mot · FX021077 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar i och angående trafikplaneringen som ett led i regionalpolitiken. Målsättningen för regionalpolitiken är att åstadkomma större jämlikhet mellan människorna i olika regioner i fråga om sysselsättning och service. För att uppnå detta måste våra resurser användas målmedvetet. Koncentrationen av sysselsättning och boende till ett fåtal större orter har nödvändiggjort omfattande åtgärder för att minska de negativa effekter som blivit en följd härav. Åtgärderna har naturligt nog främst inriktats mot de områden där glesbygdsproblemen framträder starkast. Även i områden som ligger storstadsområdena nära uppstår emellertid problem förknippade med koncentrationen. I områden som gränsar mot en storstadsregion uppstår naturligt ett sug in mot storstaden. Detta medför t. ex. ett minskat serviceutbud inte bara i jämförelse med storstadens utan också jämfört med förhållandena i områden på längre avstånd från en sådan. Påfrestningen på detta utbud i storstaden ökar. skapar storstaden i och för sig berättigade krav på t. ex. rekreationsområden i omgivningen, vilket kan leda till minskade möjligheter för utbyggnaden av näringslivet där. En annan sida av förhållandet är större svårigheter att vinna förståelse inför brister i fråga om sysselsättning och service i ett område i närheten av ett storstadsområde. Detta är i viss mån förklarligt. Storstadens differentierade arbetsutbud och rika möjligheter till service gör det naturligt att man när det gäller prioritering av knappa tillgångar ofta anser sig kunna se bort från svårigheterna i ett område som gränsar till ett storstadsområde. Speciella problem föreligger i fråga om kommunikationerna. I motion nr 1386 till riksdag har vi fäst uppmärksamheten på dessa skuggeffekter för läns vidkommande. De då tydliga tendenserna har sedan fått ytterligare relief. Ett betydande sysselsättningsproblem har uppstått, bl. a. i . Den föreslagna indragningen av flygflottiljen i kastar sin skugga framför sig. Det är nödvändigt att statsmakterna i fråga om regionalpolitiska åtgärder skapar förutsättningar för att dessa förluster kompenseras. I enlighet med de regionalpolitiska intentionerna måste frågan om sysselsättningskompensation tas upp i omedelbar anslutning till framläggande av förslag om t. ex. indragning av ett militärt förband. Av absolut grundläggande betydelse för utvecklingen av ett bärkraftigt näringsliv och en tillfredsställande service inom ett näringsgeografiskt område är tillfredsställande kommunikationer. Inom är kommunikationerna i huvudsak knutna till tre naturliga band. Detta beror på landskapets struktur och därav följande bosättningsförhållanden jämte läget i förhållande till och behovet av kommunikationer med huvudstaden också för andra delar av landet. De tre banden, till vilka såväl väg- som järnvägsförbindelser är knutna, sträcker sig från över mot , från över , mot och från Västmanlandsgränsen över mot . Bosättningen och näringslivet har i hög grad grupperat sig i anslutning till dessa naturliga band. I Länsprogram 70 har i länet också skisserat en utvecklingsplan uppbyggd på detta förhållande. Detta förslag har dock icke vunnit statsmakternas bifall. För förverkligandet av den regionalpolitiska målsättningen är det självklart att stora satsningar måste göras på kommunikationerna. För läns vidkommande betyder detta stora krav när det gäller såväl ett tillfredsställande vägnät som fungerande järnvägskommunikationer. I fråga om vägnätet måste en kraftig upprustning ske inte bara av de Europavägar som löper genom länet utan också av de nord-sydgående förbindelserna. Vi betraktar det som självklart att såväl kravet på en ny bro vid , ingående i , som kravetpå en upprustning av olika vägar inom länet blir tillgodosett med det snaraste. Av minst samma vikt i dagens situation ännu viktigare är frågan om utvecklingen på järnvägsområdet. Den aktualitet som energifrågan fått och det alltmer påträngande problemet med de knappa resurserna har ytterligare understrukit betydelsen av att utnyttja så energisnåla trafikmedel som möjligt. Vi har helt enkelt icke råd att avstå från att utnyttja de tillgångar som är nedlagda i järnvägarna. I fråga om hänger utvecklingen av järnvägskommunikationerna ihop med två förhållanden: 1) närheten till och 2) det förhållandet att länet betraktas som ett genomreselän i förhållande till huvudstaden. Den alltmer påtagliga utglesningen i vissa delar av har för del resulterat i en betydande befolkningsökning i vissa delar av länet, som andra delar visar stagnerande eller minskande befolkningstal. Befolkningsökningen har främst skett i vad som i dagligt