mot · FX021256 · 1974-01-26 00:00:00 — av i angående polisverksamhetens inriktning. nästan fördubblades antalet till polisens kännedom komna brott mot , från 275 000 till drygt 500 000. 1972 dämpades utvecklingen något. Mångå j>rova brott som rån, grov misshandel och inbrottsstölder fortsätter emellertid att öka. Den minskning totalt av brottsbalksbrotten som kunnat konstateras är så gott som helt och hållet beroende på en lättförklarlig nedgång av antalet checkbrott. Brottsligheten totalt ligger på en nivå som inte kan accepteras, och i storstäderna är ordningsläget bekymmersamt. Det är i hög grad angeläget att lämpliga åtgärder vidtas i syfte att nedbringa brottsligheten. Större uppmärksamhet borde därvidlag ägnas polisens brottsförebyggande verksamhet. Som ett allmänt mål på polissidan i samhällets brottsbekämpande verksamhet borde man uppställa ett tillstånd, då polisen har personella och därmed tidsmässigt rimliga möjligheter att rejält ägna sig åt olika former av förebyggande insatser. Den hittillsvarande utvecklingen har bl. a. inneburit att den tekniska utrustningen ökat. Det har också lett till omorganisationer i syfte att öka effektiviteten. Därigenom har emellertid kontaktytorna mellan polisen och allmänheten minskat. Polismakten borde främst fungera som den viktiga och humana påminnaren om angelägenheten av hänsyn till medmänniskan och till det allmännas bästa. Efter förslag av brottskommissionen beslutade 1973 en rad åtgärder i syfte att effektivisera polisens arbete. Bland åtgärderna kan nämnas förstärkning av polisväsendet under vart och ett av samt med sammanlagt 450 tjänster för annan personal . Härutöver beslutades vissa andra åtgärder i syfte att intensifiera polisens brottsförebyggande insatser och åstadkomma ett bättre förhållande mellan polisen och allmänheten. Självfallet löser inte enbart en ökning av antalet polismän alla problem. Ökade internationella åtgärder för att hejda narkotikabrottsligheten och förbättrad narkomanvård utgör t. ex. en absolut förutsättning för att man skall komma till rätta med narkotikabrottsligheten. Över huvud taget är det angeläget att större intresse ägnas åt i vid mening brottsförebyggande åtgärder. En sådan av polisens brottsförebyggande uppgifter är undervisningen om lag och rätt i skolorna. Polisens medverkan i skolundervisningen är mycket uppskattad och måste anses angelägen då den ger möjlighet inte bara till att informera om lagar och förordningar utan även till kontakter med ungdomen. Det är väsentligt att för undervisning i skolorna uttas polismän som är lämpliga för uppgiften och som har aktuell erfarenhet av fältarbete inom spanings rotel och trafiksektion. Uttagningen försvåras av att det för den polisman som avdelas för uppgiften ofta innebär ett avsevärt inkomstbortfall, då han härigenom går miste om de olika lönetillägg som regelmässigt är förenade med arbete vid spaningsrotel och trafiksektion. Många polismän anser sig inte kunna åtaga sig uppgiften med hänsyn till de ekonomiska konsekvenserna. Frågan om särskild ersättning till polismän som medverkar i undervisning i skolorna behandlades i brottskommissionen som ställde sig positiv härtill. Kommissionen ansåg dock att problemet borde behandlas av den särskilda utredning som skulle tillsättas för att utreda bl. a. lönesättningen av samtliga specialtjänster inom polisväsendet. Jag anser dock frågan så angelägen att resultatet av utredningen inte bör avvaktas. De polismän som medverkar i skolundervisning bör tills vidare erhålla ett särskilt tillägg härför. Jag ser också med oro på polisverksamhetens organisatoriska utveckling . De allt större enheterna får vissa negativa konsekvenser i vad avser möjligheterna att uppfylla de allmänna målen för polisverksamheten. Även om vissa positiva initiativ tagits för att förbättra förhållandet mellan polis och allmänhet, tenderar kontakten med befolkningen att bli sämre. Stora områden i främst glesbygderna lämnas utan tillräcklig fortlöpande polisverksamhet. Omorganisationen i har också lett till försämrad naturlig kontakt mellan polisen och allmänheten. Den förebyggande roll, som bl. a. uppfylls genom att polis finns tillgänglig på rimligt avstånd, kan få stå tillbaka till förmån för brandkårsutryckningar. Den lokala polisorganisationen måste