mot · FX02415 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om omprövning av fragan rörande pension till elev i särskola. 1971:832 upptar Kungl. Maj :ts kungörelse om ändring i kungörelsen (1962:393) om rätt i vissa fall för kommun eller annan att uppbära pension. När det gäller psykiskt utvecklingsstörda, som åtnjuter omsorg enligt omsorgslagen och bor i enskilt hem på bekostnad av landstingskommun eller kommun, som ej tillhör landstingskommun, äger den, som driver anstalten eller inrättningen eller eljest svarar för kostnaderna för vården eller omsorgerna, att som ersättning för kostnaderna uppbära den persionsberättigades folkpension för månaden. Nuvarande system är otillfredsställande från flera synpunkter. I sådant hänseende kan anföras, att det från psykologisk-pedagogisk synpunkt är otillfredsställande att en ung människa skall behöva bli bedömd som ej självförsörjande innan tillräcklig grund för ett sådant bedömande kan anses föreligga. I icke så få fall är vårdnadshavaren angelägen om att få hem vederbörande, när han blir så gammal att han kan få pension, under förevändning att yrkesutbildning kan meddelas av vårdnadshavaren eller genom dennes försorg. Vidare är anpassningsproblemen till samhällslivet efter utbildningens slut ibland stora och svårlösliga för särskolelever. Ökad egen arbetsinkomst medför risk att pensionen dras in, vilket inte stimulerar vare sig eleven själv eller hans vårdnadshavare till ökade ansträngningar. Dessutom är pensionsansökningarna för särskoleelever en betungande och besvärlig administrativ apparat för särskolorna. Ett särskilt problem utgör externatskolornas elever, av vilka flertalet bor hos sina föräldrar. Undervisningen är kostnadsfri, men vården är i många fall betungande för vårdnadshavaren. Eventuell pension uppbäres av vårdnadshavaren. Vid vissa externatskolor söks genom omsorgsstyrelsens försorg pension för samtliga elever så snart de fyllt , vid andra skolor endast för vissa elever och vid somliga inte för någon elev. Vårdnadshavare till ett psykiskt utvecklingsstört barn, som går i externatskola och inte erhåller pension, blir således missgynnade. Det statsbidrag till undervisning och vård av särskoleelever som pensionen utgör borde utgå i sådana former, att det underlättar elevernas framtida anpassning till samhällslivet och medför rättvisa för alla föräldrar till psykiskt utvecklingsstörda barn. Detta synes kunna nås, om pensionen till elever, som undervisas vid särskola, ersättes med ett motsvarande statsbidrag till driftskostnaderna för särskoleinternaten. De skäl som här redovisats ansluter sig till socialförsäkringskommitténs deklarerade uppfattning, att förtidspension i regel inte bör utgå för särskolelev och efter utskrivningen, då eleven skall anpassas till arbetslivet. Metoden att åstadkomma en sådan ändring i förhållande till vad som gäller bör emellertid enligt kommitténs mening inte vara att i pensionslagstiftningen införa ett undantagsstadgande, varigenom särskolelever uteslutes från rätt till förtidspension. Kommittén ansåg nämligen att frågan väsentligen är ett spörsmål angående invaliditetsbedömningen. Ett mycket stort antal särskolelever är mottagliga för undervisning och utbildning och blir i stånd att helt eller delvis försörja sig. Det är emellertid ytterst vanskligt att bedöma möjligheterna till eftermognad och arbetsförmåga, innan eleven avslutat den teoretiska och praktiska utbildningen vid särskolan och försök gjorts att införa honom i arbetslivet. föreligger i allmänhet inte möjligheter att bedöma vare sig invaliditetens grad eller varaktighet. Erinras bör att det finns en del personer, som lider av svårartad fysisk invaliditet och som trots denna kan deltaga i undervisningen i gymnasium eller annan skola. Att ge dessa studerande förtidspension så snart de fyllt skulle i de flesta fall te sig omotiverat, även om de inte skulle ha kunnat försörja sig, för den händelse de då hänvisats till arbetsmarknaden i stället för till fortsatt första utbildning. Skolelever i ifrågavarande ålder bör bedömas på samma sätt vare sig den grava medicinska defekten är av psykisk eller fysisk art. Större restriktivitet bör således råda när det gäller att bevilja förtidspension till särskolelever. En övergång från att pensionerna skall utgöra ersättning för kostnader i samband med vård eller omsorg för särskolelever till motsvarande statsbidrag, enligt vad som redogjorts för i motionen, innebär ej några kostnadsökningar för staten. Däremot uppnår man en administrativ förenkling till gagn såväl för staten som för landstingskommunerna. För såväl elever som föräldrar kommer med all sannolikhet ovan nämnda omläggning att upplevas positivt. Med stöd av ovanstående hemställs att hos Kungl. begär att en utredning igångsättes där frågan om pensioner till särskolelever omprövas, så att de i stället får utgöra statsbidrag till landstingskommun eller kommun som ej tillhör landstingskommun för kostnader i samband med vården och omsorgerna för särskolelev. () ()