ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FX02625 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om slopande av arbetsgivaravgift för kulturarbetare. Flera partier har under genom motioner sökt komma till rätta med det missförhållandet att det utgår arbetsgivaravgift (egenavgift) för kulturarbetarna. har varit helt oförstående för framförda argument och helt bortsett ifrån att all konstnärlig verksamhet kännetecknas av sitt skapande inslag, att vad en konstnär åstadkommer kan ingen annan uträtta för honom och att produkten således helt är knuten till upphovsmannens person. En konstnär kan aldrig bli arbetsgivare vad angår det skapande inslaget i verksamheten, och därav följer att han eller hon som rörelseidkare inte heller kan kompensera sig för pålagor av arbetsgivaravgiftens karaktär. Enligt vår uppfattning är denna pålaga för konstnärligt arbete helt felaktig, och denna arbetsgivaravgift, egenavgift, borde för länge sedan ha tagits bort. Att måla tavlor, skulptera, komponera symfonier, skriva prosa eller poesi, experimentera med färg och form - detta är enligt vårt sätt att se inte detsamma som att driva ett företag. Det är likväl arbete, men givetvis kan man inte jämställa detta med att vara rörelseidkare eller företagare i vanlig mening. Vi återkommer således med kravet om slopande av denna arbetsgivaravgift, egenavgift, och hemställer att beslutar att kulturarbetare undantas från skyldigheten att erlägga arbetsgivaravgift (egenavgift), innebärande följande ändring av 4 § första stycket förordningen om allmän arbetsgivaravgift: Nuvarande lydelse Motionärernas förslag Fysisk person, som åtnjutit in- Fysisk person, som åtnjutit inkomst komst av annat förvärvsarbete enligt av annat förvärvsarbete enlig* 11 11 kap. 3 § lagen om allmän försäk- kap. 3 § lagen om allmän försäkring ring i form av inkomst av här i riket i form av inkomst av här i riket bedri bedriven rörelse eller inkomst av här ven rörelse, som ej avser litterär, belägen jordbruksfastighet som bru- konstnärlig eller därmed jämförlig kas av honom, erlägger allmän ar- verksamhet, eller inkomst av här be betsgivaravgift med belopp motsva- lägen jordbruksfastighet som brukas rande av sådan inkomst, av honom, erlägger allmän arbetsgi i den mån arbetsgivare icke har att varavgift med belopp motsvarande erlägga allmän arbetsgivaravgift för av sådan inkomst, i den inkomsten enligt 2 § denna förordning. mån arbetsgivare icke har att erlägga allmän arbetsgivaravgift för inkomsten enligt 2 § denna förordning.
mot · FX02626 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till skatteavdrag vid nedsatt skatteförmåga. En allvarlig brist i gällande skattesystem är att erforderlig hänsyn ej tas till den nedsatta skatteförmåga som många människor har antingen på grund av eget handikapp eller genom vård- eller försörjningsansvar gentemot barn, make eller anhöriga med nedsatt skatteförmåga. De bestämmelser som återfinns i 50 § 2 mom. tredje stycket kommunalskattelagen anger som motivering för extra skatteavdrag att skatteförmågan skall vara väsentligen nedsatt. Det är ostridigt att många människor med handikapp har sin skatteförmåga nedsatt. Genom att avdrag inte medges härför kommer dessa i realiteten att drabbas av en extra hög progressiv beskattning. Det kan, enligt vårt sätt att se, inte vara rimligt att progressiviteten i beskattningen ökar på grund av utgifter för en dyrare livsföring som hänger samman med sjukdom eller handikapp. Principen om möjlighet till extra skatteavdrag är ju redan knäsatt i 50 § kommunalskattelagen, och vi föreslår att ifrågavarande paragraf endast ändras så att ordet väsentligen utgår. Vi anser också att den begränsning i ifrågavarande paragraf som avser att extra avdrag ej medges för underhåll av barn som åtnjuter allmänt barnbidrag bör utgå. Dessutom bör maximibeloppet höjas från nuvarande . På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Åberopande det anförda hemställer vi 1. att 50 § 2 mom. kommunalskattelagen ändras så att ordet väsentligen utgår, 2. att bestämmelsen om inskränkning i rätten till extra avdrag för nedsatt skatteförmåga för barn som åtnjuter allmänt barnbidrag utgår, 3. att maximibeloppet för extra avdrag höjs till . N. () i Trobro () HANS () i
