mot · FX02834 · 1974-01-24 00:00:00 — om inrättande vid statens veterinärmedicinska anstalt av en tjänst som statsveterinär i viltsjukdomar. Genom ställdes medel ur Jaktvårdsfonden till förfogande för anställandet av en veterinär konsulent rörande forskning och undersökningar på viltsjukdomarnas område. Efter viltforskningsrådets tillkomst ombesörjde detta råd medelstilldelningen och när sedan kom till, dvs. fr. o. m. /69, har forskningsnämnden vid detta ämbetsverk tilldelat anstalten anslag för viltforskning. I anslaget har bl. a. ingått lön till en förste veterinärkonsulent, numera statsveterinär i viltpatologi. Fr. o. m. /70 har lönen beräknats enligt lönegrad C 1 (professor). Kostnaderna /74 framgår av nedanstående tablå: lön till tillfälligt anställda Den befattningshavare, som alltsedan befattningens tillkomst () svarar för den vid anstalten bedrivna viltforskningen, är vet. , som av Kungl. Maj:t tilldelats professors namn. Anstalten får såsom nämnts medel för hans avlönande liksom även för de med hans verksamhet förenade omkostnaderna genom anslag från forskningsnämnden vid , som i sin tur erhåller dessa medel från Jaktvårdsfonden. Styrelsen för SVA liksom även forskningsnämnden vid anser att denna verksamhet i fortsättningen bör bekostas direkt över SV A-anslaget, att med andra ord en tjänst som statsveterinär i viltsjukdomar bör inrättas vid SVA. För statsverket som helhet innebär detta inga ökade utgifter. Viltpatologens verksamhet vid SVA omfattar ett stort problemkomplex, inom vilket forskning och rutinverksamhet ingår som integrerade och från varandra svårligen skiljbara delar. SVA:s viltundersökningar, inom vilka fall viltundersökningen intar en huvudplats, är brett upplagda, systematiska och allsidiga, och resultaten av dessa undersökningar ger anvisning om väsentliga och praktiskt betydelsefulla problem av ofta stor samhällelig räckvidd. Som exempel kan nämnas att kvicksilveranvändningens miljöfarliga roll i naturen upptäcktes genom dessa undersökningar. Efter hand som erfarenheterna inom disciplinen fördjupats och resultatens betydelse i vidare sammanhang blivit uppenbar, har viltpatologen i ökad omfattning anlitats som expert inom olika områden. Som all annan konsulentverksamhet vid anstalten är rådgivnings- och upplysningsverksamheten såväl med som utan samband med det insända undersökningsmaterialet omfattande. Den har bl. a. gällt sjukdomsproblem i viltuppfödningar och djurparker, problem i samband med praktisk viltvård, uppfödning av omhändertaget vilt, utredningar av förgiftningar av husdjur och vilt och utredningar av sådana zoonoser (sjukdomar överförbara mellan djur och människor), för vilka viltet tjänar eller kan tjäna som smittreservoar (rabies, tularemi dvs. harpest, salmonella, trikinsjuka m. En stor del av verksamheten ägnas åt utredningar och remissvar i frågor rörande jaktlagstiftningen, miljövård, djurplågeriärenden (saxfångst, enskilda tillfällen av ifrågasatt djurplågeri i vad gäller vilt), skadedjursbekämpning (fosforanvändning, kloralosanvändning, utredning angående råttbekämpning), införsel till riket av exotiska djur, m. m. Vidare biträder viltkonsulenten myndigheterna, framför allt veterinärmyndigheterna (bl. a. i sin egenskap av vetenskapligt råd) med frågor inom denna disciplin i fråga om såväl viltproblem som djurparksproblem. Han har därvid bl. a. medverkat till utarbetandet av tillämpningsföreskrifter till lagen om offentlig förevisning av djur, och han anlitas för inspektioner i djurparker. Befattningshavaren har slutligen också medverkat som ledamot i giftnämnden tillblivelse och är ledamot i bl. Svenska jägareförbundets jakttidsberedning, Kungl, skogsoch lantbruksakademiens smågnagarekommitté, veterinärförbunds kommitté i giftfrågor, Svenska jägareförbundets kommitté för tillämpad viltforskning och utredningen rörande naturvårdsutbildning vid jordbrukets högskolor. Det kan sammanfattningsvis konstateras att viltkonsulentens verksamhet vid SVA inte är ett avgränsat forskningsprojekt av sådan karaktär att den permanent bör bekostas med forskningsmedel. Den har i stället karaktären av en expertservice åt samhället med inslag av praktisk-vetenskaplig undersökningsverksamhet och tillämpad forskning. Det kan vara av intresse att i sammanhanget citera vad miljökontrollutredningen (SOU 1972:31) anför i fråga om undersökningsverksamhet inom ramen för ett miljövårdens informationssystem. Utredningen anser det vara av grundläggande betydelse vid uppbyggnaden av ett informationssystem att man säkerställer kontinuitet i dataflödet till systemet, och mot denna bakgrund understryker MKU vikten av att den splittring, som föreligger när det gäller ansvaret för miljödatainsamlingen, upphör och att verksamheter av rutinmässig (permanent) natur i ökad utsträckning finansieras över ordinarie stat. Det kan slutligen nämnas att det vid SVA:s konsulentavdelning finns tio tjänster som statsveterinär eller konsulent, täckande förutom olika specialiteter inom animalieproduktionen och livsmedelshygienen även sådana områden som rensjukdomar, fisksjukdomar och försöksdjurssjukdomar. Tjänsten som konsulent i viltsjukdomar är däremot fortfarande framgångsrik verksamhet inte uppförd på anstaltens stat. Under hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos Kungl. Maj:t begär inrättande vid statens veterinärmedicinska anstalt av en tjänst som statsveterinär i viltsjukdomar i lönegrad B 6, dock att lönen, så länge professor bestrider tjänsten, må beräknas enligt lönegrad C 1, 2. att höjer anslaget till statens veterinärmedicinska anstalt (statsverkspropositionen bil. 11, ) med (automatiska höjningar ej inräknade) till sammanlagt . HANS () i