mot · FX021713 · 1974-04-04 00:00:00 — av herrar Nisser och i Agnäs i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:28 angående den statliga kulturpolitiken. En nation och ett folk kan bedömas ur ett flertal synvinklar. En del nationer är materiellt sett mycket högtstående, andra är i detta avseende mindre lyckligt lottade. Betraktar man samma problem ur kulturell synvinkel kan man även här tillämpa en viss graderingsskala, vilken dock av naturliga skäl måste bli mera diffus eller flytande, enär kultur i dess egentliga betydelse aldrig kan mätas i ekonomiska termer, BNP eller liknande uttryck. Härav följer att materiellt och kulturellt framåtskridande inte automatiskt går så att säga hand i hand. Fastmer torde förhållandet vara så att det ena går fram på det andras bekostnad. Många länder, bl. a. vårt eget, är materiellt högtstående men kan inte, objektivt sett, räknas till de kulturellt tongivande, om vilket naturligtvis delade meningar kan råda. Andra däremot, ofta fattiga länder, är i detta avseende oss överlägsna. Överlägsna om man med ordet kultur innefattar bl. a. sådana begrepp som allmän medmänsklighet, tolerans i största allmänhet och respekt för gångna generationers verk bildning i mera vidsträckt bemärkelse. Stundom synes det som om ett folks snabba materiella framsteg skulle betyda trängre plats för kultur i nämnda mening. Av detta framgår att i just sådana länder, som materiellt sett är lyckligt lottade, särskild vikt och särskilda omsorger bör läggas på att underlätta och förkovra inte bara kulturens kvalitet utan även söka garantera dess bestånd. En nation, om än aldrig så materiellt rik men med ett sviktande kulturunderlag, blir i längden fattigare än en nation med omvända förhållanden. Detta är ett historiskt faktum, om än svårt att förstå för många i dagens helt penninginriktade tidsålder. Statsmakternas intentioner i vad gäller omsorgen om vårt lands kultur, uttryckta i propositionen är i stort beaktansvärda även om, helt naturligt, detaljer kan ställas under diskussion. Men man varken skapar eller vidmakthåller en kultur, i dess vidaste bemärkelse, med blott och bart museer, kulturella institutioner eller konstnärs- eller författarlöner, om inte underlaget för alla dessa aktiviteter finns nämligen medborgare av alla kategorier, som är mottagliga för kultur i dess olika former. Men kultur faller inte som manna från himlen, kultur kommer inte över människorna som andens utgjutelse på . Kultur måste läras, man skulle t. o. m. i vissa fall kunna säga att man måste vänjas vid den. Därför bör kulturen meddelas människorna , dvs. redan i skolorna. Önskvärt vore att svensk ungdom i skolorna kunde erhålla ett betydligt större utbud av verkligt humanistisk kultur och därmed få grunden till vad som skulle kunna betraktas som bildning i dess djupare bemärkelse. Därmed skulle alla, oberoende av klass eller socialgrupp, få möjlighet att erhålla detta salt i tillvaron som en god kulturstandard onekligen innebär. Även om betänkande Ny kulturpolitik och prop. 1974:28 inte direkt räknar skola och undervisning till det område som i särskild mening skall vara föremål för kulturpolitiska insatser och åtgärder, är det dock uppenbart att kulturundervisning i skolorna spelar en utomordentligt viktig roll i det allmännas strävan att vidga möjligheterna till rikare kulturupplevelser. 1 verksamhetsområde borde även innefattas de problem som sammanhänger med nämnda förhållanden. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening ger till känna att till knytes en nämnd med särskilt ansvar för kulturens plats i undervisningen, varvid särskild vikt lägges vid ämnen, tillhörande det s. k. humanioraområdet. . NISSER (m) () i Agnäs