mot · FX02201 · 1974-01-18 00:00:00 — De advokater, som familjen föreslår, godkänns inte av domstolen och de personer som vill vittna för den anklagade blir vanligen själva hotade. I ett fall (Vinitza) anklagades personen i fråga först för anti-sovjetisk propaganda (en fras som återkommit i nästan varje anklagelseakt mot judar). När det befanns att han aldrig deltagit i något offentligt uttalande, någon petition eller demonstration ändrades anklagelsen till spionage för . Sedan de brittiska myndigheterna protesterat blev denna anklagelse i sin tur ändrad till spionage för . Detta kunde på intet sätt bevisas eftersom mannen, en fabriksarbetare, aldrig haft några kontakter med yttervärlden eller ens mött en . Domen, som löd fängelse, mildrades senare inför Breshnevs besök i till och motiverades av domstolen av att mannen hade ett fenomenalt * I enlighet med den nya lagen i mot flygplanskapningar skulle de ha dömts till fängelse (. Det bör påpekas att de också dömdes för högförräderi. minne, som kunde ha möjliggjort för honom att överföra viktiga hemligheter till om han kommit dit. Det bör noteras att vid tiden för rättegången hade mannen inte ens begärt ett emigrationsvisum, eftersom hans visov spårats upp och behållits av myndigheterna . Dessutom var hans arbetsplats inte betecknad som viktig från sekretessynpunkt. Effekten på den lilla judiska befolkningen i är inte svår att föreställa sig. Detta fall har beskrivits i detalj eftersom det är typiskt för hur många rättegångar genomförts efter . Att formulera en fullständigt absurd anklagelse är också vanligt, eftersom ju mer osannolik anklagelsen är desto mer avhållande anses effekten av den vara. En aktivist dömdes till fängelse för att han kastat en kaka på en flicka på gatan! En annan procedur är den som använts i Sverdlovsk. En jude, som vägrade vittna för kärandesidan i Leningradrättegången, arresterades och dömdes till i ett arbetsläger. blev en annan jude, som vägrade vittna mot den förre, på samma sätt dömd till i arbetsläger. Medan denna rapport skrivs är en tredje jude, som vägrade vittna mot denne senare, i fängelse och väntar på rättegång. På så sätt håller man den judiska minoriteten i Sverdlovsk under hårt tryck. Det bör påpekas att i några fall har rättegångarna blivit inställda. Det skedde i huvudsak före Breshnevs besök i på grund av proteststormen och den effekt den kunde ha på besöket. Mest anmärkningsvärt var att en massrättegång, som förbereddes i , inställdes. I den skulle dussintals judar från hela ha anklagats för att ha skapat en hemlig underjordisk Zioniströrelse. Rättegångar och domar utnyttjas på detta sätt antingen för att skapa fruktan eller good-will. Denna politik visar fullständig brist på hänsyn till grundläggande mänskliga rättigheter. f) Fångarnas levnadsförhållanden När de dömda väl överförts till interneringsplatsen vanligtvis ett arbetsläger i de avlägsna delarna av Potna och Perm börjar ett nytt kapitel i^ deras liv. Somliga placeras tillsammans med vanliga brottslingar medan andra förs ihop med politiska fångar. De judiska fångarna (Prisoners of ) har det i regel svårare än andra fångar. De är utsatta för vakternas och medfångarnas trakasserier. Genom att ständigt attackera sionisterna söker de bevisa sin egen lojalitet mot en regim som förklarat detta ord likvärdigt med de värsta tänkbara brott. I somliga läger innehas vissa ansvarsfulla poster av fångar, som dömts till livstids straffarbete för samarbete med tyskarna under . Följderna för de judiska fångarna kan man lätt föreställa sig. De judiska fångarna är de som ofta får tillbringa de längsta perioderna i isoleringscell. Ofta inställer man det besök av anhöriga som brukar tillåtas varje halvår. (blev ett sådant besök inställt därför att fången inte hade sitt hår klippt. Hans mor, som rest i för att nå lägret, ombads att komma tillbaka för ett andra besök .) De få tillåtna paketen undanhålls ofta och andra rättigheter dras in. Resultatet är att många av de judiska fångarna befinner sig i ett oroväckande dåligt hälsotillstånd. En av dem, en ung kvinna, är allvarligt sjuk. Andra har svåra hjärtåkommor eller lider av blödningar. När de inte är i stånd att fylla sin arbetskvot får de som straff sina redan magra matransoner ytterligare beskurna. Om världsopinionen inte kan få en ändring till stånd löper dessa människor stora risker för sina liv. Man bör också nämna det öde som vederfars familjerna till dem som arresterats. Grannar och myndigheter känner sig tvingade att låta sin ovilja gå ut över dessa människor för att på så sätt bevisa sin