ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02945 · 1974-01-22 00:00:00 — av herrar Hyltander och om höjning och värdesäkring av sparavdraget vid inkomsttaxeringen. Som vi framhållit i tidigare motioner i samma ämne är sparandet nödvändigt för kapitalbildning, som i sin tur är grunden för investeringar och utbyggnad av vår produktionsapparat och samhällsekonomi. Hushållssparandet har här en viktig uppgift och bör uppmuntras genom åtgärder som ger ett gynnsamt sparklimat för frivilligt sparande. Även om man i konjunkturpolitiskt syfte ibland behöver stimulera konsumtionen, har sparandet sin stora positiva betydelse för folkhushåll och samhällsekonomi, och antingen vederbörande sparare gör det själv eller det sker via det anlitade sparinstitutet så kan ju det sparade kapitalet komma till användning när konjunkturen behöver stimuleras. Den som inte har något sparat har ju självfallet inte samma möjligheter. En av de åtgärder som man från statens sida vidtagit för att stimulera visst sparande är införandet av det s. k. sparavdraget vid inkomsttaxering. Detta är f. n. för ensamstående och . för makar, men alldenstund avdragsbeloppen varit oförändrade , har effekten minskat till omkring hälften sedan dessa bestämdes, varför de bör justeras uppåt för att inte förlora i effekt. Det är särskilt småspararna som har glädje av detta avdrag, och detta sparande sker till allra största delen i bankinrättningar, varför pengarna blir tillgängliga för produktiva investeringar i samhället. För att aktivt bidraga till att främja sparviljan hos hushåll och småsparare bör sparavdraget höjas avsevärt och återfå det värde som inflationen försämrat. Vi föreslår att beloppen fördubblas och höjs till . för enskild och . för äkta makar samt att avdraget förses med inflationsskydd, som gör att beloppen höjs med lämpliga steg i takt med ev. kommande penningvärdeförsämring. I anslutning till det anförda hemställer vi att beslutar att uppdraga åt Kungl. Maj:t att skyndsamt framlägga förslag till höjning och värdesäkring av sparavdraget vid inkomsttaxeringen i enlighet med vad som framförts i motionen. () () 1* 1974.
mot · FX02946 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om avdragsrätt vid inkomsttaxeringen för gåvor till u-hjälp m. m. Alla människor som kommit i närmare kontakt med det arbete som bedrivs såväl inom vårt land som i av olika religiösa, humanitära och övriga ideella organisationer torde erkänna värdet och nyttan av detta arbete. Här kanaliseras många enskilda människors ideella intresse i stora insatser av såväl penninggåvor som personligt arbete. Det stöd som samhället ger till dessa olika former av frivilliga samhällsgagnande insatser står inte alls i proportion till vad man kan anse rimligt med hänsyn till samhällsnyttan, men det ligger i linje med dessa organisationers arbetssätt att främst bygga på frivilligt personligt engagement. En samverkan mellan staten och den enskilde medborgaren bör kunna ske genom att han beviljas avdragsrätt för gåvor till dylika ändamål. Statens bidrag på detta sätt blir relativt blygsamt gentemot de belopp som fordrades över budgeten för motsvarande effekt, och den enskilde stimuleras till ökade insatser för ändamål som han vill stödja. Båda sakerna bidrar till positiv samhällsnyttig utveckling. Detta utesluter självfallet inte att även direkta statsbidrag förekommer. Den insats som mission gör i u-landssammanhang kan på detta sätt få ett värdefullt stöd som ökade möjligheter ges för personliga insatser. Skattelagstiftningen i ett tiotal kulturländer, däribland ett par av våra nordiska grannländer, har regler med här avsedd innebörd, och några större svårigheter vid tillämpningen har inte förmärkts. Det avdragsgilla beloppet bör kunna maximeras och avdragsrätten förbehållas fysiska personer. Med stöd av det anförda hemställer vi att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära utredning, som utförs skyndsamt, syftande till avdragsrätt för fysiska personer vid inkomstbeskattning för gåvor upp till viss maximigräns till u-hjälp och andra humanitära ändamål samt religiösa, kulturella ändamål. och eljest uppenbart allmännyttiga () K.-E.
