mot · FX021888 · 1974-10-31 00:00:00 — Hemställan om den senare höjningen återfinns i proposition nr 129. I stället för höjningen av den allmänna arbetsgivaravgiften föreslås sålunda i stället höjningar av socialförsäkringsavgifterna . En höjning av socialförsäkringsavgifterna i stället för den allmänna arbetsgivaravgiften är naturligtvis på intet sätt en förändring i sak. Om man tidigare var av den uppfattningen att höjningen av den allmänna arbetsgivaravgiften var olämplig, fordrar logiken samma inställning till en höjning av socialförsäkringsavgifterna. Det är dålig politisk advokatyr att söka ge intryck av att man löser reella problem genom att blott byta namn på en skattehöjning. Enligt vår uppfattning är höjningen av socialförsäkringsavgifterna mer betänklig än en höjning av arbetsgivaravgiften. Socialförsäkringsavgiften för sjukförsäkring är, som framgår av benämningen, avsedd för finansieringen av sjukförsäkringen. Den bör inte höjas för att finansiera helt andra åtgärder. Detsamma gäller socialförsäkringsavgiften för folkpensionering. När man bedömer lämpligheten av att totalfinansiera skatteomläggningen genom att lägga hela kostnaden på arbetsgivarna, bör man också beakta de kommunalekonomiska aspekterna av omläggningen. Den linje som regeringen valt för de provisoriska skatteomläggningarna leder till en ökad belastning på kommunerna, som ju också drabbas av höjda arbetsgivaravgifter och därmed till höjda kostnader som måste finansieras. I den utsträckning som skatteomläggningar av denna typ de facto leder till långsammare takt i löneökningen, blir följden för kommunerna i stället en långsammare ökning av skatteunderlaget än man annars haft anledning att räkna med. Utan tvekan är de senaste arbetsgivaravgiftshöjningarna en bidragande orsak till de kommunalskattehöjningar som kommer att träda i kraft . Även hänsyn till den kommunala ekonomin motiverar sålunda den mindre höjningen av avgiften på arbetsgivarna. Ett starkt skäl för att den ytterligare höjningen av socialförsäkringsavgifterna inte bör komma till stånd är emellertid det konjunkturpolitiska läget. En av förutsättningarna för en stabil ekonomisk utveckling på det internationella planet är att industriländernas problem att finansiera det samlade underskottet i bytesbalansen gentemot de oljeproducerande länderna kan ges en tillfredsställande lösning. Härvid är bl. a. en jämnare fördelning av underskottet angelägen. Kan en sådan inte åstadkommas, är risken för depressiv utveckling betydande, eftersom de stora underskottsländerna då kan känna sig tvingade att minska sina underskott genom att ytterligare begränsa importen - i värsta fall genom att tillgripa fysiska restriktioner. Förhoppningarna om en expansiv politik har i främsta rummet riktats mot och . Sålunda räknade i sin julirapport med att dessa länder skulle lätta på sin restriktiva ekonomiska politik för att därmed bereda vägen för en ökad import. Så har emellertid inte skett. Vi har fått se en fortsatt restriktiv politik och bl. a. en betydande lageruppbyggnad i . Det synes inte heller troligt att några konkreta överenskommelser som på ett mer påtagligt sätt kan medverka till finansieringen av bytesbalansunderskotten kommer att träffas på det internationella planet . Mot denna bakgrund synes en ganska pessimistisk bedömning av den internationella konjunkturutvecklingen inte oberättigad. Detta torde också vara orsaken till att man inom nu tycks förutse en långsammare tillväxt än man gjorde i sin julirapport. För vårt vidkommande torde detta komma att innebära att den stimulans som svensk ekonomi, särskilt erhöll via exporten, inte kommer att vara för handen. kan man för svenskt vidkommande räkna med ett betydande underskott i bytesbalansen genom att den volymmässiga exportökningen blir mindre än 1974 som importen torde komma att fortsätta att öka. Det är naturligtvis svårt att siffermässigt precisera den sannolika utvecklingen. Likväl är det klart att underskottet måste finansieras genom ökad export. Detta förutsätter bl. a. en satsning på ökade industriinvesteringar. I vad gäller den totala produktionstillväxten räknar med en