mot · FX021259 · 1974-01-26 00:00:00 — av herrar och i angående den enskildes rättssäkerhet. Det är enligt vår mening tydligt att tiden nu är mogen för en allmän översyn av val av kriminaliserade beteenden och även för en genomgång av specialstraffrätten. bör vidare besluta att den som hotas av tvångsingripanden bör ha rätt till offentlig försvarare. bör också besluta om ett organiserat system med medborgarvittnen vid förundersökning i brottmål på polisstationerna. Vaksamhet mot datamissbruk, skydd för eftersatta och minoriteter samt för den enskilda människan, då hon måste söka vård eller på annat sätt tas om hand av samhället är några av de krav som förs fram i motioner från till årets riksdag. I denna motion framförs ytterligare förslag som syftar till ökad rättssäkerhet. Samhällets åtgärder blir av förklarliga skäl särskilt ingripande och långtgående när de måste sättas in mot asocialitet och lagöverträdelser av olika slag. Man ställs här inför skyddsbehov av motstridande och ibland svårlöst slag. Den åtgärden riktas emot måste garanteras en korrekt behandling och försvar mot obefogade ingripanden. Andra medborgare och samhället självt måste garderas mot destruktiv och skadlig aktivitet. I moderna demokratier av västerländsk typ är det en gammal tradition att söka lösa dessa problem genom att upprätthålla en legalitetsprincip med kontroll över att samhällets inskridanden bara får ske under i lag preciserade förutsättningar. Detta system har av förklarliga skäl nått sin mest pregnanta utformning i proceduren för kriminalmål. Med den omfattning brottsligheten numera har måste alla möjligheter att effektivisera rättsväsendet tillvaratas. En långsamt arbetande rättsordning tillgodoser inte kraven på rättssäkerhet. För att lagstiftningen skall stå i överensstämmelse med allmänhetens rättsmedvetande måste den kontinuerligt ses över efter samhällsutvecklingens krav. En minskning av antalet straffstadganden skulle leda till att samhällets polis-, domstols- och påföljdsresurser kunde koncentreras på de lagöverträdelser, som samhället betraktade med särskilt allvar. Härigenom skulle möjligheterna öka att nå framgång med samhällets reaktion mot dessa. Gärningar som är straffsanktionerade beskrivs i och specialstraffrätten. Förarbetet till upptog inte någon debatt om vilka handlingar som borde vara kriminaliserade, trots att de flesta straffbestämmelser funnits . Därefter har emellertid flera av straffbestämmelser kommit att ställas under debatt. Många straffstadganden i specialstraffrätten synes ha tillkommit utan tillräckliga överväganden om straffsanktionen eventuellt kunde ersättas med någon annan sanktionsform, om någon sanktion över huvud erfordras. Vi tror att en hel del straffbestämmelser i och särskilt i specialstraffrätten kan upphävas och/eller ersättas av andra sanktioner, t. ex. vitén och skadestånd. Det är enligt vår mening tydligt att tiden är mogen för en allmän översyn av val av kriminaliserade beteenden och även för en genomgång av specialstraffrätten. I specialstraffrätten bör särskild uppmärksamhet ägnas åt de många straffstadgandena rörande motorfordon. kan ersättning utgå av statsmedel för personskada på grund av brott. I en särskild motion från vårt håll (1974:1257) föreslås vidgad ersättning av statsmedel vid brottsskador. I bestämmelser om förundersökning finns stadgat att ett av undersökningsledare anmodat trovärdigt vittne såvitt möjligt skall närvara vid förhör, under förutsättning att den misstänkte inte själv motsätter sig detta. Närvaron av ett s. k. medborgarvittne kan fylla fyra centrala syften: Den enskildes rättssäkerhet kan ökas genom att garantier för en i alla avseenden korrekt behandling stärks. Möjligheterna att styrka vad som framkommit vid förhöret kan öka. Polismännen kan löpa mindre risk att bli utsatta för falska beskyllningar om felaktigt uppträdande, vilket är väsentligt för polisens arbetsmöjligheter. Förtroendet kan väntas öka för de i förundersökningen verksamma polis- och åklagarmyndigheterna. Det är därför angeläget att bestämmelsen om förhörsvittne verkligen kan tillämpas i praktiken. För att så skall bli fallet måste samhället engagera sig djupare i denna verksamhet och inte inskränka sig till att tillhandahålla ett lagstöd. Man kan inte räkna med