mot · FX021823 · 1974-04-30 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:104 med förslag om nya ersättningsregler inom sjukförsäkringen för läkarvård hos privatpraktiserande läkare, m. m. Redan när fattade beslut om 7-kronans införande uttalades i en kommunistisk riksdagsmotion förhoppningen om att ersättningssystemet inom sjukförsäkringen borde utvidgas tili att omfatta även de privatpraktiserande läkarna. Ett sådant förslag föreligger nu i proposition 1974:104. Men i den åberopade kommunistiska riksdagsmotionen (11:1255) anfördes också kommunisternas grundläggande syn på sjukhus- och läkarvården som en avgiftsfri förmån. Det är en sådan lösning som enligt vår mening måste vara målet på sjuk- och hälsovårdens område. En reformering av ersättningssystemet måste därför utformas på ett sådant sätt att den för oss närmare genomförandet av principen fri sjukhus- och läkarvård i samhällets regi. Liksom i vpk-motionen vill vi även nu erinra om 1946 års principbeslut om fri sjukhusvård. Det är beklagligt att denna ståndpunkt övergetts. 1 allt utredningsarbete på detta område borde erfarenheterna från exempelvis de socialistiska länderna där denna princip genomförts närmare ha studerats och lagts till grund för beslutsfattandet. En sådan prövning bör då även gälla den öppna vården. Liksom vi har fri skolgång borde fri sjukhus- och läkarvård för alla utgöra en elementär grundtrygghet i samhället. Även om ersättningssystemet utvidgas till att också omfatta de privatpraktiserande läkarna kvarstår att kostnaderna för sjuk- och läkarvård drabbar medborgarna olika. Administrativa fördelar hos systemet kostnadsfri sjukhus- och läkarvård är påtagliga i all synnerhet om denna vård meddelas i samhällelig regi. sjukförsäkringsutredning tog upp frågan 1967 avgivna betänkande "Förmåner och avgifter i sluten vård m. m. Fri sjukhusvård skulle medföra administrativa lättnader och kostnadsbesparingar för både försäkringskassorna och sjukvårdshuvudmännen, framhölls i betänkandet. Försäkringsutgifterna skulle minska med i runt tal per försäkrad i dåvarande penningvärde. Mot bakgrunden av ett sådant synsätt bör följande vara riktningsgivande för ett progressivt sjuk- och hälsovårdsprogram: All öppen och sluten vård underställes en och samma huvudman. Varje invånare i en landstingskommun skall ha en bestämd allmänläkare att vända sig till. All sjuk- och läkarvård skall vara avgiftsfri. I överensstämmelse med en sådan målsättning måste åtgärderna från samhällets sida vara inriktade på att förstärka sjuk- och hälsovården i samhällets regi. Intill dess att nyssnämnda principer genomförts måste kraven på en reformering av ersättningsreglerna inom sjukförsäkringen vara, att den inte främjar en ytterligare privatisering av den öppna vården. Anpassningen till tidigare arvodesnivå innebär att läkare som tidigare tagit ut höga arvoden också får högre ersättning från försäkringen. 7-kronan har blivit 12-krona. En tänkbar följd av 20-kronans införande vid besök hos privatpraktiserande läkare kan bli, att frågan aktualiseras om 12-kronans förvandling till samma grundavgift, dvs. , likt den som föreslås bli införd inom den privata läkarsektorn. En sådan utveckling måste avvisas. Det förs redan nu diskussioner om fortsatta taxehöjningar inom den offentliga vården. Skäl för avgiftsökningar brukar inte vara svåra att finna och anföra. Den förhållandevis likartade taxesättningen inom den offentliga respektive den privata vården kommer att accentuera överströmningen från offentlig till privat vård. Enligt förslaget skall möjligheter ges förvissa läkare att utöva privatpraktik på deltid. Detta förslag bör inte genomföras. I stället bör fler deltidstjänster inrättas inom den offentliga vården. De privatpraktiserande läkarna bör erbjudas fasta tjänster inom den offentliga vården enligt ett program för en utbyggnad av denna. Vi anser att bör uttala sig för att förslaget om nya ersättningsregler enligt proposition 1974:104 följs upp av huvudmännen med en plan för en förstärkt utbyggnad av den offentliga öppna vården. Häri bör ingå läkarhusens kommunalisering. Sedan de två första giltighetsperioderna gått till ända, dvs. , bör ha beslutat om bestämmelser om etableringskontroll för den privata läkarsektorn. Propositionen återger uttalad oro från sjukvårdshuvudmännen i remissyttrandena för det nya försäkringssystemets inverkan på läkartiIlgången inom den offentliga sjukvården. I dessa erinras om att det för tiden 19731977 gällande läkarfördelningsprogrammet inom den offentliga sjukvården inte ger utrymme för något ökat antal privatpraktiserande läkare. Propositionen möter dessa farhågor på följande sätt: Skulle utfallet av den nya läkarvårdstaxan leda till förändringar som är ogynnsamma för den offentliga sjukvården bör det ankomma på att i samråd med och efter beredning i läkarvårdsdelegationen föreslå de ändringar som kan behövas. Uttalandet är säkerligen välmotiverat. Men eftersom mycket talar för att effekterna kommer att bli av sådant befarat slag bör en utbyggnad av den offentliga öppna vården äga rum då den under alla förhållanden måste ses som en nödvändig åtgärd. Det är därför ändamålsenligt att med positiva åtgärder möta en befarad och sannolik utveckling. Med stöd av det anförda föreslås 1. att i enlighet med i motionen anförda synpunkter uttalar sig för en förstärkt utbyggnad av den offentliga öppna vården genom a) inrättande av fler heltids- samt även deltidstjänster; b) att privatpraktik vid sidan av heltidstjänst inte ersättes av försäkringen; c) att landstingen rekommenderas pröva frågan om att överta läkarhusen för drift i egen regi; 2. att hos regeringen hemställer om förslag rörande formen och omfattningen av ett statligt stimulansbidrag till huvudmännen för vidtagna utbyggnadsåtgärder av den offentliga öppna vården; 3. att hos regeringen hemställer om utarbetandet av förslag till om etableringskontroll för nya privatpraktiserande läkartjänster att träda i kraft efter tilländalupna av det nya ersättningssystemet inom sjukförsäkringen; samt 4. att hos regeringen hemställer om en förutsättningslös utredning om genomförandet av principen fri sjuk- och läkarvård. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)