mot · FX021912 · 1974-11-07 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:150 angående riktlinjer för bostadspolitiken m. m. I propositionen 1974:150 föreslås att hyresregleringslagen skall upphöra att gälla i och med utgången av . Därefter tillämpas bruksvärdesreglerna i hyreslagen. I propositionen betonas att hyresregleringens avveckling bör genomföras på sådant sätt att sociala olägenheter inte uppkommer för de hyresgäster som har hyresreglerad hyra. Därför krävs övergångsvis vissa skyddsregler. Det finns anledning att starkt understryka departementschefens uttalande på denna punkt. Särskild uppmärksamhet bör vid en övergång ägnas åt lägenhetsbeståndet i de centrala delarna av , och kanske framför allt , där inte mindre än 135 000 lägenheter är hyresreglerade. Även om en viss anpassning skett av de reglerade hyrorna till bruksvärdesnivån finns uppenbara risker för alltför snabba förändringar och därmed sociala olägenheter vid övergången mellan systemen. Dessutom kan snabba hyreshöjningar i de centrala delarna av exempelvis allvarligt försvåra möjligheterna att öka andelen boende där på arbetsplatsernas bekostnad. Omfattningen av problemet markeras särskilt av att har ca 162 000 lägenheter, i vilken siffra inryms en dominerande del av de hyresreglerade lägenheterna. För att skydda hyresgästerna mot drastiska hyreshöjningar föreslås i propositionen en övergångsordning som skall gälla , dvs. medge en successiv anpassning av hyran. Övergångsordningen innebär i princip att hyran för lägenhet som omfattas av hyresregleringen inte får höjas i vidare mån än vad som är skäligt för att hyran vid övergångsperiodens slut skall vara anpassad till hyran för likvärdiga lägenheter enligt hyreslagens bruksvärdesregel. Departementschefen förordar att övergångsordningen skall gälla i , och . I dessa kommuner bedöms riskerna för oskäliga hyreshöjningar vara störst. Det finns ingen anledning till invändningar mot det system som där föreslås. Vad som däremot kan ifrågasättas är om möjligheterna att bedöma och fastställa bruksvärdeshyran är tillräckliga. Osäkerheten om vilken bruksvärdeshyra som kommer att bli vägledande kan inte elimineras när de allmännyttiga bostadsföretagen är få i motsvarande åldrar av lägenhetsbeståndet i det aktuella området. Det finns således risker för snabba hyreshöjningar, vilkas omfattning inte helt kan förutses. Problemet blir inte mindre av de krav på hyreshöjningar som ställs från de allmännyttiga företagens sida inom på . Som en gardering mot denna osäkerhet om bruksvärdesnivån per och den successiva anpassningen av hyresnivån därefter bör beredas tillfälle att kontrollera hyresnivåns förändring från den föreslagna övergångstidpunkten. Genom en sådan kontrollpunkt bör ges möjlighet att vidta de åtgärder som krävs för att undvika socialt oacceptabla konsekvenser av hyresförändringarna, exempelvis genom en förlängning av övergångsperioden. En sådan kontroll av hyresförändringarna bör omfatta endast , och . Innerstädernas bostadsstruktur kännetecknas inte bara av en stor andel omoderna och halvrhoderna lägenheter. Även den yttre miljön är bristfällig. Kvartersmarken utnyttjas ofta som uppställningsplatser för bilar, gårdshus, skjul osv. Det måste vara en väsentlig uppgift, inte minst med tanke på förbättringar av barnens situation i stadskvarteren, att öka trafiksäkerheten och fö ett utnyttjande av kvarteren för de ändamål som de varit avseeda för när de planlades. Genom gårdssaneringar bör bilarna hindras från att ta värdefull kvartersman i anspråk. För att kunna erbjuda alternativ, t. ex. i form av gemensamma lösningar i särskilda anläggningar gemensamma för flera kvarter, krävs dock ofta stora investeringar. Inom kvarteren behöver anläggningar som lekplatser, soprum, uppställningsplatser för cyklar och redskap eller vila och rekreation främjas. Hindrande gårdshus och skjul bör kunna rivas så att bästa möjliga utrymme och ljusförhållanden uppnås. Även dessa åtgärder kan ställa sig kostsamma i vissa fall. Kännetecknande för åtgärder med trafik- och gårdssanering torde vara att fastigheternas värde inte ökar nämnvärt efter vidtagna åtgärder varför intresset från fastighetsägarnas sida är begränsat. Den stora utflyttningen av barnfamiljer från innerstäderna torde ofta ha sin grund i brister i boendemiljön. För att stimulera fastighetsägare och hyresgäster till gårdssaneringar bör bidrag utgå till kostsammare men angelägna åtgärder. Bidrag bör utgå oavsett om åtgärderna avser enstaka fastigheter eller flera, där gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen kan komma i fråga. Inre och yttre sanering bör givetvis helst samordnas, men några krav på detta bör inte ställas på gårdssaneringar för att bidrag skall utgå. Bostadssaneringarna kan komma att dröja i många områden medan gårdssaneringar är ytterst angelägna. Enligt propositionen bör bidrag utgå för förbättring av exempelvis trafiksäkerhetsförhållanden, anordnande av mindre lokaler för hobbyverksamhet och samvaro, förbättring av otillfredsställande utemiljöer i syfte att tillgodose barns lekbehov samt de boendes behov av rekreation, motion, samvaro och andra fritidsaktiviteter. Denna inriktning av bidragsanvändningen sammanfaller relativt väl med syftena för en gårdssanering, exempelvis i storstädernas centrala delar. Genom en ökning av bidragsramen till 50 milj. kr. bör medlen också kunna räcka för gårdssaneringar i enlighet med vad som anförts i det föregående och utan att möjligheterna att satsa på områden med tomma lägenheter eftersätts. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid behandlingen av propositionen nr 150 beslutar 1. att ge Kungl. i uppdrag att efter hyresregleringens avskaffande redovisa förändringarna i hyresnivån för , och och föreslå de åtgärder som då kan bli aktuella, 2. att godkänna den i motionen förordade omfattningen och en sådan inriktning av bidrag till förbättringar av boendemiljön att även gårdssaneringar i städernas centrala delar kan ingå i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () ()