mot · FX02507 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. Den senaste tidens utveckling har visat att den hårda exploatering av naturresurserna som främst industriländerna bedriver och som varit en förutsättning för den snabba ökningen av den materiella standarden måste upphöra. Den akuta energikris, som råder, är en varningssignal som måste betraktas med ytterst stort allvar även om förhållandena efter hand normaliseras. Vi måste räkna med att en anpassning måste ske till ett helt annat prisläge för energin än det som gällt under det senaste årtiondet. Behovet av en genomgripande förbättring av hushållningen med naturresurserna har en stark genomslagskraft på livsmedelsproduktionen. Även på detta område har de två senaste årens utveckling medfört en radikal förändring av världssituationen. Det har inte saknats varningssignaler, men scenförändringen har gått snabbare och varit mer genomgripande än de flesta väntat sig. Klart är att riksdagsbeslut och de bedömningar som låg till grund för detta beslut framstår som alltmer ohållbara. Den socialdemokratiska riksdagsmajoritet som dikterade beslutet förutsåg inte då några risker för livsmedelsbrist i vår del av världen, trots att större delen av jordens befolkning led av underförsörjning och svält. Man räknade med att vårt land skulle kunna kraftigt skära ner sin jordbruksproduktion i förvissning om att import ständigt skulle kunna ske till mycket låga priser. Man kalkylerade således kallt med att arbetskraften i utvecklingsländerna skulle förbli underbetald och att andra i-länder skulle vara beredda att subventionera livsmedelsexport till . har världsmarknadspriserna på vegetabiliska produkter, t. ex. spannmål, socker och proteinfoder, stigit mycket kraftigt. Experterna torde vara eniga om att de låga priser, som rådde , inte återkommer. Sannolikt får vi för överskådlig tid räkna med relativt starkt varierande priser men på en genomsnittligt hög nivå. Orsaken härtill är den växande efterfrågan på livsmedel i världen och svårigheterna att öka produktionen i takt med denna. Härtill bidrar det faktum att det moderna jordbruket förbrukar mycket energi, inte minst genom det stora behovet av handelsgödsel som vid tillverkningen kräver stora insatser av energi. Undersökningar visar, att även en måttlig sänkning av tillgången på kvävegödselmedel innebär en avsevärd skördereduktion. Råvara för kvävegödsel är olja. För produktion av ett ton rent kväve förbrukas ca ett ton olja. Även kaligödsel och nästan all fosfatgödsel baseras på import av råvaror, som stigit mycket kraftigt i pris. Därmed framstår också i öppen dager jordbruksproduktionens beroende av importerade produktionsmedel och sårbarhet vid störningar i utrikeshandeln. 1 den jordbrukspolitiska debatt, som förts i vårt land, har produktionsmålsättningen gjorts beroende av våra behov vid avspärrning till följd av krig. Man har också utgått ifrån att vi i fredstid alltid skulle kunna importera livsmedel till låga priser. Sistnämnda förutsättning är som tidigare framhållits inte realistisk och har enligt vår uppfattning aldrig varit det. Därmed faller också det snävt samhällsekonomiska motivet för en nedskärning av produktionen. Den senaste tidens utveckling visar att brist på för jordbruket viktiga råvaror kan uppkomma även under vad som eljest betraktas som fredstid. De mycket kraftiga prishöjningar som redan genomförts och som är att vänta på gödselmedel, sedan bl. a. priset på råfosfat flerdubblats , torde vidare automatiskt leda till minskad användning. Det medför att arealbehovet för en viss produktionsvolym ökar. Vår produktion och beredskapsplanering måste således inriktas på att vår livsmedelsförsörjning skall vara tryggad vid alla tänkbara former av avspärrning och bristsituationer. Det bör därvid framhållas att försörjningen med livsmedel måste tryggas på sådant sätt att näringsliv och samhälle kan fungera. För detta krävs en kriskost, som