mot · FX02326 · 1974-01-22 00:00:00 — av m. fl. om miljöskyddsprövning av väg- och flygplatsbyggande. Miljöskyddslagen, som antogs av riksdag, är ett försök att reglera intresseavvägningar på miljövårdsområdet. Den omfattar i princip även fasta trafikanläggningar. Förbudsreglerna i § 6 innehåller dock en undantagsregel, som innebär att tillståndsplikt ej skall krävas för flygplats, väg eller järnväg vars anläggande prövas i särskild ordning. Som skäl för detta har angivits att vid denna särskilda prövning beaktas även anläggningens inverkan på omgivningen. Problemen är dock så omfattande att denna undantagsregel är omotiverad. Vägbyggnad innebär ofta mycket stora ingrepp i landskap och miljö. Bostadsområden störs genom att nya motorvägar byggs i omedelbar anslutning till dessa. Uppmärksammade fall är motorvägar genom , och . Ett avskräckande exempel gäller sjön i . Sedan man lagt ner 2,5 milj. kr. på att göra sjön levande igen, efter att den varit totalfördärvad av avloppsvatten, hotas den nu av en motorväg som skulle gå rakt över den, medan en annan väg redan byggs nära den västra stranden. Denna typ av exploatering borde alltså inte få försiggå utan att resp. koncessionsnämnden fått ingripa enligt miljöskyddslagen. Andra avskräckande, redan genomförda, exempel är vägen över Döda fallet i och vägen genom Vistas delta vid Nikkaluokta. Andra är planerade vägar genom i och genom de riksbekanta backar. Det är givetvis angeläget att miljöskyddskraven tillgodoses vid vägbyggnation. Den nuvarande granskningen innebär främst en prövning från exploateringssynpunkt och berör i huvudsak förhållanden inom de fastigheter som avstår mark till anläggningen. En sådan prövning ger inte samma garantier för miljöskyddets krav som tillståndsprövning enligt miljöskyddslagen. Luftfartslagens regler om flygplatsexploatering är lika ofullständiga, vilket kan illustreras av utbyggnaden av och . Flygplatsen vid måste vara den sista som byggs mot alla miljövårdares råd och protester. Debatten kring planeringen av flygfält har vidare visat att det inte räcker med att lägga miljösynpunkter enbart på själva flygfältet. Även planeringen av in- och utflygningsområden från ett modernt flygfält, med stora och mycket bullersamma flygplan i tät trafik, måste samordnas med bebyggelseplaneringen, precis lika mycket som sker eller borde ske med landsvägar och motorvägar. Regler för hur flygplan får flyga, i vilken riktning och på vilken höjd, måste samordnas med bestämmelserna för var man får bygga på marken och hur mycket. är flygningen ett nästan helt självständigt tekniskt system, vilket är lika absurt som om motorvägarna vore det. Även om vägbyggarnas tänkande numera i någon mån nyanseras i miljövänlig riktning, gäller fortfarande principen att vägen skall gå fram där den blir billigast. Redan gjorda ingrepp i landskapsbilden kan sällan repareras. Nya hårda bullernormer kan visserligen leda till att nya vägsträckningar får göras, men möjligheterna att i efterhand ingripa är av kostnadsskäl i regel små. En prövning enligt miljöskyddslagen skulle kunna innebära att en rad senare kostsamma ombyggnader kan undvikas. Större hänsyn skulle kunna tas till behovet av god bullerfri miljö och till behovet av vägsträckningar sorn nedbringar skadorna på naturen. Miljöskyddslagen har vidare inslag som ger möjlighet till information till allmänheten. Enligt vår mening bör därför tillståndsplikt införas beträffande flygplatser och vägar, som kan medföra miljöstörningar av betydande omfattning. Detta hindrar inte att även granskning i nuvarande ordning enligt väglagen och luftfartslagen utförs. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att måtte besluta om en sådan ändring i miljöskyddslagen att tillståndsplikt införs för byggande av vägar och flygplatser. () ()