ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02786 · 1974-01-24 00:00:00 — av i Skärstad m. fl. angående planerad indragning av allmänt underhåll för vissa vägar. Till den allmänna servicen hör ett väl utvecklat vägnät av hög standard. Ett dylikt är nödvändigt för att medborgarna skall kunna färdas till bl. a. skolor, arbetsplatser, samlingslokaler, fritidsbebyggelse och kommunala serviceinrättningar, det sistnämnda något som inte minst de senaste årens kommunsammanläggningar i hög grad aktualiserat. För att upprätthålla en hög vägstandard förutsätts tillräckliga anslag från staten, som ju skattemässigt erhåller avgifter vilka är att betrakta som ersättning för en dylik service. Eftersom ingen ökning av väganslagen ägt rum, är de nuvarande anslagen långtifrån tillräckliga. Detta har fått till följd att vägförvaltningarna har för avsikt att från allmänt underhåll indra vissa vägar, varigenom ansvaret och kostnaderna för detta underhåll övervältras antingen på kommunerna, vilkas resurser redan nu är ansträngda till bristningsgränsen, eller på de medborgare som använder sig av dylika vägar. Av hänsyn inte minst till skolskjutsarna, lantbruksprodukt- och skogs transporterna och fritidsstugeägarna är det viktigt att vägstandarden upprätthålls. Med hänsyn till det anförda hemställs att beslutar att sådana ekonomiska resurser ställs till förfogande att de aviserade indragningarna av allmänt underhåll för vissa vägar icke kommer till stånd. () i Skärstad () i Nennesholm
mot · FX02787 · 1974-01-24 00:00:00 — om en försöksverksamhet inom SJ med årskort för tåg och buss. Persontransporterna har ökat snabbt i omfattning . Vid slutet av uppgick det inrikes persontransportarbetet till . Hushållens direkta utgifter för transporter ökade från av den totala privata konsumtionen 1960 till 1969. långtidsutredning räknar med att persontransportarbetet skall växa med i genomsnitt . Tillväxten inom persontrafiken har i första hand inneburit en snabb expansion av den enskilda personbilismen. Kollektivtrafikens andel av resandet har minskat påtagligt. SJ :s persontrafik har sålunda varit vikande . Nedgången har främst gällt kortare resor. Det är från flera synpunkter att beklaga att kollektivtrafiken så dåligt kunnat hålla sin ställning. Inte minst från trafiksäkerhetssynpunkt är det angeläget att landsvägstrafiken kan begränsas. Kollektivtrafiken beräknas vara tio gånger säkrare än den privata bilismen. Olika slag av miljösynpunkter talar också till förmån för kollektivtrafiken och då i första hand den rälsbundna. Mot den bakgrunden finner vi det vara av väsentlig betydelse med åtgärder som stimulerar järnvägstrafiken. En av orsakerna till den minskande efterfrågan på SJ :s tjänster är de ofta återkommande taxehöjningarna. Tillsammans med den allt sämre service som SJ ger genom nedläggning av bandelar, stationer och busslinjer har de höga biljettpriserna gjort beteckningen hela folkets järnväg på SJ i hög grad inaktuell. Det krävs en annan prispolitik om SJ åter skall kunna dra till sig en ökande del av de resande. Vanliga människor måste få råd att åka tåg. Inkomstminskningar till följd av lägre priser skulle motverkas av inkomstökningar på grund av ökad resandefrekvens. En metod att nå detta syfte skulle vara att införa ett billigt årskort, gällande för såväl tåg som buss. Det får närmare övervägas på vilken prisnivå ett sådant årskort skulle ligga, men syftet måste vara att så många människor som möjligt skall kunna använda sig av detsamma. Försöksverksamhet med årskort bör igångsättas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om att försöksverksamhet med ett prisbilligt årskort gällande på SJ:s tåg och bussar skyndsamt kommer till stånd.