mot · FX02627 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående beskattningen av realisationsvinst på fastighetsförsäljning vid byte av bostadsort. Den ökade rörligheten på bostadsmarknaden har lett till att allt fler människor tvingas byta bostadsort. För innehavare av egnahem kan härvid särskilda problem uppkomma till följd av nuvarande regler för realisationsvinstbeskattning. För den som önskar skaffa sig ett likvärdigt egethem på den nya bostadsorten är i flertalet fall den uppkomna realisationsvinsten rent fiktiv. Många tvingas flytta till storstadsregionerna, där sannolikt fastighetsvärdet ligger högre och har stigit snabbare än på den gamla bostadsorten. Dessa torde alltså i många fall få erfara, att försäljningen av den gamla fastigheten inte inbringar tillräckliga medel för att en likvärdig bostad skall kunna skaffas utan att ytterligare medel satsas. Realisationsvinstbeskattningen urholkarytterligare möjligheterna att skaffa en likvärdig bostad. Enligt vår uppfattning bör reglerna för realisationsvinstbeskattningen kompletteras så, att den som på detta sätt tvingas byta bostadsort skall kunna erhålla uppskov med erläggandet av skatten på realisationsvinsten. Detta skulle t. ex. kunna tillgå så, att den nya fastigheten, till den del av inköpspriset som svarar mot den lämnade fastighetens försäljningsvärde, anses förvärvad som den . Om den nya fastigheten är dyrare än den gamla, bör den överskjutande delen anses förvärvad för inköpet. Med ett system av detta slag skulle realisationsvinsten på den tidigare innehavda fastigheten inte beskattas innan den nya fastigheten avyttrats. Realisationsvinstskatt skulle endast erläggas i det fall den nya fastigheten är billigare än den gamla och då endast på mellanskillnaden. 1 enlighet med vad som ovan anförts hemställs att hos Kungl. hemställer att Kungl. Maj:t förelägger förslag om ändrade regler för realisationsvinstbeskattning vid byte av bostadsort. N. () i Trobro
mot · FX02631 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om rätt för yrkesfiskare till avdrag vid inkomsttaxeringen för avsättning till driftregleringsfond. Det torde vara få områden av näringslivet, där inkomsterna varierar så kraftigt som inom yrkesfisket. I t. ex. har man uppmärksammat dessa problem, och de norska yrkesfiskarna medges därför möjligheter att avsätta viss del av inkomsten till vad som kallas driftreguleringsfond. Sådan fondavsättning kan ske de år då inkomsterna är högre än genomsnittsinkomsten för de två föregående åren. Reglerna gäller även för sådana fiskare, som ej har del i båt och således endast har inkomst från sin manslott. De fonderade medlen måste tas ut till beskattning från det de sattes in. av det belopp som överstiger genomsnittsinkomsten under de två föregående åren kan sättas av till driftregleringsfond. Genomsnittsinkomsten kan härvidlag ej beräknas till lägre belopp än . Det minsta belopp som kan avsättas till driftregleringsfond är . Beskattningsbar inkomst 1970 28 000: Beskattningsbar inkomst 1971 32 000: Genomsnitt 30 000: Beskattningsbar inkomst 1972 50 000: Genomsnitt 1970/1971 30 000: utgör , vilket alltså i detta exempel blir den summa som kan avsättas till driftregleringsfond. Svenskt och norskt yrkesfiske har många beröringspunkter och bedrivs i stort sett på samma sätt. Det är därför angeläget att bestämmelserna beträffande beskattningen så långt möjligt utformas efter samma mönster. Med hänvisning till det sagda föreslås att hos Kungl. hemställer att utredning verkställs i syfte att införa möjligheter för svenska yrkesfiskare att få göra avsättning till driftregleringsfond efter mönster som tillämpas i . () i Lane-Herrestad () i Vrångebäck
