ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX0277 · 1974-01-16 00:00:00 — av m. fl. om översyn av reglerna för handikappades rätt till befrielse från fordonsskatt, m. m. Handikappade, som behöver ha tillgång till bil eller motorcykel, kan under vissa omständigheter befrias från att erlägga fordonsskatt och kilometerskatt. Sådan befrielse berättigar i sin tur också till ett statligt bidrag som motsvarar skatten för en viss mängd drivmedel. Skattebefrielsen gäller dels lättare invalidfordon (motorcyklar) med en maximihastighet , dels sådana motorcyklar och bilar upp till viss storlek som används av höggradigt invalidiserade personer för arbetsresor, i egen förvärvsverksamhet eller för resor i samband med utbildning. Villkoret att den handikappade skall ha arbete eller studera för att bli befriad från fordonsskatt leder till inte önskvärda verkningar. Många handikappade, som inte har något arbete, är ändå i hög grad beroende av bil. Det gäller inte minst sådana som är bosatta i glesbygderna. De befinner sig ofta dessutom i en sämre ekonomisk situation än de som har arbete. Nuvarande bestämmelser innebär vidare att en handikappad, som friställs eller som slutar en utbildning utan att kunna få nytt arbete med detsamma, inte bara går miste om sin tidigare arbetsförtjänst utan får vidkännas ökade kostnader för sin bil. Långvarigt sjukskrivna kan också mista skattebefrielsen. Rätten till befrielse från fordonsskatt bör därför enligt vår uppfattning bara vara knuten till själva handikappet. Krav i den riktningen har tidigare avvisats av med motiveringen att stödet till handikappade principiellt inte bör utgå i form av skattelättnader utan som bidrag och att förbättringar av handikappstödet i stort kunde väntas. Några mer påtagliga sådana förbättringar har dock inte kommit till stånd. Finansministern har också så sent som i samband med beslutet om förändringarna i vägtrafikbeskattningen - uttalat att de nuvarande förmånerna i form av befrielse från fordonsskatt och bidrag till skatten på drivmedel är väl motiverade (prop. Under dessa omständigheter är det enligt vår mening olyckligt om dessa förmåner även i fortsättningen skulle förbehållas enbart förvärvsarbetande och studerande handikappade. Ett svårt handikapp innebär svårigheter att klara transportbehovet och dessutom andra personliga påfrestningar. Det bör i detta sammanhang också beaktas att den senaste tidens kraftiga höjningar av drivmedelspriserna drabbat de handikappade mycket hårt. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om en översyn av bestämmelserna om handikappades rätt till befrielse från fordonsskatt samt om rätten till bidrag till drivmedelsskatten i enlighet med vad som har anförts i motionen. () MAJ ()
mot · FX02770 · 1974-01-25 00:00:00 — av och om undervisning av invandrare som är analfabeter. lade i sitt betänkande om invandrarnas utbildningssituation (SOU 1971:51) fram förslag om alfabetiseringsundervisning. Dessa förslag har ej genomförts. Varje är kommer till ett antal invandrare som är analfabeter. I regel får dessa undervisning genom den kommunala skolstyrelsens försorg. Den lagstadgade rätt som föreligger för invandrare att få ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning föreligger inte i fråga om alfabetiseringsundervisningen. Ifrågavarande invandrare har på grund av att de är analfabeter ej heller någon möjlighet att tillgodogöra sig den vanliga invandrarundervisningen. Resultatet kan ibland bli att de ej får någon undervisning. Ett sätt att komma till rätta med detta problem vore att den lagstadgade rätten att få ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning utsträcktes att gälla även alfabetiseringsundervisning. På måste dock frågan om undervisning av de invandrare som är analfabeter få en samlad lösning. Med hänvisning till de överväganden som gjorts av invandrarutredningen bör det vara möjligt för Kungl. Maj :t att lägga fram ett sådant förslag. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär förslag rörande alfabetiseringsundervisning för invandrare.
