mot · FX02196 · 1974-01-22 00:00:00 — av herrar och om lagstiftning rörande ekonomiskt förtal. Med ekonomiskt förtal avses förtal som riktar sig mot en fysisk eller juridisk person och medför ekonomiska skadeverkningar för denne men som inte innefattar angrepp mot någons personliga heder. Spridande av oriktiga eller ogrundade uppgifter om en persons yrkesutövning eller ekonomiska förhållanden kan dock i vissa fall åtkommas som vanlig ärekränkning. I samband med ärekränkning mot kollektiva enheter kan förtalsstadgande tolkas något vidsträckt och anses tillämpligt på yttranden som måste förstås så att en eller flera bestämda personer indirekt utpekas. lag om otillbörlig marknadsföring kan ge näringsidkare ett visst skydd mot förtal från konkurrenters sida. Allmänhetens pressombudsman och kan vid bedömning av om god publicistisk sed åsidosatts även uppta till behandling uttalanden som skulle kunna anses hänförliga till s. k. ekonomiskt förtal eller ärekränkning av kollektiv. I gällande rätt saknas emellertid uttryckliga bestämmelser som direkt reglerar ekonomiskt förtal och ärekränkning av kollektiv. Straffrättslig reglering av ekonomiskt förtal var föremål för ställningstagande i samband med lagstiftning om otillbörlig marknadsföring m. m. I detta lagstiftningsärende hade vid remissbehandlingen från flera håll anförts att det förelåg ett behov av allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal. Departementschefen ansåg emellertid att sådana bestämmelser inte hade sin naturliga plats vare sig i en lag om illojal konkurrens eller i en lag om otillbörlig marknadsföring utan i och tryckfrihetsförordningen. Han ansåg därför att frågan om införande av allmänna bestämmelser i ämnet fick tas upp i annat sammanhang. Frågan om straffrättslig reglering av ekonomiskt förtal vid 1971, 1972 och riksdagar har aktualiserats genom motioner med förslag om ändringar av brottsbalk och tryckfrihetsförordning i berörda avseenden så att även ekonomiskt förtal omfattas av lagreglerna. Utskottsmajoriteten har emellertid avslagit framställningarna under motivering att hithörande frågor förväntas komma att ägnas tillbörlig uppmärksamhet av vederbörande departementschef. Det har emellertid inte tagits något initiativ av regeringen trots att förflutit sedan vederbörande utskott konstaterade att departementschefen var införstådd med att ekonomiskt förtal kan medföra skada för dem som drabbas därav och förutsett att frågan skulle bringas till en lösning. Vi delar departementschefens berörda uppfattning och hans uttalade mening att allmänna bestämmelser om ekonomiskt förtal inte bör behandlas i samband med lagstiftning rörande otillbörlig marknadsföring eller annan liknande näringsrättslig lagstiftning. Härjämte vill vi erinra om att såväl utredningen om illojal konkurrens som konsumentupplysningskommitté funnit det angeläget att lagstiftningsfrågan om ekonomiskt förtal blir löst. Enligt vår mening talar starka skäl för att frågan blir föremål för lagstiftning, och vi finner det anmärkningsvärt att något initiativ härtill ännu inte tagits av vederbörande departementschef. Åberopande det anförda hemställs att hos Kungl. anhåller om utredning och förslag till lagstiftning rörande s. k. ekonomiskt förtal.