mot · FX02632 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om rätt för fiskeföretag till avsättning till investeringsfond. Intäkterna för yrkesfiskare visar mycket stora variationer mellan de olika inkomståren. Denna ojämnhet i inkomsten gör det besvärligt för fiskeföretagens ägare att planera sina investeringar på ett för företagen vettigt och riktigt sätt, eftersom det saknas möjligheter till inkomstutjämning genom överföring av inkomster från till ett annat. har denna brist delvis också drabbat samhället, då stödåtgärder måst sättas in i större omfattning än som hade varit behövligt om en viss inkomstfördelning mellan åren i förväg hade kunnat företas. För fiskare i vissa andra länder finns dock möjligheter att tillfälligt, skattefritt avsätta medel i s. k. investeringsfond, vilken får tas i anspråk för investeringar i sådana objekt som är avskrivningsbara enligt skattelagens bestämmelser. För fiskarna i t. ex. ger lagen möjligheter att avsätta intill av årsinkomsten i fond för senare investeringar, dock uppgår det minsta belopp som får avsättas till . Med tanke på de i mycket hög grad stegrade investeringskostnaderna för de enskilda företagen skulle det vara av ytterst stort värde om liknande möjligheter kunde tillskapas även för svenska yrkesfiskare. Möjlighet till uttag från investeringsfond bör även finnas under sådana år då fiskeföretagets verksamhet ger underskott. Medlen skall således tas fram till beskattning det år uttaget sker. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos Kungl. Maj:t hemställer att utredning verkställs i syfte att tillförsäkra svenska fiskeföretag möjligheter att skattefritt avsätta medel i investeringsfond. () i Vrångebäck GOTAB 74 5792 S 1974
mot · FX02634 · 1974-01-24 00:00:00 — av herrar Åkerfeldt och i Ulfsbyn om befrielse från kilometerskatt för gengasdrivet fordon. Under den pågående energikrisen har frågan om alternativa motorbränslen aktualiserats på nytt. Bland annat har förutsättningarna för gengasdrift av vår fordonspark uppmärksammats i pressen. Att döma av de uppgifter som publicerats är de tekniska lösningarna för gengasdrift i allt väsentligt grundade på krigsårens erfarenheter. Med våra dagars tekniska kunnande och nya material borde metoden kunna vidareutvecklas i avsevärd grad. Gengasdrift är vårt enda alternativ vid ett totalstopp i oljetillförseln. Det är därför av största vikt för vår beredskap att metoden utvecklas med nyttjande av teknikens landvinningar. Visst arbete i den riktningen görs i statlig regi, mest teoretiskt och laboratoriemässigt. Praktisk användning av metoden förekommer knappast utanför den begränsade statliga provverksamheten. Det vore för utvecklingen önskvärt med ett större antal gengasfordon i praktisk drift. Om någon form av stimulans skapades till förmån för dem som är villiga att ta på sig besvären, som är förknippade med gengasdrift, kan man förmoda att kreativa personer med teknisk begåvning skulle finna det vara mödan värt att använda gengasdrift och därmed bidrag till en för vår beredskap önskvärd utveckling. finns inte någon stimulans, men den fanns innan beslutade införa kilometerskatt för "fordon inrättade för annat drivmedel än bensin och gasol som det heter i vägtrafikskatteförordningens § 2 (SFS 1973:601). En stimulansåtgärd, med ytterligt små budgetkonsekvenser, är att nämnda förordning ändras så att gengasdrivet fordon, som omfattas av kilometerskatten, befrias från denna. Åt vederbörande utskott uppdras att utforma erforderlig lagtext. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar sådan ändring i vägtrafikskatteförordningen att gengasdrivet fordon undantas från kilometerskatt. (c) ()
