mot · FX02700 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om en bättre arbetsmiljö. I motionen framläggs förslag syftande till bättre arbetsmiljöer. De anställda bör ges ökat inflytande över arbetsmiljön i vid bemärkelse. Den kommande arbetsmiljölagen bör utformas så att de anställda jämställs med arbetsgivaren i frågor som rör deras arbetsmiljö. Företagsnämnderna bör fö beslutsrätt i arbetsmiljöfrågor och huvudansvar för företagshälsovård. Företagshälsovården bör göras obligatorisk. bör med förtur lägga fram förslag om bättre kontroll av kemiska ämnen och åtgärder mot buller. Utredningens direktiv måste breddas. Den bör göras parlamentarisk och få till uppgift att även föreslå mer långsiktiga reformer på arbetsmiljöområdet. Samhällsekonomiska bedömningar av kostnader för dålig arbetsmiljö och kostnader för arbetsmiljöförbättringar hör till de uppgifter som bör tas upp av utredningen. I motionen föreslås också att statsbidrag införs för investeringar i bättre arbetsmiljö efter samma principer som gäller för investeringar till skydd för den yttre miljön. Kravet på bättre arbetsmiljö hör utan tvekan till det mest angelägna i vårt samhälle. Många människor arbetar fortfarande under förhållanden som inte kan godtas i ett välfärdssamhälle. Behovet av arbetsmiljöförbättringar har verifierats på många sätt. Vi vill som exempel nämna arbetsmiljöutredningens bakgrundsteckning, LO-undersökningarna och låginkomstutredningen. De har kompletterats med skildringar av hur människor upplever sin arbetsmiljö. Det finns en rad brister som måste avhjälpas. Många hälsorisker återstår att få bukt med. Nya tillkommer bl. a. på grund av nya kemiska ämnen och nya processer. Den nya teknik som finnsätt tillgå utnyttjas inte i tillräcklig grad. Arbetet har för många blivit ännu mera pressande och monotont än vad som var fallet. Arbetstakten är ofta alltför högt uppdriven. Möjligheterna till medinflytande och medbestämmande saknas på många arbetsplatser. De mänskliga relationerna kommer ofta på undantag. Arbetsplatserna har i alltför liten utsträckning anpassats till människorna. Det dominerande motivet för insatser för en bättre arbetsmiljö är att skapa trygghet och tillfredsställelse i det dagliga arbetet. Arbetstillfredsställelse och arbetsglädje har självklart egenvärde. Det är oacceptabelt att hundratals människor dödas och tusentals skadas svårt i arbetslivet och att ännu fler 1 1974 3 sami. slits ned av hårt arbete, stress och andra påfrestningar. Vi kan konstatera att ännu görs inte tillräckligt varken från statens eller företagens sida för att skapa bättre arbetsmiljöer. Regeringen har länge misskött arbetsmiljöfrågorna. Tillsättandet av arbetsmiljöutredningen var givetvis ett värdefullt, om än senkommet initiativ. Emellertid var utredningens delbetänkande och den proposition som lades års riksdag en besvikelse för dem som väntat sig mer omfattande åtgärder på arbetsmiljöområdet. De beslut som fattades av riksdag var visserligen värdefulla men utgjorde ändå bara begränsade förbättringar av lagstiftningen. Detta understryker än klarare våra krav på en breddning av utredningen och dess direktiv. har i motioner lagt fram en rad förslag till förbättringar av arbetsmiljön. Socialdemokraterna har dock ansett att endast de förslag som framlagts av regeringen varit värda ett bifall. Våra förslag har avslagits. Det är betecknande att socialutskottets betänkande nr 1973 angående arbetsmiljön innehåller inte mindre än 31 reservationer, varav flertalet innebär krav på ökade insatser. För sakens bästa är det angeläget att samstämmigheten om behovet av ökade insatser för arbetsmiljön kan öka. Ett omfattande reformarbete krävs för att skapa bättre arbetsmiljöer. Det bör givetvis syfta till att undanröja olyckor, yrkesskador och andra negativa effekter. Detta kräver bättre resurser för de statliga tillsynsorganen samt att skyddsombud och skyddskommittéer även i praktiken får bättre arbetsmöjligheter. En fördjupad arbetsplatsdemokrati är ett väsentligt