mot · FX021089 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om upprustning av . I motionen yrkas på utredning syftande till upprustning av som en ryggrad i ett kommunikationssystem för det svenska inlandet. I avvaktan på utredningens förslag om en total upprustning yrkas därjämte på vissa omedelbara åtgärder för att komma till rätta med de största olägenheterna av nuvarande låga standard i fråga om bana och trafik. Motionen överensstämmer i princip med de tankegångar som framfördes i motion 770 till riksdag. Avsikten är densamma, nämligen att minska den slagsida i fråga om näringsliv och service som har. Det förutsätts i motionen att inlandets näringsliv byggs ut med att kommunikationerna upprustas på ett genomgripande sätt. I motionen förordas att avsevärt lägre taxor skall tillämpas för inlandets kommunikationer än de som gäller för landet i övrigt. Härigenom skulle näringslivet och då bl. a. turismen få ett verksamt stöd. Det påtalades i den nämnda motionen (1973:770) att det råder högst ojämlika förhållanden i landet i vad gäller arbetstillfällen och utkomstmöjligheter. Skillnaderna i detta avseende beror till stor del på skillnader i fråga om kommunikationer. Det framhölls i motionen att denna ojämlikhet har fått uppstå trots att det borde höra till statens främsta uppgifter att motverka tillkomsten av en sådan. Regionalpolitiska stödåtgärder får nu sättas in för att inte konsekvenserna av politiken skall bli än mer markerade. Även sociala åtgärder har successivt fått tillgripas. Åtgärder av detta slag torde bli nödvändiga även på . Det är emellertid angeläget att minska behovet av sådana genom mera generellt verkande åtgärder. Goda kommunikationer i förening med låga taxor synes vara något som bör tillgripas i första hand. Med det svenska inlandet avses i motionen ett område som sträcker sig från till gränsen mot . Huvudparten av detta inland finns inom , , , och Ungefär liknande förhållanden råder även inom Dalslandsdelen av samt de västliga delarna av , och . En närmare prövning måste ske av hur inlandet skall avgränsas med avseende på de lägre taxor vi förordar. När byggdes var avsikten att skapa mera jämbördiga förhållanden för inlandet jämfört med landet i övrigt. På många andra håll hade man tidigare fått järnvägar utbyggda och ett försprång i fråga om industri och övriga näringar. Detta försprång var än mer markerat genom att de kustnära områdena även hade nära till sjöförbindelser. Inlandets största näringsgren var då som skogsbruket. Flottningen var länge bästa transportsättet för virket, och förädlingsindustrin förlädes främst vid kusten. Härigenom minskades underlaget för ett väl utvecklat järnvägsnät. När flottningen senare minskade i betydelse var järnvägsnätet i inlandet så dåligt rustat att en mycket stor del av transporterna kom att utföras med bil även i de fall de lämpligen kunde ha skett med järnväg. De långa avstånden och de ständigt stigande biljettpriserna har medfört att alltmer av persontrafiken kommit att ombesörjas med bilar och abonnerade bussar. Persontrafikens standard på har ständigt försämrats. Turismen i inlandet har inte kunnat utvecklas i konkurrens med t. ex. turismen till andra länder. På många håll i landet och då bl. a. i större delen av inlandet har näringslivet kommit in i en ond cirkel. Den kännetecknas av vikande näringsliv, avflyttning, minskat underlag för service, mindre gods- och persontrafik och försämrade kommunikationer. Av detta följer ytterligare minskat näringsliv, avflyttning etc. Det är angeläget att bryta denna onda cirkel med radikala grepp. I motionen 1973:770 diskuterades näringslivets förutsättningar i inlandet mera ingående. Här behandlas därför denna fråga helt kort. Till inlandets basnäringar hör främst jordbruk, skogsbruk, industri (inklusive utvinning av mineraler och vattenkraft) samt turism. Angeläget är att jordbruket i inlandet upprätthålls i minst samma omfattning som , bl. a. för att skapa en betydande självförsörjning i landets olika delar. Jordbruket har dessutom en uppgift