mot · FX021734 · 1974-04-04 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:70 med förslag till abortlag, m. m. I vissa avseenden innebär propositionen 1974:70 med förslag till abortlag, m. m. förbättringar i relation till abortkommitténs betänkande Rätten till abort (SOU 1971:58). Lagförslaget rymmer ett successivt ökande skydd för fostret genom obligatoriskt krav på särskild utredning efter 12:e havandeskapsveckans utgång och sätter framför allt en särskild gräns vid utgången av 18:e havandeskapsveckan, efter vilken tillstånd till abort får lämnas endast om synnerliga skäl föreligger. Dessutom inträder en högre grad av rättsskydd för fostret på ett tidigare stadium än enligt abortkommitténs betänkande genom införandet av begreppet livsduglighet i 3 §, i betydelsen av att fostret har möjlighet att överleva utanför modem. Detta innebär också, i jämförelse med nu gällande lag, en tidigare gräns för abortingreppet. Det är i och för sig lätt att förstå att ett lagförslag, som inriktar sig på att finna en praktisk lösning på ett samhällsproblem av etiskt kontroversiell karaktär, i första hand tar hänsyn till den sociala och psykologiska situation i vilken lagen skall tillämpas och undviker de etiska frågorna. Följden har blivit ett huvudsakligen pragmatiskt tillvägagångssätt, vilket framgår bl. a. av att propositionens huvudmotivering för sitt förslag är utvecklingen i praxis. Lagförslaget syftar inte heller längre än till att konfirmera denna utveckling. Vi ifrågasätter om detta tillvägagångssätt är möjligt i en fråga, där det inte går att annat än skenbart bortse från att det föreligger en konflikt mellan kvinnans och fostrets rätt samt att det under hela graviditetsförloppet är fråga om två mänskliga liv. Före praxis ligger en outtalad avvägning mellan två liv, vid vilken man valt moderns även när detta inte är satt i fara. I sitt remissyttrande över abortutredningen, i vilket en stor del av den svenska kristenheten instämde, skrev ärkebiskopen bl. Även om bestämda krav på hänsyn till i samhället förekommande skilda värderingar kan och måste ställas på lagstiftningen står det dock klart att det i vaije samhälle förutsättes finnas värden och intressen, vilka det är samhällets uppgifter att skydda oberoende av pluralitet i värderingar. Till de mest uppenbara av dessa värden hör människans skydd till livet. Ärkebiskopen konstaterade vidare, att han till de värden och intressen det är lagstiftningens och samhällets primära uppgift att skydda nu liksom tidigare måste räkna också fostrets skydd till dess liv. denna uppfattning liksom slutsatsen att det är omöjligt att här skilja mellan olika stadier i fostrets utveckling eller dra en gräns vid en livsduglighet, som gör att fostret kan överleva utanför modern. Gränsen för en sådan livsduglighet håller dessutom på att förskjutas nedåt genom insatser för förbättrade metoder för prematurvård. Det är visserligen riktigt att de mest uttalade motiveringarna för denna syn på fostret kan föras tillbaka på såväl en religiös som en profan humanistisk livssyn, enligt vilken människolivet har en unik kvalitet, en livssyn som många människor medvetet eller omedvetet känner sig förtrogna med. är det dock inte endast fråga om ett val av livssyn och värderingar utan också om biologiska fakta. Abortsituationen innebär alltid en konflikt mellan å ena sidan kvinnans intressen och å andra sidan respekten för fostrets liv. Samhället får i detta läge inte inskränka sig till att erbjuda kvinnan en teknisk lösning som för samhället är relativt okomplicerad. Det är i stället samhällets skyldighet att hjälpa en kvinna, som upplever en graviditet som ovälkommen, att analysera den uppkomna situationen. Det förhållandet att en graviditet är ovälkommen kan ha sin grund i olika sociala problem, som motiverar särskilda stödåtgärder. En otillfredsställande bostadssituation, bristande möjligheter till barntillsyn, ekonomiska svårigheter osv. är faktorer som kan påverka kvinnans totala livssituation i negativ riktning och i väsentlig grad bidra till att hon upplever graviditeten som ovälkommen. Samhället måste i ökad utsträckning ge stöd och hjälp både genom generella insatser och genom åtgärder som är särskilt avpassade för det enskilda fallet. När propositionen valt vägen att konfirmera praxis och att motivera detta sitt ställningstagande med samma praxis, inför man i lagstiftningen en ny princip, nämligen att kvinnan själv intill utgången av 18:e havandeskapsveckan skall avgöra om hon önskar avbryta havandeskapet. Kravet på obligatorisk särskild utredning mellan utgången av 12:e och 18:e havandeskapsveckan ändrar inte på denna huvudregel. Detta betyder.att skyddet för fostret t. o. m. 18:e havandeskapsveckans utgång helt överlämnats åt den enskilde. Dessutom innebär det att kvinnan ställs ensam med ett