mot · FX021370 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ökade samhälleliga insatser för ungdomens fysiska träning. Denna motion vill fästa uppmärksamheten på ett förhållande som får anses tillhöra det sociala intresseområdet i högre grad än det utbildningsmässiga. Motionen utgör i huvudsak en påbyggnad av motion 1973:1268 vars innehåll har kommit att behandlas som en utbildningsfråga. har motionens grundmening bl. a. behandlats i televisionen under samlingsrubriken , alltså med de sociala aspekter som motionen egentligen avser. Vetenskapen har slagit fast att den fysiska aktiviteten redan i de tidiga barnaåren och vidare genom skolåldern grundlägger individens allmänna konditionstillstånd. Vad som försummats av fysisk aktivitet under uppväxtåldern kan inte kompenseras vid vuxen ålder även om kost- och motionsaktiviteter då har sin stora betydelse för individens hälso- och konditionsnivå. Ofta anmärks på den hårda press som människor utsätts för i skola, värnpliktstjänst och arbetsliv - för att ta de vanligaste exemplen. 1 många fall får väl detta anses vara riktigt. Men det bör även läggas andra aspekter på denna fråga. Med rätt eller orätt måste man - för att komma hela sanningen på spåren - fråga efter människornas allmänna prestationsförmåga och hälsotillstånd i dagens samhälle. Den tilltagande kunskapen om, och förståelsen för, inverkan av goda kostvanor, motion, avstressande fritidssysselsättning etc. verkar i positiv riktning med avseende på förbättrat hälsotillstånd. Härtill kommer de fortlöpande framstegen inom läkarvetenskapen, strävan till miljöförbättring etc. De närmast här ovan uppräknade faktorerna borde kontinuerligt inverka höjande på konditionen och därmed hälsotillståndet hos vårt folk. De nedbrytande faktorerna av olika slag är även kända och erfordrar ingen uppräkning här. Vad som förefaller att inte ha beaktats i tillräckligt hög grad är utvecklingen av individens grundkondition. Denna motion vill fästa uppmärksamheten på detta och den oerhörda betydelse som en god och stabil grundkonditionsnivå måste anses ha genom individens hela livsförlopp. Den påfallande stora bortavaron från utbildningsanstalter och arbetsplatser innebär betydande förluster av utbildningsvolym, produktionskapacitet m. m. samt naturligtvis avsevärt psykiskt och fysiskt lidande för individen. Med en högre grundkonditionsnivå - som bör uppbyggas - bör rimligtvis allmän motståndskraft mot psykiska och fysiska belastningar öka och därmed även individens prestationsförmåga. En lätt påvisbar indikering på ungdomens konditionsnivå erhålls exempelvisgenom inskrivningsförrättningen för värnpliktstjänstgöring. I samband härmed verkställs en omfattande och mycket värdefull läkarundersökning som ger ett bra mått på individens tillstånd i detta utvecklingsskede. Andra data beträffande konditionen kan inhämtas vid den senare inställelsen till grundutbildning. I mån av resurser kan förväntas en fortsatt uppföljning av de värnpliktigas hälsotillstånd genom läkarundersökningar i samband med repetitionstjänstgöringar. Denna militärt betingade undersökningsverksamhet bör rimligtvis vara till allmän samhällsnytta genom de indikationer på hälsotillståndet som härigenom erhålls fortlöpande - åtminstone på manliga individer. Vad som synes försiggå - fortfarande med anknytning till den militära verksamheten - är inte att de militära prestationskraven ökar utan i stället att de inryckandes konditionsnivå genomgår en försämring. Detta resulterar i ett avsevärt bortfall av värnpliktig personal. För att kompensera detta bortfall nödgas man sänka nivåerna i kravspecifikationerna för olika tjänstegrenar. Detta kan inte anses vara rätta metoden att komma till rätta med förhållandet. Här skall dock inte talas så mycket om försvarets problem med dessa frågor. Viktigare är kanske hälsotillstånd och prestationsförmåga under hela den följande levnadstiden för såväl kvinnor som män. Det gäller såväl den enskildes levnadsnivå som samhällets samlade vinst av produktionskapacitet m. m. Vinstvolymen mellan utgångsvärdena för högre eller lägre grundkondition utbrett över tiden från ungdomsåren till ålderdomen är betydande. Följande försök att åskådliggöra detta i diagramform må tillåtas. Diagrammet bör betraktas som ett principutkast och gör inte anspråk på att vara helt riktigt avvägt. A = med fysisk akt B = utan nämnd värd d:o Principdiagram för att åskådliggöra texten. 1 = Inskrivningstillfället. 