mot · FX021853 · 1974-05-15 00:00:00 — Motioner nr 1974 Nr 1853 av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:100 angående komplettering av riksstatsförslaget för /75, m. m. Konjunkturer och ekonomisk politik 19731974 Som helhet kännetecknades den ekonomiska utvecklingen i av en klar men begränsad uppgång i den ekonomiska aktiviteten. Impulserna kom i forsta hand från den gynnsamma utvecklingen på utrikeshandelns område. Både exporten av råvaror, halvfabrikat och färdigvaror ökade rekordartat som priserna steg. Totalt ökade exportvolymen medan importökningen stannade vid 6,. föreliggande beräkningar ger emellertid också belägg för att utvecklingen i andra avseenden inte blev fullt så gynnsam som man tidigare antagit. I finansplanen angavs produktionsökningen . Men nya beräkningar visar att den stannade vid nätt och jämt . Inte minst mot bakgrund av de prognoser som gjordes , då man räknade med en tillväxt på , framstår utvecklingen som ogynnsam och den ekonomiska politiken som misslyckad. Eftersom situationen på arbetsmarknaden förblev otillfredsställande och prisökningarna ytterligare sköt fart, fick betydande grupper även under detta år nöja sig med en oförändrad eller t. o. m. något krympt konsumtion. avvek därmed på ett markant sätt från i övrigt. Internationellt sett framstår 1973 som ett mycket gott år. Förklaringen till att trots den expanderande utrikeshandeln i så lifen utsträckning kom att beröras av det internationella konjunkturuppsvinget hänför sig till den inhemska efterfrågesituationen. Redan på ett tidigt stadium stod det klart att det fanns utrymme för en betydligt mera expansiv politik än den som faktiskt fördes. förordade också en sådan politik, framför allt i syfte att fä ner den mycket höga arbetslösheten. Först , efter det stora valnederlaget, var emellertid regeringen beredd att vidta vissa åtgärder för att stimulera den inhemska efterfrågan och stödja sysselsättningen . fanns det anledning att motse en relativt gynnsam utveckling . En del av eftersläpningen i förhållande till den internationella konjunkturutvecklingen borde kunna tas in, och den inhemska efterfrågan kunde väntas öka i samband med skatteomläggningen och tillkomsten av nya löneavtal. skapade oljekrisen osäkerhet om den fortsatta utvecklingen, särskilt vad beträffar andra hälften av 1974. Prisökningarna pekade dock på ett ökat behov av stimulansåtgärder. Mot den bakgrunden framstod regeringens helt passiva hållning när statsverksproposition lades fram som märklig. Regeringen avstod från att i finansplanen ange några som helst riktlinjer för den ekonomiska politiken ens på mycket kort sikt. I den motion som och lade fram om den ekonomiska politiken (1947:1192) förordades en rejäl stimulans av efterfrågan. I motionen framlades också konkreta förslag till åtgärder. Först därefter ansåg regeringen sig föranlåten att lägga fram ett förslag till stimulansåtgärder. Genom denna ändrade inställning hos regeringen skapades förutsättningar för den uppgörelse om den ekonomiska politiken som låg till grund för beslut . Det åtgärdspaket som slutligen antog kommer att ge ett tillskott av köpkraft som ungefär motsvarar det bortfall som följer med de höga oljepriserna. Uppgörelsen måste därför anses ha haft stor betydelse för att konjunkturförloppet fått ungefär det förlopp som förutsågs före oljekrisen. Av särskild betydelse har bl. a. varit att de insatta åtgärderna, med bl. a. en tillfällig sänkning av mervärdeskatten, haft en återhållande verkan på prisutvecklingen. Enligt pris- och kartellnämndens undersökningar sjönk den allmänna prisnivån i konsumentledet med ca 2,när mervärdeskatten sänktes . De ökade statliga subventionerna av vissa viktigare baslivsmedel sänkte priserna med ytterligare ca 0,. har prisökningarna kunnat begränsas till 3,genom dessa åtgärder. 1 dagligvaruhandeln har priserna inte ökat med , vilket är av särskild betydelse för barnfamiljerna. Riksdagsbeslutet innebar också det principiellt viktiga steget att en indirekt skatt nu utnyttjades konjunkturpolitiskt i en fas där expansiva åtgärder var nödvändiga. Möjligheterna att vidmakthålla den förhållandevis gynnsamma ekonomiska utvecklingen året ut förefaller relativt goda. Risken för en avmattning eller bör emellertid inte underskattas. Den ekonomiska politiken måste därför vara inriktad på att kunna möta en sådan utveckling, särskilt som valutasituationen inte bör lägga något hinder för detta. Riskerna för en eventuell avmattning är bl. a. hänförliga till förhållandena på det internationella planet. fanns det tendenser till en kommande uppbromsning av den ekonomiska aktiviteten i och andra . Produktionsapparaten blev då fullt utnyttjad på allt