mot · FX02947 · 1974-01-25 00:00:00 — om slopande av mervärdeskatt på ränta till finansieringsbolag. Inom kapitalvarubranschen förekommer i mycket stor utsträckning en belåning av fakturor och avbetalningskontrakt via särskilda finansieringsbolag. Finansieringsbolagen förskotterar helt enkelt det fakturerade beloppet och tillgodogör sig därvid naturligtvis en ränta på samma sätt som om fakturorna eller köpekontrakten skulle vara belånade i en affärsbank. En väsentlig skillnad är emellertid att ränteutgiften till finansieringsbolagen blir momspliktig. Det kan knappast anses tillfredsställande att en köpare av en kapitalvara skall belastas med en extra moms på det kredittillägg som ju egentligen utgör en ränteutgift till finansieringsbolaget. Om köparen i stället för att teckna ett avbetalningskontrakt betalar kontant med pengar som han erhållit genom ett privatlån i en bank, slipper han helt den extra moms som tas ut på avbetalningstillägget. Med stöd av det anförda hemställs att måtte besluta att mervärdeskatt icke skall utgå på sådana avbetalningstillägg som tas ut i samband med köp av kapitalvaror.
mot · FX02948 · 1974-01-25 00:00:00 — av i om sänkning av kapitalskatterna. Genom beslut av riksdag infördes en kraftigt höjd kapitalbeskattning. Höjningen var så kraftig att det av statsmakterna befanns nödvändigt att särskilda regler infördes för kapital som arbetade i rörelser av familjeföretagstyp. Avsikten med dessa särbestämmelser, som avsåg såväl arvsbeskattningen som förmögenhetsbeskattningen, var att den skärpta kapitalbeskattningen inte skulle få fullt genomslag på de mindre och medelstora företagen. Tillgängliga uppgifter visar nu att särbestämmelserna rörande arvsbeskattningen tillämpats sedan ikraftträdandet . Detta torde i stor utsträckning kunna skyllas på den mycket olyckliga utformning som bestämmelserna erhöll. I sitt betänkande Teknisk översyn av kapitalbeskattningen (SOU 1971:46) behandlar kapitalskatteberedningen en rad frågor, syftande till en lindrigare och rättvisare kapitalbeskattning av familjeföretagen. Sålunda behandlas såväl den latenta skatteskulden som den ovan nämnda särbestämmelsen för familjeföretagen. Förslagen har dock inte föranlett någon proposition till . Detta är anmärkningsvärt mot bakgrund av att flertalet familjeföretagare inte tycks komma i åtnjutande av den av statsmakterna utlovade skattelättnaden. Ett förslag rörande lättnader i kapitalbeskattningen för familjeföretagen bör föreläggas . Detta förslag får emellertid inte ges ett snävt tillämpningsområde utan bör erhålla en generell utformning. Ett sätt är att vid substansvärdering av familjeföretag inte bara ta hänsyn till den latenta inkomstskatteskulden utan även till den arvsskatteskuld som åvilar företaget. Den latenta arvsskatteskulden skulle vidare inte realiseras förrän företaget avyttras eller på annat sätt än genom arv lämnar delägarna. Ett annat sätt vore att genomföra en total nedskärning av de kapitalskatter som vilar på de bundna tillgångarna i familjeföretagen. Genomförs inte begränsning av det skattetryck som belastar svensk företagsamhet, kommer antalet konkurser, nedläggelser och avyttringar av familjeföretag att öka kraftigt. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att förslag till omedelbara och omfattande sänkningar av kapitalskatterna för framför allt substansvärderade familjeföretag föreläggs vårriksdagen.