mot · FX02788 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om en översyn av SJ:s trafikservice i . Bensinransoneringen medför betydande avbräck i våra kommunikationsmöjligheter. Därmed orsakas personliga svårigheter av olika slag och även stagnation i samhällsnyttig verksamhet såsom politisk, ideell och religiös verksamhet samt studieverksamhet. I synnerhet för dem som bor på landsbygden och har långa avstånd till centralorten kan påfrestningarna bli stora. Det är i och för sig angeläget inte minst mot bakgrund av kostnadsfördyringarna för drivmedel att en övergång sker till kollektivtrafik. Det måste både vara önskvärt att personbefordran i ökad utsträckning sker med den energisnålare tågtrafiken och att omprövningar görs för övergång från landsvägstrafik till spårbunden trafik. Därvid bör också omprövningar kunna ske av tidigare nedlagda järnvägslinjer och deras roll i trafikarbetet. En förutsättning för en ökad kollektiv trafik är dock att buss- och tågförbindelser finns tillgängliga och att tidtabellen är anpassad efter människors behov. Så synes ej vara fallet om man bedömer länstrafiken i , där turtätheten är otillräcklig och samordningen mellan busstider och mellan buss- och tågtider ej fungerar tillfredsställande. Att exempelvis färdas med SJ fram och tillbaka mellan och är ett tidskrävande reseföretag på mellan 5 och , trots att avståndet är mindre än , enkel resa. Restiden skulle kunna nedbringas väsentligt om man samordnade bussresan med tågen mellan och i stället för att som sker låta en buss avgå från innan tåget från kommer dit. Förbindelserna mellan inlandet och residensstaden är ej heller tillfredsställande. En rälsbuss borde sättas in på e. m. GävleBollnäsLjusdal. Många länsbor har ärenden till länsorganen i , liksom till länslasarettet, och de skulle hälsa en ny förbindelse med glädje. Färdmöjligheter måste likaså finnas till och från centralorterna. har frågan om införande av 50-kort för inomlänstrafiken diskuterats. Det synes oss vara ett gott initiativ. En förutsättning är emellertid att man i ett sådant läge är väl förberedd servicemässigt genom en god turtäthet och samordning av trafiken i länet. Det är således av stor vikt att hela SJ :s service i blir föremål för översyn. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om en översyn av SJ:s trafikservice i i enlighet med vad i motionen anförts. () i Bäckmora
mot · FX02789 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till trafiktillstånd för kommun och landsting. Kravet om en förbättrad kollektiv persontrafik har vuxit sig allt starkare . Kommunerna har upprättat trafikförsörjningsplaner och står i begrepp att i princip garantera invånarna, oavsett bostadsort, möjlighet att nå centralorterna medelst kollektiva transportmedel. Det är kommunerna som har ansvaret för planeringen och samordningen av den kollektiva trafikförsörjningen inom sina respektive områden. Genom de nya bidragsbestämmelserna med såväl statliga som kommunala bidrag till förlustlinjer förbättras också förutsättningarna att upprätthålla och bygga ut kommunernas allmänna kommunikationer. På grund av nuvarande koncessionsbestämmelser har det emellertid i vissa fall visat sig svårt att förverkliga trafikförsörjningsplanema. Tillstånden är knutna till trafikutövarna (fordonsägama) med den monopolställning de därvid har på sina respektive linjer. En rationell samordning av busslinjer och kompletteringstrafik försvåras dels av upptagningsförbud vid parallellinjer, dels av hinder för kommunerna att utnyttja den kompletteringstrafik som skolskjutsarna utgör. Med den garanti för full kostnadstäckning som trafikutövarna får från kan dessutom befaras att dessa icke är benägna medverka till en rationell samordning av den lokala trafikservicen. har gett kommunerna det primära ansvaret för den lokala trafikförsörjningen, och det synes därför skäligt att kommunerna också ges förtroendet att inneha trafiktillstånd utan att nödvändigtvis vara ägare till fordonsparken. En sådan åtgärd skulle medverka till kostnadsbesparingar och en rationellare organisation av den lokala trafikservicen. Det finns exempel där kommun och trafikutövare av praktiska skäl varit överens om att kommunen bör inneha trafiktillståndet men där avslagit ansökan med hänvisning till att tillstånd skall vara förenat med fordonsinnehav. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring av yrkestrafikförordningen att kommuner och landsting medges rätt till trafiktillstånd utan krav på fordons innehav.
