mot · FX021446 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om översyn av reglerna rörande statligt stöd till lokal landsbygdstrafik. antog nya bestämmelser för statligt stöd till olönsam linjetrafik med buss m. m. på landsbygden. Bidragsgivningen avser sådan linjetrafik som ingår i lokala trafikförsörjningsplaner som kommunerna skall upprätta. Det principiellt nya och viktiga är att kommunerna nu har ansvaret för den lokala trafikförsörjningen, medan staten har ansvaret för samordningen av den lokala och regionala trafiken. De antagna riktlinjerna för ett reviderat bidragssystem innebar en kraftig ökning av det statliga stödet till olönsam landsbygdstrafik. Men det nya trafikstödet kommer att medföra oväntat ökade kostnader för kommunerna. Detta gäller i synnerhet glesbygdskommuner och kommuner som inte lämnat bidrag till den lokala kollektivtrafiken. Utfallet för kommunerna skulle ha blivit betydligt gynnsammare, om de yrkanden som framfördes i olika reservationer till trafikutskottets utlåtande 1973:13 i anslutning till proposition 1973:53 skulle ha vunnit beaktande. I samband med upprättande av de lokala trafikförsörjningsplanerna och de ansökningar kommunerna har att inge för att erhålla det statliga stödet har erfarenheterna därav redan visat på att en översyn av bestämmelserna möjligt bör företas. Detta bör ske senast i samband med slutförandet av den regionala trafikplaneringen. Avgränsningen mellan lokal och regional trafik bör överses. insåg detta och uttalade att med hänsyn till den storlek som vissa kommuner får kan det nämligen ifrågasättas om det är rimligt att beteckna all trafik inom en kommun som lokal. Detta borde ha lett till en mer nyanserad bedömning för kommuner med stor ytvidd. har tvärtemot fastslagit att det regionala stomlinjenätet endast skall omfatta linjer mellan kommuncentra och att samtliga övriga linjer skall betraktas som lokala. Detta har lett till närmast orimliga konsekvenser för vissa glesbygdskommuner. Om dessa inte varit rationellt utformade utan delade i flera kommuner, vilket ur befolkningssynpunkt i flera fall varit fullt möjligt, skulle bidragsnormerna gett ett ekonomiskt bättre utfall. Som det nu är behandlas en busslinje mellan ett kommuncentrum i en kommun till en serviceort/kommundelscentrum i en annan kommun och till och med i ett annat län som lokal. En kommun bör således inte drabbas av totalt sett större ekonomiska förpliktelser av det skälet att den bildar en stor geografisk enhet. Trafik mellan kommuncentrum och andra centra måste tillföras det regionala trafiknätet. Kostnadstäckningsgraden har bestämts till med motiveringen att denna enligt bussbidrags- och strukturutredningarnas gemensamma faktaredovisning legat vid . Man har därvid inte tagit hänsyn till de variationer som förekommer mellan landets olika delar. Inom de flesta kommunerna inom stödområdet ligger kostnadstäckningsgraden betydligt under detta tal. Uppgifter finns att angelägna busslinjer kan ha en täckningsgrad . Reservanterna i TU 1973:13 liksom avvisade kravet på viss kostnadstäckning. Inte obetydlig effekt får även avgränsningen att statsbidraget skall utgå med högst resp. högst , eftersom de för bidraget avsatta medlen betecknats som reservationsanslag. Det slutliga statsbidraget kan därför komma att bli lägre än kommunernas kalkyler. Även frågan om vad som skall hänföras till landsbygdstrafik kommer att närmare behöva definieras. För att en linje skall vara bidragsberättigad krävs att linjen till av sin längd går utanför stadsplanelagt område samt att transportarbetet räknat i personkilometer till större delen avser resor som påbörjas eller avslutas utanför sådant område. Eftersom de flesta orter numera är stadsplanelagda, kommer landsbygdslinjerna att trafikera mellan i huvudsak sådana områden. Om exempelvis övervägande delen av resande på en linje mellan sådana orter stiger på inom ett stadsplanelagt område i en glesbygdskommun och stiger av i kommuncentrum, så skulle linjen inte bli bidragsberättigad. Linjen bör alltså brytas utanför en av orterna. De exempel vi här anfört visar att behov föreligger för en översyn av bestämmelserna. Vid en sådan översyn bör bl. a. frågan om referenstaxan tas upp. diligenstrafik utgör ett värdefullt tillskott i glesbygdens trafikförsörjning. Men deras trafikapparat är närmast anpassad för postdistributionen, och vissa turer är helt anpassade för det ändamålet. Det betyder att tiderna inte alltid sammanfaller med resandebehovet. Även frågan hur skolskjutsintäkterna skall behandlas vid beräkningen av statsbidraget bör övervägas. En icke oväsentlig betydelse för transportförsörjningen på landsbygden har busslinjetrafikens och kompletteringstrafikens godstransporter. Dessa har både lokal och regional karaktär. Vi förutsätter att den frågan prövas av trafikplaneringsutredningen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär en översyn av reglerna för det statliga stödet till olönsam lokal landsbygdstrafik senast i samband med slutförandet av den regionala trafikplaneringen.