mot · FX02949 · 1974-01-25 00:00:00 — av i m. fl. angående avdragsrätten vid inkomsttaxeringen för pensionsförsäkringspremier. Gällande system för livförsäkringstagares beskattning innebär att avdragsrätt i regel föreligger för premie för pensionsförsäkring och att belopp som utfaller på grund av sådan försäkring utgör skattepliktig inkomst. Avdragsrätten för för annan pensionsförsäkring än sådan som tagits i samband med tjänst regleras i 46 § 2 mom. KL. Avdrag får alltså åtnjutas som allmänt avdrag och medges för avgift som erlagts under beskattningsåret för försäkring som ägs av den skattskyldige själv eller hans omyndiga barn. Avdragsrätten är således knuten till försäkringens ägare eller i förekommande fall försäkringsägarens föräldrar. förelåg också avdragsrätt för makes premie för pensionsförsäkring. Genom beslut i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:120 borttogs emellertid denna rätt. Vidare begränsades avdraget för egen pensionsförsäkring till så stort belopp att underskott inte uppkommer vid taxeringen. Dessa förändringar innebar att förutsättningarna för redan ingångna avtal helt förändrades. De motverkar möjligheterna att på ett riktigt och rättvist sätt ordna pension för make som arbetar i andra makens jordbruk eller rörelse och att åstadkomma ett rimligt efterlevandeskydd åt andre maken. Det är stötande att makar som drabbas av s. k. faktisk sambeskattning inte kan ordna sin pensionering på annat sätt än att mannen tecknar en pensionsförsäkring. Om en detaljhandlare och hans fru driver verksamhet som enskild firma i mannens namn kan han inte enligt gällande rätt med skatterättslig verkan ge hustrun lön för hennes arbetsinsatser i verksamheten. Hustrun saknar därigenom trots att hon kanske är förvärvsarbetande på heltid möjlighet att betala försäkringspremien. Den kraftigt ökade skattebelastning som den faktiska sambeskattningen innebär skärptes sålunda ytterligare genom att avdraget för premie för makes pensionsförsäkring slopades. Detta är så mycket mera anmärkningsvärt som de faktiskt sambeskattade icke kan tillhöra ATP-systemet då den medhjälpande maken icke taxeras för någon inkomst av sitt arbete i det gemensamma företaget. Ändringen innebär även att rätten till avdrag för underskott i andre makens deklaration begränsas. Denna begränsning medför att avdraget för pensionsförsäkringspremier i vissa fall aldrig kan komma att åtnjutas. Även i detta hänseende behandlas äkta makar som om det vore fråga om från varandra helt fristående individer och inte om en familjebildning. Enligt vår uppfattning bör rätt till avdrag för premie till makes pensionsförsäkring återinföras. Vidare bör ovannämnda begränsning av Det torde ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig lagtext. Med stöd av det sagda hemställs att måtte besluta 1. att återinföra avdragsrätt för premie för makes pensionsförsäkring, 2. att slopa begränsningen av avdraget för egen pensionsförsäkring i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()
mot · FX0295 · 1974-01-16 00:00:00 — av i Ulfsbyn m. fl. angående kostnadsansvaret för kompletterande teleanordningar i beredskapssyfte. Primärkommunernas skyldighet att vidta förberedelser för sin verksamhet under beredskap och krig regleras främst i lagen (1964:63) om beredskap. I 6 § tredje stycket samma lag sägs: Efter förordnande är kommun skyldig att vidtaga reservanordningar för gas-, vatten- och elektricitetsförsörjningen samt de särskilda anordningar eller förberedelser för vattenförsörjningen och den allmänna hälsovården som behövas med hänsyn till planlagd inkvartering i kommunen. I 15 § första stycket sägs också: För kostnad som kommun fått vidkännas för åtgärd enligt 6 §, tredje stycket äger kommunen erhålla statsbidrag eller den större del av kostnadens belopp som Konungen medgiver, allt i den mån kostnaden kan anses skälig. I sina