mot · FX02563 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för förbättring av de arbetshandikappades villkor i arbetslivet, m. m. I inrikesutskottets betänkande 1973:3 över bl. a. den av oss väckta motionen 1973:94 om ny inriktning och målsättning för den verksamhet som f. n. bedrivs inom de s. k. skyddade verkstäderna anförs som skäl till att motionen avstyrks: Det av utredningen rörande den skyddade sysselsättningen avgivna betänkandet Skyddat arbete behandlar spörsmål av samma slag. Betänkandet har remissbehandlats och ärendet bereds f. n. i . a. prövas därvid huvudmannaskapet för de skyddade verkstäderna. Enligt utskottets uppfattning bör resultatet av denna beredning avvaktas innan gör några ställningstaganden. Ännu, snart 11 månader sedan detta skrevs, föreligger inget synligt resultat av beredningen i . Av den anledningen finner vi det angeläget att förnya vårt krav på en skyndsam utredning och förslag i den här frågan. Det bör uppmärksammas att vår motion till fjolårets riksdag också innehöll ett förslag till principuttalande om inriktningen för den verksamhet som f. n. bedrivs genom de s. k. skyddade verkstäderna. Den målsättning vi där satte upp, kopplad till den huvudinriktning vi ville ge den av oss föreslagna utredningen, skiljer sig avsevärt från den målsättning och de förslag om det framtida huvudmannaskapet som utredningen rörande den skyddade sysselsättningen lade fram i sitt förslag Skyddat arbete. Utredningen ansåg att den skyddade verksamhetens syfte är att medverka till en yrkesinriktad rehabilitering med siktet inställt på en anställning i det ordinarie arbetslivet. Vi visade i vår motion att den målsättningen i de flesta fall är orealistisk. Man kan utan överdrift säga att den ger en falsk bild av de verkliga förhållandena. Dessa döljs bakom en förment humanitär attityd. Följderna drabbar de enskilda människorna som hamnar i den skyddade verksamheten. nog upptäcker de att den officiella bilden inte stämmer med den verkliga. De skyddade verkstäderna leder tyvärr inte till det ordinarie arbetslivet annat än för de produkter som tillverkas på dessa verkstäder. En gång skyddad arbetare för alltid skyddad arbetare, det är den devis som borde sättas upp på deras arbetsplatser. Enligt vår mening måste man dra de rätta slutsatserna härav. En riktig analys av utvecklingen på arbetsmarknaden i vårt samhälle under 1950och 1960-talen leder till slutsatsen att man bör betrakta de människor som hamnar i skyddat arbete som ordinarie arbetare i den produktion de är sysselsatta i och inte som rehabiliteringsfall, som är på väg till det ordinarie arbetsliv som inte finns för dem. För deras del bör i stället de skyddade verkstäderna omvandlas till ordinarie arbetsplatser, den skyddade sysselsättningen bli det ordinarie arbetslivet och de skyddade verkstäderna ordinarie produktionsverkstäder i en statlig verksamhet med högt ansvar för sina anställda från såväl produktions- och miljö- som demokratisynpunkt. Begreppet arbetsvärd myntades av kommittén för partiellt arbetsföra, den s. k. . Dess definition på arbetsvärd kan sägas vara följande: 1 begreppet arbetsvärd har kommittén inrymt alla de åtgärder av förberedande och direkt natur, som kunna anses nödvändiga för att inlemma partiellt arbetsföra i produktionslivet. (SOU 1946:24 s. Målsättningen för arbetsvärden ryms i den definitionen. Målet för arbetsvärdens arbete ansågs alltså vara att man skulle och kunde få fram arbeten i produktionslivet för de partiellt arbetsföra. Kommittén berörde i sitt betänkande endast på sammanlagt sex rader frågan om nödvändigheten av att ordna skyddad produktion för dem, som icke kunna erhålla sin försörjning på annat sätt. Man sade att i vissa fall torde det bli nödvändigt att ordna med skyddad produktion. Målet för arbetsvärden ansågs alltså vara att få fram arbeten i produktionslivet. Skyddad produktion var en perifer fråga. Med produktionslivet avsågs tydligen detsamma som man avser när man talar om den öppna marknaden och det ordinarie produktionslivet. och såg det också ut som om det var möjligt att uppfylla målsättningen. fick av dem som inskrevs vid landets arbetsvärd arbete i öppna marknaden . förändrades bilden helt. var det av de inskrivna som fick arbete i öppna marknaden 1969 ha gått ned till och till . Man kan alltså klart konstatera att arbetsvärdens tidigare målsättning helt har ryckts undan av utvecklingen inom produktionslivet. Genom arbetsmarknadspolitiken försökte man möta den här utvecklingen på två sätt: man byggde ut åtgärder som kan sammanfattas som kartläggande och förberedande och man