mot · FX02771 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om vidgat tillträde till högre studier. I mening att ta till vara den potential av kunniga människor som av olika anledningar ej uppfyller de formellt fastställda allmänna behörighetsreglerna för studier i det högre utbildningsväsendet (universitet och högskolor) har beslutats om försöksverksamhet med s. k. vidgat tillträde enligt 25/5-regeln för studier av vissa ämnen. På order av Kungl. uppdrog UKÄ åt rektorsämbetena vid universiteten i , , , och samt , att inkomma med förslag om vidgning av försöksverksamheten genom att tillåta ytterligare ämnen för studier. Svar inkom från samtliga tillfrågade, och resultatet är entydigt. En kraftig utökning av antalet ämnen för högre studier föreslås för studerande enligt 25/5-regeln. Det är nu betydligt lättare att räkna upp ämnen som föreslås undantagna från studier än de som önskas tillåtna. Exempel på de förstnämnda är historisk geologi och paleontologi, hydrologi, indologi, franska språk, keltiska språk, kemiteknik osv. Tillåtna är exempelvis franska, fysik, företagsekonomi och de flesta övriga tunga ämnena. Då så många ämnen nu föreslagits som tillåtna för studier enligt vidgat tillträde givetvis med beaktande av de särskilda förkunskapskraven finns det anledning att under försöksvis utvidga verksamheten till att gälla samtliga ämnen. De erfarenheter som därigenom kan erhållas bör redovisas. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att försöksverksamheten med vidgat tillträde enligt 25/5-regeln utökas att gälla samtliga ämnen vid våra universitet och med början /75. () ()
mot · FX02772 · 1974-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om inrättande vid i av en professur i religionssociologi. har frågan om en professur i religionssociologi vid i varit aktuell. UKÄ har upprepade gånger i sina anslagsäskanden förordat inrättandet av en sådan professur. Vid riksdag uttalade också utbildningsutskottet som sin mening att det icke kan råda någon tvekan om att det föreligger ett behov av en professur i religionssociologi. har religionssociologins internationella expansion fortsatt, och ett stort antal lärostolar har upprättats i ämnet, även i . I har inrättats en professur och i dels en professur vid den filosofiska fakulteten, dels en tjänst som avdelningsledare vid den teologiska fakulteten. I har en forskartjänst reserverats för religionssociologin. Det är mot denna bakgrund att djupt beklaga att det inom svenskt universitetsväsen ännu icke getts utvecklingsmöjligheter för denna vetenskapsgren. Med omläggningen av den grundläggande religionsvetenskapliga utbildningen från kommer emellertid religionssociologin såsom en av de tre religionsbeteendevetenskapliga disciplinerna att få en fast ställning i undervisningen vid universiteten, dock utan ämnesrepresentant. Disciplinen kan här säkerställas endast genom att få egen ämnesrepresentation. Med hänsyn till ämnets allt viktigare ställning i en mera samhällsorienterad religionsvetenskap och med hänsyn till de akuta behoven av religionssociologisk forskning för universitetens grundutbildning är det angeläget att nämnda professur inrättas. Även med tanke på grund- och gymnasieskolornas behov av religionssociologiska synpunkter och material för ämnet religionskunskap är den av de teologiska fakulteterna, fakultetsberedningen och UKÄ äskade professuren ytterst angelägen. Vi gör vår hemställan desto hellre som en rad för det svenska samhället avgörande frågor står i centrum för religionssociologin: livskvalitet och samhällsstruktur, kraftspelet vid sociala förändringar, livsfrågor och psykisk hälsa. Av särskild vikt är också studiet av religionen som faktor i ekonomiska och sociala utveckling. Forskare med kompetens och kvalifikationer i ämnet finns att tillgå inom landet, och vi anser det utomordentligt angeläget att denna forskning nu äntligen knyts till universitetsorganisationen. att som sin mening uttalar att en professur i religions sociologi vid inrättas.
