mot · FX021815 · 1974-04-29 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:88 angående ändringar i valutalagstiftningen, m. m. kommunisterna har i tidigare motioner, senast i motion 598 till årets riksdag, rest kravet om skärpt restriktivitet vid tillståndsgivning till investeringar i utlandet och att svenska investeringar i länder med fascistiska regimer och i kolonier med dylik regim direkt skall förbjudas. Dessa frågor behandlas nu i proposition 1974:89. I propositionen föreslås att valutastyrelse vid prövning av fråga om tillstånd för direktinvestering utomlands skall beakta inte bara rent penningpolitiska utan även industri- och sysselsättningspolitiska synpunkter. I enlighet därmed föreslås också en viss utökning av valutastyrelsen. Det kan synas som om propositionen skulle vara ett tillmötesgående av de krav om skärpt restriktivitet vid tillståndsgivning till utlandsinvesteringar som inte vara kommunisterna utan en allt bredare opinion över huvud taget kräver. Sådan är emellertid knappast avsikten. Avgörande blir givetvis hur lagstiftningen tillämpas. Finansministern säger i sin plädering att förslaget i viss mån kan betraktas som en kodifiering av gällande praxis. Inget i övrigt i propositionen talar heller för att lagförändringen är avsedd att medföra någon mera märkbar förändring mot nu gällande praxis. Tvärtom ges i propositionen i allt väsentligt uttryck för en uppfattning om kapitalexporten som är gemensam med de stora kapitalexportörernas uppfattning. I motionen 1974:598 redogör vi närmare för kapitalexportens kvantitativa utveckling. Var femte anställd som arbetar i svensk industri är knuten till dotterbolag utomlands. 1970 var det 182 650 personer som arbetade inom producerande dotterbolag utomlands. En rad svenska storföretag sysselsätter avsevärt fler arbetare utomlands än vad de gör i . SKF har av sina anställda i dotterbolag i utlandet, STAB har , , Alfa , , LME , AGA . Ytterligare siffermässig redovisning finns i motion 1974:598. Regeringens syn på kapitalexporten I propositionen riktas uppmärksamheten på att det inte alltid är säkert att den företagsekonomiska bedömningen leder till positiva effekter på sysselsättning och produktionsstruktur i hemlandet. Det kan i stället, menar man, uppstå så negativa effekter, att det kan uppkomma att tveksamhet uppstår om investeringarnas samhällsekonomiska berättigande. Detta är allt av kritik mot kapitalexporten som åstadkoms i propositionen. Kärnpunkten i denna är att man konstaterar att vissa enskilda kapitalisters intressen kan komma i motsättning till hela den kapitalistiska ekonomins intressen. Man ifrågasätter på intet vis att mäktiga kapitalintressen inom och utom landet skall bestämma över människors arbete och trygghet, som det heter i ett regeringspartiets upprop inför första . Man vill bara ha en kontroll så att icke enskilt kapital sårar hela systemets trygghet. I övrigt accepterar propositionen kapitalexportörernas syn på kapitalexporten. Abstrakt talas i propositionen om att produktionsfaktorernas ökade rörlighet över gränserna skulle ge upphov till snabbare ekonomisk tillväxt och ett mera rationellt resursutnyttjande. Detta strider helt mot den faktiska utvecklingen av ekonomin i den del av världen som behärskas av imperialismen, det internationella storkapitalet. I många har de rika imperialistiska staternas kapitalexport direkt förvridit ekonomin. Utländskt kapital har där pumpats in i produktionen av enstaka eller ett fåtal varor och direkt eller indirekt förhindrat ekonomisk utveckling i andra sektorer. Imperialisterna har på allt sätt sökt förhindra sociala och politiska förändringar som gått deras intressen emot. Svenska kapitalexportörer är härvid inget undantag i något avseende. Lamcos dominans av ekonomi och AGA:s inblandning i den chilenska politiken kan här tjäna som exempel. Regeringen påstår att: De svenska utlandsinvesteringarna har bidragit till en effektiv industristruktur i . Tankegången bakom detta är att utlandsinvesteringarna stärkt det svenska kapitalets konkurrenskraft. Påståendet är emellertid bara en lovsång till det nuvarande ekonomiska läget. Den svenska industrins struktur är måhända effektiv ur storkapitalisternas synvinkel. Men däremot inte samhälleligt sett eller utifrån de arbetandes intressen. Den svenska ekonomin kommer alltmer i obalans. Monopol och storfinans dominerar vissa sektorer. Den regionala snedfördelningen skärps. Vissa industrigrenar hotas av undergång. Hela bygders ekonomiska existens hotas. Storfinansen, de svenska imperialisterna, har naturligtvis kunnat effektivisera sina företag genom de extravinster de tillgodogjort sig genom investeringar i vissa länder - särskilt i länder där de arbetandes rättigheter förtrampas. Kapitalexporten, vilken är viktig för storföretagen, stärker monopolen och deras makt över den svenska ekonomin. Den stärker därigenom också de tendenser till ekonomisk obalans, till regional kraft, till ökad utslagning av de arbetande, som är en följd av monopolens dominans. Den abstrakta syn på företagen och den ekonomiska utvecklingen som ingår i propositionens sätt att betrakta kapitalexporten - en syn som är abstrakt därför att den aldrig reser frågan om vem som tjänar på den existerande industristrukturen och på kapitalexporten - leder till den positiva värdering av kapitalexporten som ligger i gällande praxis och som förutsätts fortsätta att