mot · FX02676 · 1974-01-25 00:00:00 — om vidgad rätt till änkepension för frånskild kvinna. Lagen om allmän försäkring innehåller inte - vare sig beträffande folkpensionering eller tilläggspensionering - några bestämmelser om änkepension till frånskild kvinna vid förutvarande makens död. 1 departementspromemorian (SOU 1961:39 s. 92 f.) föreslogs att rätt till pension för frånskild kvinna skulle föreligga dels då kvinnan hade vårdnaden om och stadigvarande sammanbodde med barn till den avlidne, som stadigvarande vistades i kvinnans hem såväl vid tiden för äktenskapsskillnaden eller hemskillnad, vilken föregått äktenskapsskillnad, som vid dödsfallet, dels då äktenskapet varat . Rätten till pension skulle dock vara beroende av att den avlidne varit skyldig att utge underhållsbidrag till kvinnan. Anknytningen skulle ske på så sätt, att pension inte skulle utgå med högre belopp eller än som svarade mot den underhållsskyldighet som ålåg mannen på grund av dom eller avtal. Propositionen 1962:90 upptog promemorieförslaget med den ändringen att kravet äktenskap i de fall barnrekvisitet ej var uppfyllt ströks. Andra lagutskottet riktade invändningar mot förslaget, hemställde om avslag på propositionen i ifrågavarande del och begärde att frågan om änkepension till frånskilda kvinnor skulle göras till föremål för en förutsättningslös utredning. följde utskottets förslag. Den av begärda utredningen anförtroddes den tillsatta pensionsförsäkringskommittén. I sitt slutbetänkande (SOU 1971:19) har kommittén avvisat tanken att införa änkepension till frånskilda. Departementschefen erinrade i propositionen 1962:90 bl. a. om den grundprincip, på vilken den allmänna pensioneringen vilade, nämligen att utgående förmåner skulle ersätta ett inkomstbortfall. Syftet med änke- och barnpension, framhöll han, varatt ge en ersättning för vad familjen i ekonomiskt hänseende gått miste om genom försörjarens död. Departementschefen uttalade sig därför i princip gillande om förslaget att tillerkänna en viss grupp av frånskilda kvinnor rätt till änkepension med följande ord: Tillämpar man dessa grundsatser på spörsmålet om pensionsrätt för frånskilda kvinnor blir resultatet att pensionsrätt inte bör föreligga i andra fall än då kvinnans försörjningsläge försämras vid den förutvarande mannens död. Det naturliga är därvid att knyta pensionsrätten till förhandenvaron av underhållsbidrag. Pensionen kommer då att ersätta det underhållsbidrag, som faller bort genom mannens död. Enligt vad som framgår av departementschefens yttrande synes hans slutliga negativa inställning till änkepension som ersättning för bortfallet underhållsbidrag ha berott på en ovilja att favorisera denna grupp av frånskilda. Han yttrade: Obestridligen kommer med denna lösning en del frånskilda kvinnor att sakna pensionsrätt, ehuru det av sociala skäl kunde vara motiverat att de erhöll någon form av ekonomiskt stöd. Sedan departementschefen därefter framhållit svårigheterna med att genomfora en allmän rätt för frånskilda till änkepension berörde han inte vidare särskilt den grupp som haft underhållsbidrag från mannen. Andra lagutskottet tog emellertid upp frågan om möligheten att särbehandla den grupp frånskilda som uppburit underhållsbidrag av mannen så länge han levde. Utskottet framhöll, att gällande familjerättsliga regler ledde till att underhållsbidrag till frånskilda kvinnor utgick i förhållandevis få fall och ofta med relativt blygsamma belopp. Genom anknytningen till underhållsbidraget skulle därför det framlagda förslaget fö en tämligen ringa effekt. Enligt vår mening talar flera skäl för att ånyo ta upp frågan om en särbehandling av den begränsade grupp frånskilda som genom mannens frånfälle mister underhållsbidrag. I första hand kvarstår de tidigare framförda skälen, vilka inte av någon bedömts vare sig som oriktiga eller mindre betydelsefulla. Det gäller en grupp av frånskilda, vilka rätten funnit i behov av bidrag till sitt tillbörliga underhåll, vilket betyder ett verkligt behov av underhåll i samtliga fall och i vissa fall ren nödställdhet. Att underhållsbidrag utgår i förhållandevis fl fall och ofta med relativt blygsamma belopp gör det inte mindre angeläget med en särbehandling av gruppen. Inte heller bör den omständigheten, att det även kan finnas andra frånskilda som behöver ekonomiskt stöd, påverka bedömningen av de underhållsberättigades situation. I andra hand har som gått sedan avslog förslaget om änkepension till frånskilda och i synnerhet som gått sedan pensionsförsäkringskommittén avvisade tanken därpå, arbetsmarknadsläget försämrats väsentligt för kvinnor i den ålder det här är fråga om. Vi syftar på de frånskilda som saknar yrkesutbildning och med hänsyn till ett långvarigt äktenskap tillerkänts underhållsbidrag i äktenskapsskillnadsdom. Att den grupp det här gäller är begränsad till ett relativt fåtal innebär att ett beslut om änkepension för dessa inte skulle ha någon större statsfinansiell betydelse. Tekniskt skulle tillämpningen av en regel om änkepension för dessa frånskilda vara enkel. Någon särskild behovsprövning skulle inte behöva ske, då sådan redan gjorts av domstol. Givetvis skulle pensionen maximeras med hänsyn till underhållsbidragets storlek och även i övrigt begränsas på ett motsvarande sätt. Vi menar, att frågan om frånskilds rätt till ersättning för bortfall av underhållsbidrag i form av änkepension bör behandlas möjligt och inte läggas åt sidan i avvaktan på familjelagssakkunnigas utredning om makars ekonomiska förhållanden. Det är fortfarande en realitet, att många kvinnor saknar yrkesutbildning och vana vid förvärvsarbete utom hemmet och därför efter en äktenskapsskillnad är ekonomiskt beroende av underhållsbidrag från mannnen. Under hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag syftande till att frånskild kvinna skall erhålla rätt till änkepension under förutsättning att hon tilldömts underhållsbidrag av mannen i äktenskapsskillnadsdom i enlighet med vad i motionen anförts.