mot · FX021463 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ökat anslag till Särskilda undersökningar inom miljövårdsområdet, m. m. Det avancerade industrisamhället och den ökade materiella standarden skapar mycket stora påfrestningar på våra naturresurser. Naturtillgångarna är begränsade men används som om de vore oändliga. Vatten, mark, luft och jord utsätts för stora rubbningar utan större hänsyn till samspelet i naturen. Den av regeringen förda politiken har stimulerat till en koncentration befolknings- och bebyggelsemässigt. Företagens anhopning och stordrift, som påskyndats av regeringen, har tvingat många människor att bosätta sig i hastigt expanderande storstadsområden. Restider och transporter ökar, hetsen och främlingsskapet i arbetet blir alltmer utbrett. Påfrestningarna på både vår sociala och fysiska miljö förstärks. Det renodlat ekonomiska sättet att mäta vår levnadsstandard framstår som förlegat. Erfarenheter visar att det inte räcker med att utgå från människans materiella resurser, när man skall bedöma graden av välfärd. Nya välfärdsmål som utgår från en totalsyn av människans behov måste formuleras. I den nya målsättningen för samhällsverksamheten ingår naturligtvis den materiella standarden, men det grundläggande behovet hos människan av kontakt och gemenskap med andra människor sätts i förgrunden. Varje människa måste dessutom ha rätt till inflytande över boendemiljön, på arbetsplatsen, över sina fritidsmöjligheter, över sin utbildning, sin egen tillgång till service sin totalmiljö. God arbetsmiljö och arbetsglädje är ett väsentligt behov som åsidosätts i alltför hög grad. Arbetet får inte enbart reduceras till att vara en inkomstkälla, det måste vara en meningsfull sysselsättning för individen. Vi måste vid utvecklandet av våra livsformer beakta harmoniseringen med naturen i övrigt. Det är inte bara ett behov utan också ett ansvar. Medvetandet om att vi inte är de enda levande varelserna på jorden och att vårt levnadssätt inte får leda till en katastrof för övrigt biologiskt liv måste stärkas. Ansvaret inför naturen är också ett ansvar inför kommande generationer. Den hårda exploatering som pågår innebär att grundvalarna rycks undan för de människor som skall leva i kommande tider. Ett samhälle med en decentralisering av bebyggelsen och bestämmanderätten över samhällsutvecklingen är en grundpelare för att tillfredsställa de sociala och fysiska behoven hos människor och skapar lättast förutsättningar för ett vidmakthållande av den ekologiska balansen. Dessa idéer måste bilda grunden för den framtida miljöpolitiken. Här nedan kommer särskilt följande problemområden att behandlas: miljögifter, mark-, vatten- och luftvård, materielåtervinning och sophantering samt erforderliga forskningsresurser inom dessa sektorer. Förgiftningen i naturen genom biocider är en allvarlig fara. Biocid betyder livshotande och de två huvudtyperna är de klorerade kolvätena (exempelvis DDT, PCB och dieldrin) och metaller av olika slag såsom kvicksilver, bly, kadium, brom och nickel. Dessa ämnen har ofta en stor förmåga att vandra i naturens näringskedjor. Näringskedjornas sätt att fungera gör att gifterna ofta förekommer i högre koncentration ju högre stående djur det är fråga om. Detta kan utgöra ett direkt hot mot människan. Hanteringen av gifter försvåras av att man har att räkna med även indirekta skadeverkningar och genetiska effekter. I många fall visar sig inte skadeverkningarna förrän efter föroreningen, och förgiftningsproblem kan uppstå mycket efter det att motåtgärder vidtagits. Det är nödvändigt att så snabbt som möjligt åstadkomma en noggrann registrering av olika kemiska ämnen. har påbörjat detta arbete och uppföljningen av detta är väsentligt. Det är nödvändigt att klarlägga de kemiska ämnenas sammansättning, mängd och spridning samt deras