mot · FX021269 · 1974-01-26 00:00:00 — Nr 1269 av m. fl. om erkännande av republiken . sammanträdde den valda folkförsamlingen i för att utropa den självständiga republiken , godkänna författningen samt utse det nationella rådet och regeringen. Självständighetsproklamationen ägde rum . Då utsågs också till ordförande i det nationella rådet en sorts kollektiv statsledning , bror till den mördade generalsekreteraren i PAIGC . Till regeringschef utsågs . innebar inte någon förändring av situationen inne i landet. PAIGC kontrollerar effektivt mer än 3/4 av territoriet. Därtill kommer en del omstridda områden. Portugiserna är instängda i några få städer och befästa fort. De tvingas successivt överge den ena fästpunkten efter den andra. De portugisiska styrkorna kan inte röra sig till lands utanför sina befästa ställningar. har t. o. m. deras möjligheter att röra sig med flyg inskränkts, sedan befrielserörelsen fått ett bättre luftförsvar. Inne i de befriade områdena finns ett utomordentligt väl organiserat samhälle, som styrs av demokratiskt valda organ i byarna, sektorerna (ung. motsvarande distrikt) och regionerna. En folkbokföring har genomförts, och en lagstiftning grundad på den inhemska rättstraditionen håller på att kodifieras på grundval av arbetet i domstolarna. Skolan, vuxenutbildningen, hälso- och sjukvården, mödra- och barnavården når ut till varje by. Genom upplysningskampanjer har man lyckats utveckla jordbruket och hantverket så att självförsörjningsgraden förbättrats och grunden lagts för en utveckling av produktionen. Målet är ett modernt produktionssystem utan klassförtryck och utan rovdrift av människor och naturtillgångar. Genom ett väl utbyggt distributionssystem når man ut till alla byar med förmedlingen av nödvändiga varor för utbildning, hälso- och sjukvården och den dagliga försörjningen. Guinea-Bissaus folk står bättre rustat än många andra . Där finns en bättre mobilisering av folket, en bättre fungerande demokrati och en mer effektiv samhällsorganisation än i många stater som varit självständiga . var därför en bekräftelse inför omvärlden på ett existerande förhållande som det markerade att uppbyggnaden av den demokratiska självstyrelsen nu har fullbordats. Den nuvarande presidenten i uttrycker detta på följande sätt: För oss som kämpar i ett nationellt befrielsekrig är proklamationen av som en självständig stat en normalisering av en juridisk situation som inte stod i överensstämmelse med den verkliga situation som existerar inne i vårt land. dessa befriade områden finns det redan en struktur som motsvarar en suverän stat med alla dess maktorgan. Det vilk säga att i vårt land är vi fria och suveräna. innebär också att omvärlden tvingas ta ställning till om man skall erkänna Guinea-Bissaus folks rätt att självt styra sitt land eller överhöghet och kolonialförvaltning. Att underlåta att erkänna den nya staten innebär att man i strid med FNs beslut i frågan medverkar till att legalisera den portugisiska kolonialförvaltningen. FN har nämligen antagit resolutioner, vilka stött, som klart och entydigt i folkrättsligt avseende olagligförklarar närvaro i och dess rätt att administrera och representera folken i dess kolonier. I resolutionen bekräftas Guinea-Bissaus folks oförytterliga rätt till självstyrelse och självständighet. Man uttalar på förslag av den särskilda kommittén för avkolonisering att befrielserörelsen är den enda lagliga representanten för folket i . antogs en resolution, också den med svenskt stöd, som ger folket i rätt att med alla till buds stående medel kämpa för sin självständighet. Detta bygger på en folkrättslig bedömning som säger att inte kan betraktas som en del av . närvaro i är att betrakta som en ockupation och olaglig aggression. Den militära kamp som pågår är inte ett inbördeskrig som omvärlden saknar rätt att blanda sig i. De militära aktioner som befrielserörelsen tvingas genomföra när vägrar förhandla är inte olagliga. Befrielserörelsens kamp är inte en aggression, det är inte terroraktioner och det är inte uppror emot en inhemsk regering, utan det är ett av FN och folkrätten skyddat försvar mot en främmande angripares ockupation. Detta är den folkrättsliga innebörden av FN-besluten. Det är mot denna bakgrund klart att republiken väl uppfyller de folkrättsliga kriterier som brukar uppställas för att skall erkänna en främmande makt, nämligen att ha uppnått ett rimligt mått av självständighet utåt, som någorlunda allmänt godtagits av omvärlden samt en rimlig stabilitet inåt, genom att det finns statliga myndigheter som faktiskt upprätthåller kontroll över ett visst territorium och där utövar suveräna befogenheter. Den nya staten har erkänts av drygt 70 stater. Den har upptagits som medlem i den afrikanska enhetsorganisationen samt i Internationella teleunionen och FNs livsmedels- och jordbruksorganisation . Därmed har också rätt att sända en ständig observatör till FN-kontoren i och . De förhållanden och skäl som här redovisats visar enligt vår mening att ett svenskt erkännande av är både möjligt och nödvändigt från folkrättslig synpunkt, inte minst mot bakgrund av FNs tidigare ställningstaganden. Därtill kommer att ett brett internationellt erkännande av den nya staten skulle vara en verksam metod att med fredliga medel få till stånd en avveckling av det portugisiska kolonialväldet. bör därför erkänna republiken . Det är önskvärt att så kan ske gemensamt med flera andra stater i . Men om det skulle visa sig att de diskussioner om ett gemensamt erkännande, som förs med de skandinaviska ländernas regeringar och den holländska regeringen, skulle dra ut , bör inte tveka att gå före och ensamt erkänna . Mycket talar för att ett svenskt erkännande då mycket snabbt skulle leda till efterföljd i andra länder. Under hänvisning till det anförda yrkar vi att hemställer hos Kungl. Maj .7 att erkänner republiken och upprättar fulla diplomatiska förbindelser med dess regering.