mot · FX02200 · 1974-01-21 00:00:00 — av i m. fl. angående vårdnaden av barn utom äktenskapet. familjelagssakkunniga framlade i sitt första betänkande 1972 vissa förslag till reformering av familjerätten. En av de bärande tankarna i dessa förslag var att uppnå större rättslig uniformitet mellan gifta och ogifta samlevande. Propositionen 1973:32 innehöll på flera punkter förslag i nämnda riktning, t. ex. då det gällde vårdnad av barn och rätten till bostaden vid separation. På en väsentlig punkt skedde ingen ändring, nämligen i fråga om gemensam rättslig vårdnad av barn även för de ogifta föräldrarna. Denna avvikelse var inte endast en inkonsekvens i förhållande till den uttalade strävan att uppnå större likställighet i rättsligt hänseende för olika kategorier samlevande. Den skapade dessutom ett mycket egenartat och ologiskt rättsläge för ogifta föräldrar. Rättsläget innebär , att ogifta föräldrar kan överflytta vårdnaden av barn från den ene till den andre föräldern. Om inte den som föreslås få vårdnaden är klart olämplig kan ingen myndighet hindra föräldrarna att när som helst vidta sådana dispositioner. Däremot saknas alla möjligheter att få rättsligt erkännande av den normala situationen dvs. att båda föräldrarna deltar i vårdnaden. Man vägrar helt enkelt ogifta föräldrar att få sin familjegemenskap rättsligt erkänd. Inte bara rättsligt utan även familjesociologiskt är detta djupt otillfredsställande. Både praktiskt och psykologiskt är det en belastning, att endast den ene av två samarbetande föräldrar är rättsligt kompetent att företräda barnet. I förhållandet till skola, myndigheter osv. är det inte bara en olägenhet utan också en ofta obehaglig diskriminering för ena föräldern att inte vara erkänd i sin föräldraroll. Följden kan också lätt bli en bristande balans i relationen föräldrarna emellan, när den ene har ett försteg framför den andre och där den andres faktiska insatser inte ges officiellt erkännande. I vissa fall kan det dessutom leda till oklarhet och tvist om i vilka former den förälder som inte har den rättsliga vårdnaden skall bidra till fostran och försörjning. Därtill kommer, att den ene föräldern i händelse av separation kan försvåra den andra partens möjligheter att uppnå en bedömning av vårdnadsfrågan på lika villkor. Den praktiska situationen såväl som den sociala attityden blir i sådana lägen lätt den, att en förälder, som inte är rättslig vårdnadshavare, bedömes mindre positivt än den rättslige vårdnadshavaren. Det är sannolikt svårare för en icke vårdnadshavare att få vårdnaden överflyttad på sig, än för en av två vårdnadshavare att bli ensam om vårdnaden. reform var sålunda ofullständig och har gett upphov till ett ologiskt och opraktiskt läge. Detta bör korrigeras. Bestämmelserna bör i görligaste män anpassas till vad som gäller för gifta föräldrar. Mot ogifta föräldrars gemensamma rättsliga vårdnad har en del praktiska argument anförts. Man har befarat att komplikationer skulle 1 Tuppstå, därför att man inte som i fråga om äktenskapen automatiskt har kontroll på separationen och då måste avgöra vårdnadsfrågan. Dessa invändningar är inte relevanta. Oavsett om föräldrarna är gifta eller ogifta kan komplikationer uppstå. Dessa kan inte gärna vara större än de som framgår av att man vägrar att rättsligt erkänna den faktiska vårdnadssituationen för alla ogifta föräldrar. En lösning av problemet kan ske efter följande riktlinjer. Ogifta föräldrar ges rätt att efter gemensam ansökan erhålla gemensam rättslig vårdnad om sina barn. Vårdnaden träder i kraft i och med rättens beslut härom. Endast då någon vårdnadshavare är olämplig bör rätten kunna vägra arrangemanget. Rent logiskt kan man givetvis hävda en annan variant, nämligen att vårdnaden följer det biologiska faderskapet, på samma sätt som den redan följer det biologiska moderskapet. En sådan linje ställer emellertid vissa andra praktiska problem, som i så fall närmare bör penetreras. Vi har i detta sammanhang därför föredragit att yrka på en lösning där gemensam rättslig vårdnad kan upprättas endast vid föräldrarnas gemensamma ansökan. Frågan uppstår sedan, hur förfarandet ska utformas vid separation mellan två ogifta vårdnadshavare. Här är i och för