mot · FX02637 · 1974-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om ändrad sammansättning av tingsrätt vid huvudförhandling i tvistemål. Före medverkade nämnd i alla mål vid häradsrätt medan nämnd endast medverkade i brottmål vid rådhusrätt. I samband med att de allmänna underrätterna fick en enhetlig organisation benämndes de tingsrätter, och man övergick till rådhusrättssystemet när det gäller nämnds medverkan. Detta innebär att nämnd nu medverkar endast i brottmål och familjerättsmål. i tvistemål har i vårt land mycket gamla traditioner. Erfarenheterna av lekmannamedverkan är goda. 1 nyare lagstiftning har lekmän också i mycket stor utsträckning fått ingå i olika organ, såsom t. ex. länsrätt, länsskatterätt och fastighetsdomstol. I ett demokratiskt samhälle som vårt anser vi det nödvändigt med lekmannainslag i rättskipningen - även i tvistemål. Det har inte visats att rättskipningen med rådhusrättssystemet var bättre än häradsrättssystemet. Redan av denna anledning borde det vara angeläget att vid tingsrätterna en ordning med nämnd även i tvistemål införs. Därtill kommer att civilrätten ofta ändras och därmed även de allmänna värderingar som ligger till grund för lagstiftningen. Som ett exempel kan nämnas den konsumentköplag som beslutades . Här föreligger en civilrättslig lagstiftning, som vänder sig till konsumenterna och som skall stärka deras ställning. De värderingar som finns i samhället på konsumentpolitikens område bör också komma till uttryck i domstolarna, dvs. målen bör avgöras med nämnd. Samma skäl gäller även på andra områden av privaträtten. Med hänvisning till det anförda föreslår vid att hos Kungl. anhåller om sådan ändring av angående domförhet i tingsrätt att domstolen vid huvudförhandling i tvistemål skall ha sammansättningen lagfaren ordförande och nämnd.
mot · FX0264 · 1974-01-11 00:00:00 — av m. fl. om införande av . Frågan om införande av har vid olika tillfällen aktualiserats i . Ett experiment med gjordes 1916 men upprepades sedan inte, främst av skälet att jordbruksarbetet försvårades. 1951 gjorde TCO en framstöt till regeringen och begärde en utredning. En sådan gjordes också sedermera, dock utan att leda till något resultat. Frågan aktualiserades också i , som 1963 rekommenderade regeringarna att undersöka förutsättningarna att försöksvis införa efter enhetliga regler. I tillämpades i böljan av , men några resultat i övrigt förelåg ej. innebär att klockorna ställs fram , så att man utnyttjar en av de ljusa morgontimmarna. Den tidsperiod som är tänkbar för är exempelvis månaderna . Ett annat alternativ är en övergång till finsk tid (östeuropeisk tid). De skäl som tidigare i första hand anförts för är dess sociala och medicinska betydelse, t. ex. längre sammanhängande fritid under den ljusa delen av dygnet, mindre arbetstid under de varma och mera krävande eftermiddagstimmarna. Utöver dessa motiv har ytterligare ett väsentligt skäl tillkommit. Det är den aktuella energisituationen. Genom att införa skulle i princip delar av en timmes elförbrukning kunna inbesparas. Det är ett om än marginellt så dock värdefullt inslag i det besparingsarbete som måste bedrivas. Det kan påpekas att nu infört . Enligt uppgift har även planer på införande av . Givetvis vore gemensamma nordiska åtgärder av stort värde. Då skulle även ett av argumenten mot , nämligen de av SJ framförda invändningarna om svårigheter med tågtidtabellernas anpassning, minska i styrka. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj :t begär att förslag om införande av eller alternativt östeuropeisk tid förelägges , att träda i kraft möjligt.
