mot · FX021321 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om ökad användning av s. k. naturläkemedel. En tidigare motion i detta ärende (1973:474) avsåg att fästa uppmärksamheten vid de naturläkemedel och -metoder som användes i andra kulturländer i avsikt att utvälja de lämpligaste av dessa för legitimerad användning inom svensk sjukvård som ett komplement till de läkemedel och -metoder som användes. Det är att märka att den svenska forskningen och det officiella intresset för naturgivna folkmediciner upphörde i vårt land , medan den utländska forskningen på detta område har fortgått kontinuerligt. Det var också motionens mening att framhäva värdet av att stödja och uppmuntra ambitiöst och seriöst utövad hälsofrämjande verksamhet inom landet. Det får anses vara mycket angeläget att ta till vara och underlätta patienternas strävanden att själva vårda sin hälsa med de medel som dessa vill förlita sig på. Det är då alldeles självklart att en viss sanering bland förekommande hälsomedel och metoder är angelägen att utföra, så att människor inte utsättes för bedrägeri. Det är vidare angeläget att fastställa och söka uppnå vissa legitimationsnivåer för olika personkategorier inom den fria hälsovårdande verksamheten. Information och utbildning är likaledes helt naturliga aktiviteter för att åstadkomma en önskad trygghet inom den fria hälsovårdande sektorn. Den saneringsverksamhet som utövas av konsumentombudsmannen är naturligtvis värdefull till sin grundavsikt, men den upplevs av många som alltför hårdhänt inom naturkostbranschen. har aktioner mot naturmediciner, som inte är registrerade i , upprört många människor. Genom många olika kanaler har allmänheten fått en stark uppfattning om att naturläkemedel och -metoder har botat ett stort antal sjukdomsfall. Om det rör sig om substantiella verkningar eller psykologiska effekter skall ej beröras här. De bättringseffekter som har uppnåtts med THX-preparatet, med mistelextraktet Iscador och naturläkemetoden, som botat ett antal fall av ulcerös colit, får inte negligeras av vederbörande myndighet. 1 den rådanden besvärliga sjukvårdssituationen i landet bör alla rimliga medel och metoder tillvaratas. Den utredning som har tillsatt är naturligtvis ett steg i önskad riktning. Hur omfattande denna utredning avses bli är dock ej klart för motionärer eller allmänheten. I utredningspromemorian uppges att det framgår av diskussionen om de s. k. naturläkemedlen att önskemål föreligger om att s. k. naturläkemedel skall kunna användas utan de prövningsbe stämmelser som normalt gäller för läkemedel. Styrelsen tillsätter därför en utredning om huruvida dessa önskemål helt eller delvis kan anses berättigade och hur de i så fall skall kunna tillmötesgås. En förutsättning för särbehandling av dessa medel - uppges det - måste vara en tillfredsställande avgränsning av denna grupp, vilken f. n. synes vara oklart definierad. Denna utredning avser inte - åtminstone enligt utredningspromemorian - att omfatta den stora och angelägna frågan om det kurativa värdet av naturläkemedel och -metoder i svensk sjukvård. Följaktligen avses uppenbarligen inte heller frågan om legitimationer, utbildning m. m. inom detta område att beröras. Då svenska folkets tilltro till naturgivna läkemedel och utövare av enkla naturenliga läkemetoder är starkt utbredd, kan det med skäl betecknas som en folkpsykologisk angelägenhet av vikt att utreda denna fråga allsidigt. Att återkomma med motion i denna fråga kan därför med fog anses vara ett utrryck för viljan och inriktningen hos en mycket stor del av folk. riksdagsbehandling i dessa frågor återfinns i motion 1973:1174 (slut på förlaget), socialutskotts betänkande SoU 1973:27 samt protokoll (eftermiddagen) och (eftermiddagen). har det ägt rum en utbredd diskussion i vårt land om natursubstanser som läkemedel. Debatten orsakades bl. a. av motion 1973:1174 med motto om ökad användning av natursubstanser och naturläkemedel inom sjukvården m. m. och som stöddes av tre namninsamlingar omfattande ca 100 000 underskrifter, vilket enligt vår mening är ett symtom på att vissa läkemedelsfrågor i vårt land inte tillräckligt har beaktats eller behandlats med det intresse och allvar som frågan kan anses vara värd. Det är omvittnat att den svenska sjukvården befinner sig på en tekniskt hög nivå, men det är mindre känt att läkemetoder och mediciner som används i vårt land i högsta grad är ett uttryck för en vetenskapligt ensidig syn. Detta må ha sina tekniska orsaker, men många människor