utgöra kärnan i ett rationellt och effektivt polisväsende. Om den lokala polisorganisationen inte är rationellt uppbyggd och inte har fullgoda resurser, kan inga andra åtgärder ge polisväsendet den erforderliga effektiviteten. Även från demokratiska synpunkter är det av största vikt att tyngdpunkten i polisväsendet ligger på det lokala planet. Både för att kunna fullgöra väsentliga servicefunktioner och för att i praktiken kunna fungera brottsförebyggande är det emellertid nödvändigt att polis finns tillgänglig inom rimligt tidsavstånd i hela landet. Det är också angeläget att polisen väl känner de lokala förhållandena och därför upprätthåller goda kontakter med befolkningen. Den skall självfallet inte träda i aktion enbart då brott förövats. Brottsutvecklingen och andra problem i samhället ställer ökade krav på polisen. Till de inhemska problemen med den dagliga arbetsbelastningen, med vissa rekryteringssvårigheter och med den föga polisvänliga storstadsmiljön kommer hela internationaliseringen av brottsutvecklingen med den illegala narkotikan och allt vad den har i sitt släptåg, den stora tillgången på olagliga vapen bland brottslingarna m. m. När man talar om dagens polisarbete, är det långt ifrån alltid man gör klart för sig hur mångfasetterat detta område faktiskt är. Polismannen ställs genom sin uppgift inför problem som uppstår som en följd av generationsmotsättningar, politiska åsiktsutbyten m. m. som ofta får kläda skott för beslut och åtgärder, som helt andra instanser bär ansvaret för. Och hur ofta lastas inte polisen eller den enskilde polismannen för otillräckligheten i de resurser som regeringen utmätt? Polismannen fullgör en viktig skydds- och serviceuppgift. Hans arbete bör därför underlättas så mycket som möjligt av samhället självt och av dess medborgare, som han tjänar. Rekryteringsläget beträffande polisaspiranter har något förbättrats. utgör rekryteringen till de största kommunerna, framför allt till , poliskårens problem. Såsom en följd av utflyttningen från distriktet uppkommer dessutom onormalt stora vakanser. Det är nödvändigt med förändrade rekryterings- och anställningsförhållanden om dessa problem skall kunna lösas på . Det är också nödvändigt att inskolningen av nya polismän får en annan utformning. F. n. är den vanligaste första arbetsuppgiften att ingå i en kommandogrupp som gör brandkårsutryckningar. Genom att polismannen inte under självständigt ansvar får följa en klient utöver själva ingripandet begränsas antagligen hans möjligheter att bilda sig en allsidig uppfattning om de människor han kommer i kontakt med. Erfarenheterna av kvarterspolisverksamheten är mycket goda och i enlighet med brottskommissionens förslag genomförs en successiv utbyggnad av verksamheten. F. n. uppgår det totala antalet tjänster för kvarterspolis till 176, fördelade på 14 polisdistrikt. Tyvärr har det visat sig att tjänsterna till följd av lönesättningen tenderar att bli genomgångstjänster för skickliga polisassistenter, som efter erhåller befordran till inspektörer. Eftersom syftet med kvarterspolisorganisationen är att skapa goda relationer och personliga kontakter mellan polismannen och invånarna i området är det önskvärt att personalen kan få behålla arbetsuppgifterna . har därför föreslagit att ett system med alternativa tjänster införs för kvarterspolismän. Om detta möjliggör att en polisman kan behållas i verksamheten bör det tillstyrkas. Genom sin fasta stationering får dessa god lokalkännedom i kommundelen, goda och omfattande förbindelser med ungdomsgäng, nära kontakt med fritidsfolk på fritidsgårdar och i föreningar liksom med socialarbetare, fastighetsskötare, vaktpersonal, föräldrar, lärare m. fl. Den får härigenom goda förutsättningar och skapa ett gott förhållande mellan polis och allmänhet samt fullgöra en effektiv brottsförebyggande verksamhet. Själva existensen av en kommundelspolis av antytt slag bör kunna få en brottsförebyggande effekt. Dessa synpunkter, som varit vägledande vid uppbyggnaden av kommundelspolisen i de största kommunerna, bör i huvudsak gälla även för inrättande av kommundelspolis i andra kommuner. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om en utredning om polisverksamhetens inriktning i syfte att förbättra kontakten med allmänheten. HANS () i