mot · FX022009 · 1974-11-28 00:00:00 — av i in. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:166 med förslag till ändringar i naturvårdslagen (1964:822) och skogsvårdslagen (1948:237), m. m. Nödvändigheten av att skydda naturen och slå vakt om miljövärdena har blivit alltmera uppenbar. Insikten härom har på olika sätt kommit till uttryck i lagstiftningen, och har i anslutning till denna fastlagt principer av stor räckvidd för samhällsutvecklingen och vårt handlande med naturresurserna. Ett led i denna utveckling är den pågående översynen av naturvårdslagen och de i anslutning härtill i propositionen 1974:166 föreslagna ändringarna. Dessa bygger i huvudsak på ett av naturvårdskommittén avgivet förslag (Ds Jo 1974:1) och bör kunna bli verksamma hjälpmedel i kampen för en bättre miljö. Enligt vår mening är emellertid förslagen i propositionen i vissa avseenden inte tillräckliga utan bör förstärkas. I det följande anges de fall där det är av särskild betydelse att hävdar miljökraven i enlighet med naturvårdskommitténs förslag. har funnits en särskild lagstiftning till skydd för allemansrätten i strandområdena. Lagstiftningen har i huvudsak givit möjligheter till kontroll över uppförandet av helt ny byggnad, som hindrat allmänhetens tillträde till för bad och friluftsliv väsentliga strandområden. Av material som naturvårdskommittén redovisat framgår att skyddet inte varit tillräckligt. Värdefulla strandområden har exploaterats - främst genom fritidsbebyggelse men också på många andra sätt - i en utsträckning som allvarligt hotar allmänhetens tillträde till strandområdet som vår förnämsta resurs för friluftslivet. slår fast att om stränderna i tillräcklig utsträckning skall kunna bevaras för friluftslivet fordras ett generallt skydd med erforderliga möjligheter till kontroll över åtgärder och ingrepp som hotar allmänhetens tillträdesmöjligheter och strandområdets naturvärden. Skyddet skall enligt förslaget gälla intill på ömse sidor om vattenlinjen, med möjlighet att utvidga det intill på land och intill gräns mot allmänt vattenområde i vattnet. Det skall ge möjligheter till kontroll över förfarande som innebär angrepp på allemansrätten och över väsentliga ingrepp i strandmiljön av betydelse för friluftslivet. föreskrifter för allmänheten till skydd för nyttjande och naturvärden skall också föreligga. Strandskyddsområdet bör ges den av naturvårdskommittén föreslagna omfattningen, med möjlighet att utvidga skyddet intill gränsen mot allmänt vatten. Härigenom kan från strandskyddssynpunkt erforderlig kontroll erhållas över t. ex. svävare, speedbåtar eller vattenskidåkare inom känsliga miljöer eller livligt frekventerade områden. Det är sakligt otillfredsställande och medför administrativ omgång att behöva tillgripa annan lagstiftning för att tillgodose detta strandskyddsintresse. I överensstämmelse med naturvårdskommitténs förslag bör i paragrafen slås fast att strandskyddet - även om dess primära uppgift är att skydda allmänhetens tillträdesmöjligheter - också syftar till att skydda strandområdets naturvärden. Skyddet bör ges det av naturvårdskommittén föreslagna innehållet. Möjlighet måste föreligga till kontroll inte bara över uppförandet av helt ny byggnad utan även över sådan om- eller tillbyggnad som på grund av sin omfattning eller karaktär är av betydelse för skyddet av strandområdet och allmänhetens tillträde till detta. Utvecklingen genom om- och tillbyggnad av tidigare bebyggelse inom strandområdena har på ett avgörande sätt bidragit till den konsumtion av värdefulla strandresurser som ägt rum . Härvid bör även uppmärksammas den omfattande förvandlingen av fritidshus till permanentbostäder, som medför ett ytterligare ökat ianspråktagande av värdefulla strandresurser. Enbart inom kan enligt en av planverket utförd undersökning inemot 500 fritidshus beräknas övergå till permanentbostäder. Genom bestämmelsen i 43 § andra stycket föreligger möjlighet till önskvärd samordning med byggnadslovsprövningen i här avsedda fall. Den omfattning i vilken strandområde numera tas i anspråk av bryggor, hamnanläggningar, trädgårdsarrangemang, lek- och badplatser m. m. för privat bruk gör det angeläget att det i lagen kommer till klart uttryck att skyddet också avser sådana anläggningar. Som förhållandena nu är förekommer det ofta i skärgårds-och andra fritidsområden att markägare markerar platsen utanför sin tomt genom uppsättande av flaggstänger, trädgårdsmöbler