byggde ut olika former av vad kallade för skyddad produktion. I de kartläggande och förberedande åtgärderna ingår t. ex. arbetsprövning, arbetsträning och yrkesutbildning. blev det år då antalet arbetsanskaffningar i öppna marknaden och i skyddat arbete sammanföll: 12 400 respektive 10 000. hade antalet arbetsanskaffningar i öppna marknaden överstigit antalet arbetsanskaffningar i skyddat arbete. översteg antalet arbetsanskaffningar i skyddat arbete antalet arbetsanskaffningar i öppna marknaden: 16 300 respektive 14 600 i avrundade tal. Man kan sammanfatta det hela så, att vid den här tidpunkten arbetade såväl statsmakterna som med den icke klart uttalade men i praktiken tillämpade målsättningen att det var individen som skulle anpassas till den utveckling som styrdes av de kapitalistiska marknadskrafterna och där värdet av den enskilde individens arbetskraft mer och mer sjönk i takt med produktionslivets omvandling och samhällets anpassning till denna omvandling, som brukar karakteriseras i termer som rationalisering, strukturomvandling etc. För arbetsvårdsverksamheten tog det sig uttryck i att man strävade efter att bygga ut arbetsprövnings- och arbetsträningsinstitutionerna och arbetsmarknadsutbildningen på särskilda kurscentra och att bygga ut den skyddade verksamheten. Den skyddade verksamheten i sin tur byggdes ut i högre grad inom den icke varuproducerande sektorn än inom den varuproducerande. Det var beredskapsarbetena, i princip utomhusarbeten, för handikappade som byggdes ut snabbast, och var det arkivarbetet, i princip kontors- och tjänstemannabetonade arbetsuppgifter inom statlig och och inom organisationslivet. Allt pekar mot att utslagningen av arbetskraft från den s. k. öppna marknaden kommer att fortsätta . Det är inte säkert att det kommer att ge utslag i form av en fortsatt kraftig ökning av antalet arbetsvårdssökande. Det kommer delvis att bero på den anpassning som skett av sociallagstiftningen till utvecklingen på arbetsmarknaden, dvs. att det numera går att få förtidspension redan på grund av arbetsmarknadsskäl, samt på att förändrar metoden för arbetsförmedlingens sätt att arbeta och att mäta arbetslösheten. kommer kraven att öka på att alla, även de som samhället kallar för handikappade eller förtidspensionerade, får ett meningsfullt arbete. Vårt samhälle är inte skapat för förtidspensioneringens tillvaro. Endast i det meningsfulla arbetet kan människan finna utlopp för sin skapande förmåga, det är en central marxistisk tanke. Det gäller därför inte att skapa ersättningsformer för arbeten i det "ordinarie arbetsliv" som många människor är utestängda ifrån. Det gäller att skapa nya arbetstillfällen för dem som blir utslagna och att förvandla den arbetsmarknad som kallas för den skyddade till en integrerad del av statens företagsverksamhet. För en verksamhet enligt dessa linjer fordras betydande produktions- och kapitalinsatser, som näppeligen vare sig kommuner eller landsting kan åstadkomma, vartill kommer att verksamheten får en karaktär och omfattning som inte ligger inom den primär- eller Staten måste därför ta huvudansvaret för denna verksamhet, vilket lämpligen kan ske genom med filialföretag i skilda delar av landet. Huvudmannaskapet för den verksamhet som kan växa fram efter dessa linjer bör innehas av staten. Under en övergångstid kommer den nuvarande skyddade verksamheten att bibehållas under kommunalt eller landstingskommunalt huvudmannaskap. Perspektivet kommer dock utan tvivel att bli att denna verksamhet i sin nuvarande form kommer att krympa för att avvecklas allteftersom det blir uppenbart att den här förordade verksamheten är överlägsen och ändamålsenlig. Produktionen inom företaget måste få en inriktning som upplevs som meningsfull av de anställda. Legotillverkningen bör avvecklas i den mån den innebär alltför stor bindning till produktionsplaneringen inom privata företag och försvårar den långsiktiga planeringen inom det samhällsägda företaget. Likaså måste tillverkningen av olika typer av mer eller mindre onyttiga varor upphöra. Detta innebär att man bryter principen att inte konkurrera med etablerade företag. Detta är nödvändigt ur två synpunkter: dels är produktionens nytta ett villkor för meningsfullhet i arbetet, dels utgör företagets uppträdande utåt en förutsättning för hur arbetsplatsen kommer att betraktas, om den har samma eller sämre status än andra arbetsplatser. Staten måste markera sitt ansvar genom att det redan från början slås fast att vissa statliga beställningar skall gå till detta företag och att nuvarande olika former av statsbidrag och