23 = Vpl. Diagrammet vill särskilt fästa uppmärksamheten på följande förhållanden: 1. Den konditionsnivå som uppnåtts vid fullväxtåldern kan betraktas som individens grundkonditionsnivå. Att genom senare träningsåtgärder m. m. komma så mycket högre än denna nivå under den fortsatta levnaden är inte lätt. Däremot är det lättare att komma under densamma. Vinstvolymen mellan högre och lägre nivå kan vara betydande och bör bedömas utbredd över hela levnadsförloppet. Grundkonditionen uppbyggs under uppväxtåren - bl. - och är i hög grad beroende av de fysiska ansträngningar som organismen utsätts för (tvingas att anpassa sig till) under tillväxtskedet. 4.1 brist på individens egen motivation till fysisk träning under skolåren bör skolan i högre grad än tiden nu medger biträda i hithörande frågor - såväl teoretiskt som praktiskt. Människors hälsotillstånd, konditionsnivå m. m. kan inte gärna uttryckas i procenttal, ty det är kanske svårt att definiera begreppet full hälsa. 1 högst grova drag skulle i så fall full individuell hälsa betecknas och kanske hälsonivån för sjukskrivning . I förhoppning om att dessa uttrycksmedel inte skall utsättas för alltför nedgörande kritik skulle man vilja fråga var medelvärdet hos normalt friska ligger - i förhållande till det möjliga och önskvärda tillståndet. Vågar man antaga av full hälsa? I så fall är marginalen till sjukdomsnivån ganska smal. Skolan har en mycket stor uppgift att fylla. Eleverna måste - både i och utanför skolverksamheten - bli motiverade för fysisk aktivitet. Detta behöver inte ske genom prestationstänkande och genom att uppmuntra till tävling med andra individer. I den mån det inte är möjligt att skapa förståelse för den stora nyttan för individen själv - såväl för nuläget som för högre åldrar - bör den fysiska aktiviteten göras intressant och lustbetonad för eleverna. Redan i förskolan bör man sätta in regelbunden fysisk träning, för att sedan stegra aktivitetsnivån genom låg- och mellanstadiet. Inte minst viktigt är att elever som av olika anledning inte är så fysiskt starka, eller av annan orsak har undantagits från fysisk träning, ges möjligheter till stödundervisning i lämpligt avvägd fysisk träning. Det är i många fall just dessa elever som kan ha stor nytta av denna undervisning. De mindre skolenheterna kan vanligen inte erbjuda goda möjligheter till sådan stödundervisning. Statsbidrag till stödundervisning i olika former utbetalas endast i de fall då fullt utbildad personal står till förfogande. Någon lämplig form för att tillrättalägga detta förhållande bör övervägas och för att möjligen kunna erhålla lämplig lärarkombination och öka den fysiska aktivitetens timandel i skolan kunde förslagsvis en form av kombination av de biologiska ämnena och rörelseträning utredas och prövas. Det förtjänar i detta sammanhang att påpekas det betänkliga förhållandet att seminarierna har skurit ned de blivande pedagogernas timantal med hälften. Följderna av detta kan - om inte förhållandena ändras till det bättre komma att påverka pedagogernas förmåga att positivt verka för den fysiska aktiviteten hos sina elever. Om tankegångarna bakom det förda resonemanget kan bekräftas vara riktiga, bör det vara att slå ett verkligt slag för den svenska folkhälsan om samhället riktade ökade insatser på höjandet av ungdomens grundkondition. Detta skulle i huvudsak ske genom tillräcklig utökning av gymnastik- och idrottsverksamheten i samband med studieverksamheten och göras så obligatorisk som möjligt. Tiden behöver troligen ökas högst obetydligt. Vad som däremot behöver ökas är motivation, lustbetoning och effektivitet i träningsverksamheten. För att uppnå bättre resultat än är det sannolikt värdefullt att söka samverkan med frivilliga rörelser, föreningar etc., vilket skulle innebära en viss avlastning för skolpersonalen. Vidare bör i högre grad än håltimmar utnyttjas, timsammanslagning planeras m. fl. åtgärder för att höja effektiviteten. Även elever som av olika skäl har svårighet att delta i obligatorisk träning bör genom stödundervisning ges ökade möjligheter till fysisk träning i skolan. Som den svenska hälsosituationen är och tenderar att utvecklas kan ifrågasättas om inte någon studietimme av något annat ämne kan utbytas mot den viktiga fysiska träningen. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos Kungl. 1. sakkunnig prövning av i motionen angivna synpunkter samt att om bärande skäl framkommer tillskapa förutsättningar för ökad fysisk träning i skolorna, 2. utredning om behovet av och möjligheterna till stödundervisning i fysisk träning i skolorna för elever som av olika skäl har svårigheter att delta i obligatorisk fysisk träning. A. () () i Ulfsbyn