effekter på miljön ensamma och i samband med andra kemikalier. Det är ett omfattande arbete, och i väntan på resultaten från dessa kartläggningsarbeten måste största restriktivitet med tillståndsgivning tillämpas. Samma restriktivitet mäste av arbetsmiljöskäl tillämpas i arbetsprocesser vid bruk av kemikalier, vilkas effekter inte är fullt klarlagda. Av särskilt stor betydelse är det att klarlägga de eventuella genetiska effekterna av olika kemiska ämnen. Forskningen på detta område måste ges ökade resurser och stärkas genom en bättre organisatorisk samordning mellan olika myndigheter. Effekterna av ämnen som hormoslyr, amitrol m. fl. och av tungmetaller som kadmium måste klarläggas. Risken för nitritföroreningar genom överdoserad kvävegödsling i jord och skogsbruk måste också uppmärksammas. Så kallade kosmetiska tillsatser i livsmedel bör i princip inte tillåtas. Dessutom måste en mycket stor restriktivitet gälla gentemot syntetiska ersättningsmedel i livsmedel. Nitrittillsatserna i livsmedel bör så långt som möjligt undvikas. Principerna jordbrukspolitiska beslut har genom ekonomiska påtryckningsmedel tvingat fram en hård rationalisering som medfört ett ökat behov av konstgödsling och kemiska bekämpningsmedel. Användningen av kemiska bekämpningsmedel medför redan allvarliga förgiftningsrisker i olika avseenden. Därför måste de ekologiska konsekvenserna av det högmekaniserade jord- och skogsbruket ägnas ökad uppmärksamhet. Forskningen och försöksverksamheten på mera biologiskt inriktat jordbruk måste avsevärt utvidgas så att möjligheterna för mer ekologiskt inriktade brukningsmetoder blir klarlagda. Konsekvenserna av modern teknik i skogsvården måste klarläggas och utvärderas. Med forskningens hjälp måste man klarlägga konsekvenserna av besprutning, skogsgödsling, kalhyggen, hyggesplöjning och användningen av tunga skogsmaskiner för att få fram underlag för beslut om åtgärder. Ytterligare forskning måste utföras i samband med skogsmarkernas försurning för att kartlägga förhållandena och finna åtgärder. Det är även väsentligt att stimulera miljö vårdsanläggningar inom jordbruket och trädgårdsnäringen. Effektiva gödselvårdsanläggningar är betydelsefulla från bland annat grundvattenssynpunkt. Forskningen på detta område för att utnyttja gödseln till andra ändamål än jordförbättringsmedel bör också utvidgas. Därvid är försök med en biologisk energiproduktion särskilt intressanta. Fördelarna med en sådan är att man kan utvinna elenergi utan att därför minska möjligheterna att använda gödseln inom jordbruket. Den snabba tätortsexpansionen utgör en allvarlig form av jordförstöring. God jordbruksjord offras för bebyggelse och vägbyggnationer. Mest påfallande är detta i men gäller över huvud taget i flera snabbt växande stadsregioner. Matjordsförsäljning och andra former av förstörelse av mark måste hindras. Grusåsarna utgör viktiga vattenreservoarer. Vid en exploatering riskerar man att skada både grundvattensnivån och att störa landskapsbilden. I känsliga områden måste grusåsar skyddas även om exploateringstrycket är hårt och alternativa lösningar för att tillgodose behovet blir dyrare. Samhället bör medverka till en ekonomisk utjämning medelst avgifter på exploaterade grusåsar och ersättning till skyddade. Ersättningsmaterial, exempelvis krossat berg, måste användas i ökad utsträckning. Naturvårdslagens krav på planläggning och återställningsåtgärder vid grusexploatering måste följas upp på ett effektivare sätt. Nedskräpningen i naturen utgör ett hygieniskt problem och är otillfredsställande ur estetisk synvinkel. Förekomsten av framför allt glas och burkar i naturen orsakar ett ständigt växande antal skador på människor och djur. Trots ett allmänt förbud mot nedskräpning är det fortfarande ett betydande problem. Genom återkommande informationskampanjer måste