mot · FX021628 · 1974-03-26 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:33 med förslag till lag om inrikes vägtransport. Maj:ts proposition 1974:33 framläggs förslag till lag om inrikes vägtransport. För internationella transporter gäller den s. k. CMR-lagen. Föreliggande proposition är grundad på ett betänkande, avgivet av utredningen angående fraktavtalet vid godsbefordran å väg. Utredningen övervägde möjligheterna att sammanföra reglerna för både internationella och nationella transporter i en lag. Föredragande statsrådet ansåg det emellertid lämpligast att CMR-lagen bibehölls och att en särskild lag stiftades för inrikestransporterna. Också enligt vår mening är denna form för lagstiftningen att föredra. Det är visserligen angeläget att internationella och nationella bestämmelser så långt möjligt överensstämmer med varandra, men med hänsyn till att speciella förhållanden i vissa avseenden är för handen i fråga om inrikes transporter bör en särskild lag gälla för dessa. Vi ansluter oss sålunda till principerna i det föreliggande förslaget. I vissa detaljer har vi dock vissa erinringar. Vi anser sålunda att förfarandet när det gäller transport av farligt gods inte är tillfredsställande reglerat i det föreliggande lagförslaget. I det moderna samhället transporteras stora mängder farligt gods. Svåra olyckstillbud har inträffat vid sådana transporter. Det är nödvändigt att mer effektiva förebyggande åtgärder vidtas och att beredskapen är god om en olycka trots detta skulle inträffa. Den brandlag som antog innebär en förstärkning i detta avseende. En närmare precisering av vederbörande föreskrifter även i föreliggande lagförslag är enligt vår uppfattning angelägen. Enligt 9 f § i den i propositionen föreslagna lagen skall fraktsedel innehålla uppgift om, i fråga om gods av farlig beskaffenhet, dess allmänt vedertagna benämning och när så krävs de försiktighetsmått som skall vidtas. I 15 § fastslås att avsändaren skall underrätta fraktföraren, om han överlämnar farligt gods. Enligt vår mening bör det framgå av lagtexten att även den eller de förare som handhar transporten skall känna till vad slags gods det rör sig om och vilka åtgärder som bör vidtas i händelse av att en olycka inträffar. Det bör därför klarare framgå av fraktsedeln, än vad fallet synes bli med det föreliggande förslaget, att det rör sig om transport av farligt gods. Detta måste markeras på väl synlig plats på fraktsedeln. I 27 § stadgas att fraktföraren är ansvarig om gods går förlorat, minskas eller skadas sedan det mottagits till befordran men innan det utlämnas. Enligt den därpå följande paragrafen går fraktföraren emeller tid fri från ansvarighet, om han visar att förlust, minskning, skada eller dröjsmål orsakats av bl. a. förhållande som fraktföraren ej kunnat undvika och vars följder han ej kunnat förebygga. I specialmotiveringen på s. 107 i propositionen finns vissa hänvisningar till den utländska rättspraxis som finns rörande motsvarande CMR-bestämmelse. Det framgår sålunda att vid t. ex. explosion av det transporterande fordonets däck har fraktföraren haft att visa att skadan inte beror på materialfel samt att explosionen inte orsakats av föremål på vägen, vilka föraren med vederbörlig aktsamhet kunnat observera och undvika. Föredragande statsrådet anser att detta innebär förhållandevis högt ställda krav. Vi ifrågasätter trots detta om inte fraktförarens ansvar bör vara större. Enligt vår uppfattning borde det traditionella force majeurebegreppet komma till användning när det gäller att begränsa fraktförarens ansvarighet. Det är ett primärt krav att lagar och förordningar avfattas på ett språk som gör dem förståeliga. Så många människor som möjligt måste kunna tillgodogöra sig innehållet i de bestämmelser som de har att rätta sig efter. Vi är medvetna om de svårigheter som föreligger när det gäller att skriva lagtext. Denna måste utformas så konkret och preciserat som möjligt. Det är av fundamental betydelse att rättssäkerheten inte åsidosätts. Även med hänsyn tagen till de svårigheter som mot denna bakgrund föreligger ifrågasätter vi om inte första meningen i andra stycket i 4 § i föreliggande lagförslag kan formuleras enklare. Ifrågavarande mening lyder: Visas att förlust, minskning, skada eller dröjsmål, som uppkommit under befordringen med det andra transportmedlet, icke beror av vägfraktföraren men härrör av händelse som kunnat inträffa endast under och på grund av befordringen med detta transportmedel, skall dock vägfraktförarens ansvarighet bestämmas enligt de lagregler som gäller för befordran med det andra transportmedlet, om dessa regler ej kan åsidosättas genom avtal som inskränker fraktförarens ansvarighet. Det krävs stor vana och skicklighet att läsa lagtext för att snabbt begripa vad lagtextförfattaren i detta fall vill ha sagt. Flertalet av dem som berörs av lagen om inrikes vägtransport fraktförare, godsavsändare och godsmottagare torde inte ha denna vana och skicklighet. bör därför försöka finna en formulering av de tankar som ryms i den återgivna meningen som gör dem lättare att förstå. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar 1. att lagtexten beträffande transport av farligt gods och fraktförarens ansvarighet utformas i enlighet med vad som i motionen anförts, 2. att lagtexten utformas så att det av fraktsedeln klart skall framgå om transporten gäller farligt gods. H. () () ()