mot · FX02775 · 1974-01-24 00:00:00 — om fraktbidrag för transport inom stödområdet av returfiber m. m. Syftet med statens regionalpolitiska transportstöd är att, som ett led i de regionalpolitiska strävandena, minska de olägenheter för näringslivet i som de långa avstånden i stödområdet medför. Transportstöd utgår i form av fraktbidrag för längre järnvägs- och landsvägstransport, såväl för transport till ort inom stödområdet av råvaror och halvfabrikat som ej produceras i stödområdet som för transport från ort inom stödområdet av hel- eller halvfabrikat. Bidraget för transport till stödområdet av vissa råvaror och halvfabrikat infördes i regeringens förslag genom beslut av riksdag. Syftet är att reducera transportkostnaderna för de företag som mottar och förädlar råvarorna och halvfabrikaten och därigenom främja förädling av varor vid företag inom stödområdet. Bland de i kungörelsen (SFS 1973:895) angående statligt regionalpolitiskt stöd uppräknade råvarorna och halvfabrikaten som berättigar till fraktbidrag vid transport till ort inom stödområdet saknas pappersavfall. Anledningen härtill torde vara att pappersavfall produceras jämväl inom stödområdet varför en ökad intransport därav vid en ytlig betraktelse inte skulle bidra till en differentiering av näringsliv. Pappersavfall uppkommer emellertid i ökad utsträckning där befolkningskoncentrationen är störst, dvs. Kapaciteten hos de där belägna företagen, som använder pappersavfall och returfibrer i sin produktion, är emellertid begränsad. såväl från samhällsekonomisk som miljövårdssynpunkt bör samhället stimulera en ökad återanvändning av papper och papp. En väg att göra detta är att medge fraktbidrag för transport av detta avfall till stödområdet från de stora konsumentområdena. Några principiella invändningar mot eller eljest negativa verkningar av en sådan ändring av reglerna för regionalt transportstöd torde, som utvecklats ovan, inte finnas. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer om sådan ändring av kungörelsen om regionalt transportstöd att fraktbidrag utgår för transport till ort inom stödområdet av returfiber och avfall av papper och papp.
mot · FX02779 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar i Stenkyrka och i om en broförbindelse mellan och . Förbindelsen mellan och , belägen norr om huvudön, upprätthålls medelst avgiftsfria färjor. finns tre färjor i drift på denna linje varav två isgående. I regel fungerar denna förbindelse tillfredsställande, men vissa olägenheter förtjänar att påpekas. I samband med sommartidens turistström uppstår ofta besvärande köbildningar vid färjelägena, men även under andra årstider finns vissa problem. Genom besvärande vindar och strömmar uppstår ibland störningar i driften, vilket medför förseningar med därav följande svårigheter för många Fåröbor, vilka arbetar i samhälle eller går i skola på huvudön. Av energiskäl har turlistan nedskurits , vilket medför ytterligare väntetider och andra olägenheter samt kostnadsfördyringar för ortsbefolkningen. Normalt förekommer givetvis också vissa svårigheter för ambulans, brandkår osv. att vid behov snabbt komma Fåröborna till hjälp. Befolkningen på har krävt en bro för att komma till rätta med olägenheterna. Man har aktualiserat frågan bl. a. genom motioner till . på har en positiv inställning till byggandet av en broförbindelse. Vissa bottenundersökningar har gjorts, och en överslagsmässig kostnadsberäkning visar att en bro skulle kunna byggas för , beroende på var i sundet ett brobygge sker. Under de årtionden som brodiskussionen förts har tiden arbetat för en bro, och har utvecklingen uppenbarligen kommit så långt att ett brobygge är att betrakta som en god investering, inte bara för Fåröborna och andra trafikanter, utan också för statens vägverk. Kostnaderna för färjedriften beräknas till . En snabbt stigande kostnadspost är oljan till färjorna. Dessa drar normalt , vilket är mera än alla övriga maskiner på sammantaget förbrukar. Med dessa kostnader som bakgrund framstår det klart att en bro mycket snabbt skulle betala sig genom betydande driftkostnadsminskningar för . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att frågan om byggandet av en bro mellan och med skyndsamhet beaktas i vägplaneringen. () i Stenkyrka PER A. () i
