ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02824 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar i Trobro och Komstedt om utbyggnad och upprustning av hamn. hamn i län är av stor betydelse för fiskerinäringens utveckling inom länet. Den är viktig också för övriga västkustfiskare som angöringshamn. För att hamnen på ett tillfredsställande sätt skall kunna användas i detta angelägna syfte måste den byggas ut och rustas upp. Fiskarnas önskemål omfattar bl. a. anläggande av en kaj för fiskebåtar samt muddring i hamnen. Kajen skulle utformas som en pir med tilläggsplatser på båda sidor och en sammanlagd kajlängd av . Ritningar finns utarbetade. Kostnaderna har beräknats till i runt tal . Hamnen ägdes tidigare av staten men har numera övertagits av . För kommunen innebär angivna kostnad en avsevärd belastning. Det är därför angeläget att staten hjälper kommunen ekonomiskt genom att tilldela kommunen statsbidrag enligt kungörelsen (1971:384) om statsbidrag till byggande av fiskehamnar. Medel för sådana statsbidrag har av anvisats under nionde huvudtitelns anslag Bidrag till fiskehamnar m. m. Då det för att främja fiskerinäringen i regionen och på i övrigt är angeläget att en utbyggnad av hamn kommer till stånd, bör och i län ges i uppdrag att ombesörja att åtgärderna verkställs utan onödig tidsutdräkt. Med hänvisning till det anförda hemställs att av medel från det under nionde huvudtiteln anvisade anslaget E 5 Bidrag till fiskehamnar m. m. skall bestridas kostnader för utbyggnad och upprustning av hamn. N. () ()
mot · FX02825 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar i Trobro och Schött om statligt stöd till minkuppfödningen. Minkuppfödningen är en exportnäring som tillför vårt land inte oväsentliga valutainkomster. Mycket betydande investeringar har gjorts i landets 800-900 större minkfarmar för att den svenska produktionen skall kunna hävda sig i den utländska konkurrensen. Svårigheterna därvidlag har emellertid varit stora. Den inträdda uppgången i skinnpriserna har inte räckt till för att täcka den starka ökningen av kostnaderna, särskilt för foder. Om skinnkvaliteten skall bli hög och attraktiv på världsmarknaden måste djuren erhålla fullvärdigt animaliskt foder. Tillgången på sådant foder är knapp, och priserna är nu högre . Den subvention som , enligt Kungl. Maj:ts proposition 1971:116, utgått till minkuppfödningen upphör . Med hänsyn till att den utländska skinnproduktionen i stor utsträckning är subventionerad, är den ofrånkomligt att den svenska minkuppfödningen måste erhålla fortsatt statligt stöd. Detta synes lämpligen kunna utgå i form av ett bidrag, beräknat till för försålt skinn. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att statligt stöd till minkuppfödningen skall utgå med för försålt skinn. N. () ()
mot · FX02826 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar i Trobro och Schött om åtgärder mot vildminkstammens spridning och skadegörelse. Vildminkens utbredning och skadegörelse är alltjämt ett allvarligt problem från fiske- och viltvårdssynpunkt. Minkutrotningskampanjer har pågått på olika håll i landet. Resultatet har visserligen blivit en lokal nedgånng men en högst tillfällig sådan. Vildminkens stora anpassningsbarhet till skilda miljöer och goda reproduktionsförmåga har gett den möjligheter att etablera nya bestånd och till en stark spridning över landet och vid kustbanden. Vildminken utgör en allt större fara för ädelfisken i de svenska vattendragen. De stora summor som satsas på rensning av sjöarna från skräpfisk synes ofta vara utan värde, därför att vildminkarnas härjningar spolierar den inplanterade ädelfiskstammen. En effektiv kontroll av vildminkstammen är mycket önskvärd. Genom en intensifiering av vidtagna åtgärder, genom en ökad propaganda och genom utnyttjande av resultaten av den på området bedrivna forskningen skulle vildminkstammens spridning och skadegörelse kunna motverkas. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger Kungl. till känna vad i motionen anförts om intensifierade åtgärder för att motverka vildminkstammens spridning och skadegörelse. N. () ()
