mot · FX021747 · 1974-04-05 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:73 med förslag till lag om bevarande av bokskog, m. m. I propositionen 1974:73 föreslås åtgärder i syfte att bevara delar av de svenska bokskogarna. Detta är mycket angeläget. har bokskogsarealen minskat kraftigt. Det finns starka miljömässiga, sociala och vetenskapliga skäl att motverka denna utveckling som riskerar att leda till att bokskogslandskapet till stor del försvinner. Genom att bokskogarna är belägna i tätbefolkade områden med begränsade tillgångar till rekreationsområden är de sociala skälen för ett bevarande av denna landskapstyp särskilt viktiga. Det finns också skogliga skäl för bevarandet. I propositionen föreslås införandet av tillståndsplikt för avverkning av bokskog. Undantag gäller för röjningar och gallringar i beståndsvårdande syfte. Lagstiftningen skall inte hindra rationell skogsvård. Endast i undantagsfall skall sådana föreskrifter fastställas som avsevärt kan försvåra rationellt bokskogsbruk. I dessa fall skall ersättning till markägaren utgå. Lagen skall i första hand kunna användas för att förhindra att vissa bokskogar kalhuggs och återplanteras med gran. Lagstiftningen kompletteras med ett bidragssystem för att främja bokskogsbruket. Det finns uppenbara skäl för att genom lagstiftning skapa en garanti för att de mest värdefulla bokskogarna skall kunna skyddas och bevaras. Det är inte sannolikt att så kan ske enbart genom överenskommelser, särskilt i ett längre perspektiv. bör därför i princip bifalla lagförslaget i propositionen. De ersättningsregler som föreslås bör också gälla. De står i överensstämmelse med de ersättningsprinciper för markfrågor som antagit. Emellertid finns i propositionen vissa brister som bör avhjälpas. Det primära är givetvis att förhindra fortsatt betydande minskning av bokskogsarealen men också att bevara bokskogslandskapet i sådant skick att det även framgent behåller sitt värde från vetenskapliga, miljömässiga och rekreativa utgångspunkter. Det är tveksamt om propositionens förslag härvidlag är tillräckliga. I paragrafen 1 i lagförslaget definieras begreppet bokskog. a. till utgöras av bok. Lagen omfattar således sådana skogsområden där boken är det klart dominerande inslaget. Boken är emellertid speciellt i randområdena för dess utsträckningsområde inslag i den ädellövskog som är speciell för landskapet. Detta landskap har stora miljömässiga förtjänster kanske större än den monokultur som den rena bokskogen utgör. Risk finns för att inslaget av bok i den landskapstypen minskar och att den förändras till det sämre. Paragrafen bör därför ändras så att lagen omfattar trädbestånd vars virkesförråd till utgörs av bok och vars yta upptar minst ett halvt hektar. Departementschefen avstår från att precisera någon areal för det bestånd som skall bevaras. Det är angeläget att en inventering snabbt kommer till stånd av skyddsvärda bestånd och att det mål som bokskogsutredningen angav minst 35 000 ha uppfattas som ett minimikrav. För att hålla en bokskog i stånd krävs mycket omfattande insatser. Kostnaderna för föryngring och skogsvård är mycket höga. Det krävs också stor skicklighet av dem som sköter skogen. Härtill kommer att lönsamheten rent allmänt när det gäller bokskog är förhållandevis låg. Detta är den avgörande orsaken till att bokskogen i så stor utsträckning kommit att kalavverkas eller omföras till barrskog. Bokskogsbruket är således ofta ekonomiskt betungande för brukaren, vilket i sin tur kan komma att leda till att skötsel av och åtgärder för återväxt i bokskogarna blir otillräckliga. Dessa farhågor bör inte som en del hävdat leda till att den föreskrivna lagstiftningen eller de till lagen knutna ersättningsprinciperna avvisas. Den väg som departementschefen förordar, nämligen kostnadsfri rådgivning och statsbidrag, är att föredra. Enligt förslaget skall statsbidrag kunna utgå av kostnader för återväxtåtgärder, röjningar m. fl. åtgärder i syfte att föryngra och vårda skogen. Förutsättning är att vid sin prövning funnit det angeläget att området skall vara bevuxet med bokskog. Med hänsyn till de höga kostnaderna för åtgärderna, den svaga lönsamheten och till att det är skäligt att samhället bidrar till bibehållandet av en landskapsmiljö som kommer alla till godo bör statsbidrag enligt min mening kunna utgå med högst av kostnaderna för plantering och andra skogsvårdsåtgärder. Denna bidragsprocent föreslogs också av bokskogsutredningen. Det högre bidragsbeloppet skulle kunna bli en verksam stimulans för markägarna att vidta erforderliga åtgärder. Vissa arbeten bör också kunna utföras som beredskapsarbeten. Insatserna bör således kunna ses som inslag i den landskapsvård som med statligt stöd bedrivs i andra sammanhang. Det föreslagna anslaget; Vissa kostnader för vård och föryngring av bokskog m. m., torde med den höjda bidragsandelen ej täcka de utgifter som uppkommer. Kostnaderna är dock svåra att förutse. bör i annat sammanhang kunna ta ställning till behov av ökade anslag. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att paragraf 1 i Lag om bevarande av bokskog för följande lydelse: 1 § Med bokskog förstås i denna lag trädbestånd vars virkesförråd till utgörs av bok och vars yta upptar minst ett halvt hektar, 2. att statsbidrag till vård och föryngring av bokskog skall kunna utgå med högst av kostnaderna för åtgärderna. HANS () i