mot · FX021000 · 1974-01-18 00:00:00 — av i Gäddvik m. fl. om förbättrad ställning för deltids- och korttidsanställda i ATP-systemet. Rätt till tilläggspension grundas på inkomst av det förvärvsarbete som den försäkrade utför under sin aktiva tid. Pensionen är avvägd i förhållande till denna inkomst. Pensionsgrundande inkomst inom tilläggspensioneringen motsvarar summan av inkomst av anställning och inkomst av annat förvärvsarbete i den mån summan överstiger en viss minimigräns, det vid årets ingång gällande basbeloppet. Maximigränsen för beräkning av pensionsgrundande inkomst utgör det vid årets ingång gällande basbeloppet. , för vilket pensionsgrundande inkomst fastställs för en försäkrad, skall pensionspoäng tillgodoräknas honom. Pensionspoängen utgör den pensionsgrundande inkomsten delad med basbeloppet vid årets ingång. Avgift till pensioneringen erläggs i fråga om inkomst av anställning av arbetsgivaren och i fråga om inkomst av annat arbete av den försäkrade själv. Avgifterna beräknas i princip på den del av inkomsten som överstiger basbeloppet. Lönebelopp för en anställd överstigande 7,5 gånger basbeloppet inräknas ej i den summa på vilken pensionsavgiften beräknas. I fråga om avgifter, som den försäkrade själv skall erlägga på grund av inkomst av annat förvärvsarbete, utgörs avgiftsunderlaget av den pensionsgrundande inkomsten, i vad denna härrör från annat förvärvsarbete. Avdraget för basbeloppet vid beräknande av pensionsgrundande inkomst skall i första hand göras från inkomsten av anställning. Om denna inkomst överstiger basbeloppet får något ytterligare avdrag ej ske även om avdraget endast utgjort del av basbeloppet till följd av att löneinkomsten intjänats under motsvarande del av året. Eftersom endast inkomst överstigande basbeloppet är pensionsgrundande är det logiskt att från avgiftsunderlaget alltid skall fråndragas basbeloppet. För många deltidsanställda med förvärvsverksamhet i kombination innebär emellertid gällande regler att något avdrag från förvärvsinkomsten ej alls får ske trots att avdraget endast delvis utnyttjats för löneinkomsten. De här berörda inkomsttagarna som ofta är låginkomsttagare, t. ex. fiskare som endast kan utnyttja en begränsad säsong för sitt fiske eller deltidsjordbrukare, får till följd av gällande bestämmelser betala en ofta betydligt högre ATP-avgift (egenavgift) än den som har enbart löneinkomst eller enbart förvärvsarbete. Det måste anses vara i hög grad stötande att systemet medför ett sådant orättvist resultat. Frågan har numera fått ökad aktualitet genom att som pensionsgrundande inkomst räknas inte bara inkomst av förvärvsarbete utan också sjukpenning, föräldrapenning, vårdbidrag, dagpenning från A-kassa, kontant och utbildningsbidrag. Det här berörda förhållandet kan belysas av följande exempel: Basbeloppet förutsätts vara 8 100 och ATP-uttaget 10,(). Exemplet avser två inkomsttagare, och B. A har uteslutande arbetsinkomst och tjänar . B arbetar som anställd och som egenföretagare i sju. Hans anställningsinkomst är också . Inkomsten från det egna företaget uppgår alltså till sammanlagt . As pensionsgrundande inkomst utgör . (24 0008 100) och hans ATP-avgift som erläggs av arbetsgivaren . (10,5 x 15 900). För B, som har inkomst av såväl anställning som annat förvärvsarbete, uppkommer samma pensionsgrundande inkomst som för A eller . (10 000-8 100 + 14 000). Eftersom B varit anställd endast fem av årets får emellertid B:s arbetsgivare när han beräknar B:s ATP-avgift inte dra av ett helt basbelopp utan endast 5/12 därav eller . B:s ATP-avgift skall alltså beräknas på en tjänsteinkomst av . (10 0003 375). ATP-avgift kommer alltså att erläggas av arbetsgivaren med . (10,5 x 6 625). (10,5 x 14 000). Från avgiftsunderlaget för egenavgiften borde rätteligen ha fått avdragas . (8 100 3 375). Egenavgiften kan alltså sägas vara . för hög, en betydande och oskälig avgiftshöjning för en låginkomsttagare. Den berörda frågan har under åtskilliga år tagits upp i genom motioner och senast under föregående år. Förslag om utredning syftande till en rättvisare avgiftsberäkning har varje gång avvisats av utskottsmajoriteten som ansett tungt vägande skäl tala emot en ändring av gällande bestämmelser. I SfU 1970:9 sägs bl. a.: Ett tillgodoseende av motionärernas krav förutsätter, såvitt utskottet kan bedöma, att avgifterna debiteras och inbetalas individuellt för varje arbetstagare. Det torde knappast kunna bestridas att en sådan ordning skulle vara förenad med närmast oöverkomliga administrativa svårigheter. Vi kan inte finna att systemet med kollektiva avgifter för den mycket stora gruppen av löneinkomsttagare behöver ändras. Däremot bör i förekommande fall en reducering av egenavgiften ske, vilket rimligtvis inte kan utgöra något särskilt stort problem med utnyttjande av härför tillgängliga uppgifter i självdeklaration och kontrolluppgifter om karaktären och omfattningen av löneinkomsten. Dessa uppgifter eventuellt utökade bör kunna möjliggöra en uppskattning av hur stor del av basbeloppet som kan anses vara utnyttjat som avdrag av arbetsgivaren. Härefter kan resterande del av respektive myndigheter avdragas från förvärvsinkomsten för att få fram den riktiga egenavgiften. Vi vill poängtera att motsvarande beräkningar redan nu måste göras i fall där löneinkomsten inte uppgår till basbeloppet. Den praktiska handläggningen av här berört system bör utredas lämpligen inom Kungl. som underlag för förslag att föreläggas . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär utredning i syfte att åstadkomma en sådan ändring av reglerna för allmän tilläggspension att den nuvarande disproportionen mellan avgift och förmån för deltids- och korttidsanställda undanröjs. PER () i Gäddvik () () () i Holmgården () i Stenkyrka () i Agnäs