upplever dock med beklagande att denna ensidighet fått ett slags officiell status, genom att den tillämpas av den centrala vårdande myndigheten i landet. Patienternas vädjanden om att få natursubstanser som läkemedel har inte kunnat påverka inriktningen av den medicinska forskningen i vårt land. Överallt stiger intresset för miljöfrågor. Människorna anser sig ha rätt till frisk luft, rent vatten och oförgiftade livsmedel. De tycker sig också har rätt till läkemedel, vilkas kort- och långsiktiga verkningar och bieffekter kan överblickas. De naturenliga substanserna och metoderna är åtminstone inte aggressiva mot biologiskt liv på samma sätt som de kemiska. Vanligen är de en stimulans åt kroppens egna läkande krafter i stället för den kemiska chockverkan som många av läkemedelsindustrins produkter kan åstadkomma. Den medicinska skola som blivit så gott som allenarådande i vårt land har av lättförklarliga skäl också kommit att prägla sjukvårdsmyndighetens hållning till i vårt land mindre kända läkemetoder. Vi vill hänvisa till att svenska läkare i sin utbildning inte får någon kontakt med t. ex. de läkemetoder i andra europeiska länder som avses i motionen. Det olyckliga har inträffat i vårt land att lagstiftningen och utredningar i fråga om mediciner gjorts utan hänsynstagande till vare sig dessa gruppers önskemål eller de läkares synpunkter som velat utvidga sina metoder till att omfatta naturläkekonst eller åtminstone användning i ökad utsträckning av biologiska preparat som komplement till de syntetiska medicinerna. Någon med svenska förhållanden jämförbar åtskillnad mellan universitetens allmänna humanistiska fakulteter och de medicinska synes inte föreligga på kontinenten. Så har ett mera fritt tankeutbyte mellan medicinens och de andra fakulteternas företrädare kunnat äga rum - man kunde tala om en tvärvetenskaplig kontakt, och humanismen har starkare kunnat influera läkarnas synsätt och behandlingsmetoder. Företrädare för de biologiska riktningarna inom medicinen ser i regel inte sina riktningar som motsats till konventionell medicin utan långt mera som ett nödvändigt och naturligt komplement. Hos de flesta läkare finner man uppfattningen att de flesta organismer har en inneboende förmåga till självläkning. Denna förmåga vill den biologiskt inriktade läkaren med olika medel styrka och styra alltefter patientens sjukdom och konstitution. Så får medicinen utöver en komplettering av den konventionella dignostiken och terapin ett starkt inslag av konstitutionsbehandling och långsiktig preventiv medicinering. En aktiv patientpolitik måste i alla avseenden vara lyhörd för de krav och önskemål vilka framställs av enskilda patienter eller patientgrupper i fråga om medicinska behandlingsmetoder. Man bör därför ta fasta på alla seriösa strävanden från patientens sida att själv vårda sin hälsa. Det är också viktigt att man från den offentliga sjukvårdens sida bemöter patienterna med all respekt, även när de vill meddela sina positiva erfarenheter av medicinska preparat eller medicinska behandlingsmetoder, som ännu inte är att anse som konventionella i vårt land. Dessa patientnära informationer kan rymma erfarenhetsmaterial, som bör kunna verka som inspirationskälla för den medicinska forskningen. Det måste väl anses vara av allra största vikt för ett framgångsrikt sjukvårdsarbete att läkare och vårdpersonal kan arbeta i överensstämmelse med patienternas vilja och intresse. Stora förhoppningar om ändring av gällande bestämmelser knytes nu av många människor till den arbetsgrupp som tillsatts inom . Denna arbetsgrupp har en mycket omfattande uppgift. Men det kan ju för den intresserade allmänheten synas egendomligt att det å ena sidan verkar en utredningsgrupp som försöker finna vägar och skäl för en legalisering av vissa naturläkemedel, medan det å andra sidan pågår en rättslig undersökning som drabbar de personer som arbetat med sådana medel i vällovligt syfte. Bestämmelserna för registrering av farmaceutiska specialiteter avses ju innebära en betryggande garanti för konsumentens hälsa. Trots detta har det inträffat fall som visar att konsumtion även av legala läkemedel kan få förödande konsekvenser. aktiviteter inom detta område visar att det kanske är just här som det största protektionistiska arbetet bör äga rum. Myndigheternas allvarliga maning till läkarna att minska förskrivningen av sömnmedel och nervlugnande preparat är ett tecken på oron inför utvecklingen. De - och förhållandevis sent - påpekade och godtagna synpunkterna