mot · FX02791 · 1974-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om förstatligande av järnväg. NKLJ ägs av . a. haft till uppgift att klara Uddeholmsbolagets transporter från järnverk och gruvor till utlastningshamnarna i . Omfattande virkestransporter till pappersmassefabriken i förekommer också. Men utöver detta har denna järnväg haft stor betydelse som transportör av varor från andra industrier och enskilda. svarade NKLJ-banan för en livlig persontrafik, särskilt på delen HagforsKarlstad. I nära ett årtionde har emellertid persontrafiken varit nedlagd. Indragningen av denna skedde när det pågick en formlig klappjakt för nedläggning av s. k. icke räntabla järnvägar. Den dåvarande inställningen till järnvägstrafiken kom till utryck riksdagsbeslut beträffande trafikpolitiken. Från kommunisternas sida riktades från början stark kritik mot detta beslut. kräver en allt bredare opinion ett upphävande av detta. Vid persontrafikens nedläggande drabbades ett stort befolkningsunderlag. Efter hand som olägenheterna av indragningen blivit uppenbara har kritikerskaran vuxit sig bred. a. har de berörda kommunerna krävt att persontrafiken skall återupptagas. Ett motiv för att dessa opinionsyttringar kommit till stånd har också varit att synen på järnvägarnas roll blivit positivare. Vådorna av att järnvägarnas uppgifter i så hög grad övertagits av landsvägstrafiken har framstått allt klarare. Särskilt gäller detta givetvis godstrafiken. Denna har på våra vägar tillåtits passera de tröskelvärden som borde anses rimliga i förhållande till våra vägars kapacitet och vår miljö. Konsekvenserna för trafiksäkerheten är välbekanta. Ett återupptagande av persontrafiken vid NKLJ skulle emellertid också bidra till att lätta trafiksituationen på vägarna inom det område banan omfattar. Ett återupptagande av persontrafiken skulle tillsammans med en vettig taxeoch turtäthetspolitik innebära betydande fördelar för bl. a. skolelever, pendlare, trafikanter utan bilar och torde bli av värde även för privatbilister. Det anses numera vara självklart att samhället skall ansvara för kommunikationerna. Dessa är alltför viktiga för att överlåtas till den enskilda företagsamheten. Inte minst gäller detta mot bakgrunden av deras betydelse i regionalpolitisk! Ett upprustat skulle utan tvivel också betyda mycket för en regionalpolitisk satsning på norra delen av . Av den anledningen och för att för övrigt också få till stånd en rationell samordning av NKLJ med SJtrafiken bör SJ lämpligen överta NKLJ från Uddeholmsbolaget och införliva den med det övriga järnvägsnätet. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om en utredning om möjligheterna till ett överförande av NKLJ i statens ägo. (vpk) i PER (vpk)
mot · FX02792 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om ändrad benämning på 67-kortet vid SJ. Det s. k. 67-kortet infördes av . Vid införandet gällde nämnda kort endast för personer som fyllt eller skulle uppnå den åldern. gäller 67-kortet även för personer som enligt lagen om allmän försäkring åtnjuter ålderspension med förtida uttag, förtidspension, sjukbidrag, invaliditetsersättning eller hustrutillägg. Då nu många fler än de som fyllt har möjlighet att nyttja denna förmån synes benämningen 67-kort inte vara helt adekvat. Av den anledningen borde ifrågavarande kort ha ett annat namn. Vidare torde vi kunna räkna med att den allmänna pensionsåldern kommer att sänkas, vilket också talar för att 67-kortet bör döpas om. För vår del kan vi tänka oss benämningen pensionärskort, pensionärsbiljett eller något liknande. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär att frågan om ett mera adekvat namn på det s. k. 67-kortet vid statensjärnvägar blir föremål för prövning.