mot · FX02827 · 1974-01-25 00:00:00 — om fria expeditioner till fastighetsägare i ärende enligt naturvårdslagen. Naturvårdslagen innehåller åtskilliga bestämmelser innebärande förbud för fastighetsägare att fritt förfoga över sin mark och därå befintliga tillgångar. Som exempel kan anföras följande: 8 § med förbud mot bebyggelse, uppförande av stängsel, täkt verksamhet, uppodling, dikning, planering, avverkning, jakt, fiske och användning av bekämpningsmedel. Enligt 11 § kan i vissa fall förekomma förbud för markägare att utan tillstånd vidtaga åtgärder på fastigheten, t. ex. avverkning. Enligt 12 § må i särskilda fall medgiva undantag från meddelade reservatföreskrifter. Fastighetsägare, som hos vill söka dispens från förbud eller ansöka om erforderligt tillstånd, är enligt KK om expeditionsavgift - expeditionskungörelsen till stämpelskatteförordningen - skyldig lösa beslut i ärendet med . De inskränkningar som kan drabba en fastighetsägare enligt naturvårdslagens bestämmelser innebär avvikelser från vad som normalt utgör eller utgjort markägarens befogenheter, och inskränkningarna kan omöjliggöra eller försvåra för fastighetsägaren att disponera sin egendom efter ekonomiska värderingar och enligt egna planeringar. Framför allt torde frågan om avverkningsförbud fl allt större praktiskt tillämpning. Att söka tillstånd eller dispens medför olägenheter och kanske kostnader för den enskilde markägaren. Det måste därför befinnas stötande att markägaren dessutom skall åläggas betala en avgift, låt vara med ett lågt belopp, för att få besked huruvida han äger utöva den rätt som normalt skulle ha tillkommit honom, därest inte andra intressen krävt att undantagsbestämmelser läggs över hans fastighet. Expedition i ärende rörande fastighetsägares ansökan om tillstånd eller dispens enligt naturvårdslagen bör därför utlämnas utan kostnad för vederbörande och förordningen om expeditionsavgift ändras i anledning härav. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring av expeditionskungörelsen att expeditioner i ärende enligt naturvårdslagen skall utlämnas till fastighetsägare utan kostnad.
mot · FX02828 · 1974-01-25 00:00:00 — av fröken m. fl. om åtgärder mot buller. Buller innebär en allvarlig hälsorisk och det är därför angeläget att effektiva åtgärder vidtas för att kraftigt begränsa förekomsten av bullerstörningar. beslöt att i skrivelse (1971:278) som sin mening ge Kungl. Maj:t till känna vad jordbruksutskottet hade anfört (JoU 1971:62) beträffande bullerbekämpningen: vill ... hålla före att det... skulle vara av stort värde med en samlad prövning av hela bullerproblematiken och av frågan om vilka åtgärder i form av lagstiftning, fastställande av normer etc. som kan vara påkallade. En möjlighet att åstadkomma en sådan prövning synes vara att trafikbullerutredningen får i uppdrag att behandla även sådana ännu ej reglerade bullerfrågor som inte hänför sig till trafikbuller (JoU 1971:62, s. 3-4). En rad undersökningar visar, framhöll vi i en motion till riksdag, att ett stort antal människor störs av buller från sin omgivning. Utifrån kommande störningar kan i bostäder, sjukhus, skolor och på arbetsplatser medföra betydande olägenheter. Byggnadsverksamhet, gatu- och vägarbete samt sophämtning medför allvarliga bullerproblem. Sådant buller som förorsakas av en sophämtningsbil som bearbetar sopor eller de störningar en pneumatisk borr vid gatuarbete vållar andra än den som utför arbetet ligger exempelvis utanför de områden som utreds. Det är att betrakta som en synnerligen angelägen uppgift att även denna del av bullerproblemen blir föremål för kartläggning och att förslag till åtgärder, bl. a. normer för vilka bullernivåer som innebär sådana miljö- och hälsostörningar att de inte för överskridas, framläggs. anförde i sitt betänkande 1973:13 att bullerstörningar av det slag som vi berört i många fall innebär mycket allvarliga miljöproblem och anförde vidare: Utskottet vill i sammanhanget erinra om att om den mänskliga miljön föregående år i faste sådan vikt vid frågan att man på svenskt förslag antog en resolution om internationella normer för bullerremisser från vägfordon och arbetsredskap. (JoU 1971:62, rskr 1971:278) har också uttalat sig för en samlad prövning av hela bullerproblematiken och av frågan om vilka åtgärder i form av lagstiftning, fastställande av normer etc. som kunde vara påkallade. Någon sådan samlad prövning har inte kommit till stånd. 1 sitt betänkande hänvisade jordbruksutskottet vidare till det pågående arbetet i trafikbullerutredningen och arbetsmiljöutredningen, och lämnade utredningskravet i vad gäller denna del av bullerproblematiken utan åtgärd. är den enda statliga utredning som är direkt inblandad på bullerproblem. Denna utredning väntas slutföra sitt arbete. Vi menar att det är angeläget att det område av bullerproblematiken vi i korthet berört tas upp till särskilt beaktande. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. anhåller om utredning och förslag om åtgärder för att begränsa miljöstörningar till följd av buller i enlighet med vad som i motionen anförts.