nedskräpningen i naturen motverkas. Tillgången till sötvatten är en grundläggande förutsättning för den mänskliga existensen och för all mänsklig verksamhet. När det gäller själva tillgången på vatten böljar uppstå problem framför allt i . Man har där tillgripit metoden att tillföra vatten från sjön i . Det finns emellertid allvarliga nackdelar med att flytta vatten regionvis. Den naturliga vattenbalansen kan skadas. Grundvattenssänkningar har redan medfört problem i liera kommuner. Det nuvarande slöseriet med sötvatten kan inte tillåtas fortgå. I första hand bör man med regionalpolitikens hjälp tillse att utbyggnaden av industrier och bostäder anpassas till bland annat tillgången på friskt vatten i olika regioner. Åtgärder måste vidtagas så att vattenförbrukningen nedbringas. Detta kan ske bland annat genom utvecklande av vattensnåla metoder inom flera sektorer, bland annat inom industrin och för de kommunala avloppssystemen. Det är väsentligt att en plan över sötvattenstillgångarna och förbrukningen upprättas. Denna vattenförsörjningsplan bör vidare utgöra ett underlag för bland annat den framtida regionalpolitiken. Föroreningen av vatten är ett mer uppmärksammat problem. Den kan bestå av exempelvis organiska ämnen i avloppsvatten av skilda slag: kemikalier, gifter, närsalter, oljeförorenande ämnen och radioaktivt avfall. Vattnet har en stor självreningsförmåga. Vid små mängder föroreningar behöver inte skador uppstå. Vissa föroreningar, framför allt från industrin, till exempel gifter, metaller, olja och radioaktivt avfall, medför emellertid så allvarliga konsekvenser att de över huvud taget inte borde tillåtas att komma ut i vatten. Varken den naturliga självreningen eller nu kända reningsmetoder är här tillräckliga för att motverka skador. Dessa ämnen måste hållas i en sluten process inom industrin eller fullständigt avskiljas före utsläppet. Vid en bedömning av olika produktionsmetoders effektivitet är det nödvändigt att också mäta miljöförlusterna mot produktionsvinsterna. Avloppssystemen måste byggas ut med skilda ledningar för hushållsavlopp och dagvatten från gatunätet. Först därigenom kan den bästa reningseffekten erhållas. Dagvattnet måste också renas, eftersom det har visat sig innehålla stora mängder av bland annat olja och bly. Omhändertagandet av avlopp bör inrikta sig på att skapa en slutprodukt som kan återföras till jorden i form av jordförbättringsmedel och/eller användas vid exempelvis energiproduktion. användas till jordförbättringsmedel är det viktigt att avskilja skadliga ämnen, såsom tungmetaller och sjukdomsalstrande bakterier. Ett angeläget forskningsobjekt är att skapa metoder för att minska kväveutsläppen från reningsverken. Reningsverkens driftsfunktioner måste tillmätas större betydelse och en kontinuerlig utsläppskontroll av alla reningsverk införas. För att säkerhetsnivån vid reningsverken skall bli tillfredsställande måste till en del statliga medel utgå för denna kontrollfunktion. har betydande statsbidrag utgått till kommunerna och industrin för investeringar i reningsanläggningar av skilda slag. Satsningarna har gett goda resultat, särskilt när det gäller utsläpp från äldre industrianläggningar och från tätorter. Mycket återstår emellertid att göra, och det är angeläget att investeringarna intensifieras, så att utsläppen i sjöar och vattendrag kan begränsas till mängder och ämnen som sjösystemens egen självrening klarar av. Även om föroreningar i vattendrag upphör innebär inte alltid detta att vattendragen kan återhämta sig av egen kraft från den kulturpåverkan de varit utsatta för. Alla sjöar är nu mer eller mindre påverkade och många av dem är i behov av omedelbara åtgärder för att kunna räddas. Inventeringen av vattendragen har inom flera områden hunnit så långt att praktiskt restaureringsarbete pågår eller avses att