egen lojalitet mot regimen. Ständiga smädelser, sadism i småsaker är deras lott. Några har till slut emigrerat till på fångarnas egen begäran de avstår på så sätt från besök. Ändå känner de sig bättre när de vet att deras familjer redan lämnat landet. g) De som reser lag har inte uppehållit mig vid de problem som möter dem som fått utresevisum. Jämfört med svårigheterna för dem som fått avslag är de av mindre betydelse. Ändå måste påpekas att ett utresevisum kostar 400 nibler per person (eller omkring fyra månadslöner) och att varje person som lämnar landet tvingas avstå från sovjetiskt medborgarskap till kostnaden av ytterligare . De flesta värdesaker får inte föras ut. En stor del av det, som är tillåtet att ta med sig, beslagtas helt öppet av tullfunktionärerna. Dessa vet att de har att göra med hjälplösa, statslösa människor, som inte kan klaga någonstans. Gränsstationen i Tchopp är mest beryktad i detta sammanhang. h) Hur många emigranter? Till slut måste denna fråga ställas: Hur många judar skulle vilja lämna ? Det är inte möjligt att svara med en siffra. Känt är att hade mer än 120 000 judar försökt få utresevisum. Man vet också att lagret av ansökningar växer med minst tusen , eftersom antalet ansökningar vida överskrider antalet beviljade visa. Antalet potentiella kandidater beror också på en rad faktorer: arten och graden i det förtryck som används mot de sökande, proportionen mellan beviljade tillstånd och antalet ansökningar som lämnas obeaktade, inriktningen av den antisemitiska propaganda som skall beskrivas nedan, hur olika yrkeskategorier behandlas etc. I områden där det är jämförelsevis lätt att få ett utresevisum utgör de sökande redan en absolut majoritet av den judiska befolkningsgruppen, t. ex. i . (Även i dessa områden är antalet avslag mycket högt.) I städer där vem som helst som ansöker om ett visum löper risk att råka ut för svåra repressalier är antalet ansökningar betydligt mindre. Det är ännu mindre på platser där ett antal sökande arresteras med olika motiveringar. Som avslutning på denna del av rapporten bör återigen betonas att det stora problemet, såsom det beskrevs i tidigare rapport, praktiskt taget har förblivit detsamma. Att tusen judar, som huvudsakligen kommer från tre eller fyra republiker i periferi, kan lämna har inte ändrat det grundläggande problemet: förföljelsen av dem som önskar emigrera, ansträngningarna att stoppa emigrationen och de hårda straff som ibland utmäts. Den tragiska slutsatsen är att största delen av judar fortfarande hindras emigrera och därför har mycket litet hopp om att kunna förverkliga sina rättigheter. Den antisemitiska kampanjen har antagit ytterst oroande proportioner . försökte myndigheterna dölja den som anti-sionism. gör de ofta inte ens det. Medan direkta angrepp fortfarande vanligtvis riktas mot israeler eller sionister överensstämmer de till form och innehåll med den traditionella antisemitismen, som anpassats till nya omständigheter genom att ordet jude bytts ut mot sionist. Det är sionisterna, som kontrollerar världens finanser, som inte tycker om att arbeta, som dominerar världspressen, som försöker erövra hela världen genom hemliga religiösa sammanslutningar etc. Det officiella regeringsorganet skrev t. ex. 1972 att sionistorganisationer under hela försåg med vapen och krigsmateriel, judiska ledare prisade nazistiska brott i tron att dessa skulle resultera i ökad immigration till . Den ökände antisemitiske författaren , vars bok utan försköning förbjöds 1963 efter protester från nästan hela världen, ger fortfarande ut material som inte är mindre rasistiskt till sitt innehåll. Han citerar ofta från sin första bok och har dekorerats med en orden av myndigheterna i . På omslaget till hans nya böcker presenteras han som den berömde författaren till utan försköning trots att de sovjetiska myndigheterna betecknat denna bok som ett misstag. Kitchkos senaste bok heter Sionismen ungdomens fiende. Kapitelrubrikerna är endast alltför välkända. Judendomen ungdomens fiende, Rabbinatet i det reaktionäras tjänst, den religiösa småskolan och synagogan utbildningens fiender etc. Den senaste boken av Kitchko har också anammat den gamla vanan att inom parentes nämna judiska efternamn på de traditionella fienderna: Trotsky (Bronstein), Kamenev (Rosenfeld) osv. En aktuell film om har använt samma metod genom att betona att , som försökte mörda , var judinna (hon brukade beskrivas som kontrarevolutionär). Mängder av antijudiska karikatyrer publiceras i pressen. Den person som symboliserar är alltid skallig med mycket lång