mot · FX02567 · 1974-01-22 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till näringshjälp åt handikappad jordbrukare. 25 000 jordbrukare, under , anser sig inte fullt arbetsföra enligt en utredning från . Jämfört med en undersökning innebär detta en markant ökning. Det är i första hand de små mjölkproducenterna som anser sig handikappade. I anser sig handikappade mot för landet i övrigt, och det procenttalet för innefattar också andra brukare än mjölkprocudenter. Det höga procenttalet i kan betraktas som ett utslag av det tunga skogsbruket. Av dessa 25 000 har förtidspension. I en tidigare undersökning från i visade det sig att av jordbrukarna och av jordbrukarhustrurna ansåg sig ha nedsatt arbetsförmåga. De små mjölkproducenterna har oftast ingen annan möjlighet till utkomst de är tvingade att fortsätta med mjölkproduktionen, även om de upplever arbetet som fysiskt och psykiskt pressande. Samhällets tidigare tryck har med all säkerhet medverkat till svårigheterna. Många småbrukare ansågs inte särskilt samhällsnyttiga utan skulle rationaliseras bort. Samhällets attityd gentemot småbrukarna har förbättrats, men utredningen visar klart att allvarliga sociala missförhållanden råder bland många jordbrukare, i synnerhet i . Dessa förhållanden måste man komma till rätta med. Statligt bidrag i form av näringshjälp kan utgå till handikappad som inte kunnat få lämpligt arbete på den öppna marknaden. Möjlighet att få bidrag föreligger såväl för dem som vill börja verksamhet som egen företagare som för dem som vill fortsätta redan pågående verksamhet som egen företagare. Stöd i form av näringshjälp till handikappade har tidigare utgått till lantbrukare i mycket begränsad omfattning och med stora regionala variationer. Enligt regleringsbrev av föreskrivs inskränkningar i möjligheterna att ge stöd åt handikappade jordbrukare. Detta är synnerligen anmärkningsvärt mot bakgrund av de rådande sociala förhållandena bland i synnerhet småbrukarna. Näringshjälpen är ett hjälpmedel för att lösa svåra situationer för människor och får inte betraktas som jordbrukspolitiskt styrmedel. Länsarbetsnämnderna bör sålunda vid sina ställningstaganden se till att underlätta situationen för de enskilda människorna oavsett deras yrkestillhörighet. De huvudsakliga skälen till att lämnat ansökningar om näringshjälp till fortsatt drift av jordbruksrörelse m. m. utan bifall har varit att synnerliga skäl icke bedömts föreligga och/eller att verksamheten inte bedömts kunna ge den sökande goda försörjningsmöjligheter. Som synnerliga skäl borde kunna anföras personligt handikapp, svårplacering på arbetsmarknaden, låga inkomster etc. Att inskränka näringshjälpen med hänvisning till B-stödet är inte heller motiverat. B-stödet utanför stödområdet är begränsat till enbart de företag som har mjölkproduktion. Den fastställda samordningen av jordbrukspolitiska och arbetsmarknadspolitiska stödformer kan således medföra negativa effekter för handikappade jordbrukare, genom att stöd för hjälpanordningar först prövas genom lånefinansiering via rationaliseringsstödet. Andra företagargrupper kan få bidrag för motsvarande stöd som täcker hela kostnaden. Här föreligger således en klar orättvisa gentemot de handikappade jordbrukarna. Även om viss samordning av olika stödformer kan vara nödvändig får detta icke medföra sämre villkor för en viss grupp. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om översyn av bestämmelserna om näringshjälp till handikappade jordbrukare för att undanröja de för jordbrukarna negativa effekterna.