fyller rimliga krav på såväl energi- och näringsinnehåll som smaklighet. Den försämring som inträtt i den globala livsmedelssituationen medför att denna måste ges ökad betydelse vid utformningen av vår jordbrukspolitik. Det är otänkbart att vårt land skall bedriva en politik som syftar till att begränsa produktionen som bristen på livsmedel i världen det gäller särskilt protein blir allt allvarligare. Vi måste i stället inrikta vår politik så att produktionsskapaciteten upprätthålls. Det bör främst ske genom att hindra nedläggning av brukningsvärd jordbruksjord. Enligt vår uppfattning bör göra ett principuttalande om att all jordbruksjord åkerjord och betesmark som lämpligen kan brukas och vidmakthållas bör utnyttjas för livsmedelsproduktion. Det innebär bl. a. att god jordbruksmark inte bör få lämnas obrukad, eftersom detta snabbt leder till förbuskning. Jordhävdslagen och dess tillämpning bör skärpas så att dylik vanhävd förhindras. God jordbruksmark bör också skyddas från exploatering för tätbebyggelse och andra ändamål, som är en följd av sådan exploatering. Detta skydd måste åstadkommas i samband med den fysiska riksplaneringen och genom att en särskilt plan upprättas med speciellt syfte att skydda och bevara den värdefulla odlingsjorden. En sådan plan skulle t. ex. ha kunnat förhindra det olyckliga beslutet om att anlägga en motorvägsbro över , som indirekt medför ödeläggelse av stora arealer av landets bästa åkerjord. De förhållanden som här ovan kortfattat redovisats måste enligt vår mening beaktas vid utformningen av jordbrukspolitiken och vi förutsätter att jordbruksutredning noga analyserar situationen och baserar sina förslag på de bedömningar som därvid framkommer. Kombinerat jord- och skogsbruk I större delen av vårt land bedrivs jordbruksproduktion i kombination med skogsbruk. Sådana kombinerade företag har erfarenhetsmässigt stora fördelar och är en förutsättning för att livskraften skall kunna upprätthållas i skogs- och mellanbygderna. Vi avvisar bestämt alla slag av åtgärder och reformer, som syftar till att bryta sambandet mellan jordbruk och skogsbruk eller som på något sätt försvårar driften av sådana företag. bör enligt vår uppfattning göra ett principuttalande av angiven innebörd till ledning för bl. a. pågående utredningar. Det kombinerade företaget har stora ekonomiska fördelar som bl. a. yttrar sig i möjligheter till en säsongsutjämning av sysselsättningen. Det bör också understrykas att företagsformen jordbrukskogsbruk, speciellt av typen familjeföretag, är den säkraste garantin mot att den av storskogsbruket introducerade tekniken med stora kalhyggen vinner allmän utbredning. Inom bondeskogbruket tillämpas en ur miljösynpunkt och för det rörliga friluftslivet fördelaktigare teknik. Ett främjande av de kombinerade företagen kan i första hand ske genom ändringar i och en ändrad tillämpning av gällande bestämmelser för rationaliseringsstöd. Vi har vid upprepade tillfällen men utan framgång begärt att reglerna för rationaliseringsstöd skall utformas så att en helhetssyn kan anläggas på de kombinerade företagen. Den verklighetsfrämmande uppdelning av företagen i en skogsbruksdel och en jordbruksdel som sker vid bedömningarna måste bringas att upphöra. Det statliga rationaliseringsstödet måste ges till huvudsyfte att skapa företag som ger sysselsättning och ett fullgott försörjningsunderlag utan hänsyn till om detta sker i den ena eller andra driftsgrenen. Vi vill också upprepa kravet på att statlig lånegaranti skall kunna utgå till enskilda personer för förvärv av skogsbruksföretag. Det är nödvändigt att främja jordbruk i kombination med andra sysselsättningar som skogsbruk, industri, servicenäringar och turistnäringar. föreligger vissa begränsade möjligheter för deltidsjordbrukare att få statligt stöd till investeringar i företaget. Det sker inom ramen för det s. k. B-stödet i norra och stödet till begränsat utvecklingsbara företag