medel i arbetet på att skapa bättre arbetsmiljöer. Men det krävs också ekonomiska stimulanser för bl. a. investeringar i bättre arbetsmiljö. Vi sammanfattar här kortfattat ett antal åtgärder som vi anser bör vidtas i ett program för bättre arbetsmiljö. Vi vill också hänvisa till motionerna 1973:287 och 288 samt 2004, där en del av dessa förslag utvecklats närmare. Vi tar sedan något utförligare upp några väsentliga aspekter på arbetsmiljöfrågorna. O Rapprteringen av olycksfall och skador bör byggas ut på ett sådant sätt att erfarenheterna kan utnyttjas i förebyggande syfte. Kontrollen av långsiktiga skador och yrkessjukdomar bör byggas ut. Yrkesskadestatistiken bör förbättras. O Rapportering av tillbud bör införas, i första omgången i vissa utsatta industribranscher och företag. Rapporterna skall sammanställas och behandlas såväl i företagsnämnd och skyddskommitté i det berörda företaget som centralt. O Det tekniska skyddsarbetet bör byggas ut. Förebyggande skyddsarbete är alltid billigare än att rätta till i efterhand. O Kontrollen av kemiska ämnen måste förbättras. Ett centralt undersökningslaboratorium bör inrättas. krav på omvänd bevisbörda när det gäller ämnens eventuella farlighet. O Bullerbekämpningen borges förtur. Mål på kort sikt att ingen skall behöva riskera hörselskador genom sitt arbete. Ökad uppmärksamhet på förekomsten av infraljud och ultraljud. O Normer och riktvärden för buller och föroreningsnivåer bör införas och grundas på vad som är tekniskt möjligt att uppnå. O Utbildningen av tekniker, ekonomer bör ges fler arbetsmiljömoment och fortbildningsmöjligheter tillskapas. O Arbetsmiljöforskningen bör byggas ut. Universiteten bör utnyttjas i ökad grad för forsknings- och utvecklingsarbete på arbetsmiljöområdet. O Informationen om arbetsmiljöproblem i samhället bör utökas och informationen till de anställda om riskerna på arbetsplatsen byggas ut. O Företagshälsovården bör byggas ut och inriktas kraftigare på det långsiktiga förebyggande arbetet. Alla anställda garanteras företagshälsovård. Ansvaret för företagshälsovården läggs på företagsnämnderna. O De anställdas medinflytande och medbestämmande på alla nivåer i företaget bör garanteras genom styrelserepresentation, representation i projektgrupper och samrådsgrupper etc. O Den lilla gruppens princip bör tillämpas. Genom inrättandet av samrådsgrupper och självstyrande grupper får de anställda ett direkt inflytande över arbetsmiljön på den egna arbetsplatsen. O bör få huvudansvar för arbetsmiljöfrågorna, beslutsrätt över arbetsmiljöinvesteringar och egna budgetmedel för detta ändamål. O Kontinuerligt skiftarbete bör begränsas, ackordslön ersättas av tidlön, i vissa fall av tidlön med prestationsinslag, flexibel arbetstid tillämpas och fler deltidsarbeten inrättas. Effektivare kontroll av olyckor och skador Yrkesskadorna har stor omfattning. Den yrkesskadestatistik som finns är dock inte tillfredsställande. Vissa typer av skador och yrkessjukdomar registreras inte. Rapporterna, som upprättas genom arbetsgivarens försorg, är ofullständiga. Det behövs betydande insatser för att, som en bas för fortsatta åtgärder, kartlägga och beräkna de skador som uppstår. Som ett första steg krävs att olycksfall och andra yrkesskador följs upp statistiskt på ett betydligt bättre sätt än . Rapporterna måste innehålla flera data så att de sammanställda och analyserade kan ligga till grund för generella åtgärder. Det kan då bli möjligt att klarlägga t. ex. vilka maskiner och vilka arbetsmoment, som är särskilt farliga. Detta kan resultera i nya föreskrifter, nya konstruktioner etc. Det är vidare nödvändigt att informationen förs tillbaka till arbetsplatsen och att företaget för de anställda redovisar vilka åtgärder, som vidtagits i anledning av en olycka. Men det räcker inte bara att studera de olyckor som inträffar. Det är lika viktigt att kartlägga tillbuden. registreras inte olyckstillbuden i statistiken. Det är självklart att ett rapportsystem, som innefattar även inträffade