mot · FX02125 · 1974-01-17 00:00:00 — av m. fl. Hela världen och även vårt land har kastats in i en energikris genom de rubbningar som inträtt på oljemarknaden. Energikrisen har länge förutspåtts, men trots detta har beredskapen för den varit låg. har experter på demografi och livsmedelsproduktion varnat för en kommande livsmedelskris i världen. Den svenska debatten om jordbruket och vår livsmedelsproduktion har dock dominerats av ett ganska snävt, svenskt perspektiv. Den svenska jordbrukspolitiska målsättningen har varit att upprätthålla en viss gärna sjunkande självförsörjningsgrad, främst av beredskapsskäl, men att därjämte så långt som möjligt utnyttja de låga priserna på världsmarknaden, de svenska konsumenterna till fromma. Dessutom har man velat styra och påskynda den pågående strukturrationaliseringen inom jordbruket, bl. a. i syfte att ge de inom jordbruket sysselsatta en standard likvärdig andra yrkesgruppers. En eventuell livsmedelskris i världen har man knappast uppfattat som ett svenskt problem vårt bekymmer vore snarare en olönsam överproduktion av vissa livsmedel. har emellertid stora och snabba förändringar inträtt på världsmarknaden för livsmedel. Prisutvecklingen på vissa stapelvaror har varit närmast explosiv. Enligt noteringar var t. ex. mjukvetepriset . per deciton 1973 ha stigit till . Senast tillgängliga notering var . Motsvarande siffror för råg var , . resp. /deciton. Utvecklingen har varit likartad för ett flertal andra jordbruksprodukter. Vetepriserna har stigit åtskilligt över den svenska gränsskyddsnivån, vilket inneburit att ett eventuellt svenskt spannmålsöverskott skulle ha kunnat exporteras med vinst. Denna prisutveckling kan endast delvis förklaras av det dåliga skördeutfallet på många håll 1972. Den stora efterfrågan på världsmarknaden , med ty åtföljande prisstegringar, har också ett samband med den oavlåtliga befolkningsökningen i världen. Även om de goda skördarna kan leda till vissa prisfall 1974 synes en väsentligt högre prisnivå på den internationella livsmedelsmarknaden vara att Den tid är sannolikt inte avlägsen då en viktig uppgift för svensk jordbrukspolitik måste bli att i möjligaste mån skydda de svenska konsumenterna för en hög internationell prisnivå. Mot denna bakgrund framstår den hittillsvarande inriktningen av svensk jordbrukspolitik som överspelad. De direktiv som givits jordbruksutredning är i denna situation otillräckliga. bör därför hemställa att Kungl. Maj:t måtte ge utredningen tilläggsdirektiv enligt de riktlinjer som framförs i denna motion. allmänna förutsättningar för jordbruk måste betecknas som gynnsamma, inte minst vid en internationell jämförelse. De svenska kulturjordarna är sålunda i allmänhet av god kvalitet, ofta även de som betraktats som marginella och aktuella för nedläggning. I den internationella situation som håller på att utvecklas finns därför skäl till stor återhållsamhet med fortsatt nedläggning av odlad jord. En internationell livsmedelsbrist gör det än mer angeläget att vi säkrar en tillräcklig bas för egen livsmedelsproduktion. De ekonomiska förutsättningarna för svenskt jordbruk blir gynnsammare med en högre prisnivå på världsmarknaden; överskott på vissa produkter våller ringa bekymmer om de kan exporteras med kostnadstäckning. Därtill kommer att självfallet inte bör avhända sig möjligheterna att ge sitt bidrag till den globala livsmedelsförsörjningen. roll härvidlag kan visserligen knappast bli mer än marginell, men i en akut svältsituation kan svenska katastroflager av livsmedel ha sin betydelse. För att undvika akuta livsmedelsbrister vid missväxt eller katastrofer av annat slag krävs också att spannmålslager byggs upp på nationell basis i utsatta länder. Till detta arbete måste även bidra. Vi bör således på olika sätt, bl. a. på det internationella planet, verka för att en uppbyggnad av buffertlager av spannmål och andra livsmedelsprodukter kommer till stånd. Målsättning: en levande landsbygd Den svenska jordbrukspolitiken har inriktats på att skapa större enheter med bättre ekonomisk bärkraft. Detta har lett till nedläggning av många mindre brukningsenheter och därmed ökat en redan förut pågående folkutglesning i jordbruksbygderna. I vårt glesbefolkade land medför en omfattande nedläggning av mindre jordbruk en rad negativa sociala konsekvenser, som knappast uppvägs av de ekonomiska fördelar som möjligen kan vinnas genom större brukningsenheter. Genom