och liknande för att hindra människor från tillträde till området. Det är nödvändigt att ett sådant förfaringssätt förhindras i fortsättningen. De nuvarande bestämmelserna i naturvårdslagen är av begränsad räckvidd och avser närmast att ge visst skydd mot särskilt framträdande skador i landskapets utseende. Detta skydd är inte tillräckligt. Den förvandling av landskapet som pågår innebär att det gamla kulturlandskapet genom människornas ingripande mer och mer försvinner och att landskapet i stället får ett urbaniserat och industrialiserat utseende. Det är därför en angelägen uppgift för landskapsvården att så långt möjligt söka bevara och värna naturmiljön i sin helhet. Härför behövs resurser och skydd av en modern och framåtsiktande lagstiftning. drog för sin del konsekvenserna av den pågående utvecklingen och formulerade, i anslutning till av tidigare gjort uttalande om en ekologisk grundsyn och om samhällets ansvar för miljöutvecklingen, regler som innebär ett grundläggande miljöskydd och miljöansvar. Reglerna omfattar bestämmelser till skydd för allemansrätten och friluftslivet och om kontroll dels av täkt av ej förnyelsebara eller endast mycket långsamt förnyelsebara naturreserser (18 §), dels av andra företag med väsentlig miljöpåverkan (20 §). För fall med ett vidare skyddsbehov - särskilda åtgärder behövs för vård av naturen inom visst område - kompletteras grundskyddet enligt förslaget med bestämmelser om naturvårdsområden (19 §). För ingripande fall - avsevärt intrång i pågående markanvändning eller ianspråktagande av mark - är, liksom , naturreservatet avsett att komma till användning, om inte överenskommelse nås med vederbörande rättsägare om naturvårdsområde. Kontrollen av täkt bör ges den av naturvårdskommittén föreslagna omfattningen och inte begränsas till endast vissa uppräknade material. Härigenom kan bl. a. erforderligt skydd vinnas för renlavstillgångarna - jfr lantbruksstyrelsen yttrande, som redovisas i propositionen (s. 52) - och andra jämförliga nyttigheter, där täkten får mycket ingripande och långvariga återverkningar. Det bör också slås fast att naturvårdslagens bestämmelser skall iakttas, om prövningen på grund av undantagsstadgande sker i annan ordning. Utformningen av paragrafen bör ske i överensstämmelse med naturvårdskommitténs förslag. Institutet naturvårdsområde är - i väsentlig överensstämmelse med den utveckling som skett - främst avsett som ett instrument för samverkan inom landsskapsvården mellan den enskilde och det allmänna. De åtgärder som härvid behövs är i allmänhet av begränsad omfattning, och olägenheterna kompenseras genom insatser av det allmänna. Eventuellt intrång blir därför att betrakta som en restpost mellan inskränkning och kompensation. I överensstämmelse med naturvårdskommitténs förslag måste därför begränsningar och föreskrifter läggas fast i förordnandet om naturvårdsområdet - i vart fall som rambestämmelser - och värderingen av intrånget ske med hänsyn till förhållandena vid förordnandetillfället. Något hinder mot att använda institutet även i fall med mera väsentliga återverkningar på markanvändningen bör ej föreligga, när parterna är ense därom. Denna bestämmelse ger tillsammans med 18 § det grundläggande skyddet inom landskapsvården. Båda paragraferna vilar på samma principiella uppfattning om kontroll över väsentliga miljöingrepp till skada för andra och för samhället. bör klart slå fast detta vid behandlingen av propositionen. Den i propositionen föreslagna lagtexten behöver inte ändras. strandskyddsförordnanden skall enligt förslaget upphöra att gälla då lagen i denna del träder i kraft . Denna bestämmelse kommer enligt vår mening att vålla ett betungande merarbete för berörda myndigheter. Nuvarande förordnanden har meddelats efter särskild prövning på grund av ett aktuellt behov. Enligt vår mening saknas skäl att upphäva dessa förordnanden och ersätta dem med nya, eftersom erforderliga möjligheter i sådant hänseende ändå föreligger. Bestämmelsen bör därför formuleras så att tidigare förordnanden fortsätter att gälla men med innehåll enligt den nya lagen. Det utskott, till vilket propositionen hänvisas, bör utarbeta erforderlig lagtext. Under hänvisning till det anförda hemställs att antager det vid propositionen 1974:166 fogade förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822) med den ändring av 15, 16, 18 och 19 §§ samt av övergångsbestämmelserna som anges i motionen.