olyckstillbud kan möjliggöra förebyggande insatser, varigenom allvarliga olycksfall kan förhindras. En tillbudsrapportering har stort värde på två nivåer, dels i företaget, dels i ett större informationssystem. I första hand bör försöksverksamhet igångsättas i företagen under företagsnämndernas och skyddskommittéernas ledning. Vidare bör några särskilt olycksdrabbade branscher bli föremål för försöksverksamhet. På kan ett större informationssystem byggas upp, baserat på kontinuerlig rapportering av allvarligare tillbud. Ur detta kan sedan underlag hämtas för väsentligt utökade förebyggande åtgärder. Den officiella statistiken över förekomsten av yrkessjukdomar ger en alltför vacker bild av verkligheten. Den omfattar endast sjukdomsfall som föranlett frånvaro från arbetet och som är ersättningsbar enligt lagen om yrkesskadeförsäkring. Det inträffar emellertid att ersättningsfrågan avgörs i efterhand, efter den första sjukskrivningen, och fallet kommer då aldrig till synes i någon statistik. Statistiken uppvisar därför ett tämligen litet antal yrkessjukdomar, i allmänhet mindre än 2 000 fall och ett fåtal dödsfall. Dessutom tas endast vissa sjukdomstyper upp. Man har liknat yrkessjukdomsstatistiken vid ett , där man bara ser den lilla del som befinner sig ovanför vattenytan. Det är viktigt att man här möjligt får till stånd en mera tillförlitlig statistik. Den nuvarande arbetarskyddslagstiftningen motsvarar inte dagens krav. I den fortsatta översynen av lagen som görs av arbetsmiljöutredningen måste frågan om hälsofarliga ämnen tas upp. Utvecklingen på det kemiska området har gått oerhört snabbt. Mängder av nya kemiska föreningar har framställts. F. n. är över 2 miljoner sådana namngivna i förekommande förteckningar. tillkommer ca.250 000 nya varav dock endast mellan 500 och 1 000 förs ut på marknaden. Hur olika kemiska medel påverkar levande organismer är endast delvis känt. De undersökningar som förekommit har mest rört de akuta verkningarna. Kännedomen om de långsiktiga verkningarna är däremot mycket begränsad. Man vet mycket litet om olika ämnens benägenhet att framkalla allergier, cancer, fosterskador eller förändringar i arvsmassan. Den mycket ofullständiga information som är tillgänglig grundar sig i allmänhet på djurförsök, och kan inte utan vidare tillämpas på människan. Den på enda hållbara principen är här den omvända bevisbördan. Den innebär att alla kemiska ämnen skall anses som hälso- och miljöfarliga till dess deras ofarlighet har konstaterats med rimlig säkerhet. Den som producerar eller importerar en produkt måste kunna visa att den är ofarlig. 1 produktionsledet blir företaget då ansvarigt för att produkter som tillverkas och material som används vid tillverkningen är ofarliga för dem som arbetar i produktionen under förutsättning att de använder godkända skyddsanordningar. När det gäller att kontrollera de produkter som redan framställs och används får man till en början koncentrera sig på de ämnesgrupper, som med nuvarande kunskapsunderlag bedöms som mest riskabla. Den kartläggning av produktsortimentet från miljösynpunkt som förestår innebär ett enormt arbete. Här måste staten ta ledningen och även svara för större delen av kostnaderna. Det är priset för den hittillsvarande passiviteten på detta viktiga område. En kommande arbetsmiljölag måste självklart innehålla krav på utvidgad kontroll av såväl produkter som av dem som kommer i kontakt med riskabla ämnen. Kraven bör ställas i relation till bästa existerande teknik efter mönster från miljöskyddslagen. Det är angeläget att arbetsmiljöutredningen ägnar speciell uppmärksamhet åt dessa frågor liksom åt bullerfrågorna. Bullret har blivit ett alltmer framträdande inslag i miljön. Framför allt är det trafiken, som är den stora bullerkällan, särskilt i storstäderna. Men de allvarligaste riskerna för bullerskador finns på arbetsplatserna. Skaderiskerna blir dock större genom att de anställda utsätts för buller även i sin fritidsmiljö. Hörselskadornas omfattning