näsa och med en penningpåse hängande från bältet i värsta Stiirmer-tradition. Hela pressen, radion och televisionen används i kampanjen. Oavbrutet publiceras böcker och artiklar präglade av antisemitism i dess mest primitiva form. Israeliska idrottsmän som deltog i de senaste universitetstävlingarna i blev kallade smutsiga judar av soldater ur . Soldaterna stod uppradade runt och uppmuntrade lag som tävlade mot med rop som gör tvål av dem, en anspelning som knappast kunde missförstås. har en ny, allvarlig utveckling kunnat konstateras. De sovjetiska myndigheterna har infört texter av antisemitisk karaktär i publikationer som är avsedda att bli lästa utomlands, i , och . publicerade t. ex. den sovjetiska ambassaden i i sin informationsbulletin en artikel med titeln som innehöll följande: Här är det konkreta regler som styr relationerna mellan judar och andra folk det är strängt förbjudet för en jude att rädda en icke-jude till livet . Han är förbjuden att bota (en icke-jude) ens för pengar men är tillåten att testa en medicin på honom det är bättre att kasta ett köttstycke till en hund än att ge det till en goy (icke-jude) det är underförstått att goys kommer att bli massakrerade under de gudomliga valven . Liknande artiklar som innehåller samma citat (alla är för resten åtföljda av fritt uppfunna referenser till kapitel och stycken i judiska heliga böcker) publicerades av den sovjetiska pressagenturen i och i några engelsktalande länder. Utgivandet av artikeln ovan resulterade i en rättegång mot chefredaktören för i . Rättegången () blev på många sätt historisk. Höjdpunkten nåddes när originalboken, från vilken dessa citat och andra delar av sovjetambassadens artikel hämtats, presenterades för rätten. Det var en bok utgiven i . Den hette De Svarta Hundra och krävde förföljelser och pogromer mot judarna. Sovjet-ambassaden hade bara kopierat utdrag ur denna bok, inklusive stavfel! Redaktören för dömdes av rätten för uppvigling och provokation till rasdiskriminering och rashat och fick betala dryga böter. Men tusentals liknande eller värre publikationer kommer inte bara ut ostraffat i själva utan uppmuntras dessutom officiellt. Det är svårt att spekulera om orsaken till en sådan export av antisemitism. Men för många judar som lever i (och många av dem vill otvivelaktigt bo kvar där) kan situationen givetvis bli farlig genom att antisemitismen uppmuntras på detta sätt, särskilt i områden långt från större centra. Här skulle det utan tvivel vara svårt för myndigheterna att förhindra våldsamma utbrott av den sorts rasism som håller på att byggas upp. Problemet för de judar som vill stanna i som judar leder till frågan vilket kulturellt och religiöst liv som står dem till buds. Den tidigare situationen för den judiska befolkningsgruppen som en religiös och kulturell minioritet kvarstår. Det är fortfarande den enda minoritet i vars lagliga ställning och nationella identitet myndigheterna fortsätter att förneka. konstitution garanterar minoriteternas rättigheter. Men den judiska befolkningen, som uppgår till mer än 3 miljoner människor, har inte dessa rättigheter och är alltså de enda som förvägras dem. Studier i hebreiska eller jiddisch är i praktiken förbjudna. De många hänvändelser, som gjorts av judar till sovjetiska myndigheter på skilda plan och till internationella organisationer som , har varit förgäves. Myndigheternas svar har alltid varit att undervisning i främmande språk tillhandahålls i det studieprogram som stadfästs av det sovjetiska och att därför privat undervisning i hebreiska är förbjuden (officiellt brev ). Undervisningen i hebreiska är inte bara förbjuden utan också i praktiken bestraffad. Poliser bryter sig ofta in i våningar där undervisning i hebreiska pågår, genomletar bostaden och arresterar ibland innehavaren av den. Vid vissa rättegångar rymmer anklagelserna innehav av antisovjetiska skrifter, som i själva verket endast är språkböcker eller rysk-hebreiska lexikon. Judisk kultur i rimlig mening existerar inte längre i . Några av landets största konstnärer är visserligen av judisk börd. Men sedan ett antal judiska författare avrättades har all genuin nationell kultur, i den mening de sovjetiska myndigheterna lägger i ordet när det gäller andra minoriteter, försvunnit utan spår. I finns t. ex. ingen permanent judisk teater, trots att det var i och som den judiska teatern vann ryktbarhet. Då och då publiceras en bok på jiddish i en upplaga som på intet sätt överensstämmer med situationen för andra nationella minoriteter i vilken storlek de än har.1 Enligt den