mot · FX02793 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar i Agnäs och angående skadeverkningarna av vägsaltning. informerar i en broschyr om halkbekämpning. Huvudrubriken, Vi saltar för din säkerhet, och en mängd andra obevisade och obevisliga påståenden i den lilla trycksaken vill förmedla ett intryck till trafikanterna att saltet främjar säkerheten men är oskadligt. Den bilist som har erfarenhet från färder på skiftande vägar i alla väder avvisar påståendet om saltets värde för säkerheten med en rad fakta bland vilka kan nämnas: Saltet försämrar körsäkerheten, eftersom strålkastare och rutor täcks av svåravtorkad modd. råder föraren att stanna och torka. Förarna frågar: Hur sker det i tät trafik? Hur skyddar man sig då mot nedstänkning och mot kollisionsrisker? Vad betyder det för körtiden? Hur kan det ske på motorväg med förbud att stanna? I förening med sand blir saltet särskilt farligt för sikt och ljus. I de flesta fall kan sändning ske utan saltinblandning. Saltet främjar snabb rostbildning och innebär fördenskull en samlad förlust av icke föraktligt belopp för bilisterna. Saltet skadar kläder, läder, textilier och mattor. Det kan inte bevisas att natriumklorid är ofarligt för jorden, t. ex. vid vägar där den oupphörligen massprids. Forskning om saltets verkningar finns inte. Kostnaden för salt och saltning är betydande. En bättre användning för pengarna är vägförbättringar och trafikupplysning. Det vore tänkbart att anordna saltning inom vissa vägdistrikt och utesluta salt i andra av jämförlig struktur för att utröna skillnaden, men de flesta bilister med erfarenhet av saltets verkan har redan övertygelsen att saltet är mer till skada än till gagn. I broschyren från lämnas uppgiften att man strösaltar endast på av vägnätet. Frågan kommer då: Hur går det att klara trafiken på de som icke saltas? Föreligger det en begäran om saltning också från trafikanterna på de vägarna? Förmodligen är det de mest nöjda av landets trafikanter. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att beslutar om åtgärder i syfte att eliminera de skadeverkningar som vägsaltet medför. () i Agnäs
mot · FX02794 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar i Trobro och Schött om fortsatt bemanning av Hanö fyr. Enligt uppgift från skall tjänstgöringen för de anställda vid fyr upphöra fr. o. m. . Fyren skulle då komma att automatiseras. Ett sådant beslut skulle medföra utomordentligt allvarliga konsekvenser för såväl sjöfartsnäringen, fiskeriindustrin och fisket som för fritidstrafiken. Det skulle vara synnerligen olyckligt också för väderleksrapporteringen och . Hanö fyr är ett viktigt komplement till fisket. Samtliga tillfrågade fiskare på sydkusten intygar, att den bemannade fyren är till stor båtnad för fisket i södra . Väderleksrapporteringen från Hanö fyr är synnerligen värdefull. Därifrån har givits tillförlitliga mistsignaler vid dis och dimma, och fiskarna har också haft möjlighet att ringa till fyren eller att få direktförbindelse genom radio för att inhämta värdefulla upplysningar. Det skulle kunna bli oerhörda konsekvenser för sjöfarten om fyrsignalerna upphörde vid t. ex. ishinder. Den stora gruppen fritidsbåtar, som inte har annan teknisk utrustning än kompass vid dis och dimma, skulle kunna drabbas hårt. Hanö fyr har stor betydelse också för sjöfarten till hamnen i och de övriga sidohamnama, en sjöfart som kommer att öka med stora oljebåtar på upp till . Utanför Hanö ligger många farliga grund som inte har större djup än en större tankbåt ligger under vattenytan. blir mer och mer en internationell hamnstad. Sålunda låg ett samlat tonnage på drygt i hamnområde , däribland ett par stora fartyg från och ett från . har fyrpersonal dragits in vid grund och Utklipparen, varför det nu inte finns någon mera tillförlitlig väderleksstation på hela sydkusten än Hanö fyr. Även från ekonomisk synpunkt finns goda skäl att låta fyrplatsen behålla betjäning, då en automatisering skulle betinga en kostnad av . Det kan också erinras om att den ännu ej årsgamla helautomatiska fyren skall bemannas , främst från sjöräddningssynpunkt och av försvarspolitiska skäl. Det sägs att Falsterborev skall bli marinens öga mot södra . Varför då inte låta Hanö fyr få bli marinens öga mot , som brukar kallas? Med stöd av ovanstående hemställes att som sin mening uttalar, att Hanö fyr även i fortsättningen skall vara bemannad. N. () ()