är mycket stor. Flertalet människor i vuxen ålder lider av men, som i de flesta fall vållats av buller på arbetsplatsen. En LOundersökning visar bl. a. att ca 300 000 anställda inom den tunga industrin lider av hörselskador. Men buller medför inte bara hörselskador. Det nedsätter effektiviteten, skapar trötthet och stress. Dessutom påverkas människan inte enbart av det hörbara ljudet utan av infraljud och ultraljud. Om dessas skadeverkningar vet man ännu inte särskilt mycket, men man har kunnat konstatera att infraljud kan förorsaka illamående, förlängd reaktionstid och minskad synprecision. Detta är ett område som måste bli föremål för ingående studier. Att få bort det skadliga bullret är en av de mest angelägna åtgärderna för bättre arbetsmiljöer. Man har rätt att ställa krav på att ingen skall behöva riskera hörselskador på sin arbetsplats och - på - att ljudnivån på arbetsplatser där personal vistas hela skift inte är högre än att vanligt tal kan uppfattas. Endast i undantagsfall, när det gäller att skydda sig för ljud av stor styrka, som kan förekomma under kortare stunder, skall någon behöva använda hörselskydd. Hur skall man då nå därhän? Först och främst gäller det att vid alla nyanläggningar "bygga in en acceptabel ljudnivå redan från början. Detta är i de flesta fall tekniskt möjligt. Vad gäller maskiner finns här en komplikation eftersom dessa tillverkas för och säljs på en internationell marknad. Det är önskvärt att få till stånd en internationell klassning av maskiner med avseende på bullernivån. Vi bör från svensk sida verka för detta. I äldre anläggningar måste man vidta alla de åtgärder som är möjliga genom att isolera bullrande maskiner och i övrigt vidta åtgärder för ljuddämpning. Det är också klart att det i många fall finns maskiner, som ger lägre buller än dem som oftast används och kanske billigare. Det är här angeläget att stat och kommun går före och vid sin upphandling ställer hårda krav på bullerdämpning. Detta skulle med säkerhet framtvinga en bättre teknik. Bullersituationen på en arbetsplats för alltid hållas under kontroll och de anställda genomgå regelbunden hörselundersökning. Detta är en uppgift för företagshälsovården. Så snart en bullerskada upptäcks bör täta kontrollundersökningar utföras. Även om bullernivån på arbetsplatsen är godtagbar för de flesta kan den vara skadlig för särskilt bullerkänsliga personer. delbetänkande behandlade även vissa frågor som rör utbildning inom arbetsmiljöområdet. beslutade också om förstärkningar när det gällde utbildningen av skyddsombud. Det är värdefullt men utbildningen på arbetsmiljöområdet måste byggas ut ytterligare. Utbildningen på universitets- och högskolenivå för kvalificerade uppgifter på arbetsmiljöfältet är otillräcklig. Denna brist måste fyllas genom att lämplig undervisning anordnas främst vid tekniska och medicinska fakulteter och högskolor. Utbildningen bör ha medicinska, tekniska och beteendevetenskapliga inslag. Lärartjänster med sådan inriktning måste inrättas i större utsträckning. En professur i allmän arbetsmiljöteknik bör finnas vid varje teknisk högskola eller fakultet. Bristen på skyddsingenjörer i företagen är stor. Skyddsingenjörerna bör ha till uppgift främst att aktivt utveckla arbetsmiljön. Åtgärder måste vidtas för att få till stånd en bättre rekrytering till skyddsingenjörsyrket. Det är dessutom ytterst väsentligt att ökade inslag om arbetsmiljö införs i grundutbildningen för läkare, ingenjörer, arkitekter och ekonomer som i sin verksamhet kommer i kontakt med arbetsmiljöproblem. De människor som är sysselsatta med att konstruera maskiner och verktyg eller utforma lokaler, där arbete skall utföras, måste självklart ha kunskap i arbetsmiljöfrågor. Här finns stora brister. Teknikerna har en nyckelroll när det gäller att åstadkomma en bättre arbetsmiljö. Här finns ett mycket stort utbildningsbehov, som alltid måste täckas både inom all teknisk grundutbildning och genom specialutbildning. Men det är också viktigt att anordna