ökning på . LO-ekonomerna nöjer sig med att slå fast att produktionen kan hållas påen tillfredsställande nivå om den vikande exportefterfrågan inom vissa branscher kompenseras genom en ökad inhemsk efterfrågan. Sett mot bakgrund av den socialdemokratiska regeringens obenägenhet att bedriva en expansiv politik i ett läge med stort bytesbalansunderskott, förefaller LO-ekonomernas uttalande i hög grad som önsketänkande eller bör kanske tolkas som en rekommendation till regeringen att lägga om den ekonomiska politiken. räknar med en ökning av den privata konsumtionen mot . Prognosen förefaller ligga högt. Utan en medveten satsning på stimulans av den privata konsumtionen föreligger inte de förhållanden som möjliggör en förhållandevis stor konsumtionsuppgång 1974. Dels kommer skatteomläggningen inte att få samma effekter på grund av kommunalskattehöjningar. Dels föreligger inte heller den konsumtionsstimulans som sänkningen av mervärdeskatten utgjorde. Slutligen har vissa transfereringar i konsumtionsstimulerande syfte sannolikt haft påtagliga effekter på konsumtionsvilligheten . Till detta kommer den allmänna osäkerhet som sämre Även en förutsedd ökning av arbetslösheten torde påverka konsumtionen. Därtill skulle en långdragen avtalsrörelse negativt påverka konsumtionsutvecklingen. Löntagarna riskerar att under en betydande del av få nöja sig med löneläge. Därmed skulle de sakna kompensation för prisstegringarna och sålunda ha mindre reallön än . Ju längre avtalsrörelsen sedan drar ut , desto större del av löneökningarna har - när de väl kommer - ätits upp av tidigare inträffade prisstegringar. Utan särskilda åtgärder för att stödja den privata konsumtionen kan man inte räkna med mer än en mycket måttlig uppgång. Olika konjunkturbedömare synes i allmänhet vara överens om att den nuvarande inflationsvågen kulminerat - för den här gången bör man kanske tillägga. För svenskt vidkommande förutses en uppgång i konsumentprisindex på strax . Man bör dock vara medveten om att mot denna siffra svarar en uppgång i nettoprisindex med ; genom momssänkningen och subventionsåtgärder på livsmedelssidan har prisuppgången hållits nere. Även om inflationen kulminerat, behöver detta inte innebära att ökningen i konsumentprisindex blir mindre , om inte särskilda åtgärder återigen sätts in såsom en ny momssänkning eller utökade livsmedelssubventioner. I tabell 2 har vi sökt beräkna nettolöneökningen för olika inkomsttagarkategorier 1975 och i vilken utsträckning denna kompenserar konsumentprishöjningarna , som vi förutser bli . Vi har därvid räknat med en löneökning på 1975, dvs. ungefär samma förändringar LO räknar med . Som framgår av tabellen stannar den reala köpkraftsökningen för en normalinkomsttagare på mellan under förutsättning av att kommunalskatten ökar med - en siffra som torde komma att ligga nära den faktiska genomsnittliga ökningen. Man har med andra ord inte skäl att räkna med att det reala nettoutbytet av nästa löneförhandling blir sådant att konsumtionen härigenom i någon större utsträckning kommer att stimuleras. Kostnadsökning p. g. a. Realt netto vid oförändrad kommunalskatt Realt netto Realt netto vid . Tabell 2: Beräknad nettolöneutveckling jämfört med med hänsyn tagen till penningvärdeförsämringen och kommunala skattehöjningar. Olika konjunkturbedömare är också överens om att en försämring av arbetsmarknadsläget kommer att inträffa , men man räknar med att nedgången i sysselsättningen blir måttlig. Utan en expansiv ekonomipolitik finns det emellertid risk för att sysselsättningsnedgången kan komma att bli så stor att arbetslöshetsproblematiken åter kommer i centrum för den ekonomiska debatten i . Avgörande för den ekonomiska utvecklingen blir vilken ekonomisk politik som kommer att föras. Frågan är alltså vilken prioritering man vill göra mellan den ekonomiska politikens olika mål - god tillväxt - hög sysselsättning, stabila priser och balans i de utrikes betalningarna. är bedömningen den att det inte kommer att vara möjligt att förena tillväxt och sysselsättningsmålen med balans i de utrikes betalningarna. Enligt vår uppfattning måste sysselsättningen ges