anslagsframställningar för budgetåren 1971/72, 1972/73 och 1973/74 har hemställt att åtgärder måtte vidtas, så att frågan om kostnadsansvaret för de kompletterande teleanordningar som oundgängligen erfordras för kommunernas krigsorganisering blir löst. Med hänsyn till den avgörande betydelse som goda och säkra telekommunikationer har för den krigsorganiserade kommunen men även för totalförsvaret i övrigt finner nämnden den nuvarande situationen helt otillfredsställande. Frågan har ännu inte fått en för kommunerna tillfredsställande lösning. En av anledningarna härtill kan vara att det i lagen saknas ett uttryckligt stadgande härom. Enligt vår mening måste de teleanordningar som kommun nödgas anskaffa för sin krigsorganisation för användning enbart under beredskap och krig ha karaktären av reservanordningar eller i vart fall betraktas som särskilda anordningar för telebehovens tillgodoseende. Den materiel det här är fråga om är i huvudsak telefonapparater, växlar och jackar som behöver installeras på alternativa uppehållsplatser för kommunala förvaltningar främst då i skyddsrum och andra skyddade utrymmen inom s. k. riskorter. Dessa behov klarläggs jämsides och i takt med den kommunala beredskapsplanläggningen. Det är alltså långtifrån alla kommuner som har behov av kompletterande teleanordningar för sin krigsorganisation. En uppskattning av de totala engångsavgifterna pekar på en kostnad i storleksordningen 23 milj. kr. och de därefter följande årliga abonnemangsavgifterna till uppåt 1 milj. kr. bör nämnas att den landstingskommunala hälso- och sjukvården erhåller statsbidrag i förenämnda hänseende från anslaget Vissa teleanordningar. Enligt vår mening är förevarande kostnader av försvarsnatur, och de bör därför bestridas av staten och inte av kommunerna. Vi anser dessutom att 6 § tredje stycket lagen om beredskap genom ett tillägg bör utökas att omfatta även kommunernas oundgängliga beredskapsbehov av kompletterande teleanordningar. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att kommunernas kompletterande behov av teleanordningar regleras i 6 § tredje stycket lagen om beredskap. () i Ulfsbyn () ()
mot · FX02950 · 1974-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om lättnader i villabeskattningen. Beskattningen av egnahemmen har i mycket stor utsträckning intresserat den allmänna debatten. Det har därvid hävdats att egnahemsägarna i jämförelse med dem som bor i hyreshus skulle vara särskilt gynnade i beskattningshänseende. Anledningen skulle vara ränteavdragen och schablonbeskattningen. Man bortser emellertid från att även hyresgästen har fördel av att räntan är avdragsgill vid beskattning av hyreshusen. Vidare har dessa rätt till avdrag för reparationer, vilket är helt naturligt och riktigt. Egnahemsägaren har emellertid icke rätt till avdrag för reparationer eller andra kostnader för fastigheten. Hans enda avdragsrätt utgör räntan. I motionen 1973:1046 redovisades en beräkning av egnahemsägarens kostnader för en till . Dessa kostnader belöpte sig då till . vartill kommer beräknad amortering av . Kostnaderna kan nu beräknas ha stigit ytterligare, vartill kommer de ökade uppvärmningskostnader som på grund av oljekrisen blivit betydande. Man kan sålunda icke säga att det är en liten kostnad som en egnahemsägare har i bostadskostnader. Alla utredningar tyder på att efterfrågan av egnahem är stor, vilket är naturligt med hänsyn till att detta inte minst för familjerna är den bästa boendeformen. Äganderätten till bostaden inger också en så betydande trygghet för människorna att den därför även från samhällets synpunkt är synnerligen värdefull, och därför bör denna boendeform på allt sätt uppmuntras. I ovannämnda motion 1973:1046 yrkades att egnahemsägarna skulle få rätt till ett reparationsavdrag med . under förutsättning att reparationen gjordes . Inte minst med hänsyn till den minskade