kommunala bidrag ersätts med uppdragsersättningar, som till en del får karaktären av förskott och till en del får karaktären av statssubventioner. Företagets syfte skall vara att svara för en värdefull produktion och att ge människor med handikapp arbete, då de inte kan få detta inom andra företag. För att båda dessa syften skall kunna uppfyllas meningsfull produktion och arbete åt människor med alla slag av handikapp fordras att produktionen blir mångsidig med avseende på både produkter och produktionsprocesser. Det bör understrykas att begreppet produktion här används i kvalitativ mening, och inriktningen på meningsfull produktion får fördenskull inte tas som intäkt för uppställande av prestationsvillkor för anställning i företaget. För att kunna fylla de olika arbetsfunktioner som härigenom blir nödvändiga måste man sannolikt anställa även icke handikappade. Samhället har misslyckats i strävandena att integrera den handikappade arbetskraften på den öppna marknaden. För att råda bot på den segregation som uppdelningen på två arbetsmarknader har kommit att innebära bör eftersträvas att anställa även icke handikappade på arbetsmarknaden för handikappade. Här kan också samhället påverka utvecklingen på ett helt annat sätt. Det finns emellertid två villkor förknippade med detta. Dels måste företaget ha en lönesättning som är likvärdig med öppna marknadens, dels måste handikappade och icke handikappade vara anställda under samma villkor. Alla anställningar skall gå genom arbetsförmedlingen, men de anställda skall ha ett avgörande inflytande över anställningar, omplaceringar och avskedanden. De anställdas avgörande inflytande över produktionen och driftförändringar måste säkras genom en långsiktig planering med deltagande av de anställda. Företaget bör, som redan nämnts, vara uppbyggt som ett huvudföretag med filialer i olika delar av landet. Vissa delar av produktionen kommer att kräva större enheter, och andra delar kan med fördel drivas i Här måste produktionen och produktionsprocessen i viss mån underordnas ett av företagets syften att ge arbete åt människor med handikapp. En viss produktionsgren måste kanske drivas i större enheter än som annars skulle ha varit nödvändigt, därför att tillverkningen måste uppdelas i ett större antal moment. Detta bör i och för sig inte förorsaka större problem i de tätbefolkade landsdelarna. Till glesbygderna däremot måste de produktionsgrenar lokaliseras där produkterna dels kan framställas i mindre enheter, dels under tillverkningens gång, utan alltför stora kostnader, kan fraktas från arbetsställe till arbetsställe. Det är dock osäkert om just länsindelningarna skall bestämma organisationens geografiska begränsning. Vi har i denna motion pekat på hur arbetsvärden, trots insatser i form av utbildning, arbetsträning och olika former av bidrag till enskilda och företag, kommer allt längre bort från den målsättning som går ut på att ge eller återge arbetshandikappade möjligheter att erhålla anställning på öppna marknaden. Vi har också behandlat den ersättningsform för arbete på öppna marknaden som utgörs av så kallat skyddat arbete. Naturligtvis måste, som utredningen om skyddat arbete påpekat, arbetsmiljön förbättras för att förebygga utslagningen från arbetsmarknaden. Men detta är inte, vilket också antyds i utredningen, tillräckligt för att råda bot på problemet. De arbetshandikappade måste omfattas av lagstiftningen om arbetstrygghet och uppsägningsskydd samt erhålla ett inflytande när det gäller anställningar och avskedanden. Men även om dessa åtgärder genomförs kommer det att finnas arbetshandikappade utan arbete eller med otillfredsställande arbetssituation, och vi anser att det ovan skisserade förslaget till ett samhällsägt företag ger möjlighet till bättre lösningar av de arbetshandikappades situation än vad som kan erbjudas. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att uttalar sig för en ny principiell inriktning av arbetsmarknadspolitiken i syfte att bereda arbetshandikappade en meningsfull sysselsättning i produktionsföretag enligt i denna motion skisserad riktning och med löne- och anställningsvillkor i enlighet med dem som gäller för den öppna marknaden och där de anställda tillförsäkras inflytande över såväl produktionsinriktning som anställnings- och arbetsvillkor, 2. att uttalar sig för bildandet av ett statligt huvudföretag jämte på lämpliga platser i skilda delar av landet lokala produktionsföretag samt att huvudmannaskapet för denna verksamhet blir statligt, förslagsvis genom . (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) i (vpk) i