ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX021918 · 1974-11-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:150 angående riktlinjer för bostadspolitiken m. m. 1 propositionen 1974:150 behandlas under avsnittet Åtgärder för att främja konkurrensen på byggmarknaden de allmännyttiga bostadsföretagens ställning. För godkännande som allmännyttigt bostadsföretag krävs f. n. att kommunen skall utse mer än halva antalet ledamöter i företagets styrelse och att övriga styrelseledamöter skall utses av personer eller företag som är fristående i förhållande till egentliga byggnadsföretagarintressen. Av de aktiva allmännyttiga bostadsföretagen är ca tre fjärdedelar helkommunala. I övriga företag utses styrelseminoriteten av t. ex. HSB, Svenska , lokala industriföretag, ideella sammanslutningar eller stiftelser. har framhållit att det är riktigt och väsentligt att kommunerna har det hela och fulla ansvaret för verksamheten i de allmännyttiga bostadsföretagen och att något egentligt behov av att organisationer och företag går in som delägare eller utser styrelserepresentanter inte längre finns. Utredningen framhöll vidare att det är engeläget att slå vakt om de möjligheter till rationellt byggande och effektiv förvaltning som ges genom samarbete mellan de allmännyttiga företagen samt HSB och Svenska men att detta bör vara möjligt även om de allmännyttiga företagen görs helkommunala. I propositionen föreslås att principen om helkommunala företag skall gälla när nya företag bildas men att reglerna skall vara oförändrade för redan bildade företag. Enligt min mening talar övervägande skäl för att de allmännyttiga bostadsföretagen skall vara helkommunala. De allmännyttiga företagen bör ses som en del av kommunens organisation. Därför börsamma värderingar och regler tillämpas vid val av styrelser i dessa som vid val av kommunala nämnder och styrelser. Detta skulle också stärka förtroendet för de allmännyttiga företagen vid upphandling. Den anknytning till intressen i byggföretag som ibland förekommer är principiellt tvivelaktig. Jag delar departementschefens uppfattning att kommunerna bör tillskjuta och utse hela styrelsen i nybildade företag. Men målsättningen bör också vara att redan bildade allmännyttiga företag efter viss övergångstid, förslagsvis , görs helkommunala. De skäl som anförs för att nybildade foretag skall vara helkommunala är lika giltiga för redan bildade. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad som anförts i motionen om att de allmännyttiga företagens styrelser skall vara helkommunala. 1* 1974.
mot · FX021921 · 1974-11-07 00:00:00 — Regeringen har tillsatt en sakkunnig för att närmare granska den statliga organisationen för uppgifter avseende byggnadsväsen, fysik planering och bostadspolitik. Uppdraget tycks av direktiven att döma väsentligen omfatta den administrativa ramen. Lika viktigt är det dock enligt min mening att göra en närmare granskning av om de uppgifter dessa organ arbetar med i alla avseenden är nödvändiga och huruvida förenklingar av regler och anvisningar kan åstadkommas. Med anledning av det ovan anförda hemställer jag att uppdrar åt Kungl. att genom tilläggsdirektiv till den sakkunnige som utsetts att göra en översyn i vissa byggadministrativa organ vidga dennes uppdrag till att avse en total översyn av de lånebestämmelser och andra regleringar som förekommer inom bostadsbyggandet.
