mot · FX021650 · 1974-03-26 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:75 angående vissa organisations- och anslagsfrågor m. m. rörande försvaret. Majits proposition 1974:75 framläggs bl. a. förslag om ändrad utbildnings-, övnings- och förrådsverksamhet inom civilförsvaret. Förslaget innebär att all fredstida utbildnings- och förrådsverksamhet ävensom större delen av övningsverksamheten överförs från länsstyrelserna till och centraliseras till fem anläggningar lydande direkt under . Landet indelas i detta syfte i fem utbildnings- och materielområden, vilka alltså inte sammanfaller med civilområdena. Vid beredskap skall det regionala ansvaret för ifrågavarande verksamhet återgå till länsstyrelserna. Propositionen innebär bl. a. att länens förrådspersonal överflyttas till de fem anläggningarna samt att nuvarande, av länsstyrelserna administrerade, övningsfält avvecklas. Det innebär vidare att den av länsstyrelserna deltidsengagerade instruktörs- och övningsledarkader som finns inom varje län till stor del försvinner. Den centralisering propositionen innebär står i klar motsättning till den inom totalförsvaret i övrigt grundläggande principen att den myndighet som handhar viss verksamhet i fred skall ansvara för motsvarande verksamhet även i krig. Propositionen bygger på ett förslag från , som på Kungl. Maj:ts uppdrag bedrivit en försöksverksamhet i Revingeby omfattande , , , och . Förslaget remissbehandlingen-utom i fråga om utbildningen-kritiserats starkt av länsstyrelserna. försvarsbeslut innebär att utbildning av manskap begränsas till . Propositionen synes innebära att utbildningen av manskap i enlighet med förslag begränsas till . Begränsningen motiveras med kostnadsskäl. föreslås emellertid en avsevärd utökning av utbildnings- och övningstiden. Det torde starkt kunna ifrågasättas, om bärande skäl föreligger att frångå försvarsbeslut i denna fråga om utbildningen innan ännu erfarenhet vunnits av densamma. Starka skäl talar för att man fasthåller vid försvarsbeslut i vad gäller utbildningsvolymen och att utbildnings- och övningstider anpassas med hänsyn härtill och till den givna kostnadsramen. I fråga om övningar har ett flertal länsstyrelser tagit ställning mot förslaget eller också krävt ytterligare utredning. Av de län som deltog i försöksverk samheten avstyrkte samtliga utom ett centraliseringen. Det bör emellertid observeras att länsstyrelserna vid remissbehandlingen endast hade ofullständig kännedom om resultatet av försöksverksamheten. Denna innebär utom en centralisering även en utökning av övningstiden från 7 i annat fall vore de långa resorna till övningsplatsen helt oförsvarliga. Detta innebär naturligtvis både en kostnadsökning för statsverket och ett ökat intrång för den civilförsvarspliktige. På uppdrag av Kungl. Maj:t har därför tillsatt en pedagogisk arbetsgrupp, som utfört effektmätningar vid ett stort antal övningar, totalt ca 50, dels centrala 14timmarsövningar i och Revingeby, dels av länsstyrelserna anordnade 7-timmarsövningar i , , , samt Göteborgs- och län. Resultaten av effektmätningarna har redovisats i undersökningsrapporter, daterade och . Man kunde kanske vänta sig att de centraliserade 14-timmarsövningarna skulle ge ett bättre övningsutbyte än länsstyrelsernas 7-timmarsövningar. Så har inte blivit fallet. Sålunda sägs i den först angivna undersökningsrapporten (s. 13) bl. a.: Mätningsresultaten visar, att övningar bedrivna under de förutsättningar som f. n. råder i Revingeby icke ger ett genomsnittligt bättre resultat snarare lägre än någon av övriga övningsvarianter med kortare övningstider. Orsaken härtill kan bl. a. vara att centraliseringen av övningarna kan ha medfört en försämrad motivation i jämförelse med övningar på hemmaplan. På samma sida sägs vidare följande: Mätningen ger ett klart belägg för även om mätunderlaget är ringa att den vid avslutad utbildning uppnådda prestationsnivån inte återhämtats