mot · FX02640 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om utdömande av skyddstillsyn m. m. jämte böter i vissa fall. Enligt 27 kap. 2 § och 28 kap. 2 § kan domstol då den bestämmer påföljden för brott till villkorlig dom resp. skyddstillsyn döma till dagsböter om det finnes påkallat för den tilltalades tillrättaförande eller av hänsyn till allmän laglydnad. Att på detta sätt kombinera villkorlig dom eller skyddstillsyn med böter har visat sig vara lämplig påföljd, som ofta kommer till användning. Har en tilltalad begått ytterligare brott kan domstol jämlikt 34 kap. 1 § 1 p. förordna att den tidigare ådömda påföljden skall avse även det nya brottet. Är den tidigare påföljden villkorlig dom eller skyddstillsyn, kan domstolen därvid jämlikt 34 kap. 5 § och 6 § vidta vissa angivna åtgärder såsom t. ex. att förlänga prövotiden. Då det nya brottet är av sådan beskaffenhet att därå endast kan följa fängelse finns emellertid inte någon möjlighet att som domstol förordnar att tidigare ådömd villkorlig dom eller skyddstillsyn skall avse det nya brottet skärpa påföljden genom att dessutom ådöma ett bötesstraff. Att möjlighet saknas att kombinera tidigare villkorlig dom eller framför allt skyddstillsyn med böter är en påtaglig brist. Vid överläggning till dom i brottmål uppkommer mycket ofta frågan varför ett sådant förfarande är omöjligt. En påföljd av det slaget framstår nämligen ofta i det enskilda fallet som den lämpligaste såväl för den tilltalades tillrättaförande som av hänsyn till allmän laglydnad. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådana ändringar av att det blir möjligt för domstol att förena ett förordnande om att tidigare ådömd villkorlig dom eller skyddstillsyn skall avse jämväl ny brottslighet med ett bötesstraff. () HÄKAN ()
mot · FX02642 · 1974-01-23 00:00:00 — av m. fl. om utbyggnad av sjöpolisverksamheten. 1 proposition 1974:1, bilaga 4, , redovisar departementschefen anslagsäskanden beträffande anskaffandet av två nya båtar för sjöpolisverksamheten till en kostnad av . Kostnaden har ej upptagits i budgeten. anför i sin budgetskrivelse att polisen bör förfoga över båtar såväl för kusttjänst som för tjänstgöring i de större insjöarna. För den fortsatta utbyggnaden av sjöpolisverksamheten föreslår styrelsen en ny båt i med placering i och en ny båt i . I övrigt hänvisar till budgetskrivelsens bilaga 2:8. Trots motiveringen i bilagan och de önskemål som framförts till från kommuner och polisdistrikt i berörda kustområden har departementschefen ej upptagit anslag till inköp av någon ytterligare båt under /75. Det framstår för oss som betänkligt att ingen polisbåt finns stationerad för så långa kuststräckor som t. ex. NyköpingKarlskrona med de för fritidsfolket så attraktiva , Gryts och Västerviks skärgårdar samt . Inte ens i finns ännu någon polisbåt trots den livliga sjötrafiken i . Med stöd av det anförda och även tidigare års motioner hemställes att måtte besluta om utbyggnad av sjöpolisverksamheten i enlighet med anslagsframställning för /75. () () () ()
mot · FX02643 · 1974-01-25 00:00:00 — av fröken m. fl. angående besökandes tillträde till hyresfastighet som hålls låst . Med hänvisning till sanitära olägenheter och sociala problem har det blivit allt vanligare att hyresvärdar håller portarna till sina fastigheter låsta också . Särskilt vanligt är detta i de större städerna. Det medför ofta betydande problem för hyresgästerna i fastigheterna. Det finns många särskilt äldre personer som saknar telefon. Den som vill besöka någon av dessa kan alltså inte i förväg komma i kontakt med vederbörande för att överenskomma om tid för besöket och på så sätt bli insläppt genom porten. Många gamla blir på detta sätt helt isolerade från omvärlden. Hemsamariten kan få vända vid den stängda porten, brevbäraren likaså. Exemplen kunde mångfaldigas. Ensamboende, oavsett ålder, får vid sjukdom svårt att ta mot läkare, ambulans och även besök av vänner och bekanta. Även för människor utan speciella problem innebär de stängda portama uppenbara olägenheter. Så t. ex. kan inte telegram- och expressbrevutbäring fungera tillfredsställande. Hemsändning