att uppgiften som vittne vid förhör skall kunna fullgöras genom frivilliga, oavlönade insatser. har krävt ett mera aktivt samhälleligt engagemang för att få till stånd ett fungerande system med medborgerliga förhörsvittnen. I förekommer kommunalt avlönade medborgarvittnen . Med erfarenhet från denna verksamhet anser man sig kunna konstatera att den ökade lekmannainsynen i polisarbetet varit ägnad att stärka allmänhetens förtroende för polisen. Rättsväsendet är en rent statlig uppgift. Det är enligt vår mening inte rimligt att överlåta åt kommunerna att bedriva och finansiera verksamheten med medborgarvittnen. Sådan verksamhet bör självfallet finansieras av staten. uttalade sig för att borde pröva frågan i lämpligt sammanhang. Ställningstagandet vidhölls vid såväl 1970 som 1971 och riksdagar. Denna prövning bör nu komma till stånd. Den bör leda till att regler utformas för ersättning till medborgerliga förhörsvittnen. Vidare bör bl. a. formerna för val av förhörsvittnen övervägas. De blivande polisstyrelserna skulle enligt vår uppfattning med fördel kunna anförtros uppgiften att utse sådana vittnen, bestyren med utbetalning av ersättning m. m. rättshjälpsreform är ett steg i riktning mot förbättrad rättstrygghet. Vi betraktar rättshjälpsreformen som en viktig och betydelsefull reform. Det är ett oavvisligt krav i en rättsstat att varje medborgare skall ha möjlighet att hävda sina intressen och sina anspråk i rättsliga angelägenheter. Emellertid förutsätts enligt vår mening en alltför restriktiv tillämpning. Bestämmelserna har givits en sådan utformning att rättshjälpsnämnden beslutar om offentligt biträde skall utses. I syfte att utöka rättssäkerheten bör rättshjälpslagen ändras, så att den ärendet rör får en ovillkorlig rätt att erhålla offentligt biträde då han berövats friheten eller förslag om frihetsberövande har väckts. Denna fråga uppmärksammades av utredningen om rättshjälp i förvaltningsärenden, under remissbehandlingen och i motion från folkpartihålL Jämförelser gjordes i sammanhanget med brottmålsprocessen och bestämmelserna i om ovillkorlig rätt till offentlig försvarare vid häktning och anhållande. Att tillfälliga omhändertaganden på social- och kriminalvårdsområdet är förhållandevis korta utgör enligt vår mening inte hinder för en sådan rätt att erhålla offentligt biträde. Med hänsyn till det stora antal människor som berörs av socialförsäkringslagstiftningen och den betydelse handläggningen av dessa ärenden har för den enskildes ekonomiska situation, bör också detta område ägnas större uppmärksamhet. Förslag om inrättande av ett allmänt ombud på socialförsäkringens område bör ägnas större uppmärksamhet. Detta förslag har behandlats alltsedan förslaget om inrättande av försäkringsdomstolen framlades 1961.1 samband med rättshjälpsreform framhölls dock att strävandena att åstadkomma en förbättrad rättshjälp på detta område i första hand bör inriktas på utbildning av personal vid försäkringskassorna samt på att inom den allmänna rättshjälpens ram tillhandhålla lämpligt biträde för dessa ärenden. De ekonomiska resurser som ställts till förfogande är emellertid begränsade. Enligt förarbetena anser justitieministern att det därför är nödvändigt att iaktta en viss restriktivitet, både när det gäller att bestämma tillämpningsområdet för offentligt biträde och att bevilja sådant biträde i enskilt fall. En sådan ekonomisk restriktivitet kan emellertid leda till att rättshjälpsreformen inte fullt ut når sitt syfte. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes A. att hos Kungl. Maj :t begära 1. en översyn av val av kriminaliserade beteenden och av specialstraffrätten i syfte att begränsa antalet straffbestämmelser, 2. förslag till innevarande riksdag om ett organiserat system med förhörsvittnen (medborgarvittnen) vid förundersökningen i brottmål på polisstationerna, B. anta sådan ändring i rättshjälpslagen att den som är berövad friheten, eller mot vilken förslag om frihetsberövande har väckts, erhåller en ovillkorlig rätt att på begäran få offentligt biträde samt C. som sin mening ge Kungl. Maj :t till känna vad som i motionen anförts om minskad restriktivitet i tillämpningen av bestämmelserna om rättshjälp genom offentligt biträde och om offentligt biträde i socialförsäkringsmål.