mot · FX02252 · 1974-01-22 00:00:00 — av m. fl. om en allmän arbetslöshetsförsäkring. Skyddet mot inkomstbortfall till följd av arbetslöshet är dåligt för många. Det gäller särskilt vid en jämförelse med de inkomstgarantier, som alla människor är tillförsäkrade vid sjukdom och ålderdom. Endast den, som upparbetat ersättningsrätt från en frivillig arbetslöshetskassa, har ett inkomstskydd vid arbetslöshet som kan sägas vara någorlunda tillfredsställande. De ca 1,5 milj. av arbetskraftens totalt ca 4 milj. människor, som inte är medlemmar i någon arbetslöshetskassa, står däremot utan ett sådant skydd. Om de uppfyller kraven på kontant arbetsmarknadsstöd kan de erhålla 35 skattepliktiga kronor . Det är ett belopp, som ingen rimligen kan klara sig på utan kompletterande socialhjälp eller annat inkomsttillskott. Enligt vår uppfattning finns det anledning att ställa samma krav på fullgott inkomstskydd vid arbetslöshet som när det gäller sjukdom och ålderdom. Det innebär att arbetslöshetsförsäkringen i likhet med sjukförsäkringen och pensionsförsäkringen måste göras obligatorisk och med enhetliga regler för alla människor. Frågan om allmän arbetslöshetsförsäkring har diskuterats . Den togs upp redan av arbetslöshetssakkunniga. I ett betänkande 1948 lade socialvårdskommittén fram ett förslag om obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Utomlands är det obligatoriska systemet vanligast förekommande. Ett system med frivilliga arbetslöshetskassor, liknande det svenska, hör till undantagen. Vi ser dock ingen anledning att söka utländska förebilder för en förbättrad arbetslöshetsförsäkring i . Snarare torde vår egen sjukförsäkring kunna tjäna som modell. De som försvarar det nuvarande systemet med frivilliga arbetslöshetskassor blundar i allmänhet inte för systemets nackdelar. De anser dock, att med det frivilliga systemet finns förbundna vissa fördelar som överväger nackdelarna. Den viktigaste fördelen är, att arbetslöshetskassorna har en nära anknytning till sina verksamhetsområden och att sambandet med de fackliga organisationerna ger en garanti för att varje försäkringsfall kan få en individuell och allsidig behandling. Vi delar uppfattningen, att detta är väsentliga fördelar, men vi anser också, att de bör kunna bibehållas i ett förnuftigt utformat försäkringssystem som omfattar alla på arbetsmarknaden. Inte ens bland de nuvarande arbetslöshetskassornas huvudmän finns det någon genomgående önskan att bibehålla det frivilliga systemet. Sålunda antog enhälligt ett arbetsmarknadspo litiskt program som bl. a. innefattade ett krav på en allmän arbetslöshetsförsäkring. har förespråkat en övergång till allmän arbetslöshetsförsäkring och skriver i sitt första nummer för bl. a. att en allmän arbetslöshetsförsäkring måste genomföras med största skyndsamhet. Inom LO försvarar man däremot det bestående systemet. LOs uppfattning är dock inte helt enhetlig. Sålunda har förklarat att man anser en obligatorisk försäkring vara att föredra framför nuvarande system med en mängd mindre kassor med inbördes olika avgifts- och ersättningsvillkor. En nackdel med det frivilliga försäkringssystemet, som upplevs som irriterande av vissa huvudmän, är den ofullständiga riskutjämningen mellan försäkringstagarna. 1 vissa branscher är arbetslöshetsrisken liten, i andra mycket stor. Därigenom varierar också avgiften till arbetslöshetskassorna från bransch till bransch, även om statsbidragen utjämnar de största svängningarna. Detta problem har uppmärksammats i det ovannämnda TCO-programmet. Det diskuterades också LOkongress i samband med motioner från några förbund om en gemensam arbetslöshetskassa för hela LO-området. I ett obligatoriskt system skulle en fullständig riskutjämning uppnås. Utformningen av en allmän arbetslöshetsförsäkring Man måste se arbetslöshetsförsäkringen som en del av ett mer omfattande trygghetssystem. Det föreligger ett klart samband mellan