mot · FX021374 · 1974-01-23 00:00:00 — Dagens situation där staten indirekt genom strategiskt betydelsefulla forskningsanslag finansierar de svenska storbolagens jätteprofiter är orimlig. Detta reservationslösa stöd som ofta motiveras med sysselsättningspolitiska skäl måste upphöra. Storindustrins hotelser om utebliven expansion eller direkta nedskärningar i sysselsättningen får inte vara basen för det svenska samhällets användning och fördelning av sina forskningsresurser. En satsning på en sofistikerad teknologi innebär heller inte i längden någon trygghet eller garanti för att sysselsättningen kan upprätthållas. Snarare betyder den ett ensidigt inriktande av forskningsresurserna på sådana projekt som kan bedömas som lönande för de stora företagens vinstutveckling och kommer följaktligen i forsta hand ägargrupperna till godo i form av ökande utdelning och inte arbetarna i form av tryggad anställning. Statens forskningsresurser måste bli föremål för en alternativ planläggning, som kopplats till direkta ingrepp i näringslivets struktur, och det måste ske en förskjutning av makten och ansvaret för forskningens inriktning från srorbolagens ägargrupper till arbetarnas organisationer. Den nuvarande situationen har uppkommit genom en historisk utveckling där kapitalet och ägandet kraftigt koncentrerats till ett fåtal ledande finansdynastier och där industrin domineras av ett litet antal stora koncerner med jättelika ekonomiska och tekniska resurser. Trots sina enorma resurser har storbolagen haft svårigheter att hänga med i den internationella utvecklingen. Kostnaderna för att hålla jämna steg med konkurrenterna på världsmarknaden har blivit svåröverstigliga. Utvecklingen har visat oförmågan hos det privatkapitalistiska näringslivet att på egen hand klara av den situation det försatt sig i. Tendensen till en ständigt stegrad koncentration ligger uppenbarligen inbyggd i själva det kapitalistiska systemet. Men med den växande koncentrationen framstår alltmer det privata ägandet till produktionsmedlen som en hämsko på utvecklingen. Självfinansieringen blir för de privatägda industrierna allt orimligare då investeringskostnaderna skjuter i höjden, planlösheten och riskmomenten blir allt svårare att bemästra. De jättelika koncernerna kan inte bära alla de kostnader som den internationella konkurrensen tvingar dem till utan att vinstkvoterna sjunker. I detta läge har staten trätt in och avlastat företagen mycket av den mest riskabla och kostnadskrävande forskningen. Den reella innebörden av denna politik har varit att staten subventionerat storbolagen även om den inte formellt varit utformad så. I stället för att ta det privata näringslivets stagnation till intäkt för genomgripande och väsentliga förändringar av näringslivets ägandestruktur har stat och regering fallit till föga inför storbolagens arbetsmarknadspolitiska utpressning. Den socialdemokratiska regeringen har varken haft kraften, viljan eller fantasin att skapa en alternativ forskningspolitik som mera direkt skulle tjäna allmänna samhällsintressen. Den situation som präglar svenskt näringsliv och svensk forskningspolitik är i själva verket en uppfordran till fundamentala förändringar av det kapitalistiska systemet. Arbetet på att skapa sådana förändringar måste ta sin början och inte minst på det forskningspolitiska området. För en alternativ forskningspolitik En alternativ forskningspolitik måste ta sin utgångspunkt i en omvärdering av den sofistikerade teknologi som är föremålet för den statliga forskningssatsningen. Den tekniska och vetenskapliga forskningen måste knytas intimare till de breda folklagrens behov och intressen. Detta kan inte ske med mindre än att forskningens resurser omfördelas så att även andra företag och institutioner än de svenska storbolagen får del av den. Möjliga vägar för en sådan omfördelning är att forskningsanslagen knyts till bestämda villkor beträffande produktutveckling och kontrollmöjligheter. Det är helt orimligt att staten fortsätter att ställa skattebetalarnas pengar till storföretagens godtyckliga förfogande. Staten coh löntagarna måste garanteras ett avgörande inflytande över hur forskningsanslagen används. Detta bör lämpligen ske genom att anslagen binds till bestämda krav på kontrollmöjligheter för arbetarnas och löntagarnas organisationer inom de företag som får del av statliga forskningsresurser. Det är också orimligt att staten som uteslutande gynnar de största företagen och mäktigaste finansgrupperna. Dessa måste tvingas att anpassa sin egen forskning och produktion till en central totalplanering som är underkastad en effektiv folklig kontroll. De stora företagens resursfördelning och ekonomiska dispositioner måste likaledes bli föremål för folklig kontroll och inte styras av exklusiva ägarintressen. Vidare måste staten direkt ingripa med strukturförändrande åtgärder i näringslivet. Detta bör ske genom etablerandet av statliga basindustrier vars forskning och ekonomiska planläggning ställs under arbetarnas och löntagarnas kontroll. Dessa basindustrier bör bli en betydligt säkrare och effektivare arbetsmarknadspolitisk stimulans än dagens privatägda storkoncerner. För en demokratisk grundforskning Den typ av forskning som har diskuterats har varit en målinriktad forskning, vars uppgift enligt vår mening bör bestå i att främja