mot · FX021923 · 1974-11-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:150 angående riktlinjer För bostadspolitiken m. m. I propositionen 1974:150 föreslås bl. a. ett system med generella räntesubventioner, som i början garanterar bostadsräntor om . Detta uppnås genom räntebidrag, som avser räntekostnader för bottenlån och bostadslån till den del lånen belöper på låneunderlaget för bostäder. Om huset byggs på tomträttsmark räknas i princip tomtkostnaden bort från låneunderlaget. Denna förräntas i stället genom tomträttsavgälden. Avgäldsräntan vid nyupplåtelser skall enligt Svenska kommunförbundets rekommendation vara . Rekommendationen tycks i stor utsträckning följas. Viss differentiering sker dock. Räntan på tomträttslån är för innevarande budgetår . För att skapa möjligheter till neutralitet mellan de båda markupplåtelseformerna bör räntan på tomträttslån följa de nivåer som garanterats för bostadslån och bottenlån. Åberopande det anförda föreslås att hos Kungl. hemställer om förslag till sådana ränteregler för tomträttslån som jämställer tomträttskostnaden med motsvarande lånekostnad vid statlig bostadsbelåning. GOTAB 74 8261 Slockholm 1974
mot · FX021924 · 1974-11-07 00:00:00 — av herrar och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:151 med förslag till lag om bostadsdomstol m. m. Maj:ts proposition 1974:151 föreslås att en särskild domstol, bostadsdomstolen, inrättas för överprövning av hyresnämnds avgöranden. Propositionens förslag motiveras av en önskan att åstadkomma enhetlighet vid rättstillämpningen i frågor som i första instans behandlas av hyresnämnder. Vi vill instämma i att nuvarande system ter sig mindre tillfredsställande och sålunda förorda att nuvarande oenhetliga överprövningsförfarande avskaffas. Det finns i och för sig många skäl som talar mot upprättandet av specialdomstolar. En alltför stor spridning av rättstillämpning i högsta instans innebär att en eftersträvad enhetlighet går förlorad. Vi ser enhetligheten i rättstillämpningen som något synnerligen betydelsefullt. Den är en hörnsten i rättssamhället och en förutsättning för medborgarnas rättstrygghet. Det kan med skäl ifrågasättas om partssammansatta domstolar är den bästa vägen att ge olika intressegrupper ett ökat inflytande på samhällsutvecklingen. Ett sådant inflytande måste i stället garanteras genom att sådana lagar och förordningar som motverkar ett ökat medborgarinflytande avlägsnas. 1 sin egenskap av domare måste ju också intresserepresentanterna följa gällande lagar. Vi vill erinra om vad som sägs i propositionen på denna punkt: Alla ledamöter i bostadsdomstolen utövar en dömande verksamhet och skall i denna egenskap inte uppfattas som företrädare för bestämda partsintressen utan tvärtom som självständiga domare. Vi finner det också betänkligt att propositionens förslag innebär ett avsteg från den svenska rättsprincipen att rättstvister skall kunna prövas i tre instanser. I förslaget till lag om bostadsdomstol föreslås i § 5 att i bostadsdomstolen skall ingå en teknisk ledamot. Enligt vår mening skall den tekniska expertis i vissa mål som bostadsdomstolen kan komma att få behandla tillkallas av parterna i målet och ej i sin egenskap av expert tillföras domstolen som dömande part. Enligt propositionens förslag skall domstolen förläggas till . Bakgrunden härför synes vara bedömningen att det övervägande antalet mål kommer att gälla förhållanden i . Denna bedömning finner vi dåligt grundad. Skall en bedömning göras enbart på grund av var befolkningstätheten är starkast måste självfallet också Göteborgs- och tas med i bilden. Dessa två områden tillsammans har ju större befolkning än . Det förefaller oss sålunda lämpligare att till lokaliseringsort välja en plats som också kan tillgodose dessa orters önskemål. Bostadsdomstolen bör sålunda lokaliseras till en plats där resandet minskar för alla. Vi vill därför förorda att bostadsdomstolen lokaliseras till . Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att beslutar att i § 5 i förslaget till lagom bostadsdomstol texten en ledamot med teknisk utbildning och erfarenhet av värderings- eller byggnadsteknik (teknisk ledamot) utgår, 2. att beslutar att bostadsdomstolen förläggs till . H. () ()