arbetslöshetsförsäkringen och andra delar av socialförsäkringssystemet. Därför bör enhetligast möjliga utformning av detta systems olika delar eftersträvas. En obligatorisk arbetslöshetsförsäkring bör definitionsmässigt omfatta hela arbetskraften. Ersättning bör således utgå till alla som inte har arbete men som står till arbetsmarknadens förfogande och därvid uppfyller vissa krav. Dessa krav kan i stort sett förbli desamma som gäller för den frivilliga försäkringen, dvs. att ersättning utgår till den som varit registrerad som arbetssökande på arbetsförmedlingen och dessutom är arbetsför och oförhindrad att förvärvsarbeta samt inte avvisar erbjudet lämpligt arbete. Utbetalning av ersättning och därmed sammanhängande administration bör handhas av de allmänna försäkringskassorna på det sätt som sker med bl. a. sjukförsäkringen och det kontanta arbetsmarknadsstödet. tjänstemän skall givetvis inte utöva någon kontroll av huruvida villkoren för ersättningsrätt är uppfyllda, lika litet som kassapersonalen ställer medicinsk diagnos innan man betalar ut sjukpenning. För att få ut sjukpenning krävs i princip att den försäkrade med läkarintyg styrker sin arbetsoförmåga. För att få ut arbetslöshetsersättning bör krävas att den försäkrade med intyg från arbetsförmedlingen styrker sin rätt till ersättning. I det frivilliga systemet prövas ersättningsrätten av kassorna själva. Kassornas beslut kan sedan överklagas hos och därefter hos försäkringsdomstolen. I och med att samhället övertar arbetslöshetsförsäkringen bör kassornas nuvarande prövningsskyldighet överföras till arbetsförmedlingen. Denna har en betydande befattning med arbetslöshetsersättningen, inte minst när det gäller handhavandet av det kontanta arbetsmarknadsstödet. Den arbetslöse bör ha garantier för att hans fall prövas av personer som väl känner hans yrke och att största möjliga hänsyn tas till hans personliga förhållanden. Sådana garantier finns i rimlig utsträckning i nuvarande system och bör kunna behållas vid övergång till ett obligatorium, genom att de fackliga organisationernas företrädare ges inflytande över arbetsförmedlingens beslut i enskilda försäkringsfall. Det bör ske genom att det inrättas en styrelse för arbetsförmedlingens disktriktskontor med representation för arbetsmarknadens parter, som vi i annan motion föreslår, till vars uppgifter det skulle höra att pröva rätt till arbetslöshetsersättning i de fall där vederbörande arbetsförmedlingstjänsteman ifrågasätter sådan rätt. Det kan också ske genom att ärenden som rör ifrågasatt avstängning från arbetslöshetsersättning alltid remitteras till den ersättningssökandes fackliga organisation för yttrande innan beslut fattas. Försäkringsersättningens storlek, överförsäkringsregler, ut betalningsterminer, utbetalningssätt och administrativa rutiner bör i största möjliga utsträckning samordnas mellan sjukförsäkring och arbetslöshetsförsäkring. Detsamma gäller formerna för de bägge försäkringarnas finansiering, där nuvarande eller framtida sätt att finansiera sjukförsäkringen också bör kunna tillämpas för att finansiera en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Med de erfarenheter vi har av sjukförsäkringens sätt att fungera och med de erfarenheter vi kommer att få av det kontanta arbetsmarknadsstödet, torde en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring kunna genomföras utan alltför omfattande utredningar. Det bör vara möjligt för regeringen att redan till riksdag lägga fram förslag till ett system för obligatorisk arbetslöshetsförsäkring att träda i kraft . bör också finansieringsfrågan ha kunnat lösas i samband med skatteutredningens överväganden av det framtida skatte- och avgiftssystemets utformning. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att i princip beslutar införa en allmän arbetslöshetsförsäkring och hos Kungl. begär förslag till 19 riksdag om en sådan försäkring att träda i kraft . /ENKEL (fp)