mot · FX02555 · 1974-01-21 00:00:00 — av herrar Åsling och angående handläggningen av ärenden om statligt kreditstöd till industriell verksamhet. Det statliga kreditstödet till industriell verksamhet har ökat år för år i stegrat tempo såväl i fråga om antalet stödformer som summa kreditbelopp. Orsaken härtill torde bl. a. vara att utvecklingen inom industriell verksamhet medfört allt större kapitalbehov. Den tekniska utvecklingen har tvingat fram allt dyrbarare maskiner och utrustning, och marknadsutvecklingen har medfört behov av allt större rörelsekapital. Statligt kreditstöd är motiverat för att främja den industriella utvecklingen men härför krävs också att handläggningen av stödet anpassas till näringslivets arbetsvillkor. Inom näringslivet går utvecklingen mot allt snabbare tempo vid handläggningen av de enskilda ärendena. Livslängden för den enskilda produkten blir allt kortare och betingelserna för industriell verksamhet kan snabbt förändras. Allt detta medför ökade krav på företagsledningen. Den måste fatta snabba och riktiga beslut och kunna genomföra förändringar och anpassningar. Beslutsunderlaget i ett kreditstödsärende utgöres vanligen av ansökningshandlingar samt utredningar och yttranden avseende olika faktorer som påverkar det lånsökande företagets verksamhet, såsom företagsledningens kapacitet och skicklighet, företagets produkter, marknad, produktionsanläggning och personalens kvalifikationer. Varje sådan faktor har emellertid ett osäkerhetsmoment i bedömningen, ofta relativt stort. Då faktorerna är många ökar också osäkerheten i bedömningen. Till detta kommer risken för obekanta faktorer som inte är möjliga att förutse vid utrednings- och beslutstillfället. Det torde därför vara uppenbart att det ej finns möjligheter att göra helt säkra värderingar och bedömningar. Ju större kunskaper, erfarenhet och skicklighet en bedömare har desto större är dock sannolikheten att bedömningarna är riktiga. I flertalet statliga kreditstöd sker nu beslutsfattandet centralt av olika myndigheter och organ. Motiveringen härtill torde bl. a. ha varit behovet av enhetlig handläggning och uppfattningen att den kvalificerade och översiktliga bedömningen endast kan göras av centrala organ. Emellertid innebär detta ett betungande handläggningsförfarande med lång handläggningstid och stora handläggningskostnader såväl för den enskilde kreditsökande som för samhället. Enligt vår mening bör en decentralisering till regionala organ av beslutsfattandet för statliga kreditstöd kunna medföra betydande fördelar för såväl samhälle som kreditsökande. Genom ömsesidig information mellan centrala och regionala organ bör risken för försämring av beslutsunderlag kunna undvikas. Centrala organ bör genom lämpligt informationssystem kunna följa verksamheten vid de regionala organen och förse dessa med uppgifter beträffande marknad, marknadsutveckling och andra informationer som kan vara av värde för kreditbedömningen. Genom flexibla ramar bör det finnas möjligheter att styra den regionala verksamheten på ett ur samhällets synpunkt ändamålsenligt sätt. Den kompetens som en decentraliserad verksamhet kräver av regionala organ torde i betydande omfattning redan nu finnas hos företagarföreningarna. Dessa har i flertalet län en organisation, som gör dem alltmera lämpade för dylika uppgifter. Särskilt när det gäller bedömningar av den viktiga faktorn företagsledning har regionala organ genom närkontakten med företag, banker och andra uppgiftslämnare större möjlighet till riktiga värderingar. Inom många företagarföreningar finns personer med utbildning, erfarenhet och skicklighet som i många fall är väsentligt mer omfattande än hos tjänstemän vid centrala organ. Med hänvisning till ovan anförda föreslås att hos Kungl. anhåller om utredning av handläggningsförfarandet vid statliga kreditstöd till industriell verksamhet i syfte att förkorta handläggningstiden och förbilliga handläggningsförfarandet genom decentralisering av beslutsfattandet till regionala organ (företagarföreningar). . ÅSLING (c)