mot · FX02930 · 1974-01-25 00:00:00 — av m. fl. om en utredning rörande kommunsammanläggningarna. Svenskt samhällsarbete bedrivs på många nivåer och engagerar tiotusentals människor. Huvuddelen av de i samhällsarbetet engagerade förtroendemännen och tjänstemännen finns i landets kommuner. Där är den politiska plattformen bredast, och många upplever kommunernas arbete med lokala frågor, knutna till bygd och människor, som mest meningsfyllda. Kommunernas ansvar för tunga servicesektorer motiverar ett brett förtroendemannainflytande, särskilt beträffande utformningen av samhällets lokala socialvård, utbildning och miljö. I ett system som byggt på decentralisering av ansvar och beslut har det vi kallar den kommunala självstyrelsen grundlagts. Många människor har skaffat sig kunskaper om och har fått ta ansvar för bygdens problem. De som arbetat med kommunens frågor har haft en direkt förankring hos medborgarna. Den bilden av svenskt lokalpolitiskt arbete hotas nu och ifrågasätts, främst genom kommunsammanläggningarna. Landets indelning i lokala enheter har totalt förändrats, först genom tillkomsten av storkommunerna (1952) och av kommunblocken. De 2 500 lokala enheterna har blivit 278. självständiga lokala enheter är inordnade i en administrativ indelning av väsentligt annan innebörd och storlek . Förutsättningarna för medborgarinflytande på samhällsfrågorna försämras genom att kommunerna blir få och stora och avståndet (icke bara geografiskt) mellan förtroendemännen och deras väljare blivit (för) stort. Antalet förtroendemän har också minskat på ett sätt som fått och får kommunaldemokratiska konsekvenser, särskilt för de mindre politiska partierna. Drygt 200 000 förtroendemän var engagerade i lokalpolitisk verksamhet 1974 bereds kanske 40 000 samma möjligheter. De stora lokala enheterna har alltså medfört påtagliga problem, som bl. a. kan mötas med kommunaldemokratiska åtgärder. Sådana utreds nu av utredningen om demokrati, vars uppgift dock får anses mycket svår. Något mycket fint den i bygden förankrade kommunala självstyrelsen är ju nu sönderslaget! Frågor om medinflytande, insyn och medbestämmanderätt måste därför diskuteras från nya, sämre, förutsättningar än tidigare och konstlade åtgärder vidtagas för en självstyrelse som förut fungerade gott. Naturligtvis kan man fråga sig om en kommunsammanläggning som fått sådana konsekvenser var värd priset. Var kraven på stora enheter så kloka? Var det nödvändigt som hävdats att för bl. a. skolans, socialvårdens, brandförsvarets och den allmänna kommunala servicens skull slå samman kommunerna? Vi ifrågasätter det och påminner om att t. ex. s. k. kommunalförbund icke tillåtits vara ett alternativ till sammanläggning. Kraven på en ny indelning har haft politisk udd och diskuterats i politiska termer. Socialdemokratin är den som hårdast drivit dem och moderata samlingspartiet och de som uttalat störst tvekan. I de tre riksdagsbeslut (1948, 1962 och 1969) som format sammanläggningarna har direkta avslagsyrkanden ställts från främst m och c. Socialdemokratins vilja att slutföra sammanläggningarna har varit stor. Låt oss påminna om att socialdemokratin mot många kommuners avrådan och mot bestämda avslagsyrkanden från de tre borgerliga partierna genomdrev den tvångslagstift ning i sammanläggningsfrågan som möjliggjorde ett slutförande av sammanläggningarna 1974. Det var ett oklokt och för den kommunala demokratin djupt olyckligt beslut. Det gav regeringen möjlighet och befogenhet att genomföra administrativa ändringar av den lokala indelningen ovanför huvudet på och utan samråd med kommuninnevånarna. Den befogenheten använde också regeringen i några mycket uppmärksammade tvångssammanläggningar. Riksdagsmajoriteten uttalade sitt bestämda ogillande av regeringens hantering av frågorna. Men inte hjälpte det den tvångsvisa sammanläggningen som berörde t. ex. , Riseberga och fullföljdes. 278 kommunala enheter finns nu; många skulle inte tillkommit om tvångslagen saknats. Några skulle sett annorlunda ut om lokala opinioner och inte regeringen bestämt. Tvångslagen var en olycka! Den upphörde att gälla vid utgången av , men det var så dags då. Någon ny tvångslag får inte aktualiseras. I kommunsammanläggningarnas skugga arbetar den kommunaldemokratiska utredningen med svåra frågor. Det är bra. Men vet vi i övrigt effekterna av sammanläggningarna? Borde vi inte veta det? Ekonomi, administration, organisation, service, allt har påverkats av sammanläggningarna. Vi efterlyser en brett upplagd undersökning av dessa frågor en undersökning som bl. a. skall kunna ge svar på frågorna: Vad medförde kommunsammanläggningarna? Vad blev deras effekt? Hur mycket kostade sammanläggningen ? Fungerar de nya kommunerna? Låt oss avslutningsvis påminna om att en undersökning av detta slag förs mot en mycket allvarlig bakgrund. Människors kritik mot det man kallar pampväldet i kommunerna är hätsk. En utbredd opinion angriper beslutsfattarna i kommunerna, kritiserar dem, anklagar dem. Är det sammanläggningarna som medverkat till att den situationen uppstått? Är det de stora enheterna och det långa avståndet mellan väljare och valda som skapar problemen? Har sammanläggningarna skapat förutsättningar för byråkrati i en utsträckning som skrämmer människor? Vi måste få svaren på dessa frågor, så att vi kan vidta åtgärder för att rädda och bevara den kommunala demokratin och återställa förtroendet för de kommunala förtroendemännen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär en utredning av kommunsammanläggningarnas effekt och konsekvenser. . NISSER (m) () HANS () () ()