mot · FX021011 · 1974-01-25 00:00:00 — av herrar och om patientdemokrati. Inom vårdområdet finns alltjämt vissa starkt auktoritära inslag. Det gäller såväl förhållandet mellan patienterna och vårdpersonalen som förhållandet mellan olika personalkategorier. Berättelser från både patienter och vårdpersonal har vittnat om hur dessa auktoritära inslag kunnat skapa oro och irritation. Det gäller här icke endast avsaknaden av vissa grundläggande arbetsdemokratiska institutioner utan också bristen på information, samråd och respekt för den enskilde. Glädjande nog tycks de flesta bland vårdpersonalen vara medvetna om de nuvarande bristerna. En första åtgärd för att förbättra demokratin på vårdinrättningarna vore att inrätta någon typ av samarbetsorgan (samrådsnämnder, anstaltsnämnder, kliniknämnder) där företrädare för den ansvariga styrelsen, för personalgrupperna och för patienterna ingick. Dessa nämnder skulle få rätt att besluta om vissa interna miljö- och trivselfrågor för den egna vårdanstalten, men också ha rätt att föra fram förslag i vårdfrågor i allmänhet till styrelsen. Denna typ av samarbetsorgan kan inrättas inom åldringsvården, arbetsvärden, nykterhetsvården, rehabiliteringsverksamheten och ungdomsvården. Den kan också tillämpas inom vissa delar av sjukvården, där patienterna vistas på respektive anstalt , medan den passar mindre väl inom andra delar av sjukvården akutvården och vissa delar av mentalvården. För att minska klyftorna mellan olika personalkategorier inom främst sjukvården bör ett närmare samarbete i det dagliga vårdarbetet komma till stånd. Det kan ske genom att kroppsläkare, psykiatriker, terapeut, kurator, sjuksköterskor, sjukvårdsbiträden och i förekommande fall även sjukhuspräst bildar ett vårdlag, som sammanträffar så ofta som möjligt för att diskutera patientens tillstånd, reaktioner och uttalanden. Ett sådant rutinsamarbete skulle leda till dels bättre samordnade vårdåtgärder, dels en förbättrad information till patienterna, bl. a. genom att det antal personer som patienterna kommer i daglig kontakt med minskar. Detta senare blir särskilt betydelsefullt i de vårdformer där patientens hälsotillstånd omöjliggör ett regelbundet deltagande i samrådsgrupper av ovan nämnt slag. På högre nivå bör vidare finnas en för hela kliniken (eller motsvarande) gemensam nämnd med beslutanderätt i vissa organisatoriska frågor. Denna nämnd bör ha rätt att yttra sig i de frågor rörande patientvård som icke är av rent medicinsk karaktär. Nämnden bör sammansättas av representanter för de olika personalkategorierna med klinikchefen som ordförande. Också härigenom bör de olika personalgrupperna få en starkare motivation för sitt arbete, vilket givetvis även blir till nytta för patienterna. En annan viktig fråga gäller patienternas mänskliga rättigheter. En sjuk människa har svårare att ställa krav på att få sina rättigheter tillgodosedda än en frisk människa. Särskilda åtgärder måste därför vidtas för att skydda patienternas rättigheter. En första förutsättning härför är att patienterna får en fullständig och adekvat information om sin situation och om regler av olika slag inom respektive vårdanstalt. I andra sammanhang har påvisats hur den information som lämnas patienterna är alltför kort och alltför fackbetonad för att kunna uppfattas av patienterna. Krav har också framställts om att patienterna skall ha ovillkorlig rätt att få ta del av patientjournalerna. Väsentligast är dock att sådana rutiner införs vid vårdanstalterna att patienterna normalt får all den information de behöver för att kunna ta till vara sina rättigheter. I detta sammanhang bör nämnas kravet på en patientombudsman eller vårdombudsman med en från sjukvårdshuvudmännen fristående ställning och med skyldighet att hjälpa patienterna och deras anhöriga i rättsfrågor och i rättstvister med anstaltsledning eller styrelse och även i övrigt biträda patienterna. Sådana ombudsmän måste givetvis ha en betydligt vidare ram för sitt arbete än vad som gäller för medicinalväsendets ansvarsnämnd. Det är ofrånkomligt att den enskilde patientens personliga integritet inte kan skyddas. Det är emellertid viktigt att vården utformas så, att patienternas integritet så långt möjligt skyddas. Det gäller formerna för genomförande av undersökningar, det gäller utlämnande av uppgifter om patienten till utomstående och det gäller utformningen av vårdlokalerna. Den patient som har starka personliga skäl för den avskildhet som ett enskilt rum skänker bör ha möjlighet att få detta önskemål tillgodosett. Det är i detta sammanhang väsentligt att utgå från att varje patient upplever sin vårdsituation på sitt individuella sätt och att generella regler därför är mindre lämpade i detta syfte. Detta gäller sannolikt i särskilt hög grad för åldringsvården. De åtgärder för att förbättra demokratin och integritetsskyddet för vårdtagare och vårdpersonal som diskuteras i denna motion har i några fall redan förverkligats. Samrådsgrupper har inrättats på vissa ålderdomshem och nykterhetsvårdsanstalter. En befattning som patientombudsman har inrättats av i . En utredning har fått i uppdrag att se över frågan om patienternas rätt att ta del av sjukjournalerna. En del av dessa åtgärder beslutas av statsmakterna, andra av kommunala organ. Tiden är emellertid nu inne för att söka få ett mera samlat grepp om dessa frågor. Detta kan endast ske genom en utredning där bl. a. vårdpersonalen och sjukvårdshuvudmännen blir representerade. Med anledning härav hemställer vi att hos Kungl. begär att frågan om förbättrad demokrati på vårdområdet görs till föremål för utredning.