mot · FX021932 · 1974-11-12 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:138 angående ändring i förordningen (1959:552) angående uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring, m. m. Enligt gällande och i propositionen 1974:138 oförändrade bestämmelser skall arbetsgivareuppgiften liksom kontrolluppgiften avlämnas året efter aktuellt inkomstår. Vid senare ingivande av arbetsgivaruppgiften utgår i normalfallet en förseningsavgift på på de med stöd av ifrågavarande arbetsgivaruppgift påförda arbetsgivaravgifterna (44 § i förordningen angående uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring, m. Den som har erfarenhet av att biträda mindre företagare med att upprätta självdeklarationer m. m. vet att de mycket ofta funnit arbetsgivaruppgiften för svår att fylla i, varför man vid deklarationstillfället även måste upprätta och inge arbetsgivaruppgiften. Detta medför då att företagare med bara någon eller några få anställda påförs förseningsavgift med , beroende på lönesummans storlek. Detta upplevs vanligen av dessa småföretagare som ren småaktighet och förföljelse från skattemyndigheternas sida, eftersom samhället ju inte vållats någon förlust eller betydande olägenhet av att arbetsgivaruppgiften inlämnats någon eller än som föreskrivits. Därtill kommer att det i många fall rör sig om familjeföretag med minderåriga barn, som hjälper till med arbetet och där föräldrarna ofta har svårt att reda ut i vilka fall löne- och arbetsgivaruppgift skall lämnas. För motsatt kategori arbetsgivare, dvs. storföretagen, beviljas ju regelmässigt anstånd med ingivande av arbetsgivaruppgiften, eftersom de på grund av det stora antalet anställda ej har möjlighet att sammanställa allt lönematerial till en arbetsgivaravgift före januari månads utgång. Analogivis skulle jag också vilja anföra att denna kategori småföretagare som regel har rätt att lämna sina momsdeklarationer och inbetala aktuellt momsbelopp i anslutning till upprättandet av inkomstdeklarationen. Denna särbehandling har uppenbarligen varit föranledd av att man velat ge dessa företagare bättre tid och möjlighet att anlita kvalificerat biträde vid upprättande av dessa deklarationer. Effekterna torde också ha varit klart positivt för alla berörda parter. Såvitt jag kan finna föreligger samma skäl för att låta denna kategori småföretagare få anstånd med avlämnande av arbetsgivaruppgiften till den tidpunkt då inkomstdeklarationen skall upprättas. Några egentliga olägenheter uppkommer ej härav, eftersom de till arbetsgivaruppgiften fogade exemplaren av kontrolluppgifterna utan svårighet bör hinna sorteras och expedieras till taxeringsnämnderna i acceptabel tid. Inkomsttagarens exemplar av kontrolluppgifterna skall naturligtvis såsom tillställas den anställde före . En svårighet är givetvis att avgränsa denna typ av företagare, men bäst vöre antagligen att anknyta rätten till ett senare avlämnande av arbetsgivaruppgiften till att lönesumman för de anställda ej finge överskrida ett visst antal basbelopp eller ett visst antal helårsanställda. För egen del skulle jag vilja förorda att gränsen sattes vid att generellt anstånd skulle medges den arbetsgivare för vilken sammanlagda lönesumman enligt arbetsgivaruppgiften ej överstiger tio gånger inkomstårets basbelopp. Detta skulle för innebära att den arbetsgivare vars anställda ej uppburit över 85 000 (inklusive naturaförmåner) i löner ej skulle påföras förseningsavgift, om han ingav sin arbetsgivaravgift senast då han har skyldighet att ingiva inkomstdeklarationen. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Under hänvisning till vad jag ovan anfört hemställs att arbetsgivare med ett fåtal anställda skall ha rätt att inge sin arbetsgivaravgift inom samma tidsgräns som gäller för hans skyldighet att inge inkomstdeklarationen.