mot · FX02795 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar i Trobro och Schött om förbättrat samarbete mellan sjöräddningstjänsten i , och . En anordnad sjöräddningsövning på gav alarmerande erfarenheter. Bristerna i bedömdes vara så stora, att en tredjedel av passagerarna på en fullbelagd , dvs. 300400 personer, inte skulle kunna räddas vid en katastrof. Den väsentliga orsaken till detta förhållande torde vara att samarbetet mellan i , och inte fungerar tillfredsställande. Med hänsyn till ovanstående hemställes att hos Kungl. anhåller att åtgärder vidtas för att förbättra samarbetet mellan i , och . N. () i Trobro
mot · FX02797 · 1974-01-24 00:00:00 — om fria resor på SJ för elever vid de statliga specialskolorna för handikappade. I vårt land finns ett betydande antal ungdomar sorn - på grund av handikapp av olika slag är hänvisade till specialskolor. Då dessa skolor är förlagda till några få platser i landet får ungdomarna långa avstånd såväl till hemmen som till kamraterna. Under terminerna har eleverna i specialskolan rätt till fria resor till hemmet varje veckoslut. På grund av långa avstånd kan de emellertid inte alltid utnyttjas. För många av ungdomarna uppstår problem när de kommer till hemorten och har svårt att finna kamrater i sin egen ålder. Möjligheterna att träffa sina skolkamrater exempelvis eller göra resor är genom dyra resekostnader starkt begränsade. För att minska dessa ungdomars isolering är det viktigt att på allt sätt underlätta för dem att under lov hålla kontakt med sina kamrater. Vi anser därför att elever inskrivna vid de statliga specialskolorna bör ha fria resor på SJ och andra större trafikföretags kommunikationsmedel. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. uttalar sig för fria resor på SJ för elever, inskrivna vid de statliga specialskolorna för handikappade. () ()
mot · FX02798 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om skyldighet för gångtrafikant att i mörker använda reflexanordning. Energikrisen, som fört med sig att belysningen dämpats på våra gator och vägar, har aktualiserat riskerna för de gående vid färd under mörker. Särskilda aktiviteter har startats för att upplysa de gående om nödvändigheten av att använda reflexmaterial. Detta är emellertid inte tillräckligt. Olika undersökningar visar att man genom upplysning endast kan öka användningsfrekvensen upp till ett visst procenttal. Det får anses vara ett allmänt trafiksäkerhetskrav att alla de trafikelement som under mörker uppehåller sig på körbanan är väl utmärkta. Därför måste även de gående ha skyldighet att använda reflexmaterial eller lykta vid gång under mörker. Reflexmaterial ökar upptäckbarheten hos fotgängare i mycket hög grad. Siktsträckorna vid halvljusmöte ökar t. ex. upp till . Vid helljusmöte ökar siktsträckorna till och i situationer utan möte från , beroende på färgen på fotgängarens kläder. Genom att göra bärandet av reflexmaterial obligatoriskt skulle utan tvivel riskerna för gångtrafikanterna vid färd under mörker minska. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till lag rörande skyldighet för gångtrafikant att vid färd under mörker vara utrustad med reflexanordning. () ()
mot · FX02799 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot spridning av vägsalt. har vägförvaltningarna alltmer övergått från sändning av isbelagda vägar till spridning av salt och sulfatlut avsedd för upplösning av is och snö, i syfte att eliminera halka och åtföljande olycksrisker för bilisterna. Åtgärderna har en vällovlig målsättning, men tyvärr kommer andra olycksrisker in i bilden. På grund av den smutsiga snösörjan blir strålkastarna nedstänkta och sikten nedsatt, med ökade besvärligheter för förarna som följd. En nästan samstämmig opinion bland bilisterna föredrar sändning framför andra metoder att minska halkriskerna vid vinterkörning. Den kostnadsmässiga vinst, som motiverar saltning i stället för sändning av vägarna, motverkas av den skada bilarna utsätts för genom korrosion av salter och andra ämnen, som det utspridda materialet innehåller. Rostskadorna på bilarna blir betydande och kostnaderna mycket kännbara för bilägarna. Det torde därför inte råda något tvivel om att det från nationalekonomisk synpunkt icke är försvarbart att påföra vägarna sådana kemiska ämnen, som väsentligt nedsätter bilarnas hållbarhet och användningstid. Infiltration av brunnar och vattentäkter har också blivit en icke önskvärd följd av vägsaltningen. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening uttalar att spridning av vägsalt måtte upphöra.