gälla enligt den nya lagstiftningen. Man talar om effektiv industristruktur i tack vare bland annat kapitalexporten - som entydiga fakta visar på ökad stagnation inom den svenska industrin i men accelererad utveckling för de svenska företagen utomlands. Denna utveckling beror till en icke oväsentlig del på den stigande kapitalexporten. Vilka principer skall lagstiftningen grundas på? Kapitalexporten är ett av imperialismens kännemärken och en ekonomisk lagbundenhet på detta utvecklingsstadium av kapitalismen. Inskränkningar i rätten att exportera kapital är därför inskränkningar i de stora kapitalägarnas makt. För att sådana inskränkningar skall vara effektiva och bestående krävs politisk och facklig aktivitet och kamp på alla samhällslivets områden. Slutgiltigt bryts storfinansens maktställning först genom övergång till en socialistisk planhushållning. Som visats baseras propositionens förslag till ändring av valutalagen på en positiv uppskattning av kapitalexporten. Det steg i rätt riktning lagändringen kan vara uttryck för är därför, som vi påpekat ovan, främst formellt. kommunisterna har krävt skärpt restriktivitet mot kapitalexporten. Men detta är i främsta rummet en kampfråga. Vad som i dagens läge borde kunna åstadkommas är i första hand följande: Inte valutastyrelsen utan kapitalexportörerna måste kunna bevisa att begärd kapitalexport icke medför sysselsättningsproblem i , att den icke är ett led i strävan att sänka företagets lönekostnader och därmed riktad mot den fackliga rörelsen, att den icke är ett led i någon form av kapitalflykt från , skatteundanhållande eller annan mot det svenska folkflertalets intressen riktad åtgärd. Exempel på en sådan åtgärd kan vara kapitalexport till med syfte att länka den svenska ekonomin till EEC. Kapitalexportörerna måste också kunna visa att deras investering i ett annat land inte bidrar till att snedvrida detta lands ekonomiska struktur, att den inte är ett försök att rida på ev. antifacklig lagstiftning, att den inte i mottagarlandet står i motsättning till en social och ekonomisk utveckling. Statens kontrollmöjligheter och de fackliga organisationernas insyn i och kontroll över kapitalexporten måste vara allomfattande. Företagen måste vara skyldiga att för valutastyrelsen och fackliga företrädare redovisa alla handlingar som berör ett kapitalexportärende och dessutom lämna de uppgifter som begärs. En lagstiftning med detta innehåll skulle kunna användas som ett slag mot storfinansens makt över kapitalrörelserna över våra gränser. En sådan mot kapitalexport restriktiv lagstiftning måste motsvaras av en lika restriktiv lagstiftning mot utländskt kapital i . Förbud mot ali kapitalexport till fascistiska och kolonialistiska stater samt till kolonier 1 propositionen och i den bakomliggande promemorian diskuteras frågan om ett förbud mot svenska investeringar i områden under kolonialt förtryck. Regeringen hävdar att den, eftersom inga svenska investeringar av betydelse ägt rum i de portugisiska kolonierna i och i , inte ser ett sådant beslut påkallat. Regeringen och dess promemorieförfattare måste på denna punkt vara illa informerade. () äger en stark minoritetspost -32,9%-i , ett företag som dels har dotterföretag i och dels planerar att investera i Lourenzo Marques i den portugisiska kolonin . Vidare planerar i Nacional de Fosforos att investera i . Lisnavevarvet, i vilket stora svenska intressen - och Kockum - ingår, planerar investeringar i . Om det hävdas att detta inte är direktinvesteringar från är en sådan invändning bara formell. Svenskt kapital har här via dotterföretag eller företag med starka svenska minoritetsposter investerat i de portugisiska kolonierna. Det är obestridligt och förkastligt. Investeringar i kolonier bör förbjudas. Men ett förbud kan inte inskränkas till investeringar i dessa områden. Det måste också gälla stater som utövar kolonialt förtryck, vilkas lagstiftning präglas av rasism och som allmänt hindrar och urgröper de arbetandes fackliga rättigheter. Först då kan valutalagstiftningen bli ett bidrag till solidaritet med de förtryckta folken i t. ex. de portugisiska kolonierna, i , , , osv. De krav om skärpt restriktivitet och förbud i vissa fall som här förordas torde icke stå i motsättning till undantagsbestämmelserna i kapitalliberaliseringsstadga. Man är enligt denna t. ex. inte förhindrad att vidta åtgärder för uppfyllande av förpliktelse rörande internationell fred och säkerhet. Kolonialism och fascism är hot mot freden. Skulle likväl kapitalliberaliseringsstadga här inskränka handlingsfriheten och möjligheterna att begränsa storfinansens makt över kapitalrörelserna bör anslutning till densamma omprövas. Med hänvisning till ovanstående föreslås att måtte besluta 1. att anta följande Lag om ändring i valutalagen 1939:350 Nuvarande lydelse (ny paragraf) Svenska och utländska betalningsmedel, fordringar och värdepapper må icke utföras ur riket eller på annat sätt överföras till utlandet eller överlåtas å den som är bosatt i utlandet för investeringar i områden under kolonialtförtryck, i stater som utövar sådant It förtryck eller har en fascistisk eller rasistisk regim. Övriga paragrafer i lagen omnumreras i enlighet härmed. 2. att hos regeringen hemställa om utredning och förslag om vidare förändring av valutalagstiftningen i enlighet med vad som i motionen i övrigt anförs. (vpk) i (vpk) (vpk) GOTAB 74 7566 S 1974