prioritet . står det emellertid klart att balans i bytesbalansen måste eftersträvas. Detta fordrar en utbyggnad av vår exportkapacitet. Detta innebär att den ekonomiska politiken bör ges en sådan utformning att industrins investeringar stimuleras och därigenom sysselsättningen. Det är mot denna bakgrund man skall se vårt krav att skatteomläggningen ges en sådan utformning att den medverkar till en mer expansiv inriktning av den ekonomiska politiken . Beslut om stimulansåtgärder bör fattas när man på goda grunder kan befara en ekonomisk nedgång. Man bör inte vänta tills problemen redan är en realitet och arbetslöshetssiffrorna börjat skjuta i höjden. Med tanke på det konjunkturpolitiska perspektivet blir den av regeringen omhuldade principen om totalfinansiering av skatteomläggningen ett hinder för en riktig uppläggning av den ekonomiska politiken. Vad kommer att hända om den ekonomiska politiken inte redan från årsskiftet får den här förespråkade expansiva inriktningen? av 1975 kommer sannolikt sysselsättningsproblemen att öka. kommer detta att föranleda regeringen att lägga fram ett stimulanspaket, där man föreslår olika efterfrågestimulerande åtgärder. Enligt känt mönster brukar sådana propositioner innehålla förslag om ökade transfereringar samt åtgärder för att stimulera kommunerna att påtaga sig ökade utgifter och några ökade statliga utgiftsåtaganden. Och är det inte längre fråga om någon totalfinansiering av åtgärderna; för att den avsedda stimulanseffekten skall uppnås finansieras de genom ökad statlig upplåning. Men till sin karaktär är denna typ av åtgärder sådana att de inte bara momentant i den aktuella konjunktursituationen ökar den offentliga sektorns utgifter utan även på leder till en bestående, högre utgiftsnivå, som i sin tur i ett ändrat konjunkturläge kommer att medföra krav på ökade inkomster för stat och kommun. Vi förordar att den nu aktuella skatteomläggningen inte skall totalfinansieras utan utformas som en generell stimulansåtgärd i samband med en omläggning av den ekonomiska politiken i en mer expansiv riktning. Härmed naturligtvis inte sagt att vi motsätter oss att man senare sätter in selektiva åtgärder inom sektorer där sådana erfordras. När det gäller effekterna av en mindre höjning av socialförsäkringsavgiften än vad regeringen föreslagit kan tre alternativ utskiljas. Det bör påpekas att dessa inte utesluter varandra. 1 Haga-överenskommelsen förband sig löntagarorganisationerna att i sina kommande avtalsförhandlingar beakta de höjda avgifter som lades på arbetsgivarna. Tanken är att löntagarorganisationerna skall minska sina lönekrav med . Om staten avstår från socialförsäkringsavgifter motsvarande , kan sålunda löntagarorganisationerna tänkas öka sina anspråk i motsvarande grad. Skulle de lyckas genomföra dessa högre krav, innebär detta för arbetsgivarna inga ökade kostnader i förhållande till alternativet höjning av socialförsäkringsavgiften. Däremot skulle det för statskassan innebära ett inkomstbortfall av storleksordningen . Men mer än hälften av dessa pengar, som utbetalas i form av högre löner, kommer att gå tillbaka till det allmänna i form av ökade skatter. Det samhällsekonomiska resultatet skulle alltså bli en stimulans av den privata konsumtionen med . Man kan emellertid också tänka sig att arbetstagarorganisationerna inte lyckas ta ut de uteblivna avgiftshöjningarna i form av högre löner. Om prisutvecklingen inte skulle påverkas härav, kommer fortfarande en betydande del av pengarna att gå tillbaka till det allmänna, eftersom företagen nu måste redovisa större vinster. Till den del som pengarna inte inlevereras till statskassan skulle de, i vad gäller det privata näringslivet, möjliggöra en högre investeringsaktivitet och i vad gäller kommunerna medverka till en förbättring av dessas ekonomiska situation. Slutligen kan man också tänka sig att arbetstagarna inte tar ut de uteblivna avgiftshöjningarna i form av högre löner men att heller inte företagens lönsamhet ökar utan att man där avstår från prishöjningar motsvarande . I detta alternativ skulle hela den uteblivna avgiftshöjningen komma konsumenterna till