vid repetitionsutbildningen. Konsekvenserna härav syns vara ytterst alarmerande. Man torde alltså kunna konstatera dels att centraliseringen av övningarna i förening med ökningen av övningstiden från 7 inte medfört någon höjning av prestationsnivån, dels att övningsintervallen fyra år sannolikt är för lång. Skall övningstiden utökas, synes vunna erfarenheter tala för att övningsintervallen avkortas till förslagsvis , lämpligen med en övningstid . Ovan nämnda rapporter har inte varit tillgängliga för länsstyrelserna vid remissbehandlingen av förslag. Hade så varit fallet skulle remissbehandlingen onekligen blivit intressantare. Med all sannolikhet skulle det stora flertalet länsstyrelser i så fall ha avstyrkt centralisering av övningsverksamheten. Som nämnts innebär försvarsbeslut att och enligt nu föreliggande proposition av manskapspersonalen utbildas i fred. I ett beredskapsläge måste därför en omfattande och brett upplagd utbildnings- och övningsverksamhet snabbt kunna organiseras. Detta torde inte vara möjligt inom ramen för ett centraliserat övningssystem men väl genom länsstyrelsernas försorg i ett decentraliserat system. En förutsättning härför är dock, att det inom resp. län finns en kader av instruktörer och övningsledare samt övningsanordningar. Självklart måste även härför lämplig befälspersonal utnyttjas. Det är främst räddnings- och brandtjänst som man avseratt centralisera. Emellertid är det just i räddningsoch brandtjänst, som länsstyrelserna har de bästa möjligheterna att i fred rekrytera deltidsanställda instruktörer, nämligen brandbefal, som vid beredskap på heltid skulle kunna engageras för civilförsvaret. Detta skulle även harmoniera med brandkårernas tilltänkta roll inom den räddningstjänst vars uppbyggnad skall påbörjas . Om propositionen bifalles, kommer de personella resurserna för övningsverksamheten liksom övningsanordningarna i länen att till väsentlig del skingras resp. avvecklas med beredskapssänkning som följd. Den logiska konsekvensen av försvarsbeslut borde i stället vara att förstärka dessa resurser. Propositionen innebär motsatsen och därmed en allvarlig nedgång i den personella beredskapen. Även den materiella beredskapen kommer emellertid att påtagligt försämras genom att länsstyrelserna - som har ansvaret för civilförsvarets mobiliseringsberedskap och sålunda ytterst skall svara för mobilisering och utrustning av civilförsvarsenheterna enligt förslaget i huvudsak förlorar sin materielkunniga personal. räknar med en årlig rationaliseringsvinst om . på förråd sdriften. Härvid förutsätts bl. a. att förrådspersonalen minskas från 216 till 134 personer, dvs. med 82 personer. Vidare beräknas huvuddelen av arbetsuppgifterna falla bort för en byråinspektör (förrådsförvaltare) vid länsstyrelsernas försvarsenheter. Man förbiser härvid att omfattande besparingar kan genomföras även inom det decentraliserade förrådssystemet. var sålunda en uppbyggnadsperiod för förrådsverksamheten. Denna är i huvudsak avslutad, varigenom arbetsvolymen automatiskt minskar. Väsentliga kostnadsbesparingar kan även ske genom att liksom vid den centraliserade förrådsdriften ambitionsnivån av materielunderhållet sänks. Slutligen bör beaktas att centraliserad förrådsdrifl medför ökade kostnader för resor och traktamenten för förrådspersonalen. Tar man hänsyn till ovan nämnda omständigheter torde enligt utförda beräkningar den verkliga rationaliseringsvinsten genom centralisering av förrådsverksamheten kunna reduceras till storleksordningen . Denna rationaliseringsvinst inom förrådsdriften skall emellertid jämföras med de merkostnader som centraliseringen av övningsverksamheten kommer att medföra. Med ledning av eget siffermaterial kan merkostnaderna för övningar enligt förslag beräknas till . Härvid har för del inte förutsatts några ruinkvarter, vilka enligt pedagogiska expertis kan ersättas av enklare och billigare övningsanordningar. Av de