mot · FX028 · 1974-01-11 00:00:00 — om vidgad rätt till skattereduktion enligt uppbördsförordningen. Enligt gällande bestämmelser om skattereduktion, vilka finns intagna i 2§ 4 mom. uppbördsförordningen, stadgas bl. a. följande: Ha gifta skattskyldiga var för sig till statlig inkomstskatt taxerad inkomst, som understiger , åtnjutes skattereduktion endast av den som har den högsta taxerade inkomsten. Äro de taxerade inkomsterna lika stora, tillkommer skattereduktionen den äldre av de skattskyldiga. I den mån statlig taxerad inkomst inte åsatts någon av makarna kan skattereduktionen således inte utnyttjas. Det gäller också när omständigheterna är sådana, att kommunalskatt debiteras men någon statlig inkomstskatt inte utgår. I sådant fall kan därför inte någon skattereduktion företagas. Rättvisesynpunkten talar för att skattereduktionen bör kunna utgå även om vederbörande gifta skattskyldiga endast har inkomstskatt. Om en sådan bestämmelse tillkommer, innebär det att ett fåtal skattskyldiga erhåller skattereduktion som de nu på grund av gällande bestämmelser inte har rätt till. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att beslutar att ändra gällande bestämmelser om skattreduktion så att även gifta skattskyldiga som enbart har kommunalskatt kan erhålla skattereduktion i enlighet med vad som har anförts i motionen.
mot · FX0280 · 1974-01-16 00:00:00 — av i m. fl. angående principbeslutet om en procent av bruttonationalprodukten till u-landsbistånd. anslöt sig samtliga riksdagspartier till en planerad årlig uppräkning av biståndet till , vilken skulle resultera i en procent av bruttonationalprodukten /75. Man beräknade därvid att anslaget skulle öka , men visade det sig att denna uppräkning inte var till fyllest för att nå målet. Oppositionen föreslog då en högre ökningstakt, Vilket riksdagsmajoriteten avvisade. Finansministern, som föreslår en uppräkning av anslaget uttalar bl. a. i statsverkspropositionen 1974:1 bil. 5 med anledning av den årliga 25-procentsökningen: Prisstegringen har emellertid blivit högre än man tidigare hade anledning att räkna med, vilket medfört att det skulle ha fordrats en väsentligt större procentuell ökning av anslaget 1974/75 för att uppnå enprocentsmålet detta budgetår. Om man är ovetande om oppositionens påminnelser och förslag får man av propositionen den uppfattningen att regeringen först nu överraskats av prisstegringar och annat som skapat svårigheter att nå målet. Finansministern vill senare när det ekonomiska läget kan överblickas återkomma med besked huruvida enprocentsmålet kan infrias. Vi finner denna undanflykt obefogad. Trots svårigheter med energitillförsel och andra bekymmer har vi ekonomiska möjligheter att infria den antagna målsättningen, vilken på nytt fått stöd av stora medborgargrupper, fackliga, kyrkliga, frikyrkliga m. fl. Att vårt land, som tveklöst tillhör världens rikaste, skulle svika sitt löfte till de fattiga folken i då stora, av torka drabbade områden där ute upplever en fruktansvärd hungersnöd vore föga hedrande för en nation känd för sina humanitära ambitioner. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att u-landsbiståndet för /75 skall motsvara en procent av bruttonationalprodukten. () i Agnäs