avgörande, som i propositionen betraktas som så allvarligt, att den valda lösningen betecknas som en nödfallsutväg. Man kan i och för sig förstå den pragmatiska linje propositionen valt för att lagtekniskt komma till rätta med en till synes olöslig problematik. Man har ansett det vara ogenomförbart att ändra en praxis, som godkänts av de ansvariga myndigheternas tillämpningsförfarande. Likväl måste vi ifrågasätta den principiella utgångspunkten för förslaget till abortlag. Denna tar nämligen ingen hänsyn till deras värderingar, som hävdar uppgiften att skydda mänskligt liv alltifrån livsprocessens början eller från och med att ett havandeskap föreligger. Den innebär i stället ett ställningstagande från samhällets sida mot fostrets rätt intill en viss tidpunkt av graviditeten. Detta bygger på en värdering som vi inte kan dela, och däri menar vi oss ha stöd hos många människor i vårt land. Vi är medvetna om den värderingskonflikt, som här föreligger i vårt samhälle, samt om att den praxis, som utgör det enda uttalade motivet för nu föreliggande lagförslag, både har stöd i många människors värderingar och redan har bidragit till att forma dessa. En värderingskonflikt av denna art kan dock inte lösas med att lagstiftningen tar ställning på den ena sidan av konflikten. Den måste i vaije fall vara så utformad, att den inte döljer de värderingsproblem ett ställningstagande till abort rymmer på alla stadier av graviditeten, och ge den enskilde möjligheter att klarlägga och ta ställning till dessa. Det föreliggande lagförslaget tillfredsställer genom sin principiella utgångspunkt och genom att utredning föreslås bli obligatorisk först efter utgången av 12:e havandeskapsveckan inte detta minimikrav. Samma skäl som departementschefen anför för en obligatorisk utredning efter 12:e havandeskapsveckan gäller också på det tidigare graviditetsstadiet. Endast genom att i detta avseende inte göra någon skillnad mellan olika tidpunkter av graviditeten torde det dessutom vara möjligt att upprätthålla den klara gräns mellan abort och födelsekontroll som också finns markerad i propositionen. De viktiga förslag till abortförebyggande åtgärder, som chefen för framlagt i sin del av propositionen, understryker f. ö. ytterligare denna gräns. På grund av de nu anförda skälen kan vi inte acceptera den principiella utgångspunkten för förslaget till abortlag och yrkar därför avslag på denna del av propositionen. Utvecklingen av praxis visar dock att en översyn av gällande lagstiftning och dess tillämpning är nödvändig. Detta torde ej kunna ske utan en ny utredning, vilken enligt vår mening måste ta hänsyn till följande. 1) Lagen måste vara så utformad att det i denna klart markeras, att abort är en nödfallsåtgärd, samt att en avvägning sker mellan två liv, varvid hänsyn måste tas till bl. a. komplicerande medicinska och socialmedicinska faktorer för kvinnans del. 2) Rimliga möjligheter måste beredas modern och om möjligt fadern att ta väl överlagd ställning till abortönskan under insikt om de värderingsproblem situationen rymmer samt om de möjligheter samhället har att bistå på det personliga och sociala planet. En utredning bör därför vara obligatorisk. 3) Eftersom ett abortbeslut innebär en avvägning mellan två liv bör detta ej fattas av modern ensam. Ett samhällsorgan bör vara delaktigt i varje beslut om abort. En sådan ordning kan tillsammans med obligatorisk utredning också ge bättre garantier mot påtryckning på kvinnan att mot sin önskan avbryta havandeskapet. 4) Den princip, enligt vilken i lagförslagets § 9 endast illegal abort utförd på annan betraktas som brott, bör bevaras. 5) Sjukvårdspersonalen skall enligt särskilda författningsbestämmelser garanteras frihet att avstå från att medverka vid abort. Av det föreslagna anslaget på 4 milj. kr. till information om abortförebyggande åtgärder avses 1 milj. kr. ägnas information genom massmedia om innehållet i en ny abortlagstiftning. Om vårt yrkande om avslag på förslaget till abortlag vinner bifall, kan anslaget i sin helhet ägnas åt information om abortförebyggande åtgärder. Detta anslag bör ytterligare förstärkas till att omfatta 5 milj. kr. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. beslutar avslå Kungl. Maj:ts proposition 1974:70 i den del som gäller förslaget till abortlag, 2. hos Kungl. Maj:t begär att en skyndsam översyn av nu gällande abortlagstiftning och dess tillämpning sker med utgångspunkt i ovanstående fem punkter, 3. hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning angående sociala och ekonomiska faktorers betydelse för abortsökande kvinnor samt om förslag till nödvändiga sociala hjälpåtgärder i det enskilda fallet, 4. beslutar att till Information om vissa abortförebyggande åtgärder m.m. för /75 under femte huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av . () ()