sig flera olika regeltyper tänkbara. Den enligt vår mening enklaste är att låta saken ankomma på de berörda parternas initiativ och ansökan, på samma sätt som vid införandet av gemensam vårdnad. Rent praktiskt innebär detta följande: När två ogifta föräldrar separerar består den gemensamma rättsliga vårdnaden, tills den på ansökan från endera eller båda omprövas vid domstol. Detta är av allt att döma den mest problemfria lösningen av alla. Visserligen kan då ingen myndighet automatiskt ändra vårdnadssituationen i samband med separationen. Men om båda föräldrarna har en stark önskan att, trots att deras samlevnad upphört, behålla den gemensamma rättsliga vårdnaden, har staten knappast något skäl att förbjuda eller över huvud lägga sig i detta. I sådant fall kan situationen inte befaras utgöra något praktiskt och socialt problem för vare sig föräldrarna eller barnet. Tvärtom kan det i vissa fall vara en fördel. Två ogifta föräldrar kan ju även efter separationen av hänsyn till barnen vilja bistå varandra med den faktiska vårdnaden. Är de bosatta på samma ort är detta kanske både en lämplig och praktisk lösning. I sådant fall motsvarar ju bibehållandet av den gemensamma rättsliga vårdnaden mycket väl den faktiska vårdnadssituationen. Skulle föräldrarna vara oense, eller skulle den förälder som övertagit den faktiska vårdnaden finna den gemensamma vårdnaden opraktisk, kan man utgå från att ansökan om ändring inlämnas. För rätten blir då situationen densamma som vid separation mellan gifta föräldrar. Enda tänkbara inkonsekvensen kan sägas bli, att gifta föräldrar inte har någon juridisk möjlighet att, efter separationens konfirmerande genom skilsmässodom, behålla gemensam vårdnad. Denna inkonsekvens är dock av föga betydelse, då det kan förutsättas, att ogifta föräldrar efter separationen endast i undantagsfall kommer att behålla den gemensamma rättsliga vårdnaden. I normalfallet kommer en anpassning av rättssituationen till det faktiska läget att eftersträvas av föräldrarna själva. En ogift förälder som efter separation blivit den faktiska vårdnadshavaren får ju nämligen mycket snabbt starka motiv för att i sådana fall ansöka om att även bli rättslig vårdnadshavare detta blir t. ex. nödvändigt för att få underhållsbidrag, bidragsförskott e. d. Slutligen bör man ha i minnet de många situationer, där gemensam rättslig vårdnad innebär att man undviker problem, vilka nuvarande rättsordning kan ge upphov till. Antag t. ex. att av två sammanlevande ogifta föräldrar den rättslige vårdnadshavaren dör. Med nuvarande rättsordning innebär detta en både osäker och otillfredsställande rättssituation för barnen och för den efterlevande föräldern. Myndigheterna måste i sådant fall kopplas in. Risken finns, att en tredje part blir aktuell som vårdnadshavare i stället för den efterlevande föräldern. Hela familjegemenskapen utsätts då för onödiga påfrestningar i ett läge där man i stället bort stödja barnen och den efterlevande föräldern i en redan svår situation. Är den efterlevande föäldern redan rättslig vårdnadshavare, blir problemet vida enklare. Rättsordningen måste på det här berörda området äntligen bringas i överensstämmelse med faktiska sociala förhållanden. Det blir allt vanligare att föräldrar sammanlever utan att ingå äktenskap. Det blir också allt vanligare att föräldrar delar de praktiska och känslomässiga omsorgerna om barnen i ett mindre könsrollsbundet mönster än . Lagstiftningen bör anpassas till denna utveckling. Likställigheten i rättsliga hänseenden mellan olika samlevnadsformer bör göras så stor som möjligt. Allt detta kräver att frågan om gemensam rättslig vårdnad för ogifta föräldrar nu löses. att beslutar införa följande text såsom tillägg till , Kap. 6 § 12, och antaga ett andra respektive tredje stycke med följande lydelse: Önskar föräldrar till barn utom äktenskap gemensamt utöva vårdnaden, äger de att till rätten inge gemensam ansökan härom. Rätten har att förordna i enlighet med föräldrarnas önskan, såvida detta ej uppenbart strider mot barnets bästa. Vid upphävande av sådan gemensam vårdnad, varom i andra stycket sägs, äge vad som stadgas i § 7 motsvarande tillämpning. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) i