produktionen och inrikta den på för löntagarna acceptabla mål. En sådan forskning är emelleritd inte tillräcklig för att garantera allsidiga vetenskapliga framsteg. För detta ändamål är det nödvändigt att bygga upp en demokratiskt organiserad grundforskning. I har grundforskningen huvudsakligen hafts om hand av universiteten. Den grundforskning som bedrivs inom dess institutioner kan betraktas som ett slags basresurs varifrån näringsliv och myndigheter kan hämta utvecklingsbara resultat. Grundforskningen håller emellertid på att gradvis bli mer och mer målinriktad. har staten sökt skapa en gynnsam miljö för av företagen styrd målforskning vid universiteten. Dessutom gäller mycket enkla regler för de företag som i större skala använder sig av statsanställda forskare och forskargrupper. Denna utveckling emot mera målforskning på bekostnad av grundforskningen utgör ett mycket allvarligt hot mot vetenskapens möjligheter att verka som en självständig innoverande kraft i samhällsutvecklingen. Den statliga forskningspolitiken bör därför inrymma också en gedigen ekonomisk upprustning av grundforskningen. Det är av största vikt att reglerna för uppdragsforskningen ses över och förändras så att grundforskningen inte bakvägen förvandlas till målinriktad bolagsstyrd forskning. Den nuvarande grundforskningens organisation och institutionella uppbyggnad vid universiteten är emellertid otillfredsställande genom att den är föråldrad och djupt auktoritär. Den experimentverksamhet med demokratiska former som pågått är lovvärd men dessvärre otillräcklig. För att effektivt kunna förändra universitetens auktoritära och hierarkiska struktur krävs radikalare ingrepp än de som prövas. Ett viktigt led i en sådan mer djupgående demokratisering av forskningen vid universiteten måste vara att ge stöd åt forskarnas egna krav på förändringar av sin arbetssituation. En ny generation forskare och tekniker har formulerat alternativa program och riktlinjer för forskningens roll i samhället. Man har betonat nödvändigheten av att styra bort från militära storprojekt i mångmiljardklassen, att undvika imitations- och bevakningsforskning som inte leder till reella vetenskapliga framgångar utan bara syftar till kortsiktiga företagsekonomiska vinster och att skapa ett folkligt inflytande över de resurser som skall bygga framtidens . Sammanfattande riktlinjer och krav Storbolagens monopol på industriforskning måste brytas och arbetarrörelsen måste tillkämpa sig inflytande över den tekniska utvecklingen och de forskningspolitiska prioriteringarna. Först måste en klar boskillnad mellan kapitalets forskningsorganisation och statens göras. Korporativa tendenser till ett sammanväxande av statens och storbolagens forskningsorgan måste brytas. Staten skall inte spela rollen av en hjälpgumma som bekostar industrins forskningsplanering, utredningsverksamhet och produktutveckling. En självfinansiering av storindustrins forsknings- och utvecklingsarbete måste tvingas fram. Arbetarrörelsens politik måste gå ut på att pressa ner profitmarginalerna i stället för att beskydda och bevara dem. Vpk har i andra sammanhang ställt krav på statliga basindustrier, så utformade att arbetarrörelsen även lokalt skall ha ett avgörande inflytande på teknisk planering och utveckling. Med utbyggandet av sådana basindustrier skall de statliga FOU-resursema kanaliseras dit. Basindustrierna skall också utgöra basen för den statliga industriforskningen. De många pågående och aviserade utredningarna om forskning (om forskningsrådens ställning, uppdragsforskning vid universiteten, socialforskningens framtid, samordningen av teknisk forskning etc.) måste samordnas av en parlamentarisk kommission med stark representation för arbetarrörelsens intressen. Dess arbete bör syfta till formuleringen av en nationell helhetsplan för statligt forsknings- och utvecklingsarbete som beaktar kraven på en demokratiskt förankrad forskningspolitik. Den statliga forskningspolitikens slappa anpassning till storbolagens arbetsmarknadspolitiska utpressningstaktik måste ersättas av en planhushåll ning av de statliga forskningsresurserna som tillgodoser det arbetande folkets intressen. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar hemställa att regeringen omformar riktlinjerna för svensk forskningspolitik med utgångspunkt i följande principer: Klar boskillnad mellan statens och privatföretagens forskningsorganisation. Brytande av sammanväxningen mellan storfinans och stat på forskningsområdet. Forskningspolitik under full offentlig kontroll. övertar ledningen av utredningarna och politiken på forskningsområdet. Majoritet av lönarbetarrepresentanter i kommittén. Den parlamentariska kommittén får i uppdrag att utforma en nationell plan för framtida forsknings- och utvecklingsarbete. Denna plan skall utgå från folkflertalets sociala och kulturella behov. Brytande av militärforskningens ledande roll i nuvarande forsknings- och utvecklingsarbete. Principiellt förbud mot privat uppdragsforskning för forskare i statlig tjänst. Nya statliga industrier, nationalisering av kredit-, olje- och energisektorerna samt djupgående demokratisering av beslutsprocessen i statsföretagen bildar grund för ett av de arbetande kontrollerat utvecklingsarbete inom den statliga produktionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)