mot · FX02629 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar Stridsman och i Holmgården om en försöksverksamhet med utvecklingsfonder i regionalpolitisk syfte. har folkmängden i de fem Norrlandslänen ökat med 2 700 personer. har folkmängden i de tre storstadslänen sjunkit med ett par hundra personer. Enligt redovisningar skulle effekten av det statliga lokaliseringsstödet perioden uppgå till 13 200 nya arbetstillfällen i de fem Norrlandslänen. Det ligger nära till hands att se ett samband mellan dessa båda förhållanden; en effektiv regionalpolitik till regional balans. Sådana slutsatser kan emellertid svårligen förankras i verkligheten. Regionalpolitiken har inte blivit märkbart framgångsrikare än under de för Norrlandslänen så negativa utflyttningsåren 19651970. Tillskottet i sysselsättning är ungefär detsamma. Endast en mindre del av den nya sysselsättningen har tillkommit i nylokaliserade företag. av uppgick de nylokaliserade företagens andel i sysselsättningstillskottet till . Större delen av de nya arbetena skapades i redan existerande företag. En del av denna expansion skulle givetvis ha kommit till stånd även om lokaliseringsstödet inte existerat. I annat fall skulle den norrländska industrin från dag till annan blivit olönsam. Så är inte fallet. Det ovan nämnda antalet, 13 200, är det beräknade tillskottet. Det förverkligade ligger lägre, kanske 10 00011 000 arbeten. Dessa faktorer sammanslagna leder fram till slutsatsen att det statliga lokaliseringsstödet haft begränsade effekter. Stödet har endast marginellt kunnat påverka den regionala utvecklingen. Med stor sannolikhet har direkta statliga initiativ inom Statsföretags ram, genom storföretagens filialetableringar och överenskommelser typ och Eisers etableringar, varit av större betydelse för Norrlandslänens utveckling än lokaliseringsstödet. Den relativt gynnsamma utvecklingen i Norrlandslänen har framför allt sin förklaring i den låga efterfrågan på arbetskraft i Syd- och . Detta förhållande har bl. a. tagit sig uttryck i ett betydligt lägre antal AMS-flyttare från Norrlandslänen söderut jämfört . Den bestående bristen på regional balans avspeglar sig även under den gångna lågkonjunkturen. Drygt en fjärdedel av de arbetslösa finns i de fem nordliga länen, vilkas andel av befolkningen är . Arbetslöshetsfrekvensen är sålunda i dessa län nära dubbelt så hög som i övriga delar av landet. Antalet lediga platser per 100 arbetslösa ligger ständigt på en betydligt lägre nivå i än i övriga . En felsatt svår arbetsmarknadssituation i norra i kombination med det statliga lokaliseringsstödets bristande effektivitet innebär att nya vägar måste sökas. Detta krav måste ytterligare understrykas som en följd av beslut med anledning av propositionen 1972:111 om regionalpolitisk! I propositionen anges som huvudprincip att kvalificerad arbetsmarknad och service skall ställas till förfogande så nära människorna som möjligt. Om en flyttning ändå blir nödvändig för att den enskildes anspråk på sysselsättning och service skall kunna tillgodoses bör strävan vara att flyttningen kan ske inom den region som den enskilde känner en naturlig samhörighet med. Den uppfattning om hur det regionala obalansproblemet skall lösas som redovisas i propositionen kan sägas innebära ett avståndstagande från tidigare metoder. Dessa ställde som bekant den geografiska rörligheten i centrum. Enligt vår uppfattning måste därför nya medel tillkomma som möjliggör förverkligandet av en bättre regional balans. Med den svagt utvecklade statliga industrisektorn som finns i vårt land måste regionalpolitiken främst använda sig av det enskilda näringslivet för att uppnå snabba resultat i form av en kraftigt ökad industrisysselsättning. Det gäller att styra sysselsättningsexplosionen från de relativt överhettade till de svaga områdena. En styrning i tiden av investeringarna via företagsbeskattningen har begagnats i detta land . Härmed avses investeringsfonderna. Enighet råder om att använda skatteinstrumentet för att få till stånd en utjämning i tiden av sysselsättningen. Därför borde inte heller ett användande av samma medel för att uppnå en utjämning i rummet av sysselsättningen vara kontroversiell. Mot den bakgrunden bör företagen ges möjlighet till avskrivningar vid avsättning till en utvecklingsfond, uppbyggd på i princip likartat sätt som investeringsfonderna. Avsättningarna kan disponeras som företaget avgör för investeringar i stödområdet. Vid användning av investeringsfondsmedel erhåller företagen mestadels en extra avskrivning på . Denna avskrivning jämte skattekrediten utgör de förmåner som tillkommer företagen vid investeringsfondsfmansierade investeringar. Denna extra avskrivning måste i vad gäller utvecklingsfonderna göras väsentligt högre. En differentiering av den extra avskrivningen kan göras ända ned på nivå. Utvecklingsfonderna blir därigenom ett elastiskt instrument som mycket nära kan anknytas till den aktuella situationen på de lokala arbetsmarknaderna. Områdesindelningarna kan justeras t. ex. . Vid ett förändrat sysselsättningsläge i ett visst delområde, t. ex. som en effekt av utvecklingsfonderna, bör även storleken på den extra avskrivningen förändras. Utvecklingsfondernas skatteförmån är därför av temporär natur. Målsättningen