starta . Långt fler arbeten skulle kunna utföras om staten stimulerade arbetet på liknande sätt som skett i vad gäller utbyggnaden av reningsverk. Vissa arbeten som muddring, vinterslåtter av vass och annan vegetationsbekämpning, skulle kunna starta , till exempel som beredskapsarbeten, utan lång förberedelsetid. Även för utredningar och forskning beträffande sjöekosystem och om vilka åtgärder som bör utvecklas för restaurering behövs samhällets stöd. har redovisat att åtskilliga projekt måste skjutas upp även om verket erhåller en till 3,5 milj. kr. begränsad ökning från anslaget 1973/74 om 4 milj. kr. Finansieringen av det omfattande sjörestaureringsarbetet bör även åvila kommuner och landsting och andra som förorenat vattendragen. För att erforderlig restaurering skall komma till stånd är det emellertid nödvändigt att staten bidrar med ordentliga ekonomiska insatser. Från samhällets synpunkt är det väsentligt att återställa en acceptabel situation beträffande organism- och miljöförhållanden i sjöar och vattendrag där ekosystemet är i obalans. Bad, fiske, fågelliv, båtsport och ren och vacker miljö kan inte nog uppskattas för vårt hälsotillstånd och vår välfärd. Undersökningar inom miljövårdsområdet och sjörestaurering är mycket viktiga för samhället, särskilt om man ser frågan på litet . Gör man inget riskerar man i många fall att försitta möjligheterna att reparera skadorna. I dagens läge är också sysselsätt Man kan här skapa arbetstillfällen som är värdefulla både för individen och ur hela samhällets synvinkel. Medlen för undersökningar inom miljövårdsområdet bör därför höjas med till för /75. Därutöver bör avsättas för påbörjande av en omfattande sjörestaureringsverksamhet /75. Luftföroreningar är alla ämnen som ändrar luftens naturliga sammansättning. De vanligaste luftföroreningarna är koloxid, svaveldioxid, kvävedioxid, blyföreningar och andra metallämnen samt sot och damm. Det måste vara ett oavvisligt krav att den luft vi andas är så beskaffad att den inte utgör en hälsorisk. Industrin och uppvärmningen av bostäder svarar för en mycket stor del av luftföroreningarna. Målet måste vara att skapa industriella processer som inte ger skadliga biverkningar. Kraven på rening av rökgaser måste skärpas med sikte på en fullständig rening av alla gasutsläpp. Det är väsentligt att man vid själva tillverkningen och vid utvecklandet av nya produkter och produktionsprocesser inriktar sig på att ersätta ämnen, vilkas framställning och användning förorsakar särskilt besvärliga föroreningseffekter. Höjda produktionskostnader för att undvika utsläpp måste accepteras. Bruket av högsvavlig olja skapar oacceptabla föroreningar. Effektiv rökgasrening eller avsvavling av olja måste betraktas som en självklar del av energikostnaden. Betydande luftföroreningar förorsakas också av den ökande bilismen. Samhället måste stimulera en utveckling av nya och miljövänliga motortyper samt en ökad användning av kollektivtrafiken. Buller är en annan miljöfara som det högmekaniserade samhället skapar. Det är viktigt att begränsa bullrets omfattning. Utredningsverksamhet pågår på detta område men särskilt omgivningsbuller som ligger utanför trafiksektor är okontrollerade. Här måste åtgärder skyndsamt vidtas för att skapa bullernivågränser, så att dagens olägenheter försvinner. Oljeskador utgör ett allvarligt problem. Det är nödvändigt med skärpta regler och övervakning för att eliminera riskerna både till sjöss och till lands. Olika åtgärder är nödvändiga för att öka säkerheten vid oljetransporter, t. ex. utökad lotsanvändning och åtgärder för att få fram säkra tungtrafikskorridorer. För att det ekonomiska skyddet skall bli fullgott vid oljeläckage eller utsläpp måste oljan märkas och den ansvarige därmed kunna åläggas skadeståndsplikt. Den fond som existerar kan knappast fungera utan denna