mot · FX0278 · 1974-01-16 00:00:00 — av m. fl. om begränsning av den bokföringsmässiga redovisningen för jordbrukare. fattade beslut om en successiv övergång till bokföringsmässig inkomstredovisning för alla jordbrukare. Övergången skall ske i etapper. Den sista etappen, som berör jordbruksföretag med en bruttoomsättning på högst . skall genomföras i samband med taxering. För de allra minsta jordbrukarna innebär övergången till bokföringsmässig redovisning inte några större fördelar. Många mindre jordbrukare uppfattar i stället tvånget att gå över till bokföringsmässig redovisning som ett onödigt krångel, vilket också kommer att kräva sakkunnig hjälp vid deklarationen. Den uppfattningen är självfallet mest utbredd bland de äldre företagarna, som sällan haft tillfälle att skaffa sig den kunskap om bokföring'och deklaration som denna omläggning kräver. Ett av skälen för att låta reformen omfatta alla jordbruk, oberoende av storlek, har varit att antalet småjordbruk kunde väntas minska mycket snabbt mot mitten och slutet av . Såvitt man nu kan bedöma kommer det emellertid att finnas åtskilliga jordbruk kvar i den aktuella storleksgruppen även då den bokföringsmässiga redovisningen skall vara genomförd i sin helhet. Den sista etappen bör därför enligt vår mening skjutas upp i avvaktan på att utvecklingen beträffande småjordbruken säkrare kan överblickas. Det vore också olyckligt, om ett ändrat redovisningsförfarande vid deklarationen mer eller mindre skulle tvinga fram förtida nedläggningar av mindre jordbruk, något som det nu finns tendenser till. Några olägenheter med att ställa den sista etappen i omläggningen till bokföringsmässig redovisning torde inte heller föreligga. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att beslutar att omläggningen till bokföringsmässig redovisning för jordbrukare begränsas till att omfatta jordbruksföretag med en bruttoomsättning som överstiger . () ()
mot · FX02782 · 1974-01-25 00:00:00 — angående straffansvaret för gående som går mot rött ljus. I motionen 1973:31 1 påyrkades att ansvarsbestämmelsen i vägtrafikkungörelsen 164 § p. 7 för gående, som går mot rött ljus, ändrades så att straff icke ovillkorligen skall ifrågakomma. I motionen framhölls att allmän enighet torde råda om att bestämmelser för medborgarna, vilka ej åtlydes, gör mer skada än nytta. Detta gäller särskilt om bestämmelserna är försedda med straffsanktion men trots detta opåtalt överträds i betydande omfattning. Den nu nämnda bestämmelsen utgör ett exempel på en sådan föreskrift som och stundligen överträds, i regel utan att straff förekommer. I motionen framhölls vidare att tredje lagutskottet (1966:1 s. 29) ifrågasatte om icke de i propositionen föreslagna ansvarsbestämmelserna bör modifieras på så sätt att ansvarsfrihet skall kunna komma i fråga då förseelsen med hänsyn till de särskilda trafikförhållandena är av ringa beskaffenhet. Närmast avsågs fall då någon gått mot rött sken fastän något motorfordon icke funnits inom synhåll, t. ex. eller mitt i fridfulla bostadsområden. Motionen vid fjolårets riksdag avstyrktes av trafikutskottets majoritet. Fyra reservanter 1 s, 2 m och 1 fp ville dock tillstyrka motionen och uppmjuka stadgandet. Gentemot vad som framfördes om att den i motionen föreslagna åtgärden kunde komma att för den enskilde medföra svåra bedömningar anfördes i debatten i kammaren att vägtrafikan ten enligt andra bestämmelser tvingas till betydligt svårare bedömningar. En regel som överträds av tiotusentals människor torde vara rent skadlig från trafiksäkerhetssynpunkt emedan den skapar nonchalans även mot andra trafiksäkerhetsregler. Kammaren följde utskottets majoritet med 187 röster mot 109 för reservanternas förslag. 11 ledamöter avstod. Med hänsyn till den relativt ringa majoriteten och till önskvärdheten av att de nyvalda riksdagsmännen får tillfälle att ta ställning till frågan har jag velat upprepa motionen i fråga. Jag får därför hemställa att hos Kungl. Maj:t hemställer att straffbestämmelsen i 164 § p. 7 vägtrafikkungörelsen ändras så att gående som går mot rött ljus icke ovillkorligen skall straffas.