fortbildningsverksamhet bland framför allt tekniker som redan är yrkesverksamma. Motsvarande gäller i viss mån ekonomer och administratörer. Vi föreslår att en översyn görs av undervisningen i arbetarskydds- och arbetsmiljöfrågor inom alla utbildningsformer. Därvid bör även behovet av vidareutbildning och fortbildning beaktas. Medbestämmande för de anställda För att arbetsmiljöbristerna med framgång skall kunna bekämpas krävs enligt vår mening att de anställda får ett faktiskt inflytande på alla nivåer inom företaget genom en kombination av en rad reformer. En grundläggande princip bör vara att de anställda ges en position jämställd med arbetsgivarens i frågor som rör arbetsmiljön i vid mening. Det räcker alls inte med att enbart skapa möjligheter för de anställda att framföra synpunkter. Det är väsentligt att denna princip ligger till grund för det fortsatta arbetet på en förbättrad arbetsmiljölagstiftning. Som ett led i denna utveckling bör en breddning ske av företagsnämndernas verksamhet. En reformering av företagsnämndsverksamheten skulle kunna innebära att nämnderna fick huvudansvaret för t. ex. personalpolitiken vilket praktiskt skulle leda till att de fastställde riktlinjer för anställningspolitik, internutbildning, befordringsgång etc. De skulle också kunna svara för den interna informationen på arbetsplatsen. En mycket viktig uppgift för företagsnämnden skulle vara ansvaret för arbetsmiljön på arbetsplatsen. bör få en egen budget att arbeta med och efter samråd med skyddskommitté, projektgrupper, samrådsgrupper etc. göra upp en rullande plan för arbetsmiljöförbättringar. Företagsnämnderna bör få beslutsrätt i en rad för arbetsmiljön viktiga frågor och utvecklas till en huvudkanal för de anställdas inflytande och ett samlande organ för samverkansfrågor på en arbetsplats. En företagsnämnd med så vida befogenheter kan inte direkt jämföras med dagens företagsnämnder, som i regel har mer begränsade uppgifter. Även om en reformering av företagsnämndernas verksamhet bör genomföras avtalsvägen kan det dock visa sig nödvändigt att lagstiftningsvägen åstadkomma vissa rambestämmelser. Därvid bör givetvis särskild hänsyn tas till de mindre företagens speciella situation. En utvidgning av företagsnämndernas roll står givetvis inte i motsättning till den vidgade verksamheten inom skyddskommittéerna. Självfallet behöver båda organen ökade befogenheter och deras respektive verksamheter kan samordnas alltefter förutsättningarna på varje arbetsplats. Vi finner det angeläget att arbetsmiljöutredningen i sitt fortsatta arbete utförligare tar upp frågan om de anställdas medbestämmande över arbetsmiljön och därvid särskilt företagsnämndernas roll. Företagshälsovården bör ses som en viktig del av insatserna för bättre arbetsmiljöer. Den bör alltså ha en vidare funktion än diagnostisering och behandling av patienter. Företagshälsovårdens personal bör i samverkan med bl. a. skyddsombuden framlägga förslag till förbättringar av arbetsmiljön och finnas med t. ex. vid planering av processer, konstruktion av verktyg och maskiner, vid planering och inredning av arbetslokaler. så vara förebyggande arbete i vid mening. Det är därför viktigt att företagshälsovårdens personal intar en opartisk ställning. Detta sker lämpligen genom att huvudansvaret för företagshälsovården läggs på företagsnämnderna och därigenom blir en viktig uppgift för dessa. Sedan LO och SAF träffade överenskommelse om företagshälsovården har utvecklingen gått snabbt. I de större företagen finns nu som regel företagshälsovård. De små och medelstora företagen har haft svårare att organisera sin företagshälsovård. Samgående har dock skett i företagshälsovårdscentraler, som etablerats i en rad orter. saknas dock på många håll företagshälsovård i synnerhet med inriktning på förebyggande verksamhet. Tiden bör nu vara mogen för införandet av företagshälsovård och en rättighet för alla anställda. a. den ökade läkarutbildningen bör nu snart ge resurser härför. En utbyggnad av företagshälsovården