med mjölkproduktion i övriga delar av landet. De positiva erfarenheterna från dessa stödformer talar enligt vår mening för att en ytterligare utvidgning bör ske. Driften vid deltidsföretag kan ofta göras mycket rationell och det bör vara ett samhällsintresse att medverka till att rationaliseringsmöjligheterna utnyttjas. I många fall särskilt beträffande äldre brukare finns också behov av investeringar, som underlättar arbetet och skapar en drägligare arbets- och boendemiljö. Även i dessa fall bör det vara angeläget för samhället att ge bistånd. En sådan stödmöjlighet ger också lantbruksnämnden anledning och tillfälle att lämna råd och information varigenom effekten kan förstärkas avsevärt. Som viktigaste skäl mot att stöd lämnas deltidsjordbruk har anförts att strukturrationaliseringen kan fördröjas. Enligt vår mening har denna risk överdrivits. Vi anser dessutom att strukturförändringar tillmätts ett överdrivet värde i den rationaliseringspolitik som tillämpas. Rationell produktion och stordrift är inte synonyma begrepp. I många bygder är strukturen sådan att det är svårt att peka ut gårdar som kan utgöra kärnfastigheter vid en önskvärd strukturutveckling. I sådana fall är det nödvändigt att låta uppbyggnaden av mer ändamålsenliga enheter ske stegvis och att därvid utgå från enheter med till synes begränsade utvecklingsmöjligheter. Även andra skäl talar för en förbättring av möjligheterna att lämna stöd till en stegvis uppbyggnad av företeg. Man ger på det sättet brukaren tillfälle att i fråga om kunskaper och erfarenheter växa med företaget och begränsade likviditetsproblem som nystartade lantbrukare alltid har. Visserligen kan redan nu en sådan stegvis uppbyggnad ske, men tyvärr tillämpas rationaliseringskungörelsen och förvärvslagstiftningen oftast så att större jordbruk, som redan utgör rationella enheter, ges företräde vid kompletteringsköp framför brukare av mindre enheter, vilka avser att genomföra en successiv utbyggnad av enheten. Enligt vår mening bör således rationaliseringskungörelsen och dess tillämpning göras till föremål för en översyn i syfte att få fram sådana regler att en stegvis uppbyggnad av mindre företag till större främjas. Det bör kunna ske genom att rationaliseringsorganen ges ökad frihet att pröva ärendena från fall till fall och underlätta en tillväxt och produktionsomläggning i den takt som överensstämmer med den enskilde brukarens önskemål. Det är ytterst otillfredsställande att brukare ställs inför valsituationen att lämnas utan stöd eller att göra en tillbyggnad av större omfattning eller ett tillköp av mer mark än vederbörande anser sig kunna klara av. Vi vill i detta sammanhang uttala tillfredsställelse över det initiativ som tagits för att åstadkomma ett avbytarsystem inom jordbruket. Om man inom det mindre och medelstora jordbruket skall kunna uppnå en social standard som är likvärdig med andra gruppers är det nödvändigt att jordbrukaren får möjligheter att till rimliga kostnader ta ut semester och annan regelbunden ledighet. Viktig är också att ersättare kan ordnas vid sjukdom. Denna viktiga sociala fråga bör snabbt bringas till en positiv lösning. Det aktiva jordbruket är den viktigaste faktorn för kulturlandskapets bevarande. Särskilt gäller detta i de för fritidsändamål attraktiva skogsoch mellanbygderna. Jordbrukets roll i detta avseende bör enligt vår mening beaktas vid utformningen av reglerna för rationaliseringsstöd till jordbruket varigenom det skulle bli möjligt att lämna stöd åt jordbruk av naturvårds- och miljöpolitiska skäl. Nyrekryteringen till och rationaliseringsverksamheten i jordbruket skulle underlättas om finansieringsproblemen fick en bättre lösning. Särskilt allvarlig är bristen på långfristigt kapital, som är en följd av den restriktiva inställningen till Hypoteksbankens emitteringsönskemål. Det är enligt vår mening nödvändigt att Hypoteksbanken tillförs ökade kapitalresurser lämpligen AP-fondmedel