av varor omöjliggörs. Uppenbarligen föreligger ingen skyldighet för hyresvärdar att vidta sådana åtgärder att människor med ärende till boende i hyresfastigheter kan komma in genom porten. Vi finner detta otillfredsställande. Om förhållandena i omgivningen är sådana att olägenheter kan befaras uppstå om porten hålls öppen , borde det åligga hyresvärden att installera porttelefon. Frågan har tagits upp i motioner till såväl 1972 som riksdagar (1972:653, 1973:616). har i sina betänkanden (1972:13 och 1973:5) medgett att det i motionen påtalade förhållandet är ett problem i storstäderna. De sociala instanserna, som yttrat sig över motionen, har haft samma uppfattning. hävdar emellertid att frågan i första hand bör lösas på frivillighetens väg och hänvisar till att partsorganisationerna på hyresmarknaden borde kunna medverka. Såvitt vi kunnat inhämta har mycket litet hänt sedan tog ställning i frågan, varför vi på nytt vill aktualisera den. Med hänsyn till vad vi ovan anfört hemställer vi att en ändring görs i kap. 12. jordabalken, där upplåtelse av lägenhet regleras, eller annan lag. Detta bör ha sådan innebörd att det klart framgår att skyldighet föreligger för hyresvärd att göra det möjligt för besökande till boende i hyresfastighet att komma in i fastigheten. att hos Kungl. Maj:t begär förslag till sådan ändring i jordabalken, kap 12 eller annan lag att hyresvärd åläggs att göra det möjligt för besökande till boende i hyresfastighet att komma in i fastigheten. () ()
mot · FX02645 · 1974-01-24 00:00:00 — om inskränkning i möjligheterna till godtrosförvärv. I vårt land liksom annorstädes förekommer ett icke ringa antal småstölder. Det som tillgripes är varor av det mest varierande slag. Mycket av detta stöldgods försäljes sedan och pengarna användes ofta för inköp av sprit eller narkotika. Vid domstolsförhandlingar framkommer ofta att de tillgripna varorna försålts på gatan och då till belopp som vida understiger varans verkliga värde. Säljaren bedyrar givetvis i sådana fall alltid att han är den rättmätige ägaren till den vara han önskar sälja och att anledningen till försäljningen är ett akut uppkommet behov av kontanter. Den som inlåter sig i sådana affärer på gatan borde förstå att den vara som utbjuds inte är förvärvad på hederligt sätt. Det är därför föga tilltalande när man i lag och rättspraxis hävdar att den som förvärvat ett föremål i god tro är skyddad i sitt förvärv och inte behöver avstå varan till den rätte ägaren med mindre denne betalar lösen. Detta innebär att besittningen av varan har legitimerande verkan. Det innebär också att personer som inlåter sig i transaktion med besittaren om viss egendom inte skall behöva ifrågasätta besittarens rätt att förfoga över varan, för så vida inte omständigheterna gör denna rätt misstänkt. Det har alltså blivit något av en grundprincip i svensk rätt att erkänna giltigheten av förvärv som skett i god tro från en besittare, som uppträder som ägare. Innehav av varan anses legitimera äganderätt av densamma. För att i någon mån råda bot mot dessa stölder, som drabbar såväl affärer som enskilda och där stöldgodset regelmässigt försäljes på ställen där legala affärer av detta slag vanligen inte förekommer, måste lagstiftning och rättspraxis ändras. Lagstiftningen bör utformas så att den som köper stöldgods och sedan ertappas med detta, även om köpet förebärs ha skett i god tro men på ett ställe där handel av detta slag vanligen inte förekommer får avstå det sålunda köpta stöldgodset och förlora de pengar köpet betingat. Uppenbart är att stöldgods ibland försäljes även inom den reguljära handeln, men om någon på ett sådant ställe förvärvar stöldgods bör givetvis förvärvet anses ha skett i god tro, och något förverkande inte ifrågakomma. Om lagstiftning och rättspraxis ändras i enlighet med de synpunkter som här utvecklats skulle säkerligen många stölder undvikas därför att det skulle bli betydligt svårare att avyttra stöldgodset. Åberopande det anförda hemställes att hos Kungl. begär förslag till sådan ändring i gällande lag att godtrosförvärv inte skall anses föreligga i fall sorn relaterats i motionen.