som de centraliserade övningarna omfattat har för övrigt genomförts i ruinkvarteren. Mot en rationaliseringsvinst på förrådssidan på ca ./år skall alltså ställas en kostnadsökning på övningssidan på ca . Totalt sett skulle alltså centraliseringen medföra en kostnadsökning av storleksordningen . Sammanfattningsvis kan alltså noteras följande: Prestationsnivån vid övningarna var enligt pedagogiska expertis minst lika hög vid övningar i länen som vid de centraliserade övningarna och genomgående sämre vid övningarna än vid utbildningens slut. Övningstiden bör inte utökas förrän det styrkts att prestationsnivån därigenom höjs. Skall övningstiden utökas synes starka skäl tala för att övningsintervallen avkortas till med en övningstid av . Centraliseringen av övnings- och förrådsverksamheten innebär att civilförsvarets fredsorganisation i hög grad fjärmas från krigsorganisationen, vilket medför en väsentlig försämring av såväl den personella som den materiella beredskapen. Centraliseringen av övnings- och förrådsverksamheten enligt förslag kan beräknas medföra en kostnadsökning med ca . Ovan angivna förhållanden torde vara fullt tillräckliga för att motivera ett avslag på förslaget om centralisering av civilförsvarets övnings- och förrådsverksamhet samt förslaget att med frångående av försvarsbeslut begränsa civilförsvarets utbildning i vad gäller manskap till . Härutöver må emellertid framhållas följande: Länsberedningen, som väntas framlägga förslag till organisation för samhällsverksamheten på regional nivå, har begärt länsstyrelsernas synpunkter i vad avser möjligheterna till centralisering från de centrala ämbetsverken till länsorganen med utgångspunkt dels i nuvarande länsindelning, dels i en indelning om förslagsvis 1015 regioner. Proposition 1974:75 förordar en centralisering, som går stick i stäv mot den decentralisering länsberedningen har att framlägga förslag om. Skulle länsberedningen förorda en indelning av landet i 1015 planeringsregioner och skulle statsmakterna besluta i enlighet med ett sådant förslag, så skulle dessutom det huvudskäl som anförts för centralisering av civilförsvarets förråds- och övningsverksamhet, nämligen att de nuvarande länen ansetts vara för små enheter, i det väsentliga bortfalla. Det synes därför inte vara välbetänkt att fatta ett sådant beslut utan att avvakta länsberedningens förslag. har i sin framlagda perspektivplan 1972/87 för civilförsvaret diskuterat möjligheten av att skapa ett lokalt civilförsvar med en fast anknytning till kommunerna. Enligt detta alternativ skulle det lokala civilförsvaret vara en påbyggnad av den kommunala beredskapens resurser. Detta alternativ har fått ökad aktualitet främst genom följande omständigheter: Den kommunala beredskapen har fått en successivt ökad stadga. De kommunsammanläggningar som genomförts har skapat bättre förutsättningar för en anknytning av civilförsvaret till den kommunala beredskapen. Kommunerna för genom den nya brandlag som träder i kraft ansvaret för räddningstjänsten i fred. i fred och civilförsvarsverksamheten i krig har nära beröringspunkter. Att i detta läge binda sig för en organisation som skulle försvåra en anknytning av civilförsvaret till den kommunala beredskapen synes med hänsyn till det ovan anförda vara oriktigt. Starka skäl torde i stället tala för en utredning om möjligheterna för en anknytning av det lokala civilförsvaret till den kommunala beredskapen. Ny försvarsutredning, avsedd att omfatta hela totalförsvaret, torde komma att tillsättas . Även civilförsvarets verksamhet och organisation torde alltså härvid komma att prövas. Det förefaller föga framsynt att genomföra radikala förändringar i civilförsvarets fredsorganisation utan att denna utredning avvaktas. Med hänvisning till det anförda hemställs att avslår Kungl. Maj:ts proposition 1974:75 såvitt avser grunderna för övnings- och förrådsorganisationen för civilförsvaret. () A. () () BO ()