verksamheten och den stora arbetslösheten inom byggnadsbranschen fanns det motiv för ett sådant yrkande. Detta motiv framstår som ännu starkare. Vi föreslår därför att ett till . maximerat reparationsavdrag för villaägarna medges under förutsättning att reparationerna utförs . skall ordinarie fastighetstaxering äga rum i vårt land. Man kan då förvänta att taxeringsvärdena kommer att höjas för många villor, och då vi inte anser att denna registrering av penningvärdeförsämringen bör medföra att innehavarna av egnahem därigenom drabbas av en höjd beskattning, vill vi föreslå att hos Kungl. Maj:t begär förslag om sänkning av villa beskattningen så att skattehöjningar därigenom icke uppkommer. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att införa ett egnahemsavdrag om för reparationskostnader intill utgången av , dock maximerat till , att hos Kungl. Maj:t begär förslag till sänkning av villabeskattningen så att någon skatteökning icke uppstår genom de höjda taxeringsvärden som kan förväntas vid fastighetstaxering. HANS NYHAGE(m) () i Agnäs () () () ()
mot · FX02952 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om skatteplikt till mervärdeskatt för upphandling av stat och kommun. En grundprincip i vårt ekonomiska system är fri konkurrens mellan olika företag. Denna princip gäller även konkurrensen mellan statliga företag och företag som drivs i enskild regi. När mervärdeskatten infördes som ersättning för den tidigare omsättningsskatten var en av motiveringarna att mervärdeskatten skulle bli konkurrensneutral. Denna neutralitet fungerar också i princip väl, men på vissa områden kan man konstatera att neutrala konkurrensförhållanden icke förekommer mellan statlig och enskild företagsamhet. Så är fallet inom tvättbranschen där förenade fabriksverken, FFV, är befriade från att ta ut mervärdeskatt vid leveranser till stat, landsting och kommuner. Detta privilegium för FFV är utomordentligt besvärande för de enskilda tvätteriföretagen. Ett annat exempel gäller måleriföretagen, som ofta får konkurrera med verksamhet bedriven av SJ, m. fl. Motsvarande konkurrenssnedvridande förhållanden gäller ett flertal andra företag inom byggentreprenadbranschen. Mervärdeskatten utgår (reducerad för vissa branscher). Vid en anbudsgivning till ett landsting eller en kommun belastas det anbud som det enskilda företaget inger med en merkostnad på 17,om det enskilda företagets anbud jämförs med den kostnadsberäkning som görs av affärsverk och statliga myndigheter beträffande samma leverans. Befrielsen från mervärdeskatt innebär alltså en diskriminering av andra företag, vilkas yrkeskunnande och kapacitet är fullt tillräcklig för att fullgöra den service som erfordras. Det kan inte vara riktigt att beskattningsformema skall tvinga beställaren att välja leverantör. Ett sådant val bör rimligen grundas på helt andra ställningstaganden. I princip bör momsbestämmelsema vara lika för alla. Måhända finns det vägande skäl till vissa undantag, t. ex. när det gäller tvättjänster till stat, landsting och kommuner. I så fall bör undantagen emellertid vara bundna till konsumtionen och inte till produktionen. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att beslutar om sådan ändring i mervärdeskatteför ordningen att näringsverksamhet i mervärdebeskattningshänseende behandlas lika oavsett om verksamheten bedrivs i , statlig eller enskild regi. () () () () () . NISSER (m)