officiella sovjetiska , 1971 publicerades 7 böcker och broschyrer på jiddisch med en total upplaga på 18 000 exemplar. publicerades t. ex. 109 böcker på Karakalpatic (236 000 invånare) med en total upplaga på 532 000 exemplar och 25 böcker på Tabasaranic (155 000 invånare) med en total upplaga på 47 000 exemplar. Den enda tidningen på jiddish är Birobidjaner som kommer ut . Den är tryckt på ett enda blad.2 Det finns också en månatlig tidning med en upplaga på 10 000 (den var förr 25 000) som i huvudsak koncentrerar sig på att kritisera allt som i tidningens ögon är förknippat med sionism. Det nästan enda uttrycket för judisk identitet i är religionen. Men även denna sista utväg håller på att försvinna. Kampen mot den judiska religionen pågår utan uppehåll och ibland med våldsamhet. De flesta synagogor har redan stängts. De var inte bara en plats för bön utan också ett ställe där man möttes och fick kontakt med andra. förvägras judarna också synagogan. 11, ex. hindrade polisen handgripligt tillträde till synagogan. , på , blev judar som var på väg till gudstjänsten häktade och dömda till femton dagars fängelse. I byggdes barrikader upp vid synagogorna . Massor av människor som inte fick plats inne i synagogorna avvisades på ett sätt som inte förekommit tidigare och tvingades lämna gatan. Sedan det judiska nyåret har Moskvapolisen vid varje judisk högtid dirigerat trafiken genom , där synagogan ligger. På så sätt har man hindrat gudstjänstbesökarna att komma fram till den. judar brukade samlas i tusental nära synagogan kvällen före Simchat Torah-festen . är detta förbjudet. De som klagade hos de lokala myndigheterna fick svaret: Det är bara ett misstag att sådana sammankomster tolererats tidigare från och med nu kommer de att förbjudas. polis fanns på plats för att genomdriva denna åtgärd. Judiska kyrkogårdar stängs gradvis och inga nya får invigas. De som existerar blir ibland skändade. De många judar, som kommer för att lägga ner kransar vid Babij , får inte stanna där eller bedja eller ens skriva ordet jude på det band som är fäst vid kransen. Tillverkningen eller importen av religiösa föremål är förbjuden. Det judiska kulturella arvet kan inte föras vidare, och böcker om judisk historia, kultur, konst och filosofi är omöjliga att få tag på. Bönböcker konfiskeras ofta och det finns åtminstone ett känt fall där en domstol gett order om att en judisk bönbok skulle brännas som ant i-sovjetisk litteratur. Situationen för de judiska befolkningsgrupperna i fortsätter att vara allvarlig och oroande. Tendensen att likställa judar med oppositionella och oliktänkande i 2 Som en antydan om vilket slags tidning den är kan nämnas att den efter Miinchentragedin rapporterade om de fem terroristernas död, men inte ens nämnde massakern på de israeliska idrottsmännen. I ett land där regeringen gör stora ansträngningar att utveckla eller åtminstone garantera särarten hos de flesta minoriteter befinner sig judarna i en speciell situation. Antisemitismen har blivit officiell politik. Judisk kultur har förstörts och manifestationer av den medför straffpåföljd. I ett land, som är stolt över att ha utvecklat de obetydligaste språk, är hebreiska och jiddisch förbjudna. Minoriteternas rättigheter förvägras judarna trots att de är hebréer enligt deras officiella identitetskort. Judarna förblir den enda minoriteten utan eget territorium (de utgör endast av befolkningen i , deras s. k. autonoma region, där de dock inte har några som helst särskilda rättigheter). Medan man i i en del avseenden upplevt en viss liberalisering är det tragiskt att notera att det 1973 fanns färre synagogor, färre judar som kunde sitt eget språk och färre judiska universitetsstuderande än under tid. Detta har fört många judar till en smärtsam självrannsakan och till slutsatsen att de mer än 50 åi efter den ryska revolutionen inte är önskvärda i det land där de fötts. Det finns skiftande grupper av oliktänkande i demokrater och andra som hoppas kunna ändra, humanisera och liberalisera . Dessa människor önskar bo i ett bättre än . Många judar har förlorat hoppet att de någonsin skall kunna finna sin plats, som judar, i . Medan demokraterna försöker ändra sitt land önskar judarna nu lämna det. Det är den avgörande skillnaden mellan dess båda strävanden. Denna rapport vill än en gång betona betydelsen av den internationella opinionsbildning som sker för judar. 1971 avslutade sin rapport med orden: Vaksamheten från den allmänna opinionen och framför allt från världens regeringar måste bibehållas. Det är lika sant 1974. GOTAB 74 5714 S 1974