så att lantbrukets behov av långfristiga krediter till rimlig ränta bättre kan tillgodoses. Det är angeläget att amorteringskraven reduceras så att likviditetstrycket särskilt på nystartade lantbrukare minskas. Det borde bl. a. vara möjligt att åstadkomma låneformer för fastighetslån med långtgående amorteringsfrihet. har det blivit uppenbart att den nuvarande jordförvärvslagstiftningen måste ändras. Den har bl. a. bidragit till en stark uppgång av markpriserna till följd av att kommuner, byggnadsföretag, sågverksföretag och andra kapitalstarka intressenter kunnat uppträda som köpare. En översyn av jordförvärvslagen bör syfta till att underlätta strukturrationaliseringen inom det enskilda jord- och skogsbruket och uppbyggnaden av rationella familjeföretag. Syftet bör vidare vara att stärka sambandet ägare-brukare. Lagen tillämpas nu ofta så att redan rationella enheter ges förtur vid tillskottsköp. Allt oftare förekommer också sammanläggning av enheter som var för sig är mycket lämpliga som familjejordbruk. Prisnivån gör det svårt för andra att konkurrera. Kapitalstarka köpare är övermäktiga konkurrenter till unga familjer som vill etablera sig på grannfastigheter till storjordbruken. Jordförvärvslagen bör ändras så att sammanläggning av enheter som var för sig kan brukas rationellt inte blir tillåten. Den förbättrade skogskonjunkturen har kraftigt ökat efterfrågan på skogsfastigheter med höjda priser som följd. Köp lär ha förekommit till priser motsvarande ca tio gånger taxeringsvärdet. Nuvarande lagstiftning som prioriterar förädlare av skogsprudukter har fått mycket olyckliga konsekvenser. Det ursprungliga syftet med sådana köp som var att ge dessa företag möjlighet att säkra sitt råvarubehov, har ofta blivit helt åsidosatt genom att fastigheterna totalavverkats. Exploateringen har ibland fullbordats genom matjordstäkt på tillhörande åkrar. Mot dylika brukningsmetoder har den enskilde jordoch skogsbrukaren, som vill ha gården som sysselsättnings- och försörjningsunderlag, ingen möjlighet att konkurrera. Bolagsförvärv medför också att sysselsättningsunderlaget för den bofasta befolkningen i den berörda bygden kraftigt reduceras, vilket ofrånkomligen leder till en successiv avfolkning. Enligt vår mening bör förvärvslagen ändras så att spekulativa förvärv av här nämnt slag inte blir tillåtna. Detta sker enklast genom att punkt 1 i 4 §, andra stycket jordförvärvslagen får utgå. Denna punkt anger att förvärvstillstånd inte må vägras om förvärvaren bedriver industriell och kommersiell verksamhet för förädling av jordbruks- eller skogsprodukter eller för distribution av jordbruksprodukter och det får antas att syftet huvudsakligen är att i rörelsen tillgodogöra sig egendomens alster. Vårt nuvarande prisregleringssystem med i princip fri import medför att viss import av jordbruksprodukter sker även när vår egen produktion motsvarar efterfrågan eller ger ett nettoöverskott. Även om vi vidtar åtgärder för att anpassa vår produktion till det faktiska avsättningsutrymmet måste vi därför räkna med att export regelbundet måste ske av jordbruksprodukter. Detta system infördes som ett led i strävan att åstadkomma en friare handel mellan länderna. Ett sådant fritt internationellt handelsutbyte har fördelar för konsumenterna. Det är t. ex. ur konsumentsynpunkt en fördel att vissa styckningsdetaljer, som efterfrågas mindre i vårt land, kan exporteras som andra detaljer importeras. Utrikeshandeln verkar också säsongsutjämnande och reducerar behovet av lagring. Enligt nu gällande principer skall jordbruket svara för de kostnader som exporten normalt medför. Sådana kostnader uppstår därför att de priser man får ut vid export är lägre än vid avsättning på hemmamarknaden. Det beror i sin tur bl. a. på att importländerna, liksom , tar ut avgift på importen. Vad som här betecknas som kostnad är alltså skillnaden mellan det pris som skulle ha erhållits vid försäljning inom landet