mot · FX02380 · 1974-01-24 00:00:00 — angående viss registerföring vid allmän underrätt. Bestämmelser om vilka register som skall föras vid allmän underrätt återfinns protokollkungörelse. I huvudsak är 1417 §§ av intresse i detta sammanhang. I 14 § meddelas generell föreskrift om dagbok och aktbildning. skall enligt 5 § bestå av en fortlöpande förteckning, särskilt för tvistemål och brottmål, och dagboksblad över handläggningen av de särskilda målen. Enligt 16 § skall målen upptas efter hand som de inkommer och numreras i löpande följd för kalenderåret; målförteckningen skall innehålla uppgifter om parternas namn, saken, aktens nummer och domsnummer. 17 § reglererar närmare dagboksbladens förande. Handlingar som rör målet numreras i kronologisk ordning och anges kortfattat till beskaffenheten, t. ex. 11.7, nr 13, levnadsberättelse. Sedan domstolen skilt målet från sig, uttas dagboksbladet och insättes i en samligspärm. För varje kalenderår skall sedan dagboksbladen inbindas i nummerföljd. Ovan angivna register är alltså vad som i lag stadgas för underrätterna. Utöver dessa register förekommer emellertid att vissa, vanligen de större underrätterna, för centrala sökregister. Således förekommer vid ett centralt register, som innehåller uppgifter om alla personer, vilka åtalats vid tingsrätten (eller förutvarande rådhusrätten). Registerkorten innehåller uppgifter om tilltalads namn, adress, personnummer samt avdelning, rotel och även saken, dvs. Sedan målet avgjorts kommer av kortet även att framgå datum för dom och domsnummer. Vid stickprov i registret, som omfattar cirka 400 000 registerblad, framkom att på omkring hälften av korten även påföljden antecknats. Det ovan redovisade centrala registret vid liknande register lär förekomma vid andra underrätter utgör i praktiken ett kriminalregister, omfattande ungefär 1/7 av rikets brottmål, vilket till skillnad från det allmänna kriminalregistret är offentligt. Det har upplysts att ett stort antal förfrågningar utifrån förekommer, uppskattningsvis 50 telefonsamtal per arbetsdag samt omkring 50-talet personliga besök . Huvudparten av förfrågningarna kommer från myndigheter, som även har tillgång till det allmänna kriminalregistret. Trots detta kan man konstatera att ett besvärande stort antal förfrågningar kommer från allmänheten, ofta nog från personer som ej presenterar sig och av vilka flera kan förmodas vara privatdetektiver och presumtiva arbetsgivare. Frågorna kan gälla om en viss person är straffad och i så fall för vad, och vad påföljden blev. har den frågande ej uppgift om exakt namn eller personnummer, varför tingsrätten lämnar ut uppgifter om flera personer med samma namn. Tingsrätten anser sig nämligen skyldig att göra vad man kan för att spåra den eftersökta personen och utlämna de uppgifter som önskas. Som en särskilt betänklig omständighet framstår det faktum att man vid registerförandet ej iakttar den i 10 § lagen av om allmänt kriminalregister (KrimregL) meddelade s. k. rehabiliteringsföreskriften. Uppgifter kan således meddelas om domar som är mer än eller om ådömda påföljder som har verkställts. I kriminalregisterutdragen får nämligen inte uppgifter som är mer än ingå medan tingsrätten i kan lämna uppgifter som ligger . Gällande rätt innehåller inga som helst föreskrifter om centrala register av den typ som ovan redovisats. Därmed är inte sagt att de skulle vara olagliga. De register som allmän underrätt är skyldig att föra är och något annat har aldrig ifrågasatts offentliga. Däremot kan man ifrågasätta om frivilliga register av ovan angiven art, som upprättats huvudsakligen för internt bruk för att underlätta arbetet vid underrätten, skall vara offentliga och därmed tillgängliga för vem som helst. Man torde inte kunna hävda att frivilliga register av ovan angivet slag är obehövliga. Onekligen underlättar de domstolarnas arbete avsevärt. Däremot synes det i högsta grad angeläget att man antingen modifierar deras utformning och innehåll eller försöker finna en konstruktion, varigenom registren kan undanhållas allmänheten. Det sistnämnda torde inte vara lätt, men en möjlig utväg är att föreskriva att register, som domstol ej är skyldig att föra men som likväl bedöms oundvikligen nödvändigt för domstolens interna arbete, är att jämställa med minnesanteckningar som ej utgör allmänna handlingar. En principiell invändning mot ett dylikt förfarande är att det lagtekniskt ter sig något märkligt att införa sekretessbestämmelser beträffande ett register, som i sig inte är reglerat i lag eller annan författning. Om man å andra sida försöker gå fram på den förstnämnda vägen innebär detta ett ställningstagande till frågan offentligt icke offentligt. Registret skall alltså vara offentligt, men de skadeverkningar det kan få bör begränsas. Till att bölja med bör det endast omfatta en begränsad tid, högst . För det andra bör anteckning ej ske om ådömda påföljder utan endast hänvisning göras till domsnummer. Ett tänkbart undantag skulle kunna vara att frikännande dom borde anges, då vid förfrågan vederbörande kanske nöjer sig med uppgiften att den efterfrågade personen förekommit vid rätten. Det kunde i så fall vara lämpligt om uppgiften att åtalet ogillats genast kunde lämnas. Författningstekniskt bör man som en självklar sak kunna utgå från, att interna register av ovan angivet slag existerar vid de allmänna underrätterna och meddela lämpliga föreskrifter om deras innehåll. Med stöd av det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär författningsteknisk reglering av den typ av frivilliga register som förs vid allmänna underrätter i enlighet med vad som anförts i motionen. () () GOTAB 74 5753 S 1974