mot · FX02783 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar och i om sowagnsförbindelser som led i en aktiv regionalpolitik. Den regionalpolitiska riksplan som riksdag antog måste på olika områden följas upp av regionalpolitiska handlingsprogram. Inte minst viktig härvid är kommunikationssektorn. En .förutsättning för den önskan om spridning av arbetstillfällen och bosättning som regionalplanen ger uttryck för är bl. a. att kommunikationerna för personbefordran utvecklas. Det finns många primära och regionala centra som för sin framtida utveckling är beroende av bättre personkommunikationer. Här skall endast ges ett exempel på en effektiv men ändå kostnadsmässigt rimlig lösning. Södra delen av landskapet med sin centralort har alltid kommit i skymundan till förmån för Östersunds- och Storsjöområdet när det gällt snabba och bekväma personkommunikationer med Mellan- och . Ett färdsätt som kräver ett minimum av arbets- eller fritid och är bekvämt är sowagnsresan. Direkt sovvagn t. ex. möjliggör bekvämt endagsbesök på båda orterna, något som är fördelaktigt vid affärs- och tjänsteresor. gör direktsovvagn fjällvärld mer lättillgänglig för turister osv. Nedan skisseras en tidtabell för en sovvagn SvegStockholmSveg via . Särskilt tågsätt erfordras med den föreslagna lösningen endast för sträckningen Sveg-MoraAvesta och åter medan vagnen för resterande sträcka torde kunna framföras i redan befintliga sowagnståg. Fördelar med en sovvagnslösning enligt den skisserade sträckningen kan sammanfattas i följande punkter: och därmed får en närmast revolutionerande förbättring av sina personkommunikationer med . Expressgods kan snabbt befordras samma sträcka. får avsevärt förbättrade förbindelser med , till gagn för Siljanområdets näringsliv och turism. Även om ankomst- och avgångstiden i inte är helt tillfredsställande får dock även /en användbar sovvagnsförbindelse med . Sovvagnsanknytning till Lapplandspilen, som går mellan och , gör det möjligt för resenärer mellan och att i båda riktningarna byta från resp. till Svegvagnen i med acceptabla ankomst- resp. avgångstider. En avresa med sovvagn från /ger efter vagnbyte 06.00 i ankomst till 12.52. En avresa från 16.49 ger efter vagnbyte 23.35 i ankomst till /påföljande morgon. En sowagnslösning av här berörd typ skulle otvivelaktigt gagna den regionala utvecklingen i och Siljanområdet. Andra orter för vilka liknande lösningar kan vara aktuella är t. ex. och . Det måste vara uppgift att för speciella regioner, som varit kommunikationsmässigt eftersatta, vidta sådana åtgärder att den decentralistiska utvecklingen som regionalpolitiken avser att främja också blir förverkligad. Att särskilda kommunikationsbidrag till SJ för lösning av den typ som skisserats ovan bör utgå torde vara självklart i varje fall i ett inledningsskede innan affärsmässighet uppnåtts. Med hänvisning till det anförda yrkar vi att hos Kungl. hemställer om sådan utredning att utvecklingsbara orter och regioner enligt regionalpolitiken får en tillfredsställande lösning på persontransportproblemet t. ex. genom sowagnsförbindelser inom ramen för en allmän satsning på SJ.