mot · FX021925 · 1974-11-07 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:151 med Förslag till lag om bostadsdomstol m. m. I regeringens proposition 1974:151 föreslås inrättande av en särskild domstol för överprövning av hyresnämnds avgöranden. I förutsättningarna ingår att hyresregleringen avskaffas och att avvecklas , då bostadsdomstolen förutsättes överta hyresrådets ärenden. Trots klart uttalade syften i propositionen om att uppnå enhetlig rättstillämpning på hyresmarknaden har man inte tagit med frågan om överprövning av arrendenämndernas avgöranden. Hyresnämnderna och arrendenämnderna har likartad karaktär och likartade uppgifter, och gränsdragningen mellan hyra och bostad är svår att ibland avgöra. I fråga om förfarandet i tvister regleras detta i gemensam lag, lag om arrendenämnder och hyresnämnder. kommunisterna motsätter sig ett avskaffande av hyresregleringen, och vi motsätter oss också inrättandet av en särskild bostadsdomstol samt att hyresrådet avvecklas. Om förslaget genomföres kan det enligt vår uppfattning föreligga risk för att rättspraxis om oväldig prövning brytes; domstolens sammansättning enligt förslaget ger också den lilla fastighetsägargruppen för stort inflytande. Bostadsdomstolen avses tydligen bli ett slags arbetsdomstol på hyresmarknaden där överenskommelser som träffats på riksplanet - ofta över huvudet på hyresgästerna och mot deras vilja - kommer att bli vägledande för de intresserepresentanter som kommer att utgöra domstolens majoritet. Även om intresserepresentanterna enligt propositionen inte skall uppfattas som intresserepresentanter i egentlig mening, kan man inte bortse från att sammansättningsreglerna och partsöverenskommelser på hyresmarknaden kan komma att leda till att enskilda parter får svårt att få gehör för sin uppfattning. Det är knappast troligt att i tvister där intresserepresentanterna i hyresnämnd med stöd av en överenskommelse fällt avgörande i en riktning, andra intresserepresentanter skulle komma till en annan uppfattning i bostadsdomstolen. Partsrepresentanterna får i båda fallen antas anse sig bundna av överenskommelser mellan partsorganisationerna på hyresmarknaden vare sig det är fråga om riks- eller lokala överenskommelser. Vi föreslår sålunda att propositionen 1974:151 avslås. De nödvändiga förbättringar och förändringar som behöver göras för enhetligare och enklare överprövning av hyrestvister av olika slag bör kunna åstadkommas inom ramen för nuvarande domstolsväsende med dess inslag av lekmannainflytande. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar att avslå propositionen 1974:151 om inrättande av bostadsdomstol. (vpk) i (vpk) i
mot · FX021930 · 1974-11-07 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:152 med förslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868). I propositionen 1974:152 föreslår regeringen sådan ändring i förköpslagen att kommunerna ges förköpsrätt även i fråga om fastighet som är i behov av upprustning. En redan vidsträckt rätt till förköp vidgas därmed ytterligare, främst för att kunna fungera som ett instrument i den kommunala saneringspolitiken. Moderata samlingspartiet yrkade i motion till riksdag att förköpslagen skulle upphävas, att expropriationslagen skulle ändras och begränsas samt att glesbebyggelserätten skulle återinföras. Vår inställning i dessa frågor är helt klar. Vi hävdar att de krav som en nödvändig samhällsutbyggnad kan ställa på kommunala markförvärv icke får tas till intäkt för en konfiskatorisk politik och icke får leda till etablerat kommunalt markmonopol. Däremot stöder vi självfallet en i ordets verkliga mening effektiv markpolitik och accepterar att samhället ibland även tvångsvis skall äga rätt att förvärva mark för bebyggelseplanering. Vi hävdar, mycket bestämt, att kommunernas markpolitiska åtgärder aldrig får ses som ett självändamål och icke leda till ett slutgiltigt överförande av mark i samhällets ägo. Mot denna principiella bakgrund är naturligtvis förslagen i propositionen 1974:152 helt oacceptabla. Dessutom anser vi att de presenterade argumenten för en ändring och vidgning av förköpslagen är svaga. Upprustning och sanering av äldre fastighetsbestånd är en angelägen, i den socialdemokratiska politiken alltför länge styvmoderligt behandlad, del av bostadspolitiken. Enligt vår uppfattning skulle dock en tillämpning av förköpslagen i sane ringssyfte komma att störa redan pågående sanering och kunna leda till ett oekonomiskt och orationellt utnyttjande av saneringsresurser. Lagen om tvångsförvaltning och bostadssaneringslagen ger kommunerna de nödvändiga möjligheterna att göra eventuellt befogade ingripanden. Enligt vår mening talar därmed starka principiella och praktiska skäl för att propositionen 1974:152 bör avslås av . Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att beslutar avslå propositionen 1974:152.
