mot · FX02236 · 1974-01-17 00:00:00 — av herrar Josefson och Fågelsbo angående rationaliseringsstödet till familjejordbruk. En- och tvåfamiljsjordbruket, det egentliga bondejordbruket, har enligt vad olika undersökningar visar god konkurrenskraft gentemot större företag. Från olika utgångspunkter är det då angeläget att även för framtiden bevara familjejordbruket som dominerande företagsform i det svenska jordbruket. Det statliga rationaliseringsstödet bör sålunda vara inriktat främst på familjejordbruket. Erfarenheterna av tillämpningen av riktlinjerna för jordbrukspolitiken ger emellertid vid handen att större enheter ofta ges företräde både vid beviljande av förvärvstillstånd och kreditgarantier. Föreligger intresse till förvärv från innehavare av större jordbruk vägras ofta innehavare av mindre eller medelstora jordbruk förvärvstillstånd för kompletteringsköp av brukningsenheter, som skulle ha bidragit till en successiv uppbyggnad av dessa till bärkraftiga familjejordbruk. Också beträffande kreditgarantier och rationaliseringsstödet i övrigt är dagens rationaliseringspolitik mer inriktad på ett stöd åt redan bärkraftiga enheter än en successiv uppbyggnad av sådana. Brukningsenheterna inom det svenska jordbruket består till av gårdar . Det primära målet för strukturrationaliseringen måste därför vara att göra sådana enheter bärkraftiga. En sammanläggning av två eller flera mindre nu icke bärkraftiga jordbruk kan i många fall innebära tillkomsten av ett rationellt, bärkraftigt familjejordbruk. Detta är enligt vår uppfattning ett naturligt led i den successiva uppbyggnaden av rationella och bärkraftiga familjeföretag som rationaliseringsverksamheten syftar till. Men möjligheterna till sådfin strukturrationalisering minskas i samma mån som stödet förbehålles redan bärkraftiga enheter. har tendenser till en sammanläggning av redan bärkraftiga jordbruk framträtt allt tydligare. När familjejordbruk med god bebyggelse betraktas som rationaliseringsobjekt har strukturrationaliseringsverksamheten gått längre än vad som avsetts. Arealen är inte det avgörande för lönsamheten, utan utnyttjandet av tillgänglig arbetskraft är mera betydelsefullt för lönsamheten. Enligt vår uppfattning finns goda möjligheter till kombinationen jordbrukskog, vegetabilie- och animalieproduktion på jordbruk av sistnämnda storlek. Det är därför angeläget att rationaliseringen i större utsträckning inriktas på att genom produktionsinriktningen åstadkomma full sysselsättning än genom enbart ett arealtänkande. Familjejordbruket har de största möjligheterna både att ge jordbrukaren en skälig inkomst och tillhandahålla konsumenterna livsmedel till rimliga priser. Enligt vår mening finns det anledning att göra en översyn av reglerna för rationaliseringsstödet, så att man vid bedömningen frångår det ensidiga arealtänkandet och lägger större vikt vid produktionsinriktningen. Därmed skulle verksamheten i större utsträckning kunna inriktas på ett successivt uppbyggande av mindre enheter till bärkraftiga familjejordbruk. Med stöd av vad som här anförts hemställes att hos Kungl. anhåller om översyn av de regler som gäller för rationaliseringsstödet i syfte att inrikta detsamma efter principen om ett successivt uppbyggande av mindre enheter till bärkraftiga familjejordbruk i enlighet med vad som i motionen anförts.