mot · FX021545 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om utvärdering av regionalpolitiska åtgärder. Politiska åtgärder har naturligtvis påverkat den regionala utvecklingen alltsedan den dag då en samhällsstyrelse uppstod. I vår tids komplicerat sammansatta samhälle är denna påverkan väsentligt starkare . Politiska begrepp som lokaliseringspolitik och regionalpolitik tillhör våra senaste årtionden med , i vissa avseenden . I det allmänna språkbruket har man med dessa begrepp i regel avsett åtgärder, som verkat för lokalisering av verksamheter och bebyggelse till sysselsättningssvaga och befolkningstunna områden, dvs. åtgärder i decentralistisk riktning. Detta är naturligt mot bakgrunden av att centralisering av verksamheter och bebyggelse till stora, täta koncentrationsområden i hög grad kännetecknat utvecklingen och föranlett problem som dragit uppmärksamheten just till motverkande politiska instrument. Men i det politiska åtgärdssystemet har alltid funnits inslag, som påskyndat centraliseringen av verksamheter och bebyggelse. Politiska åtgärder har i mycket hög grad föranlett centraliseringen. En centraliseringspolitik har alltså ständigt motverkat decentraliseringspolitiken. Båda typerna av politik påverkar den regionala utvecklingen, fast på direkt motsatt sätt. Vid en strikt definition av begreppet regionalpolitik bör man alltås innefatta inte enbart de decentralistiskt verkande åtgärderna utan även de centralistiska. Detta bör framhållas i klarhetens intresse, även om denna begreppsdefinition inte har avgörande betydelse för motionens syfte. Det räcker med att tala om politiska åtgärder, som påverkar den regionala utvecklingen i centralistisk eller decentralistisk riktning. Det kan här vara lämpligt att med exempel från den praktiska politiken belysa de två åtgärdstyperna. Decentralistiskt verkande åtgärder är i första hand det som vi brukar beteckna som lokaliseringspolitik, såsom företagsstödet, utbildningsstödet, sysselsättningsstödet och transportstödet till sysselsättningssvaga områden, därutöver t. ex. i stort sett skatteutjämningsbidrag. Centralistiskt verkande åtgärder har varit och är framför allt den geografiska rörlighetspolitiken eller flyttningspolitiken samt den fördelning som skett av samhällsfunktionerna, främst kommunikationsmöjligheterna. Den jordbrukspolitik som förts har otvivelaktigt främjat centraliseringen. Skatteförmånen investeringsfonderna kan anföras som exempel på hur ett och samma instrument kan användas såväl centralistiskt som decentralistiskt. Investeringsfonderna har, med god effekt, använts i lokaliseringspolitiken för nya arbetstillfällen i sysselsättningssvaga områden. Men har de framför allt utnyttjats för företagsutbyggnader i koncentrationsområdena. Motsatsställningen mellan centralistiska och decentralistiska åtgärder för den regionala utvecklingen har blivit alltmer markerad. Historiskt kan man konstatera, att mindre kännetecknades av i den regionala utvecklingen ingripande åtgärder att motverka den framträngande centraliseringen. Det var den lokaliseringspolitiska diskussionens årtionde. Under större delen av intog statsmakterna i den praktiska handlingen en mera aktiv hållning mot centraliseringen, dokumenterad i strävanden att motverka storstadskoncentrationen och t. ex. i användningen av byggnadsregleringsinstrumentet. Men därefter följde och ett stycke in en regeringspolitik, som var starkt inriktad på centralisering genom flyttning av arbetskraft främst till storstadsområdena och genom centralisering av samhällsfunktionerna till de stora orterna. Motiveringen var, att detta skulle vara det ekonomiskt riktigaste. Detta var i hög grad anledningen till att blev starkt centralistiskt. Denna centralistiska inställning präglade också, fast något dämpad, lokaliseringsreformen 1964, då en direkt avvägning skedde mellan de centralistiska och decentralistiska inslagen i åtgärderna för den regionala utvecklingen. Då sattes den geografiska rörlighetsstimulansen, dvs. flyttningen av arbetskraften, före lokaliseringspolitiken, dvs. nya arbetstillfällen där arbetskraften fanns. Motiveringen var alltså att det skulle vara ekonomiskt fördelaktigt att koncentrera näringsliv och bebyggelse. Som antytts låg det i lokaliseringsreformen 1964 något av dämpning av centraliseringsutvecklingen, fast fortsatt centralisering fortfarande var den dominerande ambitionslinjen i beslutet. Detta dämpningsmoment markerades ytterligare 1969 i statsmakternas uttalande att storstadsexpansionen borde dämpas något. Men alltjämt var regeringspolitiken inriktad på fortsatt centralisering. Samma innehåll, dvs. fortsatt centralisering underviss dämpande kontroll, har riksdagsbesluten och 1973 om nya riktlinjer och handlingslinjer för regionalpolitiken. har i regeringens finansplaner införts regional balans som ett mål för den ekonomiska politiken. Mot bakgrunden av vad som refererats är det uppenbart att innebörden av detta begrepp i regeringens finansplaner är en fortsatt centralisering, som hålls under viss kontroll genom visst mått av decentralistiska åtgärder. Det politiska nuläget kan sägas kännetecknat av 1) en regeringspolitik inriktad på fortsatt centralisering, med vissa decentralistiska åtgärder som kontrollinstrument, och 2) en växande spontan opinion mot centraliseringsutvecklingen. Det sistnämnda är dokumenterat