mot · FX021931 · 1974-11-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:152 med förslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868). I proposition 1974:152 föreslås vissa ändringar i förköpslagen (FL). Enligt propositionen (s. 29) skulle ändringarna innebära att kommunen skulle kunna göra gällande förköpsrätt i praktiskt taget alla situationer då ett köp framstår som önskvärt från mark- och bostadspolitisk synpunkt. Förköpslagen skulle därmed bygga på den av (CU 1973:18 s. 5) uppställda principen om kommunens obetingade företrädesrätt till mark som avses för ny eller förändrad tätbebyggelse. Föredragande statsrådet anför i anslutning härtill att det är svårt att finna praktiska exempel på fall som skulle ligga inom den kommunala kompetensen men likväl inte täckas av de föreslagna bestämmelserna. Om en kommun beslutar att genom ett frivilligt avtal köpa en fastighet kan efter kommunalbesvär prövas frågan om köpet ligger inom den kommunala kompetensen enligt 3 § kommunallagen (KL). Detta lagrum har getts en allmän utformning för att få precisa uttryck i rättstillämpningen. Köpets legitimitet prövas genom en bedömning av dess syfte och behövlighet, kommunintressets intensitet m. m. Om samma kommun beslutar att beträffande samma fastighet utnyttja sin förköpsrätt kan visserligen också kommunalbesvär anföras. Den reella sakprövningen sker dock genom tillståndsprövning enligt 9 § FL där närmast motsvarande prövningstema uttrycks genom ändamålsbestämmelsen i 1 § och som en obillighetsregel, relaterad till avtalsparternas förhållanden. Den praktiska följden av denna olikhet är sålunda att den kommunala kompetensen enligt KL, bestämd i rättstillämpningen, blir snävare än tillståndsmöjligheterna enligt FL. Det torde ha förutsatts att rättstillämpningen skulle utvecklas med hänsyn även till sådana statsmakternas intentioner som bl. a. motiverat . Detta synes dock inte ha blivit fallet. Därmed kan FL:s ändamålsbestämning komma att reduceras till teoretiska överväganden. Med åberopande av det anförda föreslås att hos Kungl. Maj:t hemställer om en översyn av samordningen mellan kommunallagen och förköpslagen. GOTAB 74 8202 S 1974
mot · FX021938 · 1974-11-12 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition 1974:148 med förslag till lag om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning. Lagen om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning föreslås träda i kraft . Om lagen, såsom planeras, upptas till behandling i står endast en hel arbetsvecka till förfogande mellan lagens antagande och ikraftträdande. Detta innebär att det rådrum som erbjuds arbetsmarknadssparterna för överläggningar om lagens anpassning till de varierande förhållanden som räder på olika arbetsplatser ter sig otillräckligt. Då syftet med den föreslagna lagen är högst beaktansvärt, synes det särskilt angeläget att den redan från början kommer att tillämpas på ett för berörda parter friktionsfritt sätt. Den praktiskt taget obegränsade rättigheten för arbetstagare att erhålla ledighet för utbildning kan komma att bli ett svårlöst problem, speciellt för mindre och medelstora företag. Frånvaro av en eller flera nyckelpersoner i ett mindre företag kan allvarligt störa företagets verksamhet. Departementschefen säger sig också ha förståelse för lagens konsekvenser i detta hänseende för företag med ett fåtal anställda (s. 60 f.). Departementschefen anför vidare att de dispositiva lagreglerna liksom förläggningsreglerna bör kunna utnyttjas på ett sätt som tar hänsyn till de särskilda förhållanden som kan råda på de mindre arbetsplatserna (s. 61). Detta kräver överenskommelser på central nivå. Även ett antal rent praktiska problem måste bli föremål för överläggningar mellan arbetsmarknadsparterna. Starka skäl talar för att sådana bör komma till stånd för att om möjligt leda fram till rekommendationer och anvisningar, vilka är såväl arbetsgivare som arbetstagare till handa före lagens ikraftträdande. Därmed säkerställs redan från början en likformig och genomtänkt tillämpning av lagen. Med stöd av det anförda hemställs att för sin del beslutar att tidpunkten för ikraftträdandet av lagen om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning senareläggs till för att möjliggöra förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter på såväl central som lokal nivå om lagens praktiska tillämpning. . () ()