mot · FX0283 · 1974-01-16 00:00:00 — av m. fl. om statsbidrag till De handikappades missionsförening. Enligt statsverkspropositionen bil. 7:K6 Bidrag till handikapporganisationer utgår till dessas allmänna verksamhet ett anslag innevarande budgetår på . För nästa budgetår ökas anslaget till . varvid särskilt skall stödjas. Från detta anslag har stöd utgått till ett antal i propositionen angivna organisationer. Utöver dessa har åtminstone en organisation sökt, men icke beviljats anslag, nämligen De handikappades missionsförening. Enligt uppgift ansågs föreningen bedriva en så specialinriktad verksamhet att den i bidragshänseende inte kunde jämställas med övriga bidragstagare. De handikappades missionsförening är en sammanslutning som har till syfte att bedriva diakonal verksamhet bland handikappade med huvudsakligt ändamål att främja vård, fostran och utbildning. Denna uppgift har förverkligats genom uppsökande verksamhet, som utförs av bl. a. fyra konsulenter, genom att sammanföra handikappade till konferenser och läger, genom att ordna rekreationsresor till sydliga länder, genom att skapa utbildningsmöjligheter och slutligen genom att vidta åtgärder för rehabilitering. Sålunda bedrivs folkhögskoleutbildning i samarbete med vid . Vid skolan undervisas ett 30-tal handikappade varav de flesta rullstolsbundna och i övrigt gravt handikappade. För förläggning av handikappade har med stöd av AMS-medel uppförts två förläggningsbyggnader till en sammanlagd kostnad av 2,4 milj. kr. För att skapa bättre rehabiliteringsmöjligheter planeras f. n. en särskild rehabiliteringsbyggnad, kostnadsberäknad till något över 3 milj. kr. Sedan denna byggnation slutförts finns goda yttre möjligheter att bedriva en än mer omfattande och mångsidig verksamhet. Såväl AMS som SÖ har med intresse följt utbyggnaden och givit möjligt stöd. För den handikappade har verksamheten i många fall inneburit en befrielse från isolering, anstaltstillvaro och analfabetism och givit möjlighet till en helt ny och meningsfull tillvaro. Många frivilliga krafter är genom arbetsinsatser och gåvor engagerade i arbetet. Verksamheten begränsas inte till människor med religiöst engagemang, utan är öppen för alla. Med hänsyn till den betydelsefulla verksamhet som bedrivs är det från samhällets och främst de handikappades synpunkt angeläget att den kan fortsätta och utvecklas vidare. Det är då också angeläget att staten ger stöd även till denna organisation liksom till övriga handikapporganisationer. Detta bör kunna ske antingen genom att kretsen av anslagstagare utvidgas till att omfatta även De handikappades missionsförening eller också genom att särskilt anslag utgår. Föreningens äskande uppgick föregående år till ca , vilket bör anses skäligt. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar 1. att De handikappades missionsförening inlemmas i den krets av anslagstagare som erhåller bidrag ur anslaget K 6 Bidrag till handikapporganisationer, 2. att - därest yrkandet under 1 icke bifalles ett anslag på . beviljas till De handikappades missionsförenings allmänna verksamhet. () ()
mot · FX02831 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar och om en översyn av jordförvärvslagen. har kännetecknats av reformer på marklagstiftningens område, som syftat till att åstadkomma hjälpmedel framför allt för kommunerna i deras strävanden att kunna bedriva en aktiv markpolitik och en markpolitik som kan hålla markprisnivån nere. En lag som dock ej följt med i denna utveckling är jordförvärvslag, som i vissa avseenden fått en alltför liberal utformning. Det förekommer numera i ganska stor utsträckning att företag inom byggnadsbranschen köper jordbruksfastigheter i avsikt att exploatera dessa för bostadsbebyggelse i en oviss framtid och betalar sådana priser, att det kan förstöra en kommuns möjligheter att på frivillig väg förvärva mark till rimliga priser. Som ett exempel kan anges, att ett företag inom småhusbranschen köpt en jordbruksfastighet till ett pris på nära 4 kronoi; per kvadratmeter (taxeringsvärde , köpeskilling ) i ett område, där kommunen tidigare kunnat köpa mark för max. Sådana inköp kan göras enligt jordförvärvslagen då det gäller mark, som ej är angelägen från jordbruksrationell synpunkt med stöd av 4 §, punkt 3, där det står att