genom opinionsundersökningar, ökat antal tomma lägenheter i höghuskoncentrationer, utflyttning från de centrala storstadskommunerna och viss återhämtning för tidigare avfolkningslän. Mellan punkterna 1) och 2) ovan finns alltså ett direkt motsatsförhållande. Man kan vidare notera att de viktiga riksdagsbesluten och 1973 om riktlinjer och handlingslinjer för regionalpolitiken inte baserades på någon parlamentarisk utredning utan endast på överväganden i regeringens kansli. Detta får inte upprepas. Situationen har otvivelaktigt förändrats så till vida att opinionen mot centraliseringsutvecklingen vuxit starkt. De senaste årens förändrade utveckling stagnationen i storstadsområdena och återhämtningen i vissa tidigare avfolkningslän bör till väsentlig del betraktas som en följd av denna opinionsförändring. Den slutsatsen måste då dras, att inom relativt nära framtid en parlamentarisk utredning måste tillsättas för prövning av riktlinjer och handlingslinjer för regionalpolitiken eller för i ett vidare begrepp politiska åtgärder som påverkar den regionala utvecklingen. Det framstår som angeläget, för att inte säga nödvändigt, att i ett sådant läge, liksom för debatten i övrigt, ett i sin helhet klargörande material står till förfogande, som utvisar hur politiska åtgärder, som påverkat den regionala utvecklingen, inverkat absolut och i förhållande till varandra och hur de motsvarat människornas önskemål. Det finns naturligtvis redan nu delmaterial som kommit fram i den politiska debatten. Man kan t. ex. genom statsverkspropositionen nu få besked om hur det decentralistiska lokaliseringsstödet verkat . Man kan mot detta ställa hur den centralistiska flyttningspolitiken verkat och finna vissa siffror för det som säger att denna effekt varit väsentligt större. Det finns i vissa utredningar, kanske främst från ERU (Expertgruppen för regional utredningsverksamhet), ett visst material, som har svårt att nå fram i den politiska debatten men som inte heller ger någon helhetsbild. Det finns vissa undersökningar med besked t. ex. om att det stora flertalet människor inte vill bo i höghus och om att den geografiska rörlighetspolitiken knappast givit tillfredsställande resultat. Men man måste tyvärr konstatera, att det finns varken statistiskt eller analyserande material som ger en helhetsbild av hur regionalpolitiken eller i vidare begrepp - politiska åtgärder inverkat på den regionala utvecklingen. Det framstår som orimligt att resultatet av de olika och delvis varandra motverkande åtgärderna, var för sig såväl som i större sammanhang, inte blivit i en helhetsbild klarlagt inför den politiska debatten och beslutsfattarna. Man måste förutsätta att en sådan oklarhet och osäkerhet motverkar effektivitet och ändamålsenlighet. Det är därför angeläget att inför den parlamentariska utredning, som enligt vår bedömning inom relativt nära framtid måste tillsättas om regionalpolitiken, en utvärdering sker av hur olika politiska åtgärder påverkat den regionala utvecklingen och därmed människornas villkor och levnadsförhållanden i olika orter och regioner samt av hur denna utveckling svarar mot människornas önskemål. Inför en sådan utvärderande sammanställning kan som exempel anges följande frågeställningar. Hur har regionalpolitiken för arbetstillfällen i sysselsättningssvaga områden och den geografiska rörlighetspolitiken, separat och i förhållande till varandra, inverkat på den regionala utvecklingen? Vilken effekt har ett selektivt företagsstöd som lokaliseringslån och lokaliseringsbidrag haft på den regionala utvecklingen i jämförelse med områdesvis generella åtgärder som transportstöd och sysselsättningsstöd? Vad har differentieringen av det regionalpolitiska stödet i fråga om t. ex. förstärkt lokaliseringsbidrag och möjligheter till sysselsättningsstöd betytt för det inre stödområdet i förhållande till stödområdet i övrigt? Hur har användningen av investeringsfonderna påverkat företagslokaliseringen till dels sysselsättningssvaga områden, dels koncentrationsområden? Hur har skatteutjämningsbidragen inverkat på den regionala utvecklingen? Vad har den geografiska rörlighetspolitiken betytt dels samhällsekonomiskt, dels socialt och ekonomiskt för de enskilda flyttarna. Vilken betydelse har fördelningen av samhällsfunktioner och resurser, t. ex. i fråga om kommunikationsmöjligheter och bostadsbyggande, haft för den regionala utvecklingen? Vad har centraliseringen med koncentration till storstadsområdena och uttunning av glesbygderna betytt för t. ex. samhällsbyggnads- och socialkostnader, miljö- och trafikförhållanden, inkomstfördelning och jämlikhetsfrågor i övrigt? Hur har centraliseringsutvecklingen motsvarat olika gruppers önskemål? Det är enligt vår mening angeläget med en utvärderande sammanställning, som i ett stort och helt sammanhang ger analyser och utredningar av här anförda och andra viktiga frågeställningar. En sådan utvärdering bör ligga till grund för en kommande regionalpolitisk utredning. Den är också av vikt för den politiska debatten. Med stöd av vad ovan anförts får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t anhåller om föranstaltande av en utvärdering av hur olika politiska åtgärder påverkat den regionala utvecklingen, att läggas till grund för en kommande parlamentarisk utredning om regionalpolitiken. () () () () () i Lane-Herrestad () i Glömminge