är att denna skatteförmån avvecklas i takt med uppnåendet av den eftersträvade regionala balansen. Utvecklingsfondernas funktionssätt kan illustreras med följande exempel. Ett företag avsätter 1 milj. kr. till sin utvecklingsfond. De medel som avsätts är i likhet med vad som gäller för investeringsfonderna Företaget gör sålunda vid avsättningstillfället en engångsavskrivning av en framtida investering och erhåller på det sättet en förmån i form av en skattekredit. Storleken av denna varierar givetvis beroende på kreditens längd och kalkylräntefoten. Förmånens storlek har i vissa beräkningar satts till . Företaget i vårt exempel utnyttjar det avsatta beloppet för en investering i exempelvis en ort inom inre stödområdet i . Vid efterföljande deklarationstillfälle görs den extra avskrivningen på . Med en genomsnittlig skatt för företaget på skulle förmånen uppgå till . Som jämförelse kan nämnas att företagens ekonomiska förmåner av lokaliseringsstödet uppgår till . Statsmakterna bör eftersträva att bedriva den effektivaste möjliga sysselsättningspolitiken till lägsta möjliga kostnad. Enighet torde råda om att detta bättre kan åstadkommas genom att undersysselsättningen absorberas av den ordinarie arbetsmarknaden. En skatteförmån som ger den effekten vore därför en kostnad för samhället som mycket snart skulle leda till betydligt större kostnadsbesparingar i vad gäller andra budgetposter och dessutom till inkomstökningar. Här avses kostnaden för olika slag av arbetsmarknadspolitiska insatser och kostnaderna för skatteutjämning. Ökade arbetsinkomster leder dessutom av naturliga skäl till ökade skatteintäkter. En grov kalkyl över kostnaderna från statsfinansiell synpunkt för ett system med utvecklingsfonder kan ge följande resultat. Målsättningen antas vara att i ett utvecklingsområde skapa 2 000 nya arbeten. Företagens investeringskostnader för varje nytt jobb antas uppgå till . Investeringarna för de nya arbetena skulle sålunda totalt uppgå till 300 milj. kr. Sätter vi den slutliga skatteförmånen inkluderande förmånen av skattekrediten till , skulle den statsfinansiella kostnaden uppgå till 120 milj. kr. Nuvärdet av minskade statliga utgifter och ökade statliga inkomster , om 2 000 personer bereds arbete på den ordinarie arbetsmarknaden i stället för att vara arbetslösa eller sysselsatta i beredskapsarbeten, kan beräknas till 400 milj. kr. (jfr Länsprogram 1970 BD-län s. 332 ff.). Fördelen av en ordning med utvecklingsfonder är, som framgår av detta exempel, uppenbar även vid ett högt procenttal för den extra avskrivningen. Fördelarna skulle bli än mer uppenbara, om beräkningarna vidgades till en samhällsekonomisk kalkyl. , med svårigheter att göra de erforderliga avsättningarna till en utvecklingsfond, bör vidare erbjudas likvärdiga förmåner i former som närmare får övervägas. I betänkandet Lokaliserings- och regionalpolitik (SOU 1969:49) konstateras att starka skäl synes kunna anföras för att skapa en sådan ordning (att använda obeskattade vinstmedel för investeringar i vissa regioner). I propositionen om det statliga lokaliseringsstödet anfördes att investeringsfondernas användning i lokaliseringspolitiskt syfte borde upphöra. anslöt sig till detta och påpekade att fondernas funktion som ett verksamt medel i konjunkturpolitiken skulle upphöra, om de även i fortsättningen användes i regionalpolitiken. Det kan mot den bakgrunden inte råda något tvivel om att fondernas regionalpolitiska roll är helt underordnad deras konjunkturpolitiska roll. I den mån investeringsfonderna används i regionalpolitisk! syfte har dessutom effekten varit starkt begränsad. Dylika frisläpp görs enligt investeringsfondsförordningens 9 § 3 mom. gjordes frisläpp av det slaget för investeringar på totalt . Men av dessa investeringar ägde rum i stödområdet. Om dessa frisläpp är regionalpolitiskt motiverade måste det konstateras att den formen av regionalpolitik blev betydligt dyrbarare än ett system med utvecklingsfonder, även om reglerna för deras användande görs mycket generösa. Utan en renodling av det regionalpolitiska motivet förblir fondernas betydelse i regionalpolitiken av starkt begränsad betydelse. Med de synpunkterna i bakgrunden bör tankegångarna från lokaliseringsutredningen (SOU 1969:49) att använda obeskattade vinstmedel för investeringar i vissa regioner fullföljas. Enligt vår mening skulle det därför vara lämpligt att först starta med en försöksverksamhet med utvecklingsfonder av det slag som vi redovisat i motionen. Därigenom kunde värdefulla erfarenheter hämtas för den framtida användningen av utvecklingsfonderna i regionalpolitiskt syfte. Det inre stödområdet i skulle vara ett område som var mest lämpat för en försöksverksamhet på grund av det förhållandet att behoven av insatser för att skapa nya arbetstillfällen är störst i just inland och . Vi kan i sammanhanget även hänvisa till inrikesutskottets enhälliga betänkande 1973:7 (s. 27), där man konstaterar att man har ingen invändning mot en karakteristik av som landets mest utvecklingshotade län. Med stöd av vad som anförts får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t som sin mening ger till känna att försöksverksamhet med utvecklingsfonder av det slag som redovisas i motionen påbörjas i det inre stödområdet i . () ()