märkning. Det är också väsentligt att skador som uppkommer utanför territorialvattnet på växt- och djurliv och redskap ekonomiskt skyddas. För att tillse att tankfartyg rengör sina tankar på föreskrivet sätt bör ett garantibelopp uttas av redaren. Uppfylls inte föreskrifterna skall detta garantibelopp vara förverkat. I takt med konsumtionsökningen har också mängden avfall ökat snabbt. Hushållssoporna i beräknades till /person och år, 1962 till 300 och /person och år. av hushållssoporna utgörs av glas och plåt, och är tidningar och annat papper. Avfallet är resurser som måste tillvaratas. Grundförutsättningen för att avfallet skall kunna återanvändas eller i övrigt hindras att förorena är att olika kategorier sorteras och specialbehandlas. Hushålls-, affärs- och kontorssopor måste t. ex. skiljas från grovsopor, giftigt avfall, olja, sopor från gator och vägar, sjukhusavfall och avloppsslam. Genom att skilja ut t. ex. glas, papper, metallskrot och plastavfall kan dessa produkter återanvändas. Gifter och andra industriella kemikalier bör tas om hand redan av producenten för återanvändning, om möjligt inom företaget. Tekniskt utvecklingsarbete för att finna möjligheter till återanvändning i industrin måste prioriteras. Kommunerna måste övervaka att allt industriavfall omhändertas på ett riktigt sätt. Det är synnerligen väsentligt att även produktionen inriktas på ett sådant sätt att återvinningen underlättas. Som ett exempel kan nämnas att trycksaker av typer tidningar och telefonkataloger bör tryckas på ett sådant sätt att svärtborttagningen underlättas. Råvaror som är svåra att återvinna och som det endast finns begränsade mängder av måste vi söka att i största möjliga utsträckning undvara i produktionen och ersätta med alternativ. Det är nödvändigt att stimulera ett engagemang hos allmänheten för att få till stånd en riktig sophantering. En effektiv sopsortering måste ske i hemmen. Skolan måste sträva efter att ge eleverna kunskap om och ansvarskänsla för avfalls- och föroreningsfrågorna. Samhället måste underlätta den enskildes medverkan för att ta hand om sopor. Vid vägar, rastplatser, campingplatser, hamnar, bryggor, nöjesfält, idrottsanläggningar m. m. behövs väl synliga och tillräckligt stora anordningar för att man skall kunna ta hand om skräp. I vissa fall måste lagstiftningsåtgärder tillgripas mot särskilt nedskräpande produkter. Man bör pröva ett utvidgat pantsystem som i praktiken innebär ett avskaffande av engångsglasen. Som alternativ bör också prövas möjligheterna att effektivt omhänderta förpackningarna och återanvända glas, metall m. m. Den nya förpackningsskatten innebär ett steg på vägen mot en bättre reglering av förpackningsmarknaden. Den kommunala avfallshanteringen är i flera fall av bristfällig kvalitet. Anläggningarna belastas mycket hårt, vilket leder till otillfredsställande miljöförhållanden. Bidrag från staten bör utgå till kommunala avfallsanläggningar för att man skall kunna skapa godtagbara förhållanden i kommunerna vid avfallshanteringen. har föreslagit stöd för detta ändamål. Departementschefen har ej tillmötesgått förslaget. Vi föreslår ett statligt stöd på 5 milj. kr. Det är betydelsefullt att avfallet nyttiggörs genom kompostanläggningar eller i slutna värmeanläggningar som kan producera varmvatten. Återvinningen av naturresurserna måste stödjas av staten genom medel till upplysningskampanjer om sophantering och om sätten att spara naturtillgångar och betydelsen därav. Vidare bör statsbidrag utgå till investeringar i sophanteringsutrustning och materialåtervinningsanläggningar. Grund- och tvärvetenskaplig forskning Ekologin, naturens inre samband och sambandet mellan människan och hennes miljö, måste bedömas som ett av våra absolut angelägnaste forskningsområden . Grundforskningen på detta område måste sålunda få kraftigt