i att vidmakthålla bebyggelse och kulturlandskap, vilket i sin tur har betydelse för landskapets attraktivitet för turismen. Skogsbrukets produktionsförmåga behöver vi med största sannolikhet väl ta till vara i hela landet. I vissa delar av inlandet finns en betydande virkesreserv och en delvis outnyttjad produktionsförmåga. Detta ger anledning till kraftigt ökade insatser. Förutsättningarna för industriell verksamhet i inlandet är i grund och botten goda. Där finns råvaror, energi och arbetskraft. är svagt utvecklad beror på att råvarorna exploaterats för andra orters räkning. Härav har bl. a. följt brist på investeringsvilligt kapital. Från rekreationssynpunkt har inlandet sådana kvaliteter att en avsevärd del av turismen i landet faller på detta område och då bl. a. på fjällregionen. Sedan motionen 770 lades fram har den statliga turistutredningen lagt fram sitt slutbetänkande. I det föreslås att 23 områden i landet avsätts som primära turistområden. Av dessa är tio belägna i det område som här kallas inlandet och omfattar av områdenas sammanlagda areal. Som sådana primära turistområden nämns bl. a. och Dalslands sjöområde, , Siljansbygden, Ljusnan, , , Åre, , Tärna och Graddis fjällvärld samt . Utredningen har som målsättning att turism och rekreation skall bli tillgängliga mera allmänt och att önskemålen i större utsträckning än nu skall tillgodoses inom landet. En betydande statlig satsning på turismen avses. Även om nämnda näringar är av primärt intresse får det ingalunda uteslutas att andra basnäringar lokaliseras till inlandet. Sålunda bör ökad sysselsättning utvecklas där inom sådan förvaltning, vård och utbildning som i princip avser hela riket. Med utveckling av basnäringarna följer utveckling inom sekundära näringar såsom varuhandel, utbildning, vård och kommunikationer av lokal karaktär. Härigenom kommer den mekanism i funktion som lett till expansion i andra områden av landet. Befolkningen i inlandet uppgår till 400 000 å 600 000 personer, beroende på hur avgränsningen av inlandet sker. Den statliga planeringen har räknat med fortsatt minskning av befolkningen. Ett av undantagen är kommun. Med hänsyn till områdets stora utsträckning har dock en expansion där huvudsaklig betydelse för . Huvudtanken är att en upprustad inlandsbana skall bilda stamlinje i ett kommunikationssystem omfattande hela inlandet. Till denna stamlinje skall då alla tvärförbindelser anknytas antingen de upprätthålls med tåg eller buss. Taxorna inom kommunikationsområdet sätts lägre än för landet i övrigt. jämte anslutande sidobanor måste ges sådan standard att de bär tung trafik i likhet med andra huvudbanor i landet. Persontrafiken måste också med hänsyn till avstånden ges hög standard. Befolkningsunderlaget vid och kommunikationsområdets södra ända är avsevärt. Det uppgår till 3,5 miljoner människor i den del av som ligger söder om en linje genom och . Från turistsynpunkt ligger inlandet väl till för resor från och kontinenten. befolkning uppgår till 5 miljoner invånare, varav 1,5 miljoner enbart i och dess närhet. I nära anslutning till kommunikationsområdets södra del ligger också och de folkrika trakterna kring . I detta finns ca 1,5 milj. invånare, av vilka enbart i bor ca 0,8 miljoner. och hela östra med ca 3 miljoner invånare har nära anknytning till kommunikationsområdet, bl. a. via . De östligaste områdena av har motsvarande anknytning på flera punkter. Ett kommunikationssystem som det föreslagna förutsätts väl knyta an till övriga kommunikationer i landet. Det innebär bl. a. att det får stor betydelse även för Norrlands kustland. En utveckling av näringslivet i inlandet kan således bli till ett verksamt stöd för hela näringsliv. Inte minst för näringslivet i kan kommunikationssystemet bli till nytta. 