mot · FX02953 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot dubbeldebitering av allmän arbetsgivaravgift. Maj:ts förordning om allmän arbetsgivaravgift av skall arbetsgivare erlägga allmän arbetsgivaravgift med belopp motsvarande en procent av vad arbetsgivaren utgivit som lön till arbetstagare i pengar eller naturaförmåner i form av kost och bostad. Procentsatsen har som bekant sedermera höjts till . Detta är helt i enlighet med riksdagsbeslutet. Vi motionärer anser det framför allt i tider med bekymmer på arbetsmarknaden principiellt synnerligen olämpligt att extra beskatta själva arbetskraften som man från statens sida premierar rationaliseringsåtgärder. I varje fall skall, enligt vår mening, en företagare icke vara skyldig att inbetala den allmänna arbetsgivaravgiften, den s. k. löneskatten, mer än en gång per anställd och år. Enligt nu gällande bestämmelser för inbetalning av allmän arbetsgivaravgift och taxeringsmyndigheternas tolkning av taxeringsförordningen åläggs en företagare, som t. ex. har sin 16-18-årige son anställd i företaget, att dels inbetala allmän arbetsgivaravgift på till inlämnade löneuppgifter, dels är han, enligt taxeringsförordningen, skyldig att lägga sonens inkomst till sin egen vid deklarations- och uppgiftslämnande. Detta gör att vederbörande företagare får betala dubbel arbetsgivaravgift på sonens inkomst, och dessutom tvingas han till högre tilläggspensionsavgift, egenavgift, och statlig skatt på grund av att sonens inkomst lägges på faderns. Detta kan, enligt vår mening, icke vara vare sig beslutfattarnas eller författningsskrivarnas mening. Det synes oss motionärer i högsta grad angeläget att bestämmelserna justeras så att dubbelbetalning av avgiften resp. förhöjningen av skatt elimineras förslagsvis genom att bevilja företagen rätt till avdrag från sin taxering med belopp motsvarande sonens inkomst. Vid ett aktuellt fall har, enligt uppgift, bekräftats från såväl som de kommunala skattemyndigheterna att här torde något fel föreligga i bestämmelserna. Respektive myndigheter ansåg sig emellertid, enligt sina författningar, inte kunna göra något åt detta förrän författningarna ändras. Med stöd av vad här anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om att vederbörande författningar justeras så att dubbelavgiftsdebiteringar undvikes.
mot · FX02956 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om skattelättnader för vård av sjuk eller åldrig nära anhörig. Samhället avlastas mycket arbete genom att enskilda i många fall tar hand om eller bekostar vården av sjuka och åldriga anhöriga. Detta innebär för den enskilde ekonomiska uppoffringar. I vissa fall, nämligen rörande gravt handikappade barn, utgår ett statligt vårdbidrag. Detta bidragssystem är behäftat med speciella brister. Denna fråga behandlas i annan motion väckt av ledamöter av den moderata riksdagsgruppen. 1 andra fall utgår understundom bidrag från till dem som stannar hemma för att utöva vård av anhörig. Detta bidrag beskattas. Enligt vår mening är det ett samhällsintresse att stödja dem som enskilt tar ansvaret för vården av anhöriga, bl. a. därför att detta innebär stora besparingar för samhället. Ett sådant stöd kan ges genom skattelättnader. I många fall innebär vården av anhörig att den ene av makarna i en familj helt eller delvis får avstå från att förvärvsarbeta. När bidrag utgår bör enligt vår mening en sådan familj vid beskattningen få göra avdrag för de faktiska kostnaderna för vården. Bidraget kan inte rimligen betraktas som lön och som en inkomst för vars förvärvande inga utgifter är nödvändiga. När bidrag icke utgår kan man tänka sig ett system som innebär att den make som har den högsta beskattningsbara inkomsten erhåller en skattelättnad för minskad skatteförmåga motsvarande de faktiska kostnaderna för vården. I andra fall bekostar enskilda vården genom att betala en person som kommer hem för att sköta den vårdbehövande eller genom att betala för att den anhörige tas om hand i annat enskilt hem. I dessa fall bör avdrag medges för de faktiska kostnaderna. Med hänvisning till ovanstående hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag syftande till skattelättnader genom avdragsrätt m. m. för vård och tillsyn av sjuk eller åldrig nära anhörig i enlighet med de i denna motion angivna riktlinjerna. HANS NYHAGE(m) () ()