mot · FX02752 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar i Skärstad och Raneskog om åtgärder till stöd för skolans sociala fostran. All grundläggande fostran sker i hemmet. Detta utesluter emellertid inte att skolan också har en personlighetsutvecklande roll. Eleven tillbringar en förhåEandevis stor del av sin uppväxttid i skolan. Skolan skall enligt läroplanen ge alla elever en utbildning som innefattar bl. a. sådana vanor, attityder och värderingar som är av betydelse för deras personliga utveckling. Vissa i läroplanen angivna värderingar skall kunna framhållas och främjas (s. 41). Enligt läroplanen har skolan till uppgift att utveckla viljan till gott samarbete med andra, att grundlägga goda arbetsvanor, att lära de unga att hysa aktning för varje slag av väl utfört arbete, att skapa förståelse för de grupper som har särskilda problem i det svenska samhället, att vänja eleverna till hjälpsamhet och att främja tolerans och respekt för andras uppfattningar. Vidare skall eleverna bli medvetna om innebörden av begrepp som rättvisa, ärlighet, hänsyn och tolerans och om konsekvenserna av brott mot lagar och föreskrifter. Huvudparten av dessa mål illustrerar innebörden av begreppet social fostran. Denna kan inte brytas loss vare sig från individuell eller från övrig etisk fostran. Läroplanen och andra bestämmelser på skolans område är f. n. inte till alla delar så utformade att de tillräckligt hjälper skolan att nå de sociala målen. Man bör därför genom olika åtgärder göra det lättare för skolan att förverkliga de i och för sig riktiga målen i läroplanen för individens personliga utveckling. Det finns ingen motsättning mellan kunskapsmeddelande och social fostran: ökas skolans sociala fostran så ökas skolans möjligheter att meddela kunskaper. Omvänt kommer skolans sociala fostran att öka, om skolans kunskapsförmedlande roll stryks under. Skolan bör klarare definiera sin roll och sina uppgifter. Om skolans ambitioner är diffusa och dess roll oklar, blir elevernas roll likaledes oklar, vilket bidrar till att skolarbetet upplevs som mindre meningsfullt. Erkänn kunskapers värde! Med en sådan inriktning av arbetet i skolan blir traditionella hemuppgifter för eleverna av underordnad betydelse. Detta är också väl motiverat på grund av det förhållandet att man i timplanerna fastställt ett så stort veckotimtal för elevernas undervisning i skolan att de bör få använda övrig tid för rekreation. Hemuppgifterna bör följaktligen i största möjliga utsträckning vara frivilliga för eleverna. Skolledningen har ett ansvar för att detta också blir förverkligat. (Citat ur Lgr 69, s. 70, vår kursivering). 1 1974 3 sami. Den svenska ligger vid en internationell jämförelse sist när det gäller elevernas hemarbete. Den nedskärning av hemarbetet som har skett har åtminstone delvis motiverats med jämlikhetsargument. Man har hävdat att hemarbete orättvist gynnar barn från högre socialgrupper, därför att dessa barn har tillgång både till böcker och till hjälp från föräldrar. IEA-undersökningarna (Achievement) visar att åtminstone den senare delen av detta argument saknar kraft. Dels får barnen från de högre socialgrupperna tydligen inte mer läxhjälp av sina föräldrar än andra barn, dels är det faktiskt så att de barn som får hjälp av sina föräldrar genomgående når sämre resultat än de som klarar sig själva. Om de högre socialgruppernas barn når bättre skolresultat kan detta sålunda inte i nämnvärd grad bero på läxhjälp. Vill vi kompensera sociala handikapp och det bör vi måste vi använda oss av betydligt subtilare medel. Läroplanens ord om hemuppgifternas underordnade betydelse är missvisande. Den nämnda formuleringen kan inte sägas vara väl ägnad att grundlägga goda arbetsvanor och får dessutom negativa effekter dels direkt för arbetet i , dels indirekt för många elevers möjlighet att följa arbetet i gymnasieskolan. Bortfallet av elever i gymnasieskolan ökar enligt uppgift successivt för vaije årskurs. Detta förhållande anses för vissa elevers del bottna i att de har svårigheter att ställa om sig till arbetsformerna i gymnasieskolan, där krav ställs på bl. a. självständigt fullgörande av hemuppgifter. Hemarbetets effekt ligger just i att eleven själv arbetar med det stoff som skall läras in. Inlärningen är liksom växandet en aktiv process. Den ovan citerade delen av Lgr 69, som talar om hemuppgifternas underordnade betydelse, bör därför modifieras på följande sätt: Hemuppgifterna kan vara dels ålagda, dels frivilliga. De ålagda hemuppgifterna bör ha till syfte att befästa kunskaper och färdigheter samt att utveckla goda arbetsvanor. Uppgifterna måste hållas inom sådana gränser att eleverna också får tid till skälig rekreation och aktiviteter utan direkt anknytning till skolarbetet. Låt så många ungdomar som möjligt uppleva kunskapstrygghet! Spridningen i studieförmåga inom en klass i är mycket större än vad de flesta tycks vilja inse. Denna spridning