mot · FX02867 · 1974-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om obligatorisk anslutning till värdepapperscentralen, m. m. På förslag av Kungl. Maj:t antog riksdag en lag onj förenklad aktiehantering. Syftet med den nya lagen var att med hjälp av modern datateknik förenkla hanteringen av aktier. Lagen innebär att aktiebolag får välja fritt mellan detta nya system och det gamla. Väljer ett aktiebolag att gå in i det nya aktiehanteringssystemet inträffar en del förändringar. Nuvarande aktiebrev försedda med utdelningskuponger ersätts enligt lagen med kuponglösa aktiebrev, som i princip skall omfatta en persons hela aktieinnehav i ett aktiebolag. Vid försäljning skall det gamla aktiebrevet makuleras och ett nytt sådant utfärdas för köparen. blir liksom tidigare bärare av aktierätten. Däremot knyts rätten till utdelning respektive deltagande i ny- och fondemissioner till en registrering av aktieinnehavet i den gemensamt förda aktieboken och inte som i det gamla () systemet till företeende av utdelningskupong eller aktiebrev. För att administrera det nya datamaskinbaserade aktiehanteringssystemet har staten och fondkommissionärerna bildat en gemensam värdepapperscentral (VPC). Denna central har med ensamrätt hand om vissa aktiehanteringsuppgifter för anslutna bolag, bl. a. förandet av aktiebok samt distribution av aktieutdelning och emissionsbevis till aktieägare eller förvaltare av aktier. Allt som allt innebär det nya aktiehanteringssystemet en icke obetydlig rationalisering och kostnadsbesparing framför allt för större bolag med en mera spridd aktieägarkrets. Värdepapperscentralen har varit i verksamhet , och antalet anslutna börsbolag uppgår till ett sextiotal, dvs. ungefär hälften av samtliga. Enligt samstämmiga uppgifter både från bankerna som förmedlar kontakterna mellan aktieägarna och värdepapperscentralen och från de anslutna bolagen så fungerar det nya systemet på ett utmärkt sätt. som VPC har verkat som ett frivilligt aktiehanteringsalternativ för börsbolagen så har den alltså klart kunnat bevisa sin kostnadsmässiga överlägsenhet över det gamla kupongklippandet. I den mån kritik förekommer från bankernas fondavdelningar så går den ut på att samtliga börsbolag borde anslutas för att det nya aktiehanteringssystemets rationaliseringseffekter fullt ut skall kunna tillvaratas inom banksystemet till fördel för såväl aktieägare som bankerna själva. Det nya aktiehanteringssystemet har också fördelar från insynssynpunkt. Genom att rätten till utdelning enligt lagen i princip knyts till registrering i den med hjälp av värdepapperscentralens dator förda aktieägarförteckningen (aktieboken), så garanteras också att aktieboken förtecknar i stort sett samtliga aktier i det anslutna bolaget. Lagen stadgar dessutom att värdepapperscentralen i klartext skall ta fram aktieägare med mer än 500 aktier i respektive bolag. Aktieägarna skall därvid förtecknas i alfabetisk ordning. Det senaste registret skall dessutom hållas tillgängligt för alla som är intresserade av att ta del av detsamma. Dessa två förhållanden gör att den offentlighetsprincip som alltsedan ikraftträdandet av aktiebolagslag gäller för samtliga aktiebolags aktieböcker nu genom det nya systemet kan bli en praktisk verklighet även för de större företagen i vårt land. Förutsättningen för detta är dock att samtliga större bolag är anslutna till det nya datorbaserade systemet. Den förutsättningen är tyvärr inte uppfylld, eftersom anslutningen till det nya aktiehanteringssystemet är frivilligt. Trots de uppenbara kostnadsbesparingarna och den ökade bekvämligheten för aktieägarna har det som värdepapperscentralen verkat visat sig att inte alla börsbolag är beredda att gå in i det nya systemet. Övergångar sker som regel i samband med att ett företag verkställer fond- och nyemissioner av aktier. Det är dock oroande att stora svenska bolag verkställt emissioner utan att i samband därmed ansluta sig till VPC-systemet. Det gäller företag som ASEA, , , , samt Incentive. a. dessa företag inte gått in i VPC-systemet trots att man genomfört emissioner anses av bedömare tyda pä att dessa och ytterligare företag avser att stanna utanför också . Man ogillar till den grad den offentliga insynen i ägarförhållandena att man är beredd att ge upp de stora kostnadsbesparingar som ligger i det nya aktiehanteringssystemet. Därmed har också frivilliglinjen misslyckats. När fondbörsutredningen föreslog det nya aktiehanteringssystemet, så föreslog man också att det skulle göras obligatoriskt för