tillstånd må dock ej vägras med stöd av första stycket, om fånget avser jordbruk, som uppenbarligen varken i befintligt skick eller efter tekniskt och ekonomiskt rimliga rationaliseringsåtgärder kan ge sin innehavare tillfredsställande försörjning. Visserligen har departementschefen i kommentarerna till denna punkt i 4 § framhållit, att förvärvsansökan kan avslås t. ex. om det är ett spekulations- eller kapitalplaceringsköp, som till följd av sin prishöjande effekt eller annorledes befinnes skadligt från allmän synpunkt. Tolkningen av denna kommentar är dock så oklar, att stor tveksamhet råder om förvärvshinder kan föreligga i ett fall som det ovan exemplifierade. Det vore angeläget om det i lagtexten klarare kom till uttryck, att markförvärv kunde avslås, då dessa innebär så kraftiga höjningar av markprisnivån, att det kan förstöra prisnivån på såväl jordbruksmark som mark för samhällsbyggande inom en region. Vi vill därför föreslå Maj:t vidtar åtgärder för en översyn av jordförvärvslagen i syfte att skapa bättre möjligheter att förhindra sådana förvärv, vilka får en prishöjande effekt som helt strider mot den lagstiftning, som genomförts för att åstadkomma en dämpning av prisökningarna på mark. () ()
mot · FX02832 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot industriellt och kommersiellt bruk av beta-naftylamin m. fl. kemiska ämnen, m. m. De kemiska ämnena beta-naftylamin, benzidin, 4-aminodifenyl och 4-nitrodifenyl är höggradigt cancerogena. Det har konstaterats att de lätt resorberas genom huden, tarmkanalen och andningsorganen samt att de bland annat orsakar blodcancer. Internationellt har detta uttryckts genom att de upptagits som farliga i av . I engelsk arbetarskyddslagstiftning är dessa ämnen förbjudna inom hela arbetslivet . Industriellt används de eljest vid färgtillverkning, i plastindustrin som katalysatorer eller acceleratorer, men också som analyskemikalier vid kemiska laboratorier. I senare fallet torde riskerna vara under relativ kontroll genom personalens utbildning och den begränsade användningen. De nämnda ämnena förekommer allmänt i , men de används också, om än i mindre omfattning, för industriellt bruk i vårt land. Ämnenas farlighet är väl känd för den s. k. produktkontrollnämnden, som dock saknar den delegationsrätt varigenom förbud skulle kunnat utfärdas. Således kan de ännu användas här utan restriktioner. Det förtjänar uppmärksammas att genom produktkontrollnämnden är ansvarigt för efterlevnaden av lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga gifter och till den meddelade föreskrifter. Enligt kungörelse (SFS 1973:334, 5 §) åligger det produktkontrollnämnden att offentliggöra vägledande förteckning över ämnen som är att hänföra till hälso- och miljöfarliga varor och som kan befaras medföra skada på människor. De angivna ämnena finns ännu inte upptagna på någon sådan vägledande Usta, men även om så vore skulle denna endast vara vägledande. Förbud kan enligt 7 § i lagen om hälsooch miljöfarliga varor, given , endast meddelas av Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer. Med stöd av vad som anförts hemställs 1. att hos Kungl. Maj:t begär förbud för industriellt och kommersiellt bruk av ämnena beta-naftylamin, benzidin, 4-aminodifenyl och 4-nitrodifenyl, 2. att Kungl. överväger att delegera beslutsrätten enligt 7 § lagen om hälso- och miljöfarliga varor till berörda tillsynsmyndigheter. 1* 1974. Nr 831 -836
mot · FX02833 · 1974-01-24 00:00:00 — om en miljövård savgift vid förbränning av svavelhaltig olja. Vid exploatering av våra vattendrag föreskriver vattenlagen 2 kap. 10 § att sökanden må ådömas visst belopp att användas till kompensation av genom utbyggnaden vållade skador, främst på fisket. Elkraftproduktionen har med tiden kommit att i allt större utsträckning övertas av oljeeldade kraftverk; till vilken del vår kraftförsörjning kommer att omhänderhas av kärnkraftverk är för dagen osäkert. Om miljöriskerna vid kärnkraftverk går meningarna starkt isär. Däremot torde stor enighet råda om att menliga följder förr eller senare kommer att inträffa genom oljekraftverkens och andra större oljeförbrukares svavelutsläpp. Enligt en svensk rapport till har inom försurningskänsliga områden konstaterats en tillväxtminskning om , en minskning som