande buller, är de mindre flygplanen, såsom sportflygplan och flygplan för bepudring och besprutning m. m. Det blir alltmer vanligt att man inom t. ex. jordbruket använder flyg för spridning av gödningsämnen, bepudring mot insekter och besprutning mot ogräs. Dessa flygplan flyger på mycket låga höjder då det gäller att utföra uppdrag för bl. a. jordbruket. För att man skall kunna utföra sina uppdrag är det nödvändigt att flygningarna utföres på låga höjder liksom att de sker då väderleksförhållandena är bäst. Det synes som om den mest lämpade tiden för sådana flygningar är , oftast med början omkring klockan 4.00-5.00. Vid sådana flygningar blir självfallet bullerstörningarna för ett stort antal människor mycket störande och nattsömnen avbruten för alla familjens medlemmar. Det är ej ovanligt att med hänsyn till väderleksförhållandena sådana flygningar för bepudring m. m. påbörjas och att de som är bosatta i närheten väcks av intensivt motorbuller, speciellt då flygplanet stiger för att vända. Detta är ett förhållande som ej kan få fortsätta, utan åtgärder bör vidtagas. Allt talar för att denna verksamhet bör fortsätta men att flygplanen i fråga utrustas så att de får en ljudnivå som inte blir störande. Åtgärder för en dämpning av ljudet till acceptabel nivå bör utan större svårighet kunna vidtagas. Med åberopande av vad som anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t begär utredning angående högsta tillåtna bullernivå från mindre flygplan. () HANS ()