1 länet finns en befolkning på 260 000 invånare. I sammanhanget skall nämnas den utredning som utförts av på uppdrag av och Tröndelagen om en utbyggnad av den s. k. Trondheimsleden. Utredningen tyder på att hamnar vid borde komma till mera användning för och kanske även för näringsliv. En sådan lösning skulle innebära att väg och järnväg västerut från får ökad betydelse. I det sammanhanget får en utbyggd också ökad betydelse. Allmänt sett skulle ökade skeppningsmöjligheter över verka stimulerande för inlandets näringsliv. De hinder som nuvarande taxesättning och andra restriktioner utgör för trafiken på leden bör undanröjas. Slutligen skall nämnas den ökade betydelse för kommunikationerna i som Blå vägen till Mo i Rånå och till kommer att få. Vägarna har anknytning till i Stomman respektive . Kostnaden för utbyggnad av kan anges först efter ingående beräkningar. Redan nu kan dock förutses att det för en utbyggnad av banan och anslutande kommunikationer krävs betydande investeringar. Med hänsyn till att den här föreslagna satsningen kan komma hela det mer än inlandet till del framstår dock investeringen som starkt motiverad. De lägre taxor vi förordar för inlandet medför behov av fortsatta drifttillskott av statsmedel särskilt i inledningsskedet, men i den takt som näringslivet utvecklas ökar inkomsterna av det föreslagna trafiksystemet. Vi förutsätter att inlandets rika råvarutillgångar skall bli föremål för mer långtgående förädling än i inlandet. Mycket tyder dessutom på att vi inte för framtiden kan påräkna en prisbillig bilism, vilket vi har kunnat göra . Då det är önskvärt - vilket också är turistutredningens mening - att alla i landet skall beredas bättre möjligheter till turism och rekreation än som är fallet bör en låg taxa på inlandets kommunikationer verksamt bidra till att förverkliga detta mål. Även om ett betydande drifttillskott skulle erfordras även på för att i inlandet upprätthålla fullgod trafikstandard i förening med låga taxor är det inte säkert att tillskottet behöver bli större än om man mer eller mindre av sociala skäl måste upprätthålla kommunikationer som är dåligt utnyttjade. Vi vill understryka vikten av att den utredning som vi förordar får i uppgift att skyndsamt utreda frågan. a. ur sysselsättningssynpunkt är det angeläget att arbetena snabbt kan ta sin början. Det är också angeläget med klara besked från statens sida om den tänkta utvecklingen, så att företagarna vågar planera och investera inom skilda näringsgrenar. Trenden i inlandets utveckling måste vändas innan än allvarligare skador har skett. Införande av det taxesystem vi förordar för alla allmänna kommunikationer i inlandet bör kunna ske innan föreslagna utbyggnader har skett. Oberoende av den föreslagna utredningen om genomgripande upprustning av och anslutande kommunikationsleder bör vissa upprustningar företas. De skall då göras så att de även blir till nytta för helheten. Underhållet av banan är nämligen så eftersatt att man tvingats nedsätta hastigheten på stora delar av banan. Motorvagnarna som används är starkt förslitna. Banvallens låga bärighet gör att förutsättningarna för en effektiv godstrafik är dåliga. Vissa upprustningar av banvall och vagnpark bör kunna igångsättas, då en uttalad avsikt är att banan inte skall läggas ner om kommunerna önskar att den skall bestå. En sådan önskan föreligger, vilket bl. a. framgår av att kommun tagit initiativ till bildandet av en samarbetskommitté som planerar åtgärder för att säkra banans fortbestånd. Kommunernas uttryckliga mening är att inte skall betraktas som enbart en lokal angelägenhet utan att den skall ingå i vårt landsomfattande stamlinjesystem. Den hastighet med vilken tågen kan framföras har naturligtvis speciell betydelse när det som här är fråga om långa avstånd. En upprustning av den rullande materielen måste därför skyndsamt komma till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos Kungl. anhåller om skyndsam utredning syftande till upprustning av som en stomlinje i ett kommunikationssystem för inlandet i enlighet med vad i motionen anförts, 2. att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om behovet av omedelbara åtgärder för upprustning av i avvaktan på utredningens mera definitiva resultat. . ÅSLING (c) P. O. () () i mgården () i Ulfsbyn . () i