alla börsbolag, bl. a. med hänsyn till att kravet på insyn i storföretagens ägarförhållanden och förändringar i dessa är en fundamental rättighet. I propositionen förordade man emellertid en frivillig anslutning. Orsaken till att man gick ifrån fondbörsutredningen på denna punkt var troligen att man inte kunde vara helt säker på att det nya aktiehanteringssystemet inte ändå skulle stöta på vissa oförutsedda svårigheter. har emellertid värdepapperscentralen visat sig väl kunna fylla sin uppgift. Vi har fått ett datorbaserat system som fungerar effektivt, och ingen behöver därför av tekniska skäl tveka inför en obligatorisk anslutning av samtliga bolag på börs- och fondhandlarlistan. Kraven på insyn i börsbolagens ägarförhållanden från offentligheten och det allmänna bör självfallet inte begränsas endast till de bolag som vill ansluta sig, utan alla bör omfattas av insynskravet. Ett annat hinder för en effektiv insyn i ägandeförhållandena i storbolagen utgör den rätt som införts i den nya lagen att i stället för aktieägare kunna registrera förvaltare av aktier i värdepapperscentralens aktieböcker. Visserligen stadgas i lagen dels att aktieägare som ej är direkt registrerade inte heller kan utöva någon rösträtt på bolagsstämma, dels att förvaltare (bank etc.) är skyldig att redovisa aktieägare med mer än 500 aktier i respektive bolag som man förvaltar aktier åt. För aktieägare som inte förrän längre fram avser att utnyttja sin rösträtt öppnar ändå denna regel betydande möjligheter att köpa sig fri från insyn genom att låta olika förvaltare handha vederbörandes aktier. Utgår man från ett 30-tal av Kungl. Maj:t auktoriserade förvaltare innebär nuvarande regler att 15 000 aktier skulle kunna förvärvas utan insyn i ett till det nya systemet anslutet bolag. Denna siffra skulle dessutom kunna flerdubblas genom anlitande av familjemedlemmar och exempelvis helägda enmansbolag. Därtill kommer aktier som ägs av personer som är bosatta utomlands. På så sätt kan alltså, genom att s. k. förvaltarregistrering är tillåten i det nya aktiesystemet, en väsentlig aktiepost successivt byggas upp innan man väljer att träda fram och aktivt utnyttja aktiernas rösträtt på bolagsstämman. föreslog att någon förvaltarregistrering av aktier inte skulle tillåtas. Remissinstanser med hemortsrätt inom näringslivet och i bankkretsar motsatte sig emellertid detta med hänvisning till praktiska komplikationer i vissa speciella fall, och finansministern accepterade också detta i slutomgången. Ett annat förslag från fondbörsutredningen var att man inte borde dra någon gräns i form av minsta antal aktier när det gällde offentliggörande av aktieägarregistren. Med hänvisning till den offentlighetsprincip som gäller för aktieboken enligt aktiebolagslagen ansåg utredningen att samtliga aktieägare borde kunna redovisas. Enligt vår uppfattning är inte minst med hänsyn till de manipulationer som kan ske inom olika aktieförvaltare en offentlighetsgräns vid 500 aktier alltför högt satt. För att tillmötesgå de som hyser tveksamhet inför full offentlighet även för de minsta aktieinnehav bör en lämplig kompromiss kunna vara 100 aktier. Redan detta torde med god marginal ge småspararna det insynsskydd som tycks ha varit syftet med 500-regeln. En annan ehuru mindre sak som väckt irritation det nya aktiehanteringssystemet har verkat har varit att den lagstadgade framtagningen av aktieägare registrerade i värdepapperscentralen med mer än 500 aktier respektive redovisningen från banker av förvaltarregistrerad aktieägare med mer än 500 aktier har avsett olika tidpunkter. Följden av detta blir att man faktiskt i flertalet VPC-bolag får en bild av ägarstruktur som man inte heller i det avseendet helt kan lita på, på grund av existerande saxningsmöjligheter. Lagstiftningen bör därför ändras så att redovisningen från de olika aktieägarregistren avser en och samma tidpunkt. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs 1. att uttalar att anslutningen till värdepapperscentralen och det nya aktiehanteringssystemet görs obligatorisk för samtliga bolag, vilkas aktier noteras på och i den s. k. fondhandlarlistan så att allmänhetens berättigade krav på insyn i storföretagens ägarförhållanden och föränd ringar i dessa kan tillgodoses, . 2. att 19 § i lagen om förenklad aktiehantering ändras så att förvaltare som avses i 16 § första stycket skall till värdepapperscentralen lämna uppgift om sådan aktieägare som har mer än ett hundra aktier i samma aktiebolag registrerade i förvaltarens namn. () ()