mot · FX02784 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar i Hällsta och i angående utbyggnaden av vägen NorrtäljeKapellskär. ytterområden präglas av ett vikande befolkningsunderlag och bristande sysselsättningsmöjligheter. av snabb befokningstillväxt i har särskilt kommun drabbats av alltmer markerade glesbygdsproblem. Inom råder numera en politisk enighet om nödvändigheten att satsa på länets ytterområden för att därigenom skapa en bättre balans i regionen som helhet. Som ett led i dessa planer ingår en kraftig utbyggnad av hamnen i inom kommun. Hamnen beräknas ge sysselsättning åt ett stort antal personer och medföra en stimulans åt näringslivet i hela norra länsdelen. beredvillighet att medverka till en sådan utbyggnad har också manifesterats genom inköp av Riddersholms fideikommiss, på vars mark de nuvarande hamnanläggningarna är belägna. Förhandlingar pågår med anläggningarnas ägare i syfte att skall överta också dessa. En förutsättning för att en utbyggnad av hamnen skall bli möjlig är att det finns godtagbara kommunikationer. Särskilt det undermåliga skick vari vägen NorrtäljeKapellskär befinner sig utgör därför ett avgörande hinder för att den planerade utvecklingen skall kunna komma till stånd. vägen har en tillfredsställande standard på sträckan RoslagstullUllna, med undantag av den besvärliga passagen vid . preliminära flerårsplan för byggande av riksvägar upptar medel för utbyggnad av trafikplatsen vid och igångsättning av arbetena vid . Vidare avses sträckan UllnaRosenkälla byggas om åren 19761978. För Norrtäljevägens fortsatta sträckning från Rosenkälla till Rösa föreslås inga medel i flerårsplanen. På sträckan RösaNorrtälje anger däremot planen utbyggnad . /72 påbörjades AMS-arbeten på denna sträckning, och för innevarande vintersäsong har anslagits ytterligare ., vilket således innebär en väsentlig tidigareläggning jämfört med flerårsplan. Vägen föreslås enligt långtidsplanen bli utbyggd . En tidigareläggning jämfört med nuvarande planer av i första hand och även delar av är således absolut nödvändig för att planerna på en storhamn i skall kunna förverkligas. krav för en utbyggnad av , att hamnen skall vara i allmän ägo, har som nämnts delvis tillfredsställts genom övertagande av Riddersholm, och pågående förhand lingar torde leda till att de uppfylls i sin helhet. Om ingen tidigareläggning av vägutbyggnaderna sker, innebär detta att statsmakterna på ett effektivt sätt stoppar strävanden att åstadkomma en mer balanserad utveckling inom sin region. Med stöd av det anförda hemställs att måtte besluta att i skrivelse till Kungl. hemställa om att inom tillgängliga anslag utrymme skapas för ett påbörjande av vägen under /75 samt att utbyggnader på vägen ges en högre prioritet i planeringen än vad som är fallet.
mot · FX02785 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar i Skärstad och Böijesson i om vidgade möjligheter att vid allmän väg uppsätta upplysningsmärken rörande samlingslokaler m. m. Upplysningsmärken, dvs. vägmärken avsedda för vägvisning eller för att giva annan anvisning av betydelse för vägtrafikant, kan enligt vägtrafikförordningen få uppsättas vid bl. a. allmän väg. Ansökningar med begäran om uppsättande av upplysningsmärke lämnas till länsstyrelserna. Det förekommer emellertid att länsstyrelserna avslår ansökningar om uppsättande av upplysningsmärken för anvisning av vägen till kyrkor, samlingslokaler, idrottsplatser och andra icke kommersiella anläggningar i fall där det föreligger ett uppenbart behov härav. Behovet av upplysningsmärken för ifrågavarande ändamål är särskilt uttalat längs de stora huvudvägarna, t. ex. längs . När sådana upplysningsmärken saknas, tvingas de resande ofta stanna upp under färden för att höra sig för om vägen till samlingslokaler och anläggningar av nämnt slag. En generösare praxis vid behandlingen av ansökningar om uppsättande av upplysningsmärken för vägvisning än vad som förekommer givetvis med beaktande av trafiksäkerhetsaspekterna skulle i många fall göra det lättare för allmänheten att finna vägen till sådana samlingsplatser. För genomförande av en åtgärd i motionens syfte torde inte krävas någon lagändring. Det synes vara tillräckligt med en uppmjukning i ifrågavarande avseende av de av trafiksäkerhetsverket utfärdade anvisningarna för uppsättande av vägmärken. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. anhåller om ändring av anvisningarna för uppsättande av vägmärken, syftande till minskad restriktivitet vid behandlingen av ansökningar om uppsättande vid allmän väg av upplysningsmärken för vägvisning till samlingslokaler och andra icke kommersiella anläggningar. () i Skärstad