mot · FX021506 · 1974-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om en näringspolitik till stöd för de mindre och medelstora företagen. I den näringspolitiska debatten betonas ofta de mindre och medelstora företagens betydelse för det svenska näringslivet. De har många anställda, de är i många avseenden oumbärliga för de stora företagsenheterna bl. a. som underleverantörer, de bär upp de många mindre orterna i landet och ger där möjlighet till en differentierad arbetsmarknad, de är framgångsrika idékläckare och innovatörer osv. Parallellt med denna framtoning av de många små företagens fördelar och förtjänster finns klara belägg för att dessa många företag systematiskt missgynnas genom den ekonomiska och näringspolitiska lagstiftningen eller i varje fall inte beaktas i tillräcklig utsträckning utifrån sina förutsättningar. Det finns med andra ord en klar skillnad mellan småföretagens behandling i praktiken och deklarationerna om deras samhällsnytta. Genom att de mindre företagens särskilda förutsättningar inte beaktas i tillräcklig utsträckning blir konsekvenserna av samhällets åtgärder ofta att småföretaget missgynnas i förhållande till de stora. Exempel på sådant missgynnande kan vara aktiebolagslagens regler för värdering, uppgiftsskyldigheten till samhället som är betydligt mera betungande för ett litet än ett stort företag, avsättningsmöjligheter till investeringsfonder som gynnar främst de stora, likaså kraven på materiella säkerheter vid lån, generationsskiftena som är en svårare process i det mindre företaget och AP-fondemas återlånesystem som systematiskt diskriminerar småföretagen. De ekonomisk-politiska medlens användning missgynnar oftast den svagare i ett konkurrensförhållande. Kreditrestriktionernas användning drabbar hårdast företag med den lägsta andelen eget kapital, och det är för det mesta de mindre företagen. Det stora företaget kan komma till tals med samhällsrepresentanter i direkta förhandlingar, de mindre företagen knappast annat än via sina organisationer. För att klara ut hur stordriftsinriktade samhällets lagar och åtgärder är till sina konsekvenser vore en kartläggning av stort värde. Att de större enheterna gynnas i de flesta situationer kan knappast förnekas. Detta sker dessutom utan att det är en uttalad näringspolitisk inriktning, vilket inte gör det mera försvarligt. Vad som behövs är en klart uttalad strukturpolitisk målsättning från samhällets sida, som därefter fullföljs i närings-, regional- och ekonomisk politik. Utan en sådan strukturpolitisk målsättning som främjas genom en konsekvent politik, kommer koncentrationsprocessen att fortsätta obehindrat enligt marknadens sätt att fungera. Det innebär en utveckling som motverkar en demokratisering av det ekonomiska livet och i stället en ökad maktkoncentration. Koncentrationen innebär dessutom nackdelar på de flesta varu- och tjänstemarknader för konsumenterna genom att ett fåtal företag behärskar den helt dominerande andelen av dessa marknader. Denna utveckling har aktualiserat en översyn av konkurrenslagstiftningen. I samband med behandlingen av prop. 1972:111 betonades ofta värdet av en ortsstruktur som är så pass finmaskig att den kan svara för ett hyggligt serviceunderlag för befolkningen i landets olika delar. En ortsstruktur med många små orter är fortfarande ett faktum i . En sådan ortsstruktur påverkas självklart av vilken struktur som utbildas inom företagssektorn. Till problematiken hör givetvis också i vilken utsträckning de större företagen är beredda att decentralisera sin verksamhet. Vid föregående års riksdag avvisade näringsutskottet bestämt uppfattningen att de mindre och medelstora företagen systematiskt missgynnas genom samhällets åtgärder. Det som kan diskuteras är naturligtvis hur systematiskt näringspolitiken fungerar i det avseendet. Men det kan inte bestridas, och det försökte inte heller näringsutskottet, att en analys av de konkreta exemplen på missgynnande ger en bild av diskriminering av de mindre och medelstora företagen i förhållande till de stora. Att avskaffa en sådan konstaterad diskriminering borde vara en förstahandsmålsättning för näringspolitiken. Det borde dessutom vara ett allmänt intresse att i vaije fall kartlägga graden och omfattningen av diskrimineringen , när exempelvis seriösa avhandlingar vid visar de olika förutsättningar som verkar för företag ur skilda storleksgrupper. Mot bakgrund av de många mindre och medelstora företagens betydelsefulla roll för en någorlunda spridd bebyggelse och möjligheterna att uppnå differentierade arbetsmarknader även i mindre orter, liksom att motverka konjunkturväxlingarna, bör de mindre och medelstora företagen där de senare har speciellt stora problem i många fall främjas av samhällets näringspolitik och ekonomiska politik i förhållande till storföretagen. Det måste i första hand avse ett skede under vilket nuvarande diskriminering avskaffas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. 1. anhåller om utredning av samhällets näringspolitik och dess effekter på mindre och medelstora företag å ena sidan och storföretag (med mer än 500 anställda) å den andra, samt 2. anhåller om utredning och förslag om sådana åtgärder att de mindre och medelstora företagen främjas i förhållande till storföretagen i samhällets näringspolitik och ekonomiska politik i syfte att i första hand avskaffa den nuvarande diskrimineringen. () ()