beror på olika förutsättningar för inlärning men också till stor del på olika förutsättningar i fråga om tidigare skolgång och sociala förhållanden. Skolan har en alldeles för stel organisationsform för att på ett smidigt sätt anpassa undervisningen till elevens situation i de olika ämnena och årskurserna. Detta gäller framför allt på högstadiet. Elever kan nu vid en nära nog automatisk uppflyttning till högre årskurs komma i den situationen att de inte har någon möjlighet att följa undervisningen i visst ämne och därmed inte heller göra nya framsteg. Dessa elevers situation blir ohållbar både inlärningsmässigt men också socialt. Denna missanpassning måste undvikas. Bland annat måste årskursgränserna i kunna brytas. Det bör övervägas om elev i i viss årskurs (t. ex. årskurs 9) i visst ämne (t. ex. matematik) kan få följa undervisningen i samma ämne i lägre årskurs (t. ex. årskurs 8), om eleven i fråga har behov av en långsammare studietakt i just detta ämne eller behov av att gå om årskursen enbart i detta ämne. Denna modifierade form av gymnasieskolans begrepp Mindre studiekurs bör kunna kombineras med anordningen Förlängd undervisning i enskilt ämne. Vårt utbildningssystem bör vara så organiserat att målet för individen blir att skaffa sig kunskaper och färdigheter, inte att få ett intyg om genomgången skola. Under en följd av år har en stor del av diskussionen av vårt svenska skolsystem rört sig om undervisningsutbudet och dess organisation. Eleverna skall inte betraktas som en passiv massa, som kan formas till vilka profiler som helst genom att pressas i olika kanaler i utbildningssystemet. Genomströmningen i systemets olika delar har ansetts som mått på systemets effektivitet. I stället bör vi koncentrera oss på vilka kunskaper och färdigheter eleverna faktiskt uppnår. Enligt 6 kap. 16 § skolstadgan uppflyttas elev vid läsårets slut som regel till närmaste högre årskurs. Om detta sker när eleverna saknar sådana grundläggande färdigheter i svenska, matematik och engelska som viss årskurs avser att ge, är systemet ett svek mot eleverna som i en högre årskurs sedan tvingas delta i en undervisning som de ej kan tillgodogöra sig. Det måste vara helt nedbrytande för en elev, som uppflyttats utan rimliga kunskaper, att uppleva hur kamrater genast fattar genomgångar som för honom själv fordrar enorm tankemöda eller som trots stora ansträngningar förblir obegripliga. Från kurator, skolsköterska och skolläkare kommer papper på att eleven är skoltrött. Denna skoltrötthet är orsak till dåliga studieresultat, skolk, depressioner och en allmän missanpassning. Skolan är själv skuld till en hel del av skoltröttheten. Ta vara på möjligheten till prövning vid början av läsår för höjande av betyg när färdigheterna i ett ämne är alltför knappa! För elevernas egen skull bör 6 kap. 16 § skolstadgan kompletteras med ett klargörande av innehåll att uppflyttning till högre årskurs inte utan vidare bör ske när elev saknar sådana grundläggande färdigheter i svenska, matematik, engelska och B-språk som behövs för att följa undervisningen i den högre årskursen. För att öka elevernas grundläggande färdigheter bör skolan vidare kunna använda ett system med flexibla undervisningsgrupper, särskilt anpassade läromedel och de pedagogiska anordningar som nämnts i det föregående. Skapa sociala trafikregler och upprätthåll dem! Många av de etiska grundprinciperna inom de stora världsreligionerna tycks vara märkvärdigt samstämmiga, men naturligtvis måste deras tillämpningar bli annorlunda i nya och skilda förhållanden. Handlingsregler, som kanske var goda eller skapliga , förlorar sin giltighet i industrisamhället och måste ersättas med andra. I varje tid behöver vi vissa i allmänhet giltiga handlingsregler. Man skulle kanske helst vilja kalla dem sociala trafikregler, eftersom de företer en nära analogi till de vanliga trafikreglerna. Om vi inte i allmänhet iakttog dem, skulle en trafikerad gata bli en blodig skrothög! Detsamma gäller beträffande de sociala trafikreglerna. Det förhållandet att regler av detta slag inte är undantagslösa får inte tas till intäkt för uppfattningen att sociala trafikregler är något onödigt och kan avskaffas. Miljön har betydelse som fostrande faktor. Liksom schackspelet endast kan fortgå så länge spelarna frivilligt böjer sig för reglerna, är en fri och på samma gång fredlig mänsklig samlevnad i ett samhälle med skilda åsiktsriktningar endast möjlig om man har vissa gemensamma uppfattningar om rätt och orätt, hederligt och ohederligt att vädja till. De etiska normer som är en förutsättning för demokratisk samlevnad är naturligtvis inte lika lätta att formulera som reglerna för t. ex. ett schackspel. De har vuxit fram naturligt under tidernas gång som en sida av kulturlivets utveckling. Det får inte bli så, att i skolan allting ifrågasätts in absurdum och att skolan aldrig ger eleverna besked om vilka sociala trafikregler som i allmänhet