mot · FX021947 · 1974-11-14 00:00:00 — av herrar och i i anledning av Kungl. Maj-.ts proposition 1974:142 med förslag till lag om ändring i , m. m. I propositionen 1974:142, Förmynderskap, föreslås bl. a. borttagande av nuvarande möjlighet att indela en kommun i flera överförmyndardistrikt. Som motiv för detta anförs bl. a. att distrikten varit alltför små för att locka kvalificerad personal till uppdragen som överförmyndare och att distriktens skiftande storlek försvårat en enhetlig tillämpning av bestämmelserna om kontroll och tillsyn. Gentemot detta kan anföras att de organ som är överordnade förmyndare och gode män inte bara har en kontrollerande funktion. En viktig uppgift är också att vägleda förmyndare och gode män. Det kan gälla frågor som rör den omyndiges utbildning, bistånd i sina kontakter med sociala myndigheter m. m. Av detta följer att avståndet mellan överförmyndare och förmyndare inte får bli för stort. Värdet av personlig kontakt kan inte nog betonas. Propositionen har bl. a. av dessa skäl avfärdat förslagen om att eller landstingen övertar överförmyndarnas funktioner. Det torde inte råda något tvivel om de fördelar som föreligger med en organisation som möjliggör nära kontakter mellan överförmyndare/förmyndare. Detta förhållande har föranlett statsrådet att i propositionen 142 föreslå rätt för kommuner att välja en överförmyndamämnd med minst tre ledamöter. I propositionen konstateras att slopandet av bestämmelserna om indelning av kommunerna i flera överförmyndardistrikt kan få följden att kommunerna tvingas inrätta överförmyndarnämnd om överförmyndarverksamheten i kommunen är av den omfattningen att den inte kan skötas av en överförmyndare ensam. I propositionen framhålles vidare att det i särskilt vidsträckta kommuner kan vara lämpligt att ledamöterna i en överförmyndamämnd delvis förlägger sin verksamhet till olika delar av kommunen och därigenom främjar möjligheterna till personlig kontakt med förmyndare och gode män. Nämndledamöterna bör också få möjlighet att i viss utsträckning fatta beslut på egen hand. I olika sammanhang har med styrka framförts att kommunerna, när det gäller olika angelägenheter, så långt möjligt själva skall få avgöra sådana frågor. Frågan huruvida en kommun skall inrätta en överförmyndarnämnd eller indela kommunen i flera överförmyndardistrikt bör därför överlåtas till kommunen att själv avgöra. Bestämmelsen om att kommunen kan indelas i flera distrikt bör därför kvarstå. När det gäller kostnaderna för överförmyndarverksamheten och arvoden och ersättningar till förmyndare och gode män föreslås att, i den mån ersättning inte utgår av den omyndiges tillgångar, kommunerna skall svara för dessa kostnader. Tanken på att statsbidrag skall utgå för kommunernas kostnader har avvisats i propositionen. Vi kan acceptera att kommunerna övertar arvodesansvarct för förmyndarverksamheten utan att härför direkt statlig kompensation utgår. De begränsade belopp det här kan bli fråga om kräver knappast särbestämmelser i kompensationshänseende. Vi vill likväl understryka att hänsyn måste tas till den ökade ekonomiska belastning som kommunerna genom förslaget får. I propositionen föreslås vidare att de nya reglerna skall träda i kraft . Förslaget innebär att kommunerna får högst på sig att anpassa sig till de nya bestämmelserna. Då kommunerna inte kan förutsättas i sin budget för ha avsatt medel för förmyndarverksamheten kan för kommunerna problem av ekonomisk natur inställa sig. Problem kan också uppkomma i de kommuner som byter överförmyndare. Nuvarande regler för arvodering innebär att en tillträdande överförmyndare erhåller arvode för det närmast föregående året, dvs. då den nytillträdde inte har tjänstgjort. Någon orättvisa har ej behövt uppstå enär den tidigare förmyndaren vid sitt tillträde åtnjöt samma förmån. Övergång till arvodering innebär att en nytillträdande förmyndare erhåller kommunalt arvode för period då han ej tjänstgjort. är det ej rimligt att den avgående förmyndaren uppbär arvode för sitt sista arbetsår, eftersom han/hon med tidigare regler vid sitt tillträde kompenserats för detta på det sätt som beskrivits ovan. Problemet kan lösas på två sätt antingen genom att sista årsarvodet för förmyndaren överförs till kommunen eller också att myndlingarna befrias från arvode för . Vi vill förorda att övergångsbestämmelser skapas där denna sak regleras enligt något av de alternativ som vi här har angivit. Från sida har vi motionsledes vid tidigare tillfällen understrukit vikten av att myndlings tillgångar skyddas mot förskingring eller oaktsamhet från förmyndares sida. Den omyndige har själv ingen möjlighet att välja förmyndare. Det kan då inte heller vara godtagbart från rättvisesynpunkt att den omyndige själv skall stå ansvaret för förmyndares förskingring av den omyndiges egendom. Det måste anses rimligt att staten ikläder sig ett ansvar och ersätter den omyndige den skada han/hon lidit genom förmyndares förskingring eller förmyndares oaktsamhet. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställes 1. att beslutar att bestämmelsen om rätten att indela en kommun i flera överförmyndardistrikt bibehålies, 2. att hos Kungl. Maj:t begär att förslagen till ändring i (prop. 1974:142) träder i kraft , 3. att hos Kungl. Maj:t hemställer att förslag förelägges om införande av statligt ansvar för ekonomiska förluster som omyndig åsamkas genom förmyndares förskingring eller oaktsamhet, samt 4. att hos Kungl. begär förslag till övergångsbestämmelser vad beträffar arvodering av avgående förmyndare enligt nuvarande bestämmelser. () () GOTAB 74 8310 1974