avfolkningen undergrävs basen för en rimlig servicenivå i form av skolor, affärer och övriga gemensamma inrättningar. Bygden utarmas även på annan service, då jordbrukare som på deltid varit verksamma som hantverkare eller inom serviceyrken tvingas flytta. Den hittillsvarande jordbruksrationaliseringen har alltför ensidigt betonat ekonomiska aspekter ur ett trängre perspektiv. Den nyinriktning av rationaliseringsverksamheten som erfordras bör ha som mål att odlingsbygderna även efter viss strukturrationalisering såvitt möjligt skall ha ett befolkningsunderlag som möjliggör socialt liv och tryggar en rimlig servicenivå. För att uppnå detta mål krävs uppenbarligen större förståelse och stöd åt de medelstora familjejordbruken. Deltidsjordbruken, där innehavaren även utövar annan näring, är från denna synpunkt betydelsefulla och bör därför accepteras och stödjas. Skall en levande landsbygd kunna förverkligas måste myndigheterna medverka till nyetablering också på mindre jordbruk, även av deltidskaraktär. Med föreskrivna normer för lantbruksnämndernas arbete har det i praktiken blivit nästan omöjligt för en yngre jordbrukare utan eget, stort kapital att etablera sig i näringen. Man bör nu acceptera att många yngre jordbrukare av olika skäl önskar börja i en blygsammare skala än vad tillämpade arealnormer förutsätter. Lantbruksnämnderna bör i ett senare stadium medverka till en successiv utbyggnad av sådana jordbruk även med skog. Det s. k. B-stöd som f. n. tillämpas i delar av norra bör utvidgas så att det även skall kunna utgå vid nyetablering av jordbruk och i samband med generationsskiften. I stora delar av är jordbruk och skogsbruk naturligen integrerade. Även detta är ett förhållande som man bör acceptera och dra fördel av. En brukningsenhets ekonomiska livskraft bör bedömas även med hänsyn till skogsinnehav eller möjligheten att komplettera den med skog. Ett ytterligare skäl för en mer positiv syn på de måttligt stora familjejordbruken med inriktning på såväl jordbruk som boskapsskötsel är den växande tveksamhet som yppats, främst från ekologiska synpunkter, inför de stora specialiserade jordbruksföretagen med en relativt ensidig inriktning på spannmålsproduktion. Även s. k. broiler- och fläskfabriker inger starka betänkligheter från miljö-, ekologisk och djurskyddssynpunkt. De försök med större bär- eller potatisodlingar, som sker i , delvis med statligt stöd, bör fullföljas och även utvidgas. De genomrationaliserade storjordbruk som svensk jordbrukspolitik eftersträvat är baserade på höggradig maskinell drift och riklig tillgång på handelsgödsel. De är därmed mycket energikrävande och känsliga för rubbningar i världshandeln med energiråvaror. ningarna för en energisnål livsmedelsproduktion på stora jordbruk torde vara mindre än på smärre familjejordbruk. Detta är ännu en omständighet som talar till de sistnämndas fördel. Ytterligare en anledning till en satsning på familjejordbruk är naturvårdens krav. För att bevara odlingslandskapet krävs en fortlöpande vård. Några strikta gränser bör inte upprätthållas mellan jordbruk och naturvård. Ett snävt sektorstänkande är till nackdel för båda. Naturvård i den enskilde jordbrukarens regi, om så erfordras med stöd från stat och kommun, är sannolikt det billigaste sättet att bibehålla och skapa nya rekreationsområden. Vid lönsamhetsberäkningar i låneärenden bör också kunna ingå intäkter av bidrag genom avtal med naturvårdsmyndigheter om öppethållande av vikande jordbruksmark. Odlade bygder utgör egenvärden från naturvårdssynpunkt. Behovet av konstlad landskapsvård minskar i samma mån som en levande jordbruksbygd kan vidmakthållas. Det svenska jordbrukets arbetskraftssituation är även på relativt kort sikt oroväckande. Medelåldern bland de aktiva jordbrukarna är hög. Detta innebär att svenskt jordbruk kan komma att lida brist på yrkeskunnigt folk just i ett skede, då den svenska livsmedelsproduktionen blir alltmer oumbärlig under en kommande livsmedelskris. En kommande brist på kvalificerad arbetskraft inom jordbruket bör därför förebyggas genom en aktivare politik från statsmakternas sida. Detta bör ske bl. a. genom vidgade utbildningsmöjligheter även för redan etablerade jordbrukare men främst genom uppmuntran och stöd åt yngre personer som är beredda att satsa på jordbruk. Att trygga arbetskraftstillgången inom jordbruket måste vara ett önskemål som tar över mer eller mindre stela rationaliseringsnormer. Jordbrukets