fler områden. Flera länder satte dessutom in restriktiva åtgärder som ett led i kampen mot inflationen och för att säkerställa balans i utrikesaffärerna. Därmed dämpades den privata konsumtionsökningen och de of fentliga utgiftsökningarna i flera länder. Inte heller internationellt sett fick avbräcket i oljetillförseln sådana allvarliga verkningar som manen tid kunde befara. Däremot har prisökningarna på olja lett till ett efterfrågebortfall, som bara ett fåtal länder av valutaskäl ansett sig kunna motverka med en mer expansiv politik. I enlighet med vad som anförs i den reviderade finansplanen finns det därför anledning att nu räkna med en något starkare dämpning av produktionstillväxten i flera industriländer än vad som tidigare förutsatts. Detta förhållande kommer självfallet att försämra möjligheterna att ytterligare öka den svenska exporten. Ännu så länge har dock orderingången hos exportföretagen varit god, något som dock delvis kan hänga samman med att beställningar senarelagts i samband med oljekrisen. Andra inslag i ekonomin som verkar återhållande är utvecklingen på bostadsbyggnadsområdet och kommunernas växande svårigheter att finansiera nya utgifter. Det finns emellertid också inslag i den svenska ekonomin som av allt att döma kommer att fortsätta att verka klart expansivt . Hit hör näringslivets investeringar, behovet av lagerpåfyllnad och den privata konsumtionen. I det senare fallet blir dock utvecklingen i hög grad avhängig av vilken ekonomisk politik som kommer att föras, när effekterna av de vidtagna stimulansåtgärderna har ebbat ut. Det åtgärder som speciellt tar sikte på att stödja den privata konsumtionen måste därför sannolikt i huvudsak ges en expansiv inriktning även . Det kommer annars att bli svårt att upprätthålla en hög sysselsättningsnivå och en hög aktivitet i ekonomin som helhet i avvaktan på att nästa internationella uppgång gör sig gällande i vårt land. I samband med att konjunkturuppgången har blivit mer påtaglig har också syselsättningsläget förbättrats. Jämfört med tidigare konjunkturtoppar ligger emellertid arbetslöshetssiffrorna högt. Det kan i första hand återföras på den stora strukturarbetslösheten. Stora grupper har inte kunnat få lämpligt arbete på grund av bl. a. olika handikapp, bundenheten vid en viss ort eller bristande utbildning. Sysselsättningspolitiken måste därför i hög grad ta sikte på att med stöd av det förbättrade allmänna sysselsättningsläget samt regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska medel söka bryta den utveckling mot ökad strukturarbetslöshet, oberoende av konjunkturen, som gjort sig gällande . Arbetsgivare inom industri, offentlig verksamhet och andra sektorer måste acceptera att med tillgängligt samhälleligt ekonomiskt stöd i större utsträckning anställa personer som kan göra en begränsad men i övrigt fullgod arbetsinsats. Den uppgång i den totala sysselsättningen som ägt rum är väl fördelad mellan offentlig och privat sektor. Inom den senare har framfor allt tillverkningsindustrin ökat antalet anställda, medan byggnadsverksamheten och servicenäringarna fått vidkännas en viss fortsatt sysselsättningsminskning. Denna utveckling visar att tillverkningsindustrin under lämpliga betingelser har goda möjligheter att öka kapaciteten i så snabb takt, att sektorn ger ett nettotillskott till den totala sysselsättningen. I förening med de investeringar som kommit till stånd eller är planerade inom industrin bör de senaste månadernas sysselsättningsökning ha lagt en god grund till en, jämfört med tidigare perioder, gynnsam standardutveckling . En sådan industriell expansion ger också de bästa förutsättningarna för utbyggnad av eftersatta behov inom sjukvård, undervisning m. m. Den bör också kunna bidra till att reducera riskerna för bytesbalansproblem längre fram. På samma sätt som vid tidigare konjunkturuppgångar är den ökade efterfrågan på arbetskraft ojämt fördelad mellan olika delar av landet. De regionala skillnaderna är dock den här gången inte lika markerade som tidigare. Detta hänger i första hand samman med att konjunkturrörelserna den här gången i hög grad bestämts av utvecklingen inom basnäringar som skogsindustrin, gruvindustrin och stålindustrin. Ändå är av den ökade efterfrågan på arbetskraft koncentrerad till . En viktig uppgift är därför att i högre grad söka avlänka industriexpansionen till områden där det finns outnyttjade arbetskraftsresurser. De regionalpolitiska medlen måste därvid sättas klart före en ökad geografisk omflyttning av arbetskraft. I annat fall kommer de krafter att förstärkas som verkar i riktning mot fortsatt koncentration av näringsliv och bebyggelse. De regionala skillnaderna verkar också