mot · FX021939 · 1974-11-12 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:148 med förslag till lag om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning. Maj:ts proposition 1974:148 om arbetstagares rätt till ledighet för studier framläggs förslag till bestämmelser rörande bl. a. skadeståndsskyldighet i fall där en arbetsgivare åsidosätter sina förpliktelser gentemot arbetstagare, som begärt respektive beviljats ledighet för studier. Motsvarande bestämmelser saknas rörande arbetstagaren för den händelse studieledigheten icke skulle användas för det avsedda ändamålet. I departementschefens framställning berörs ett eventuellt missbruk från arbetstagarens sida endast i helt allmänna ordalag (prop. s. 81 ff.). I redovisningen av remissinstansernas yttranden (s. 50) redovisas bl. a. att UKÄ ifrågasätter, huruvida icke med hänsyn till vikten av ömsesidig respekt för rätt tillämpning av lagen skadeståndsskyldighet bör kunna komma ifråga även när arbetstagarpart åsidosätter sina förpliktelser. Liknande synpunkter anförs av hovrätten för . Då jämlikhet inför lagen är att se som en huvudprincip i all lagstiftning i vårt land måste, enligt min mening, full reciprocitet råda i den föreslagna lagens bestämmelser. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan komplettering av lagen om arbetstagares rätt till ledighet för studier att även arbetstagarpartens ansvar fastställs i fall, där denna part åsidosätter sina förpliktelser. GOTAB 74 8280 1974
mot · FX021945 · 1974-11-13 00:00:00 — Motion nr 1974 Mot. av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:170 angående utgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /75. Nuvarande bestämmelser om bidrag för energibesparande åtgärder gör det inte möjligt att bevilja bidrag för samlingslokaler. Vi finner det angeläget att kommun som svarar för kostnader för energibesparande åtgärder i samlingslokal, vilken inte ägs av kommunen, får statsbidrag för sina utgifter på samma sätt som är fallet då lokal är kommunägd. I bilaga 10 till proposition 1974:170 redovisas bl. a. vilka ramar som gäller för dispositionen av reservationsanslaget Vissa energibesparande åtgärder. Med hänvisning till det anförda hemställs attriksdagen uttalar att nuvarande och kommande ram för bidrag till energibesparande åtgärder i kommunala och landstingskommunala byggnader får användas även för icke kommunägd samlingslokal, där kommunen svarar för kostnaderna för de energibesparande åtgärderna. (c) () 1* 1974. GOTAB 74 8293 S 1974
mot · FX021951 · 1974-11-19 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:138 angående ändring i förordningen (1959:552) angående uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring, m. m. I propositionen 1974:138 föreslås betydande ändringar beträffande debiteringen och uppbörden av arbetsgivarnas avgifter till socialförsäkringarna m. m. Det nya systemet anknyter till den ordning som redan gäller för skatteuppbörden. Den preliminära avgiften för ett visst år skall liksom i allmänhet beräknas på den senast debiterade slutliga avgiften. Hänsyn tas dock givetvis bl. a. till eventuella ändringar i det procentuella avgiftsuttaget. Arbetsgivarna lämnar sedan uppgift om det lönebelopp, som de i verkligheten har betalat ut, året därpå. Först tillställs de räkning på den slutliga avgiften, och slutregleringen äger rum (dvs. efter utgiftsåret). Slutregleringen sker alltså med betydande eftersläpning. Då socialförsäkringsavgifterna numera uppgår till stora belopp för nästan alla arbetsgivare är det angeläget att få god överensstämmelse mellan de preliminära inbetalningarna och den definitiva avgiften. För att underlätta detta bör bl. a. möjligheten finnas att få den preliminära utdebiteringen ändrad under löpande utgiftsår. Detta är särskilt betydelsefullt för mindre och medelstora företag, som trappar ner sin verksamhet. En uttrycklig bestämmelse om detta bör enligt vår uppfattning tas in i lagtexten. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av propositionen 1974:138 beslutar att förordningen angående uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring m. m. kompletteras med bestämmelser, som gör det möjligt att ändra den preliminära avgiftsdebiteringen under löpande utgiftsår.