tal kallas östra , dvs. de förutvarande kommunerna , samt i kommun. Det gäller i många fall människor som arbetar i eller och som är beroende av goda resemöjligheter till arbetet. Utvecklingen inom järnvägstrafiken har dock icke skapat sådana möjligheter. I stället har stora delar av länet utefter de tidigare omnämnda kommunikationsbanden berövats de möjligheter som funnits, när det gäller dagliga resor med järnväg mellan bostaden och arbetet. Detta förhållande gäller såväl utmed linjen som utmed linjen HallsbergKatrineholmSödertälje. SJ:s politik att koncentrera den spårbundna persontrafiken till att endast betjäna stora centra med uppgivande av orter mellan dessa har lett till att på de nämnda linjerna i uppehåll endast sker i och samt i vissa fall i . , som är kommuncentrum, och det växande bosättningsområdet har helt förlorat tåguppehåll för persontrafik. På linjen /Åkers styckebrukSödertälje, som hör till det ersättningsberättigade nätet, har SJ aviserat indragning av flera driftplatser och minskat antal uppehåll eller avbemanning av andra. Möjligheten att använda järnväg för resor från mot FlenKatrineholm i den naturliga bandriktningen har försvunnit. Bakom detta ligger tydligen tanken på att man genom att snabba upp tågen för vilket SJ tydligen anser minskade eller helt indragna uppehåll vid mellanstationer vara enda vägen skall skapa förbättrade resemöjligheter mellan större centra. SJ avser förmodligen också att på den vägen åstadkomma ett bättre driftresultat företagsekonomiskt sett. På långa avstånd kan detta vara en väg under förutsättning att man skapar ett väl fungerande förbindelsenät till de större orterna från orter utanför dessa. Denna förutsättning har emellertid icke iakttagits i tillfredsställande utsträckning, ett förhållande som särskilt kommit fram under den aktuella drivmedelsransoneringen. Det har verifierats att den pågående inflyttningen till östra redan påverkats av de bristfälliga möjligheterna till kollektiva resor mellan den tilltänkta bostadsorten och arbetsplatsen. Det torde dessutom vara i hög grad diskutabelt om en förkortning av restiden , t. ex. på en järnvägslinje på ca 8 mil som i fråga om de aviserade förändringarna på linjen EskilstunaSödertälje skulle få de för SJ positiva följder som man räknar med. På detta avstånd torde det knappast vara avgörande för de resandes val av kommunikationsmedel om restiden mellan och skulle bli kortare, vilket torde vara målet. Det förefaller snarare vara andra orsaker som är avgörande för att man väljer att resa med järnväg om man har denna möjlighet. Bortfallet av passagerare från de mellanliggande orter, vilka skulle få mer besvärliga förbindelser, torde bli betydande. Som förut påpekats hör ifrågavarande linje till det ersättningsberättigade nätet. För ett län av struktur har enligt vår uppfattning SJ:s förda trafikpolitik utan tvivel haft ett negativt inflytande. Den naturliga samverkan inom länet som kunde och enligt vår mening också borde förstärkas, t. ex. mellan orterna inom bandet , har lidit ett betydande avbräck. Även om statsmakterna icke accepterat bandlandskapsprincipen för länets utveckling, borde det vara rimligt att de trafikpolitiska ställningstagandena från järnvägsmyndigheternas sida icke inverkade hindrande på denna utveckling. Energikrisen har ytterligare accentuerat problemen. Ersättningstrafiken med buss har icke kunnat bli fullgod, samordningen mellan olika busslinjer har i varje fall ännu icke blivit vad den borde. Ett oavvisligt krav är att när åtgärder vidtas för att förbättra järnvägskommunikationerna mellan centra av högre dignitet i varje fall resemöjligheterna från och till mellanliggande mindre orter icke för På vissa sträckor borde det icke vara uteslutet att återgå till lokaltåg. Åtgärderna att vid indragna stationer riva stationshus och riva upp perronger gör det dessutom icke lättare att i ett annat energiläge vilket vi redan skymtat återgå till mera energisnåla trafikmedel. I ett större perspektiv är det i hög grad angeläget att redan investerat kapital används på ett förnuftigt sätt. Det gäller icke minst med hänsyn till nödvändigheten att hushålla med naturtillgångar. Trafikplaneringen är av utomordentlig betydelse för bibehållande och utveckling av näringsliv och service. Det är lika viktigt att man vid planeringen inom en näringsgeografisk region tar hänsyn till denna regions naturliga förutsättningar och speciella förhållanden. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att den arbetande trafikpolitiska utredningen får i uppdrag att ägna speciell uppmärksamhet åt de trafikpolitiska problem inom den regionalpolitiska utvecklingen som berörs i motionen.