inflationsdrivande. Till de inslag i den ekonomiska utvecklingen som f. n. inger farhågor hör bl. a. prisutvecklingen. I den reviderade finansplanen har konsumentpriserna antagits komma att stiga med 9 å . Av stegringen kan omkring hälften återföras till direkta genomslag av stigande importpriser på olja och andra produkter. Ytterligare en betydande del beror på indirekta importpriseffekter. Möjligheterna att avskärma sig från sådana prisimpulser, t. ex. genom valutakursförändringar, är i praktiken begränsade. De utifrån kommande prisstegringarna måste alltså i huvudsak accepteras som ett utslag av förhållanden som inte går att påverka. I viss utsträckning kan givetvis liksom ökade subventioner bidra till att hålla priserna i konsumentledet nere, åtminstone . De ökade matprissubventionerna innebär t. ex. att konsumenterna i vårt land inte alls berörts av de starkt stegrade världsmarknadspriserna på livsmedel och produktionsmedel i jordbruket. Det gäller därför att i första hand söka hindra att kostnadsinflationen alstrar en inhemsk pris-lönespiral, som späder på de utifrån kommande prishöjningarna. I detta sammanhang erbjuder skillnaderna i lönsamhet mellan olika foretag särskilda problem. Sådana skillnader har redan vid tidigare tillfallen satt den solidariska lönepolitiken på prov. Några kompenserande åtgärder har trots detta inte vidtagits på det skattepolitiska området. Tvärtom har den skattepolitiska utvecklingen medfört att differenserna i löneutbetalningsförmåga ytterligare skärpts genom att arbetskraften har beskattats hårdare, bl. a. genom de upprepade höjningarna av löneskatten, under det att stimulansåtgärderna under lågkonjukturen haft sin tyngdpunkt på insatser som gett kapitalintensiva och redan vinstrika företag betydande skattelättnader. Pris- och volymökningen i exportsektorn har kraftigt förstärkt denna utveckling. Det förslag som läggs fram i en särskild proposition om skyldighet för vissa företag att avsätta medel av vinster till särskilda arbetsmiljöfonder bidrar inte till att lösa dessa problem. Ett minimikrav måste i det sammanhanget vara att åtminstone en del av de resurser som avses komma till användning för arbetsmiljöfrämjande åtgärder omfördelas mellan exportföretagen och mindre vinstrika företag. Vi har också lagt fram förslag om detta i en särskild motion. I ett längre perspektiv måste målet vara att i större utsträckning anpassa företagsbeskattningen till företagens vinstförhållanden. Höjningarna av löneskatten och av företagens avgifter till socialförsäkringarna har lett till att vinstbeskattningen relativt sett fått mindre betydelse . I stället har användningen av arbetskraft beskattats allt hårdare. Det har varit en starkt bidragande orsak till de alltför snabba strukturella förändringarna i näringslivet och därmed också till de senaste årens mycket höga arbetslöshet. Som berörs i den reviderade finansplanen kan dessa skillnader i lönsamhetsutvecklingen också lätt leda till att kostnadsinflationen späds på med löneglidning varierande från företag till företag och att den senaste avtalsrörelsens utjämningsprofil därmed rivs upp. Till följd av nya åtaganden och insatser inom konjunkturpolitikens ram väntas det statliga budgetunderskottet nu komma att uppgå till . under /74 och . 1974/75. Detta behöver dock inte ge anledning till någon direkt oro med hänsyn till att underskotten under båda budgetåren gott och väl motsvaras av överskott inom andra delar av den offentligt administrerade sektorn (kommunerna, socialförsäkringsväsendet m. och att näringslivet åtminstone för tillfället har förhållandevis stora möjligheter att självfinansiera investeringar. Vi delar dock den uppfattning som kommer till uttryck i den reviderade finansplanen att ytterligare reformer och nya anspråk på socialförsäkringssystemet i huvudsak måste finansieras med nya inkomster i den mån de automatiska intäktsökningarna inte räcker till. Möjligheterna till besparingar i den befintliga offentliga verksamheten måste också tas till vara. Utöver den fortlöpande prövningen av olika verksamheter, som genomfors i samband med budgetarbetet och av statens egna revisionsorgan, bör enligt vår uppfattning en särskild parlamentarisk besparingsutredning tillsättas. Av de reformer som har aviserats ligger höjningen av folkpensionsbeloppen och sänkningen av pensionsåldern närmast i tiden. lägger mycket stor vikt vid denna reform, bl. a. som ett led i jämlikhetspolitiken, och har varit pådrivande när det gällt att fä till stånd en lösning. Vi förutsätter att den i huvudsak genomfors i enlighet med pensionsålderskommitténs förslag, vilket bl. a. innebär att pensionsåldern fr. o. m. . När det gäller finansieringen