och det man får ut vid export. För att exporten skall komma till stånd utbetalas exportbidrag från särskilda regie ringskassor, som i sin tur tillförs medel som tillerkänts jordbruket i samband med de överenskommelser som träffats om prissättningen på jordbrukets produkter. Dessa exportbidrag sänker de avräkningspriser som eljest skulle kunnat utbetalas och verkar därigenom som en kostnadsbelastning på jordbruket. Ju större exporten är desto större blir kostnadsbelastningen. En konsekvens av systemet är att om importen ökar så stiger kostnaderna. Dessa påverkas givetvis också av variationerna i exportpriserna (de s. k. världsmarknadspriserna). Det finns i dagens läge ingen som helst anledning att eftersträva en reduktion av vår totala jordbruksproduktion för att därigenom få till stånd en minskning av exporten. Med hänsyn till de larmrapporter som strömmar in om livsmedelskriser och missväxt borde lager av spannmål byggas upp i enlighet med FAO-chefens rekommendationer. Dessa lager borde stå till FN:s förfogande och kunna exporteras till länder som drabbas av missväxt och svältkatastrofer. Det är ur konsumentsynpunkt önskvärt att möjligheterna till kompletterande import kvarstår. Så långt möjligt bör därför kvantitativ reglering av importen undvikas. I denna situation kan det finnas anledning att ta under omprövning nuvarande princip om att jordbruket skall bära export- och övriga marknadsregleringskostnader. En uppläggning som innebär att staten övertar kostnadsansvaret skulle sannolikt på lång sikt inte innebära någon större förändring, eftersom jordbruksavtalen bygger på de faktiska avräkningspriser som uppnås. Omläggningen skulle emellertid verka stabiliserande för jordbruket, vars inkomster skulle bli mindre beroende av växlingar i exportens storlek och av prissvängningarna på världsmarknaden. Någon ändring av nuvarande system med regleringsföreningar, export-, lagringsbidrag etc. skulle inte behöva ske. Oberoende av vad som här sagts om kostnadsansvaret för de marknadsreglerande åtgärderna inbegripet exporten finns det anledning för statsmakterna i vårt land att i likhet med andra länder vidta åtgärder för att främja exporten av jordbruksprodukter. Därvid bör man bl. a. kunna medverka till att utomlands sprida kännedom om den höga kvalitet som utmärker svenska jordbruksprodukter. 1 jordbruksutredningens uppdrag bör ingå att framlägga förslag om hur detta lämpligen kan ske. bör tillses att det vid kontrollen av importerade livsmedel uppställs samma krav som gäller för svenska livsmedel och att denna kontroll blir verkligt effektiv. Det gäller bl. a. innehållet av restsubstanser från bekämpningsmedel. I den världsmarknadssituation som inträtt får man räkna med att importländerna söker nå långsiktiga avtal om leveranser av jordbruksprodukter. a. har gjort sådana avslut. Viktigt är att vårt land utnyttjar de möjligheter som finns att lösa avsättningsproblemen. Som tidigare framhållits är det sannolikt att priserna kommer att variera ganska starkt och det är då en fördel att ha avsättningen tryggad. Utvidgningen av EG har inneburit att export av ca smör till har upphört och att exporten av bacon kan väntas möta samma utveckling. Även för den övriga traditionella svenska exporten till EG av bl. a. griskött, smör och spannmål kan problem väntas uppstå. Vid överläggningar som förts med representanter för EG har från svensk sida begärts arrangemang för att möjliggöra en fortsatt svensk export av bl. a. dessa varor. Tyvärr tycks de svenska önskemålen inte ha mötts med förståelse. Det finns därför anledning för statsmakterna att vid kommande överläggningar ånyo ta upp frågan och söka finna lämpliga lösningar som ger möjlighet att upprätthålla den traditionella exporten av jordbruksprodukter till EG. I detta sammanhang bör erinras om att förutsätter att handeln med jordbruksprodukter skall kunna underlättas genom avtal mellan två eller flera medlemsländer. Inom