motiveras främst av omtanke om de anställda. Men man kan heller inte bortse från att en sådan utbyggnad skulle minska trycket på den offentliga hälso- och sjukvården, vilket kan medföra besparingar. Över huvud taget måste sjukvården i större utsträckning inriktas på förebyggande insatser. Här har företagshälsovården en grundläggande betydelse. En obligatorisk företagshälsovård kommer å andra sidan självfallet att innebära kostnader. Dessa liksom kostnaderna för arbetsmiljöförbättringar i allmänhet bör ses som kostnader för produktionen. De är principiellt jämförbara med löner och de sociala förmåner som betalas av arbetsgivaren. Men det är sannolikt att en utbyggd företagshälsovård även för företagen leder till besparingar genom att hälsorisker kan elimineras och antalet sjukdagar nedbringas. De större företagen kan förutsättas organisera sin egen företagshälsovård. Mindre och medelstora företag kan bygga upp företagshälsovårdscentraler, som kan organiseras orts- eller branschvis. Här bör man även eftersträva en samordning med kommunernas och statens företagshälsovård. För att de anställda i mindre företag inte skall komma i ett sämre läge än personalen i de större företagen måste inrättandet av företagshälsovårdscentraler aktivt stödjas, exempelvis genom insatser av landsting och kommuner. De humanitära och sociala skälen för en bättre arbetsmiljö är i sig tillräckliga för omfattande insatser. Men därutöver finns starka samhällsekonomiska och företagsekonomiska motiv. Enligt vår uppfattning är kostnaderna för arbetsmiljö en del av produktionskostnaderna. Med detta synsätt följer att kostnaderna för arbetsmiljöförbättringar i princip skall bäras av produktionen och därmed belasta produkternas pris. gav uttryck för samma uppfattning och anförde olika skäl mot ekonomiskt stöd från det allmänna till åtgärder för att förbättra arbetsmiljön. Om ett företag inte har ekonomiska möjligheter att genomföra nödvändiga arbetsmiljöförbättringar utan genom kravet på sådana hotas av nedläggning, borde staten enligt utredningens uppfattning inte sätta in några stödåtgärder, med mindre sådana påkallas av arbetsmarknadspolitiska eller näringspolitiska skäl. Departementschefen delade denna uppfattning. Miljökraven har skärpts och kommer att ställas ännu högre En del företag klarar detta ekonomiskt, särskilt de nya och expansiva. Men huvudparten av företagen har gjort investeringar i lokaler, maskiner och annan produktionsutrustning då varken arbetstagare, arbetsgivare eller myndigheter kunde ha en klar föreställning om de krav som ställs . Många av dessa äldre arbetsplatser behöver saneras. Kostnader härför kan väl bäras på , men företagen kan ändå inte vara i stånd att genomföra dem tillräckligt snabbt. Man står då i valet mellan att låta dessa företag lägga ned driften eller att fortsätta driften och låta de otillfredsställande förhållandena bestå. Ställda inför ett sådant val anser säkert i de flesta fall de anställda själva att driften bör fortsätta. Men det finns ett tredje alternativ, nämligen att staten stöder de miljösanerande åtgärderna under en lämplig övergångsperiod på motsvarande sätt som sker när det gäller sanering av den yttre miljön. Möjligheter härför bör skapas. Ekonomiska insatser från statens sida krävs således vida utöver vad som kan anses påkallat av arbetsmarknadspolitiska eller näringspolitiska skäl. Utöver möjligheter att utnyttja investeringsfonder bör vidgade avskrivningsmöjligheter införas för investeringar som innebär förbättringar av arbetsmiljön. Därutöver bör övervägas möjligheterna att inrätta en särskild fond för arbetsmiljöförbättringar där företagen kan fl lån på gynnsamma villkor. Utlåningen bör kunna anpassas till konjunkturen. När det gäller arbetsmiljösanering i företag, som inte ens på kan bära kostnaderna därför, blir det naturligtvis i regel arbetsmarknadsskäl som motiverar att staten går in med stöd. Detta bör i sådana fall i regel få karaktären av ett statsbidrag utan återbetalningsskyldighet.