är de bästa! Skolans fostran kan ske indirekt genom det sätt varpå skolarbetet bedrivs och samvaron inom skolan försiggår eller direkt i form av undervisning. Frågor om hänsyn, hövlighet, rättvisa, resonlighet och självbehärskning bör behandlas i skolans undervisning vid litteraturstudier i ämnet svenska, inom ämnet religionskunskap, vid sexualundervisningen och i de andra av skolans ämnen som lämpar sig härför samt praktiseras i det dagliga arbetet. De sociala trafikreglerna inkluderar bl. a. ordningsregler på arbetsplatsen. Alltför många föreskrifter gagnar inte ordningen. De regler som ges måste vara klara och tydliga så att de inte missförstås. Skolans personal måste vidare bli enig om vad man skall kräva eller inte kräva vid upprätthållande av reglerna. Den ene får inte underlåta att påtala något som den andre lojalt enligt överenskommelse gör till föremål för ingripande. Skolans brist på rättsprinciper (vad läraren får göra och inte får göra, vad elever får göra med eller utan påföljd, frågor om skadegörelse och ersättning för sådan tillfogad skada etc.) försvårar skolans sociala fostran. Därför bör sociala trafikregler och rättsprinciper av mer allmänt slag för skolan skapas. tillkallades en parlamentariskt sammansatt betygsutredning. Denna utredning som på grund av sin sammansättning är särskilt lämpad för uppdraget bör genom tilläggsdirektiv få i uppdrag att dels förutsättningslöst överväga om ett normalbetyg i ordning, med möjlighet för eleven att få såväl högre som lägre betyg, kan vara av värde för skolans sociala fostran och tjäna som information till hemmet och samhället, dels föreslå arbetsplatsregler av mer allmänt slag för skolan, former för påföljd vid överträdelse och de övriga åtgärder som den finner kan bidra till en ökad social fostran i skolan. Skolan kan inte särskilt effektivt hålla på sina krav, om inte eleverna känner att också hemmen ställer sig bakom fordringarna. I utredningsarbetet bör därför till betygsutredningen knytas referensgrupper inte blott för lärare och elever utan även för föräldrar. Ge lärarna fortbildning i den svåra konsten att fostra socialt! Systematiska program för elevernas träning av det sociala beteende som läroplanen talar om bör utarbetas. Eleverna måste på alla skolstadier få lära sig att umgås med varandra. Träningen innebär att felaktigheter skall korrigeras och att målet skall vara att skapa sinsemellen samarbetsvilliga och hänsynsfulla individer. Det är ingenting som sker av sig självt eller genom aktivt arbete av en enskild lärare i samhällskunskap eller religionskunskap, utan det måste vara ett arbete som integreras systematiskt i alla ämnen och på alla stadier. Kunskapen om hur man skall bedriva denna påverkan på eleverna i positiv riktning måste förmedlas och läras ut på fortbildningskurser för skolledare, lärare och elevrådsmedlemmar. bör överväga i vilka former en sådan fortbildning bäst anordnas. Finn metoder att välja ut dem som verkligen är lämpliga för läraryrket! Allt arbete som syftar till att förbättra skolan bör inriktas på att förbättra förhållandet lärare-elev. Detta är en kärnpunkt för skolan. Ju bättre läraren känner sina elever, desto större möjligheter har han att förstå deras behov och intressen. Man kan inte komma ifrån att utan en positiv fostrarattityd blir yrket för den enskilde läraren meningslöst. Vilken betydelse den kloka, förstående lärarpersonligheten kan ha när det gäller attityder är väl svårt att säga. Vad man lättare kan iakttaga är däremot hur mycket en omogen undervisare kan betyda i negativt hänseende. Lärarpersonlighetens betydelse är stor i dagens skola, och frågan om urvalet till läraryrket är därför en av skolans viktigaste. Lämplighet eller olämplighet för läraryrket konstateras bäst om den av yrket intresserade får pröva och visa sin förmåga i skolmiljö, dvs. under någon form av verksamhet inom skolan. För att finna en lösning på den mycket svåra frågan om lärarlämplighetsprov bör man undersöka, om en inträdessökande till lärarutbildning kan styrka sin lämplighet för yrket genom något slag av vitsord från praktik såsom assistent på skolans område, t. ex. . Skolväsendet har ett stort behov av personalresurser i och utanför klassrummet. bör få i uppdrag att utreda någon form av lärarlämplighetsbedömning, kanske i samband med praktik inom skolväsendet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts om 1. modifiering av vissa uttalanden angående hemuppgifter i läroplanen för , 2. uppfattning till högre årskurs samt vissa pedagogiska anordningar, 3. tilläggsdirektiv till betygsutredningen rörande bl. a. ett betyg i ordning innefattande dels frågan om normalbetyg, dels möjligheten för eleven att få såväl högre som lägre betyg, 4. särskild fortbildning för skolledare, lärare och elevrådsmedlemmar i syfte att stimulera till en ökad social fostran i skolan, 5. lärarlämplighetsbedömning i samband med praktik i skolväsendet. () ()