mot · FX021556 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om upphävande av lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt. De så kallade konfliktdirektiven är avsedda att säkra samhällets neutralitet vid arbetskonflikter - dvs. att staten skall vara neutral vid eventuella konflikter på den svenska arbetsmarknaden. Denna målsättning kan aldrig uppnås i ett kapitalistiskt samhälle. Man har utgått från att arbetsmarknadens parter, dvs. lönearbetarklassen och kapitalistklassen, skulle vara ekonomiskt och politiskt jämställda. Detta är som alla vet helt felaktigt. Kapitalisterna har fortfarande den avgörande makten i kraft av sitt ägande av produktionsmedlen. Denna makt förstärks av gällande klasslagar och paragraf 32 i . Arbetsköparna bestämmer i allt väsentligt i arbetslivet. I paragraf 3 i lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikter vill man göra sken av att lagen slår lika mot såväl arbetsköpare som lönearbetare. Vi citerar paragraf 3 i nämnda lag: Samhällsstöd utgår icke till arbetsgivare eller arbetstagare som är indragen i arbetskonflikt. Samhällsstöd utgår dock till den som är indragen i arbetskonflikt till följd av motparts stridsåtgärd, om åtgärden är olovlig enligt lag eller kollektivavtal eller icke vidtagits öppet. I andra stycket i den citerade paragrafen görs redan ett undantag till arbetsköparnas förmån. Är konflikten olovlig kan motparten påräkna samhällstöd. Eftersom vi ännu inte upplevt någon avtals- eller lagstridig lockout kan undantag endast komma arbetsköparna till godo. Det är arbetsköparen själv som bestämmer om produktionen skall hållas i gång eller ej. Ett beslut i ett slutet direktionsrum kan innebära arbetslöshet för samtliga anställda i ett företag utan att detta är vare sig lag- eller avtalsstridigt. Om arbetsköparen - vilket inte är ovanligt - provocerar fram en arbetsnedläggelse exempelvis genom åtgärder som försämrar arbets- och lönevillkoren för lönearbetarna så är aktionen genast både lag- och avtalsstridig. Här kan arbetsköparen enligt lagen påräkna samhällsstöd i oförminskad omfattning medan lönearbetarna som deltar i aktionen helt utestängs från samhällsstöd. Att arbetare som är berörda av konflikt utestängs från samhällsstöd då de uppbär konfliktersättning från sin fackliga organisation kan anses rimligt. Det är däremot orimligt att utestänga arbetare som blivit arbetslösa från samhällsstöd, därför att de är indirekt berörda av konflikt. Genom att utestänga dessa arbetarkategorier från samhällsstöd skapas ett motsatsförhållande till den eller de arbetargrupper som tvingats ut i konflikt. Staten uppträder då inte neutralt. Den uppkomna motsättningen mellan indirekt och direkt av konflikten berörda arbetare är en stark förmånsställning för arbetsköparna och kommer att utgöra en hård press på de arbetare som tvingats tillgripa strejk eller lockoutats i kampen mot arbetsköparna. Det är dessutom svårt att klart avgöra huruvida en arbetargrupp verkligen är indirekt berörd av en arbetskonflikt. Det kan vara ekonomiskt fördelaktigt för ett företag att i ett givet läge hävda att företaget är berört av en pågående arbetskonflikt, exempelvis med hänvisning till leveranssvårigheter, och att permitteringar eller avskedande i anledning härav måste företas. Enligt lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikter utgår vid en sådan situation varken ersättning från arbetslöshetskassa eller annat arbetsmarknadsstöd från samhället. Något konstaterande att företaget verkligen är berört av konflikten är det nära nog omöjligt att göra. Det kan således röra sig om en indirekt sympatiåtgärd för att bispringa annan arbetsköpare som är indragen i konflikt. Den som härigenom drabbas av arbetslöshet utestängs från samhällsstöd. Att utestänga arbetsköparna från samhällsstöd är nära nog omöjligt, då statens understödsformer till det privata näringsivet ständigt utökas. Lokaliseringsstöd som beviljats och utgått för framtida industriell utveckling skulle i princip dras in av staten vid en konfliktsituation. Men hur skall man dra in ett bidrag som helt eller delvis redan är förbrukat? Det torde vara ytterst svårt att vidta en sådan åtgärd. Företag som etablerat sig i stödområdena och i anledning härav erhåller samhällsstöd i olika former skulle rätteligen drabbas av samma sak. Så kommer säkerligen inte att ske eftersom det i praktiken är ytterst svårt att genomföra. Bestämmelserna i paragraf 3 i lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikter, dvs. att Samhällsstöd icke utgår till arbetsgivare eller arbetstagare som är indragen i arbetskonflikt, kommer i den praktiska tilllämpningen nästan uteslutande att användas mot lönearbetarna medan arbetsköparna mycket sällan kan drabbas av denna begränsning med stöd av lagen. Det framgår också klart av de ändringar i författningar som reglerar arbetsmarknadsstöd som gjorts i anledning av nämnda lag. I anledning av tillkomsten av lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikter har ändringar vidtagits i följande författningar: Förordningen (nr 629) om erkända arbetslöshetskassor Studiemedelsförordningen (nr 401) Studiehjälpsreglementet (nr 402) Arbetsmarknadskungörelsen (nr 368) Det är författningar som nära nog uteslutande reglerar ersättningar i olika former till arbetare. Någon författning som på samma precisa sätt begränsar stöd till arbetsköparna finns inte. Författningsenligt är det således endast möjligt att begränsa samhällsstödet till lönearbetare vid arbetskonflikt. Lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikter bör därför upphöra att gälla med det snaraste. Erforderliga ändringar i ovan nämnda författningar bör vidtagas. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar upphäva lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt (nr 93) och att erforderliga ändringar görs i förordningen (nr 629) om erkända arbetslöshetskassor, studiemedelsförordningen (nr 401) och studiehjälpsreglementet (nr 402) samt i arbetsmarknadskungörelsen (nr 368), samt hos regeringen hemställer om att förslag härom skyndsamt utarbetas och förelägges . (vpk) i (vpk) i