mot · FX02166 · 1974-01-17 00:00:00 — av m. fl. angående kompetensvillkoren för anställning vid programverksamhet. I flera av de remissvar som avlämnats i anledning av radioutrednings betänkande (69) framhålls den stora betydelsen av att kunniga och för uppgiften lämpliga medarbetare knyts till programverksamhet. LO understryker i sitt yttrande på nytt vad organisationen uttalade vid remissbehandlingen av radioutredning, nämligen att en betydande del av den kritik som riktats mot samhällsbelysande program har sin grund i sakliga misstag eller felbedömningar i programmen eller i att man på grund av tidsnöd inte förmått ge frågan en allsidig belysning. Det är uppenbart att varje sakfel eller andra former av felbedömningar kan åstadkomma betydande svårigheter och skadeverkningar för den organisation eller institution som är föremål för uppmärksamhet. Det är därför i hög grad berättigat att ställa stora krav på sakkunskap och noggrannhet hos dem som har att svara för samhällsbelysande program. De senaste årens erfarenhet har enligt LO:s mening ökat tyngden i dessa krav, som inte bara bör gälla medarbetarna i riksprogrammen utan i lika hög grad dem som på de nya lokalradiostationerna skall bevaka arbetsliv, folkrörelser och organisationer. Vanligt journalistiskt kunnande är inte alltid till fyllest. Det krävs också kännedom om och intresse för de företeelser som skall bevakas. I Kooperativa förbundets yttrande återges ett viktigt påpekande från i , som framhåller att utfallet i SR:s lokalradioförsök av informationsflödet från de olika folkrörelserna m. fl. i stor utsträckning tycks bero på person och det intresseområde den person omspänner som blivit tillsatt för att leda lokalradioverksamheten. 1 dessa remissyttranden efterlyses förutom noggrannhet och journalistiskt kunnande även god kännedom om och helst även någorlunda positiva relationer till de organisationer, vilkas verksamhet skall belysas. Vi tror för vår del att det är nödvändigt att dessa önskemål tillgodoses, inte bara när det gäller de stora folkrörelserna utan även när det gäller företag, myndigheter och enskilda medborgare. Vi är medvetna om att dessa önskemål kan komma i konflikt med kravet på och dess medarbetares oberoende gentemot intressegrupper i samhället. Dilemmat belyses i någon mån i ett avsnitt i yttrande över 69, där det sägs att varje massmedium känner av svårigheten att undvika att ta andra hänsyn än dem som dikteras av publikens informationskrav. Ju mer lokalt ett medium är, desto större är riskerna för att medarbetarna måste visa sådana ovidkommande hänsyn. En lokalradioverksamhet måste enligt SR:s bestämda mening stå fri från bindningar till sina källor och bevakningsobjekt, vare sig dessa är myndigheter, organisationer, grupper eller enskilda. Detta torde kunna tas som en programförklaring från SR, gällande inte bara lo kalradio verksamheten utan även verksamheten på riksnivå. Vi har inga invändningar mot denna programförklaring. Den är i princip riktig. Men de senaste årens erfarenheter och den intensiva debatten om SR synes oss ge belägg för att SR vid tillämpningen inte uppfyllt de villkor som är nödvändiga. För det första är det viktigt att principen om SR:s oberoende inte tolkas på ett sådant sätt att personer, som inifrån känner väl till organisationers, folkrörelsers eller andra gruppers tänkesätt och intressen, anses olämpliga för medarbetarskap i SR. Tolkar man oberoendeprincipen på detta sätt, uppstår risk för att SR:s medarbetarstab i huvudsak kommer att bestå av folk, som visserligen kan ha utmärkta teoretiska och journalistiska meriter men som har dåliga kontakter med och ringa kännedom om svenskt samhällsliv utanför de akademiska lärosätena. Eftersom personalen på i stort sett rekryterar sig själv, utan det medborgarinflytande som finns t. ex. vid personaltillsättningar på nivå, kan en sådan tolkning av oberoendeprincipen leda till försämrad kontakt mellan SR och det samhälle SR skall återspegla. I stället bör man sträva efter att medarbetarstaben är någorlunda representativ för medborgarna i vårt land, för ideella och fackliga organisationer men också för tillfälliga och icke etablerade grupper. Detta behöver enligt vår mening inte hota SR:s självständighet och oberoende. Journalistiskt kunnande, vilja till opartiskhet och personlig självständighet hos ett stort antal medarbetare, som hämtats ur skiftande grupper och miljöer, torde utgöra fullgoda garantier för SR:s självständighet och oberoende. För det andra måste den yttrande- och åsiktsfrihet som ovillkorligen måste tillerkännas medarbetarna i SR och som utgör grunden för en obunden och fri verksamhet inom SR i lika hög grad tillerkännas de människor vilkas verksamhet och åsikter SR försöker belysa och informera allmänheten om. Ett stort antal av de anmälningar som förekommer mot radioprogram handlar om fall, där organisationer, myndigheter, företag eller enskilda personer menar sig vara felaktigt refererade, utsatta för angrepp utan möjlighet till bemötande eller genom s. k. vinkling i intervjuer och reportage ställda i ofördelaktig dager. Som exempel kan nämnas de ibland förekommande s. k. skjutjärnsintervjuerna, där en reporter med stora vokabulära talanger korsförhör en medborgare i ett ämne, i vilket reportern har goda kunskaper, en förutfattad mening och en klar ambition att i främsta rummet redovisa sin egen uppfattning men ett mycket svagt intresse för att till allmänheten förmedla en korrekt och opartisk bild av den intervjuades åsikter eller verksamhet. Sådana journalistiska övningar undergräver utan tvivel förtroendet för , framför allt därför att metoder av detta slag i själva verket utgör ett allvarligt hot mot yttrande- och åsiktsfriheten för den vanlige medborgaren. Dessa rättigheter måste tillerkännas alla, inte bara det fåtal som har massmedier till sitt förfogande. De anledningar till missnöje med SR:s programverksamhet som vi här berört skulle enligt vår mening till väsentlig del kunna undanröjas genom en förbättrad utbildning av den programproducerande personalen vid och genom fastare former för företagets personalpolitik. De människor sorn producerar radio-TV-program förfogar över instrument som dominerar det moderna samhällets möjligheter till information och opinionsbildning. Genom urval vid presentation och genom recensioner har SR ett starkt inflytande över kulturutbudet inom t. ex. litteratur, teater, film, musik och övriga konstarter. Vad SR tar upp slår igenom, medan annat kan tigas ihjäl. I fråga om bevakningen av aktuella händelser torde det urval som SR gör ganska starkt påverka människors bedömning av vad som är viktigt och vad som är mindre viktigt. På ett liknande sätt kan SR påverka allmänhetens bedömning av och intresse för fackliga och ideella organisationers samt politiska partiers arbete och intentioner. Om man därtill lägger den omständigheten att SR:s produktion har en kvantitativt mycket stor omfattning och att produkterna utan beställning blir tillgängliga i nästan alla svenska hem fullständigas bilden av SR som en betydande maktfaktor i det svenska samhället. Inom åtskilliga yrken fordrar det moderna samhället att utövaren erhållit erforderlig utbildning och kan styrka sin behörighet att utöva yrket. Inom den allmänna sektorn arbetar stora grupper under tjänstemannaansvar. Skrivna eller oskrivna lagar tillämpas i syfte att skydda den enskilda medborgarens integritet. Inom tidningsvärlden får ansvarige utgivaren svara för vad som skrivs i hans tidning. Mot bakgrund av etermediernas stora genomslagskraft och enorma betydelse som informations- och opinionsbildande instrument har man anledning att fråga sig om inte någorlunda säkra garantier av motsvarande slag borde finnas för verksamheten inom SR. Utan anspråk på fullständighet nämner vi några utbildningskrav som borde gälla för programproducerande personal. Några av dessa krav torde vara svåra att tillgodose. Dit hör den allmänna kännedom om svenskt arbetsliv, kulturliv och de många organisationernas verksamhet och syften som vi tidigare nämnt som nödvändig för verksamheten inom SR. Kunskaper av denna art kan knappast förvärvas med mindre än att en period av aktivt arbete ute i samhällslivet förläggs mellan den rent teoretiska utbildningen för journalistyrket och inträdet som medarbetare i SR. Några klara kompetenskrav kan givetvis här inte formuleras, men enligt vår mening borde kunskaper och erfarenheter av detta slag väga mycket tungt vid personalrekryteringen. Andra utbildningskrav torde kunna tillgodoses genom kortare fortbildningskurser för redan anställd programpersonal och genom utförlig och omsorgsfull behandling vid journalisthögskolorna. Det kan bl. a. gälla tillämpningen av radioavtalets bestämmelser om opartiskhet och saklighet, om skälig balans mellan olika åsikter och intressen, noggrann kontroll av sakuppgifter, ämnesval med sikte på vad som är väsentligt, respekt för den enskilda människans intregritet samt möjligheterna till genmäle och rättelse av felaktiga uppgifter. 1 radioavtalet påpekas särskilt att radiolagens bestämmelser om opartiskhet och saklighet skall tillämpas med beaktande av att en vidsträckt yttrande- och informationsfrihet skall råda i rundradion. En oundgänglig förutsättning för att medborgarna skall uppfatta SR som ett värn och ett medel för yttrande- och åsiktsfrihet är att SR:s spegling av händelser och opinioner i det svenska samhället inte färgas av SR:s medarbetares egna uppfattningar. Vi är övertygade om att en radioreporter fullt korrekt kan återge åsikter motsatta hans egna, under förutsättning att han känner till, respekterar och är villig att tillämpa radioavtalets bestämmelser. De senaste årens debatt om SR har till väsentlig del rört de problem vi tagit upp i denna motion. Detsamma gäller de senaste årens riksdagsdebatter om SR. Därvid har man ofta hänvisat till den pågående radioutredningen och sagt sig vilja invänta dess betänkande. När nu utredningens betänkande Radio i utveckling föreligger, kan det emellertid konstateras att utredningen inte alls sysslat med radioavtalet och dess tillämpning i de avsnitt som berörts i denna motion. Därför kan man inte heller förvänta sig att remissbehandlingen och den proposition som kommer att utarbetas närmare kommer att belysa dessa frågor. Vi anser därför att en arbetsgrupp bör få i uppgift att behandla och utarbeta förslag angående kompetens och utbildningsfrågor för personal inom . Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hos Kungl. anhåller att en arbetsgrupp tillsätts för att behandla och utarbeta förslag angående kompetens och utbildningsfrågor gällande personal inom programverksamhet. () () () () () ()