mot · FX021954 · 1974-11-19 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:146 med förslag till lag om vissa mineralfyndigheter, m. m. Maj:ts proposition 1974:146 framlägges förslag till lag om vissa mineralfyndigheter, m. m. Lagförslaget avser att ersätta lag 1886:46 s. 1 och uranlagen 1960:676. Vidare föreslås smärre ändringar i lagen 1966:314 och lagen 1974:342. I motion nr 1660 med anledning av proposition om ny gruvlag framfördes från vårt håll erinringar främst rörande markägares rättsliga ställning jämte ersättningsregler för intrång och ianspråktagen mark. Dessa synpunkter äger viss giltighet även för lagförslaget om vissa mineralfyndigheter. Således motsätter vi oss att en särskild form av ''gruvrätt" genom koncessionsförfarande införes för exempelvis leror. Införes sådan rätt är steget inte långt till att medge motsvarande rätt till exempelvis grustäkt. I fråga om intagande av torvtäkt för energiändamål i koncessionssystemet förutsätter propositionen ingen särskild ersättning för själva torven. Endast i fråga om intrång för ev. vägar etc. i form av delexpropriation föreslås ersättning utgå. Enligt min mening bör skälig ersättning utgå då torv tages i anspråk, i synnerhet som torv alltid förekommer som översta jordlager och inte kan jämställas med mineralfyndigheter. Med anledning av proposition nr 166 avser jag att i motion ytterligare utveckla mina synpunkter rörande torvtäkt. Med stöd av vad som ovan framförts hemställes 1. att avslår förslaget om koncessionsrätt för klinkrande och eldfasta leror jämte torv, 2. att uttalar att den s. k. jordägaravgälden till fastighetsägare bibehålies då brytning sker av inmutningsbara i enlighet med gällande bestämmelser i stenkolslagen och uranlagen, samt 3. att uttalar att expropriationslagen inte är att anse som godtagbart värderegleringsinstrument då ersättningar för intrång hos enskild markägare skall beräknas.
mot · FX021955 · 1974-11-19 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:156 med förslag om sänkning av sjömansskatten, m. m. Regeringen har i propositionen 1974:156 lagt fram förslag om anpassning av sjömansskatten till de nya regler som tidigare föreslagits i propositionen 1973:132. Moderata samlingspartiet anslöt sig i sin motion 1974:1888 till de i propositionen 132 föreslagna sänkningarna av marginalbeskattningen. I propositionen föreslogs emellertid också en skärpning av marginalskatten i vissa inkomstlägen. Vi yrkade avslag på propositionen till den del den innebar marginalskattehöjningar. I fråga om propositionen 156 tillstyrker vi i konsekvens härmed förslaget till den del det innebär en marginalskattesänkning, men föreslår att det avslås till den del det innebär höjningar. Med anledning av vad som ovan anförts hemställes att beslutar att avslå Kungl. Maj:ts proposition 1974:156 till den del den innebär en höjning av marginalskatterna.