huvudsakligen anses bero på svavelnedfall eller rättare sagt på nedfall av svavelsyra, vartill den från skorstenarna utsläppta svaveldioxiden omvandlas. Om svavelimmissionen behålls på nuvarande nivå, är en produktionsminskning om tänkbar. Det är ingalunda omöjligt, att de negativa följderna blir allvarligare än så, då kraftverken beviljas rundhänt dispens från krav på olja med låg svavelhalt. Man har tidigare menat, att försurningen berott på atmosfäriskt burna föroreningar, och även om så utan tvivel delvis är fallet, har likväl nyare undersökningar givit till resultat, att närnedfallet spelar en långt större roll än man trott. Försurning av våra vatten med fiskdöd som följd är redan på sina håll ett faktum. Fastmarken har med sina buffertämnen större motståndskraft, men skadorna kan, som nämnts, även där snart väntas bli avsevärda. De kostnader, som oljekonsumenterna spar genom eldning med högsvavlig olja och utsläpp av svaveldioxid, vältras med andra ord över på markägare och fiskerättsinnehavare, som för att neutralisera skadorna kan tvingas tillgripa exempelvis dyrbar kalkning om ens denna åtgärd är tillräcklig. De skadelidande bör kunna kompenseras genom att av oljekonsumenterna en särskild avgift uttas i likhet med den i vattenlagen 2 kap. 10 § stadgade. Avgiften bör sättas så hög, att den framtvingar avsvavlingsanordningar vid förbränningskällan eller i dennas närhet. Det är emellertid många frågor, som härvid måste besvaras: skall avgift utgå per alstrad effektenhet eller per mängd bränd olja, skall av praktiska skäl föreskrivas, att avgift ej debiteras, förrän viss minimimängd olja överskridits, skall avgiften stå i proportion till oljans svavelhalt osv. Under hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag angående miljövårdsavgift för anläggningar för förbränning av svavelhaltig olja, där icke tillfredsställande anordningar för avgasernas avsvavling vidtagits. HANS () i
mot · FX02835 · 1974-01-25 00:00:00 — om prioritering av alternativa metoder till djurförsök inom forskningen, m. m. Både i och i andra civiliserade länder har det växt fram en allt starkare opinion mot användningen av levande djur i experimentellt syfte. Detta faktum samt det förhållandet att åtgången på försöksdjur varit ständigt ökande har medfört att forskare i åtskilliga europeiska länder arbetat på att få fram alternativa metoder, som delvis och kanske helt kan ersätta försök med levande djur. gjorde professor vid i i en hänvändelse till kommission för vetenskap och teknik, vari han pekade på en del olika forskningsområden där cellvävnads- och organkulturer med fördel kunde användas. Han ansåg vidare att tillförlitligheten hos de resultat som härvidlag utvunnits var betydligt större än motsvarande efter gjorda djurförsök. Dessutom var de förstnämnda mindre kostnadskrävande och gav snabbare resultat. som gått har det upprättats åtskilliga institut i olika länder, där metoderna i cellvävnads- och organkulturer utvecklats och förfinats. undersöks också om inte de alternativa metoderna har användningsmöjligheter inom flera grenar av den medicinska och biologiska forskningen. kom professor ut med en ny rapport, vari han åskådliggjorde de senaste rönen. Dessutom har de alternativa metoderna accepterats och använts av allt flera forskare i andra länder. Men i har de alternativa metoderna inte rönt något större intresse. Möjligen kan detta bero på att äldre, etablerade forskare har svårt att överge gamla vanor och mönster och möter nya idéer med misstro och förnekande av deras användbarhet. Sådana ställningstaganden är dock ytterst olyckliga sedda från både etisk och ekonomisk synpunkt. som går är det allt fler djur som används i försökssyfte, och kanske finns det snart anledning att jämföra antalet med de forskningsresultat som därvid utvunnits. Självfallet bör också alla felaktigt dragna slutsatser tas med i detta sammanhang. Måhända skulle en sådan jämförelse leda till en omvärdering av djurförsöken, som forskningen automatiskt förs in på andra, humanare men också effektivare banor. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att uttalar att alternativa metoder till djurförsök bör prioriteras inom forskningen, 2. att djur ej får användas då det är väl dokumenterat att andra metoder finns att tillgå.