från KO till , beträffande informationsskyldighet om biverkningar till patienterna, visar även att det finns orsak til! framsynthet och oro beträffande de legitima medicinerna. Inom den europeiska gemensamma marknaden pågår bl. a. ett omfattande samarbete för att harmonisera sjukvården till för alla patienter gynnsamt tillstånd. Därvid tages också hänsyn till s. k. naturläkemedel, och enligt en uppgift har man där inte kunnat påvisa några kända skadliga biverkningar av sådana läkemedel. För att ge utredningsgruppen större erfarenhetsbredd rörande användning av aktuella mediciner borde representanter för de läkare som genom praktisk erfarenhet och studier gjort sig mer bekanta med ett antal naturmediciner på ett mera kontinuerligt sätt ha knutits till arbetsgruppen. Det förhållandevis ringa antalet sammanträden som har planerats synes inte medge så mycket effektiv verksamhet. socialutskott har ju också på vissa grunder uttalat i sitt betänkande SoU 1973:27 att utredningen med hänsyn till uppdragets svårighetsgrad uppenbart kommer att bli tidskrävande. Enligt vår mening borde det i rådande situation vara ett allmänt intresse att sådana läkare som har kompetens härför genom särskild dispens av Kungl. Maj:t meddelades tillstånd att tills vidare - och till dess utredningsmännens arbete är avslutat samt oavsett registreringstvånget för farmaceutiska specialiteter - från utlandet få inköpa aktuella läkemedel som där tillverkas av välkända och accepterade läkemedelsföretag. Det borde därjämte åläggas sådan läkare att kontinuerligt meddela arbetsgruppen sina erfarenheter av förskrivningen av sådana läkemedel. Arrangemanget skulle bl. a. vara till fördel för det stora antal patienter som ser en utlandsresa som enda möjligheten att få den behandling med läkemedel varom här är fråga. av dessa är kostnaderna för sådana resor omöjliga att uppbringa. De lättnader som här förespråkats har vunnit tillämpning i , där även en statlig kommitté f. n. utreder frågan om användning av natursubstanser i detta land. Som lämplig text till sammanfattningen för hemställan hänvisar vi till det särskilda yttrandet, knutet till betänkandet 1973:27, som lyder: Vi delar utskottets uppfattning att resultatet av utredningen rörande naturläkemedlen måste avvaktas innan beslut kan fattas om nya bestämmelser för tillhandahållande av dessa läkemedel. Vi vill emellertid ytterligare understryka att ärendet är brådskande, eftersom nu gällande bestämmelser lett till konsekvenser som är stötande för rättskänslan och knappast förenliga med grundläggande mänskliga rättigheter. Den händelse som inträffade i då utskottet behandlade den föreliggande motionen visar klart att reglerna måste reformeras. Det är orimligt att ett stort antal sjuka människor plösligt skall ställas utan preparat som de anser sig behöva. Det är angeläget att utredningen med förtur tar upp delfrågor rörande möjligheten att för framtiden undvika sådana händelser. Det vore därtill synnerligen önskvärt att utredningen tog som en av sina främsta uppgifter att utröna om inte vissa interimistiska undantag kan göras vad gäller de indragna naturläkemedlen i avvaktan på ett slutligt ställningstagande. Vi finner det rimligt att preparat som visat sig vara oskadliga får saluföras och användas utan hinder av att de inte i vederbörlig ordning testats som läkemedel. Självfallet bör de då förses med varudeklaration, av vilken klart framgår att deras medicinska värde inte är vetenskapligt bevisat på det sätt som krävs för registrerade läkemedel i . 1 den mån preparaten saluförs på apotek är vi heller inte främmande för tanken att de, om de ordineras av läkare, skulle kunna omfattas av läkemedelsrabatten inom sjukförsäkringen. Avsnittet rörande rabattering inom sjukförsäkringens ram bör övervägas för senare aktualisering. Detsamma får gälla för frågan beträffande legitimering och utbildning av personal inom den fria hälsovården och därmed sammanhängande affärsrörelser. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t hemställa om utfärdandet av bestämmelser enligt vilka legitimerade läkare med kompetens att förskriva läkemedel baserade på natursubstans får, oavsett bestämmelsen i läkemedelsförordningen (1972:701), meddelas tillstånd - genom dispens av Kungl. Maj:t - att över apotek från utlandet inköpa sådana läkemedel för ordination, såvitt läkemedlen i fråga tillverkats av i utlandet välrenommerade läkemedelsföretag. A. () P. O. () () i Agnäs () i Heden L. () i () i Skärstad () i Ulfsbyn () i Holmgården HANS () i