ökade resurser. Kunskapen om naturens sinnrika självreglerande system och dess funktion i olika miljöer måste ökas. Forskningen måste också ge oss kunskapsunderlaget för en ekologiskt riktig utformning av människans verksamhet. Den ekologiska forskningen måste knytas sammar, med annan, främst tillämpad, forskning. Den tvärvetenskapliga forskningen måste därför starkt utvidgas. Sådan tvärvetenskaplig forskning kan gälla ekologi i förening med teknik, kemi, samhällsplanering, ekonomi och medicin. Den tillämpade ekologiska forskningen bör syfta till att, i samverkan med andra vetenskaper, undersöka effekterna av olika åtgärder som vidtas från samhälle, näringsliv och enskilda. Vidare bör den ha som mål att skapa underlag för nya produktionsprocesser och en samhällsplanering, som står i samklang med naturens sätt att fungera. Den ekologiska grundutbildningen skall ha som mål att skapa medvetande och kunskap hos alla människor om naturens sätt att fungera och om vilka konsekvenser olika vardagshandlingar kan medföra. Kunskapen om naturen måste därför tillmätas stor betydelse inom hela utbildningsgången från och med . Frågan om hushållningen med naturresurserna måste lösas på internationell nivå. Det måste vara ett av vårt lands viktigaste utrikespolitiska mål att få till stånd någon form av internationell resursplanering. Denna planering skall eftersträva att undvika en överkonsumtion av jordens begränsade tillgångar. Internationella konventioner måste komma till stånd mot spridning av föroreningar i luft, mark och vatten. Tanken att varje land skulle vara suveränt att bedriva miljöförstöring inom sitt eget territorium måste kategoriskt avvisas. Ett internationellt samarbete måste också komma till stånd för att uppmuntra produktion och konsumtion av miljövänliga och resurssnåla produkter. måste stödja tillkomsten av en ekologisk forskning på internationell nivå. Denna forskning bör i stor utsträckning vara inriktad på de delar av världen där de nationella forskningsresurserna är minst. Ett särskilt internationellt forsknings- och säkerhetsorgan för miljöoch energifrågor bör bildas. Detta organ måste arbeta helt fritt från alla nationella bindningar och ekonomiska intressen. I första hand bör FN :s organ utgöra ram för detta samarbete. De nya miljövårdsorganen har därvid ett särskilt ansvar, men det är också nödvändigt att naturresursfrågorna i ökad utsträckning behandlas i övriga FN-organ. Som ett led i en internationalisering av miljöfrågorna bör det redan påbörjade nordiska samarbetet utvidgas. Ett samnordiskt uppträdande i dessa frågor bör eftersträvas. Snabba och kraftfulla insatser behövs inom miljövårdssektorn. Förutom det direkta behovet av åtgärder för att förebygga skador nu och kan insatserna motiveras med hänsyn till sysselsättningen. Man ger här arbetstillfällen som är värdefulla både för individen och ur hela samhällets synvinkel. Med hänvisning till det anförda hemställes A. att vid behandlingen av statsverkspropositionen, bilaga 11, 1. till Särskilda undersökningar inom miljövårdsområdet, m. m. för /75 anvisar ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med förhöjt reservationsanslag på , 2. under nytt anslag till Sjörestaureringar för /75 anvisar ett reservationsanslag på , 3. beslutar om statligt stöd till kommunala avfallsanlägningar och därför till Bidrag till miljövårdande åtgärder inom industrin m. m. för /75 anvisar ett i förhållande till Kungl. Majrts förslag med förhöjt reservationsanslag på , B. att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till åtgärder för att stimulera återvinning av naturresurser i enlighet med vad i motionen anförts, C. att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts om grund- och tvärvetenskaplig forskning inom miljövårdssektorn. () i Glömminge () i Lane-Herrestad GOTAB 74 5952 S 1974