del. I fråga om samhällsekonomisk stimulans skulle detta alternativ vara det mest expansiva. Oberoende av vilken kombination av dessa alternativ som det slutliga utfallet skulle rymma torde resultatet stå i full samklang med de samhällsekonomiska strävandena. Den belastning på budgeten för innevarande budgetår som det skulle innebära om hela höjningen av socialförsäkringsavgiften inte togs ut i enlighet med vad som tidigare anförts är förhållandevis blygsam. Sannolikt rör det sig inte om större belopp än 300 å . För nästa budgetår skulle det däremot bli fråga om ett något större belopp - 500 å . Om det skulle inträffa, att konjunkturutvecklingen blir gynnsammare än vi här räknat med, så att en mer restriktiv ekonomisk politik vore att föredraga, är vi beredda att lägga fram förslag till en minskning av statens utgifter för nästa budgetår motsvarande den budgetförsvagning som blir följden av en mindre ökning av socialförsäkringsavgifterna. har redan lätt i uppgift att utarbeta förslag till ytterligare en provisorisk skatteomläggning avsedd att träda i kraft . Behovet av dessa återkommande skatteomläggningar illustrerar tydligare än något behovet av en genomgripande skatteomläggning. Vi behöver ett modernt, rättvisande skattesystem som stimulerar till arbete, initiativ, företagande och sparande. Genom de återkommande provisorierna har emellertid skatteutredningens arbete i alltför hög grad varit bundet till dessa, och den har haft otillräckliga möjligheter att ägna sig åt sin egentliga uppgift - att utarbeta förslag till ett nytt skattesystem. Om skattesystemet indexreglerades, skulle behovet av dessa årliga provisorier bortfalla. Den del av den genomsnittliga löneökningen som blott kompenserar penningvärdeförsämringen skulle inte bli föremål för marginalbeskattning, blott den del som svarar mot en reell löneökning. De svårigheter som skattesystemet innebär i samband med löneförhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter skulle därigenom bortfalla. Detta skulle innebära att det moment av statlig inkomstpolitik de provisoriska skatteomläggningarna bl. a. inrymt skulle kunna bortfalla. är bunden av alltför trånga direktiv. Den bör t. ex. inte behöva utgå från de statliga utgiftsramarna som något givet utan måste fl möjlighet att studera alternativa modeller med hänsyn till det totala skattetrycket. Utredningen bör vidare kunna studera det sociala bidragssystemet i förhållande till skattesystemet. Politisk dogmatism får inte utgöra något hinder för utredningen att undersöka möjligheterna att för framtiden genom skattesänkningar göra det lättare för vanliga inkomsttagare att klara sin egen ekonomi. Möjligheterna att förenkla transfereringssystemet genom att införa någon form av negativ skatt bör undersökas. Som redan framhållits är det enligt moderata samlingspartiet ett centralt mål för skattepolitiken att åstadkomma en sänkning av det totala skattetrycket. Det fordrar en uppbromsning av den offentliga sektorns utgiftsexpansion. Detta gäller såväl transfereringsutgifterna som utgifterna för offentlig konsumtion och investeringar. En skattesänkningsplan bör utarbetas och den av begärda besparingsutredningen tillsättas och ges direktiv att framlägga förslag till besparingar och rationaliseringar inom den offentliga sektorn av sådan storleksordning att skattesänkningar möjliggörs. Det torde ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Med anledning av det anförda hemställs 1. att avslå Kungl. Maj:ts förslag om upphävande av avdragsrätten för löntagares sjukförsäkringsavgift , 2. att i vad gäller utformningen av skatteskalorna avslå förslaget i Kungl. Maj:ts proposition 1942:132 till den del det innebär en höjning av marginalskatterna, 3. att skattskyldig vid taxering till statlig och inkomstskattskall åtnjuta förhöjt avdrag för egenavgift uppgående till av nämnda avgift, 4. att hos Kungl. Maj:t hemställa om tilläggsdirektiv till skatteutredningen innebärande att utredningen skall utarbeta förslag till indexreglering av skattesystemet, 5. att hos Kungl. i övrigt ge till känna vad i motionen anförts om skattepolitiken på . PER () i Gäddvik G. ()