ramen för detta avtal har överläggningar också förts med , , och , vilka lett till att kommer att utställa importlicenser på vissa kvantiteter fläsk och smör. Vi finner det angeläget att de ytterligare möjligheter som finns att få avsättning genom EFTA-samarbetet utnyttjas. har, tidigare intagit en positiv hållning till en utökning av sockerbetsodlingen i landet. Våra utfästelser i det internationella sockeravtalet har dock hindrat en sådan utvidgning. Detta hinder är inte längre för handen. Vid de överläggningar som igångsatts rörande villkoren för sockerbetsodlingen i landet efter bör därför en av utgångspunkterna vara att odlingsarealen på kort sikt bör utökas så att den motsvarar kapaciteten vid sockerbruken. Men hänsyn till den svenska sockerbetsodlingens internationellt sett goda konkurrenskraft världsmarknadsnoteringarna överstiger det svenska priset bör målsättningen vara en odling som täcker hela det svenska avsättningsutrymmet. Med hänvisning till det anförda får vi hemställa att a) att jordbrukspolitiken bör utformas med hänsyn till den globala livsmedelssituationen och det förändrade läge som inträtt genom den permanenta brist på energi som kan förväntas , b) att all jordbruksjord åkerjord och betesmark som lämpligen kan brukas och vidmakthållas bör utnyttjas för livsmedelsproduktion, c) att alla åtgärder som syftar till att bryta sambandet mellan jordbruk och skogsbruk eller som på något sätt försvårar driften vid kombinerade jord- och skogsbruksföretag måste avvisas, d) att god jordbruksjord så långt möjligt skyddas mot exploatering för tätbebyggelse och vägbyggen, e) att de kostnader som uppstår i samband med att export av jordbruksprodukter måste ske till lägre priser än som gäller inom landet i princip bör bäras av hela folkhushållet genom staten, f) att odlingsarealen för sockerbetor bör utökas så att den motsvarar kapaciteten vid sockerbruken och på så att odlingen täcker hela det svenska avsättningsutrymmet, 2. beslutar att hos Kungl. a) en översyn av jordförvärvslagen med syfte att få till stånd sådana ändringar som bl. underlättar strukturrationaliseringen inom det enskilda jordoch skogsbruket och uppbyggnaden av rationella familjeföretag, stärker sambandet ägare-brukare, hindrar sammanläggning av enheter som var för sig kan brukas rationellt, hindrar de spekulationsförvärv som kan ske med tillämpning av punkt 1 i 4 § andra stycket jordförvärvslagen, b) en översyn av bestämmelserna rörande statligt stöd till jordbrukets rationalisering så att bl. huvudsyftet med rationaliseringsstödet blir att skapa företag som ger sysselsättning och ett fullgott försörjningsunderlag utan hänsyn till om detta sker i den ena eller andra driftsgrenen, jordbruks- och skogsdelen vid kombinerade företag gemensamt tas i betraktande vid bedömningen av olika rationaliseringsåtgärder, statligt stöd kan utgå till enskilda personer även för förvärv av rena skogsbruksfastigheter, deltidsjordbruk skall ges möjlighet till rationaliseringsstöd, en stegvis uppbyggnad av familjelantbruk främjas, även naturvårds- och miljömässiga skäl kan medtas i underlaget för bedömningen av rationaliseringsstöd, c) åtgärder för att tillgodose lantbrukets behov av långfristiga krediter till rimlig ränta och åstadkomma låneformer med lägre amorteringskrav, 3. hos Kungl. a) frågan om möjligheterna att upprätthålla den traditionella exporten av jordbruksprodukter till EG ånyo aktualiseras vid överläggningar med representanter för , b) jordbruksutredning får i uppdrag att undersöka och framkomma med förslag i syfte att främja exporten av svenska jordbruksprodukter, bl. a. genom att sprida information om deras goda kvalitet, c) sådana åtgärder vidtas att det vid kontrollen av importerade livsmedel uppställs samma krav som gäller för svenska livsmedel och att kontrollen görs effektiv, d) motionen överlämnas till jordbruksutredning. () i Glömminge () i Lane-Herrestad GOTAB 74 5774 S 1974