mot · FX021937 · 1974-11-12 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:148 med förslag till lag oni arbetstagares rätt till ledighet för utbildning. 1 proposition 1974:148 föreslås en lagreglering av frågan om arbetstagarens rätt till ledighet för studier. Enligt förslaget ges arbetstagarna en vidsträckt sådan rätt. Det ökade intresset för vuxenstudier är positivt och medverkar vid utvecklingen av såväl enskilda individer som av företagsamheten. Mot bakgrund av vuxenutbildningens positiva verkningar kan det framstå som värdefullt att regleringen av de anställdas möjligheter till studieledighet görs fastare än vad som varit fallet. Reglerna bör emellertid medge en närmare anpassning till lokala och/eller branschspecifika förhållanden. Flexibilitet är en grundförutsättning för att lagen skall kunna tillämpas under de vitt skilda förhållanden som råder i olika delar av näringslivet. För att uppnå erforderlig flexibilitet och anpassbarhet till de enskilda företagens förhållanden bör därför hela den nya lagstiftningen göras dispositiv, så att avvikelser från lagens bestämmelser möjliggörs genom träffande av kollektivavtal. En viktig invändning mot förslaget är att det ej tillräckligt beaktar de mindre företagens speciella problem. På en rad punkter kommer de mindre företagen att 1'å betydande svårigheter. Möjligheterna till omplacering i mindre företag i samband med en eventuell studieledighet är vanligen begränsade. Om annan personal måste anställas under en kortare eller längre studieledighetsperiod, kan denna i ett mindre företag inte erbjudas fast anställning, något som i många fall är möjligt i större företag med omplaceringsmöjligheter. De mindre företagen får härigenom personalrekryteringsproblem, alternativt problem i samband med en eventuell återintagning av studielediga i tjänst, pågrund av lagförslagets krav att vederbörande skall erbjudas en likvärdig tjänstgöring efter ledighetsperioden. Ett annat problem som speciellt gäller de mindre företagen beror på de slumpmässiga variationerna i arbetstagarnas önskemål om studieledighet, dess längd och tidsmässiga förläggning. De mindre företagen har inte samma möjlighet som de större att utjämna dessa slumpmässiga variationer. Därför bör den grundläggande regeln att ledigheten skall förläggas med skälig hänsyn till intresset att verksamheten hos arbetsgivaren kan fortgå utan allvarlig störning kompletteras med en förstärkning av uppskovsrätten särskilt vad beträffar kortare ledighetsperioder. Oss förefaller frister (för utbildning omfattande minst ett år), (övrig utbildning) och (korttidsutbildning) vara en rimlig avvägning mellan olika intressen. Härtill bör läggas en obligatorisk föranmälningstid. Propositionen föreslår ingen maximerad längd på studieledigheten. Att ett företag skall tvingas medge fleråriga studieledigheter bör knappast komma i fråga annat än i undantagsfall. En tidsbegränsning för studieledigheten bör därför införas. Det bör också finnas uttrycklig möjlighet att träffa avtal om en motsvarande reglering av studieledighet vid upprepade tillfällen och om en begränsning av den av ett företag medgivna sammanlagda studieledigheten för alla anställda. Det bör klart framgå att objektsanställd personal, praktikanter, vikarier och liknande ej har samma rätt att komma i åtnjutande av studieledighet. I dessa anställningsformer kan anses ligga förutsättningen att anställningen gäller en begränsad tid och att hela skall fullföljas av bägge parterna. Den föreslagna allmänna kvalifikationstiden är alltför kort. Studieledighet bör komma i fråga först då ett långsiktigt anställningsförhållande är etablerat och konsoliderat. En kvalifikationstid förefaller mot denna bakgrund som lämpligare än den föreslagna sexmånadersgränsen. De rättigheter som de fackliga förtroendemännen ges i lagen om fackliga förtroendemäns ställning på arbetsplatsen bör vara till fyllest för att tillgodose fackföreningarnas önskemål om utbildning av förtroendemän. Företrädesrätt till ledighet för studier som till väsentlig del avser fackliga frågor bör därför inte införas, så mycket mer som propositionen dessutom vill att sådan företrädesrätt skall gälla även annan utbildning som kan anses räknas till vad som lösligt definierats som med facklig verksamhet sammanhängande frågor. De korttidsutbildade bör i stället ges företräde i de fall flera arbetstagare ansöker om samtidig studieledighet. Lagen föreslås träda i kraft . Det blir således bara ungefär en arbetsvecka mellan beslut om lagen och dess ikraftträdande. Det är uppenbarligen omöjligt för arbetsmarknadens parter att kunna föra några meningsfulla förhandlingar om de dispositiva inslagen i lagen. Då det är önskvärt att förhandlingsuppgörelser och lagtext träder i kraft för att lagen skall få en smidig tillämpning redan från början bör lagens ikraftträdande senareläggas till . Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att beslutar 1. att hela lagen om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning skall vara dispositiv, innebärande att avvikelser från lagens bestämmelser kan ske genom kollektivavtal; 2. att kvalifikationstiden för rätt till ledighet skall vara 12 månaders anställning: 3. att arbetstagarorganisationens samtycke till uppskjutande av ledighet skall krävas om arbetsgivaren vill att ledigheten skall taga sin början senare än 12 månader efter ansökan för utbildning omfattande , för utbildning som sammanlagt motsvarar högst en arbetsvecka och 6 månader för övrig utbildning samt att en obligatorisk föranmälningstid därutöver skall finnas på 3 respektive ; 4. att rätt till ledighet för utbildning skall gälla utbildning ; 5. att objektsanställd personal, praktikanter, vikarier och liknande endast i undantagsfall skall ha rätt till ledighet för utbildning; 6. att företrädesrätt till ledighet ej skall gälla för utbildning som avser fackliga eller med facklig verksamhet sammanhängande frågor, samt 7. att lagen om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning skall träda i kraft .