mot · FX02651 · 1974-01-21 00:00:00 — av m. fl. om revidering av förmynderskapslagstiftningen. Lagstiftningen om förmynderskap reglerar förhållanden som delvis är av mycket ömtålig natur. Det är därför i hög grad angeläget att denna lagstiftning är utformad på ett sätt som svarar mot de aktuella uppfattningarna i samhället och att den fungerar väl i den praktiska tillämpningen. Att vår nu gällande lagstiftning inte uppfyller dessa krav torde vara allmänt erkänt. Sålunda tillsattes en kommitté för att verkställa en allmän översyn av lagstiftningen, förmynderskapsutredningen. Denna framlade sitt slutbetänkande (SOU 1970:67) men något förslag till lagändringar har ännu inte framlagts av regeringen och har inte heller aviserats till denna riksdag. Det finns därför skäl att aktualisera frågan. Här skall endast pekas på några av de brister i nuvarande lagstiftning som synes särskilt väsentliga. Först må pekas på reglerna om förfarandet i mål om omyndigförklaring. Det har med skäl anmärkts på att dessa regler knappast ger ett tillfredsställande rättsskydd. Eftersom det är fråga om beslut som innebär allvarliga ingrepp i vederbörande människors liv måste mycket höga rättssäkerhetskrav ställas på reglerna om de former i vilka avgörandena skall träffas. har föreslagit rätt väsentliga lagändringar, bl. a. att man skall avskaffa den möjlighet som finns till avsteg från den eljest i vår rättegångsordning gällande kontradiktoriska principen. Inte heller de nuvarande reglerna om vem som skall utses till förmyndare är tillfredsställande. Lagen innehåller en rekommendation att i första hand skall utses någon den omyndige närstående. Mot denna bestämmelse har riktats berättigad kritik från bl. a. handikapporganisationerna. Ofta förhåller det sig så att en närstående är mindre lämplig just därför att han är närstående. En anförvant kan t. ex. se som sin främsta uppgift att bevara den omyndiges egendom till arvingarna och inte iaktta den omyndiges bästa. har också konstaterat att regeln bygger på ett icke aktuellt synsätt och föreslagit att den skall avskaffas. Regelsystemet för tillsynen över förvaltningen av omyndigas egendom är vidare bristfälligt. I den praktiska tillämpningen har det bl. a. visat sig att överförmyndarinstitutionen inte fungerar tillfredsställande och att den löpande kontrollen över förmyndares förvaltning över huvud inte är effektiv. har föreslagit väsentliga lagändringar i dessa avseenden. a. föreslås att överförmyndardistriktens antal skall minskas väsentligt, att överförmyndarna skall utses av regeringen med iakttagande av skärpta kompetenskrav och att kontrollen över förmyndarnas förvaltning skall koncentreras till förmynderskap av svår beskaffenhet och sådan där tillgångarna uppgår till högre belopp. Det finns ingen anledning att här ta ställning till enskildheterna i förmynderskapsutredningens förslag. Man kan t. ex. hysa tvekan om huruvida den föreslagna koncentrationen av tillsynen över förmynderskapen är väl avvägd. Angeläget är emellertid att lagstiftningsfrågan skyndsamt bringas till avgörande. Vid riksdag framlades, med samma motivering som den här anförda, en motion med hemställan att skulle anhålla hos regeringen om förslag möjligt till reviderad förmynderskapslagstiftning. Denna motion behandlades av i första delen av . (nr 6) underströk att det är angeläget att förslag till ny lagstiftning på området föreläggs och förutsatte att detta också skulle komma att ske. Något initiativ från sida befanns inte erforderligt, utan motionen avstyrktes. I en reservation (c+fp+m) tillstyrktes en framställning i enlighet med motionens förslag. Det framhölls bl. a. att förflutit sedan förmynderskapsutredningen avgav sitt betänkande. Förslag hade därför kunnat läggas fram till höstsessionen 1973, ansåg reservanterna. följde emellertid utskottet och avslog motionen. Någon proposition avlämnades inte och har inte heller aviserats till vårsessionen 1974 i den propositionsförteckning som i vanlig ordning mottagit från statsrådsberedningen. Detta kan inte anses tillfredsställande mot bakgrund av att enhälligt underströk det angelägna i att frågan får en snabb lösning; oenigheten gällde endast om det var så angeläget att borde avlåta en särskild skrivelse till regeringen i frågan. Det framstår därför som motiverat att frågan åter aktualiseras och att nu gör en formell framställning hos regeringen. Av de skäl som utvecklats i det föregående föreslås att hemställer hos Kungl. Maj:t att förslag till reviderad förmynderskapslagstiftning framläggs möjligt för . () ()