betydelse som sysselsättningsskapande faktor bör även uppmärksammas på ett annat sätt än , inte minst i den ansträngda sysselsättningssituation som man även torde få räkna med i vårt land. Huvudmän för jordbruksrationaliseringen och jordförvärvslagens tillämpning är länens lantbruksnämnder. Dessa har utformats som huvudsakligen tjänstemannaorgan. De ortsombud som lantbruksnämnderna tillsätter efter förslag från kommunerna är vidare nämndens lokala ombud och inte de berörda människornas. Lantbruksnämndernas formella konstruktion är alltså sådan, att den utestänger de direkt berörda människorna från medinflytande vid beslut som ofta är direkt livsavgörande för dem. Beslut om t. ex. förvärvstillstånd är ofta mycket grannlaga och av stor betydelse för de lantbrukare som berörs. Redan när ett första förvärvstillstånd, som berör en by, handläggs inom nämnden kan detta i praktiken få avgörande betydelse för vilka fastigheter som skall bestå som självständiga enheter och eventuellt förstärkas med ytterligare mark. En del lantbruksnämnder har agerat så att det uppkommit kritik för byråkratiskt godtycke och förmyndarmentalitet, vilket torde vara en följd av de alltför stela direktiv för rationaliseringsverksamheten som utfärdats av statsmakterna. har samråd och demokratiskt medinflytande blivit honnörsord. Det vill synas att lantbruksnämnderna både i sin formella konstruktion och i sin utbildade praxis illa motsvarar moderna krav i dessa avseenden. En översyn av lantbruksnämndernas handläggningsordning och sammansättning är därför påkallad. Översynen skall ha som mål att finna former för ett ökat demokratiskt inflytande i lantbruksnämnderna samt fastställa en mera demokratisk praxis för deras arbete. a. bör formerna för samråd mellan myndigheterna och de människor som berörs av nämndernas rationaliseringsverksamhet närmare regleras. Flera förslag i detta syfte har diskuterats. Särskilda gode män är ett uppslag. Ett annat är att ortsombuden dels skall utses av annat organ än lantbruksnämnden själv, exempelvis kommunerna, dels ha rätt att närvara vid handläggning av ärenden från det egna området. Ytterligare en tanke är, att samtliga ägare till jordbruksfastigheter i de skifteslag eller den by som berörs skall beredas tillfälle att delta i den planering som i många fall bör föregå ett förvärvstillstånd. En decentralisering av lantbruksnämndernas konsulenter med placering av dem ute på fältet skulle förutom att intensifiera rådgivningsverksamheten även medverka till en förbättrad kontakt mellan myndigheterna och människorna. I anslutning härtill bör även en utvärdering av lantbruksnämndernas rationaliseringsverksamhet komma till stånd. Inför ställningstagandena till den fortsatta verksamheten är det nödvändigt att bl. a. analysera t. ex. driftsresultaten vid de stora företag som byggts upp med statlig stöd, varvid jämförelser bör göras med konventionella familjejordbruk av mera måttlig storlek. har tillsatt en arbetsgrupp med uppgift att bl. a. undersöka hur lantbruksnämndernas verksamhet påverkar utvecklingen. Det är angeläget att det material som denna arbetsgrupp får fram tas upp till behandling i jordbruksutredningen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. 1. att jordbruksutredning genom tilläggsdirektiv ges i uppdrag att lägga fram förslag till en jordbrukspolitik baserad på hänsynstagande till en internationell livsmedelssituation karakteriserad av global brist och stigande världsmarknadspriser på livsmedel, 2. att jordbruksutredning genom tilläggsdirektiv ges i uppdrag att göra en översyn av frågor rörande jordbrukets rationalisering, varvid de riktlinjer som anges i motionen rörande bl. a. familjejordbruk och deltidsjordbruk blir vägledande, 3. att åtgärder vidtas för uppbyggnad av katastroflager av spannmål och livsmedel för snabbt utnyttjande vid akuta livsmedelskriser, 4. att åtgärder vidtas i syfte att förebygga brist på yrkeskunnig arbetskraft inom jordbruket bl. a. genom aktivt stöd till yngre personer, som önskar etablera sig som jordbrukare, men även genom vidgade utbildningsmöjligheter, 5. att en översyn görs av lantbruksnämndernas verksamhet i syfte att finna former för ett ökat demokratiskt inflytande i nämnderna i enlighet med vad som anges i motionen, 6. att förslag föreläggs i syfte att främja naturvård och landskapsvård genom åtgärder inom jordbrukspolitikens ram i enlighet med vad som anges i motionen. () ()