har tagit ställning till denna på utredningsstadiet genom att förorda en höjning av socialförsäkringsavgiften. När det gäller skatteomläggningen har stor enighet rått om att överföra nu utgående egenavgifter till sjukförsäkringen till arbetsgivaravgifter i likhet med vad som skedde med folkpensionsavgiften. När det gäller skatteutredningens förslag i övrigt, vilket i stort sett innebär att den direkta statsskatten återförs till den nivå som uppnåddes skattereform, måste finansieringen delvis bedömas mot bakgrund av konjunkturläget . Skulle det visa sig erforderligt att då öka statens inkomster, måste man bl. a. söka undvika att det får ogynnsamma verkningar på sysselsättningen, som man mera långsiktigt söker anpassa företagsbeskattningen på ett bättre sätt till företagens lönsamhetsnivå. En höjning av löneskatten, som har föreslagits av majoriteten i skatteutredningen, får utan tvivel negativa verkningar på sysselsättningen. För att reducera dessa kan man tänka sig att gå fram på minst två principiellt olika vägar. En möjlighet är att differentiera uttaget för att skydda särskilt arbetskraftsintensiva företag och utsatta grupper på arbetsmarknaden, t. ex. de äldre. I viss utsträckning är det också befogat att ta bort eller reducera egenavgifterna. För att stimulera den mindre företagsamhetens utveckling kan man befria en del av personalstyrkan i ett företag från avgift. Differentiering efter geografiska grunder kan på motsvarande sätt utnyttjas som ett led i regionalpolitiken. En annan möjlighet är att ta ut skatter och avgifter efter annan beräkningsgrund än lönesumman. Uttaget skulle då på ett bättre sätt kunna anpassas till lönsamhetssituationen i de enskilda företagen eller till användningen av andra produktionsfaktorer än arbetskraft. Inom ramen för ett oförändrat totalt skatteuttag på företagen kan man då tänka sig att öka beskattningen av energi, vissa råvaror osv. i motsvarande mån. Möjligheterna att gå fram på dessa vägar har aldrig utretts. Vi finner det naturligt att inför de förestående reformerna, som kan komma att medföra krav på nya inkomster för staten, utreda vilka möjligheter som står till buds att ge de avgiftsbetonade uttagen från företagen en från bl. a. sysselsättningssynpunkt lämpligare utformning. Därutöver bör det finnas möjligheter att också öka den rena vinstbeskattningen. En viss höjning av bolagsskatten ligger därvid närmast till hands. Beträffande biståndet till utvecklingsländerna har regeringen i kompletteringspropositionen inte föreslagit någon uppräkning utöver anslaget i statsverkspropositionen. extra generalförsamling med som hölls förberett speciella hjälpinsatser för de uländer som har drabbats hårdast av olje- och råvaruprishöjningarna. Om den planerade fonden kommer till stånd, bör självfallet bidra till denna. Vi förutsätter således att regeringen lägger fram förslag beträffande bidrag till denna fond så snart beslut föreligger i FN. När det gäller pensionsåldersreformen och skatteomläggningen har regeringen inbjudit arbetsmarknadens organisationer och de politiska partierna till överläggningar om finansieringen. Vi ser det som positivt att dessa överläggningar kommit till stånd. De bör betraktas som ett steg på vägen mot destabiliseringspolitiska konferenser som vi tidigare förordat som ett normalt led i avtalsrörelserna. a. med hänsyn till risken förstora prisstegringar anser vi att vårens överläggningar bör följas upp med en regelrätt stabiliseringspolitisk konferens före avtalsrörelsens början . Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av propositionen 1974:100 angående komplettering av riksstatsförslaget för /75, m. m. beslutar 1. att som sin mening uttala vad som anförts i motionen beträffande insatser för att utjämna de regionala skillnaderna i efterfrågan på arbetskraft, 2. att hos Kungl. Maj:t anhålla om tillsättandet av en parlamentariskt sammansatt besparingsutredning, 3. att hos Kungl. Maj:t anhålla om utredning beträffande en differentiering eller omläggning av den allmänna arbetsgivaravgiften och övriga avgiftsbetonade skatter på företagen i enlighet med vad som anförts i motionen, 4. att som sin mening uttala vad som i motionen anförts angående deltagande i uppbyggandet av en särskild fond för bistånd till som drabbats särskilt hårt av olje- och råvaruprishöjningarna, 5. att hos Kungl. Maj:t anhålla att regeringen års avtalsrörelse tar initiativ till en stabiliseringspolitisk konferens med representanter för arbetsmarknadsorganisationerna och de politiska partierna, 6. att som sin mening uttala vad som i övrigt anförts i motionen beträffande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. () () () i Glömminge () i Lane-Herrestad