mot · FX021740 · 1974-04-05 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:70 med förslag till abortlag, m. m. I de europeiska länderna har den traditionella synen på aborter från samhällets sida varit starkt negativ. Denna syn har vanligen draperats i etiska och religiösa motiveringar. Dess konkreta bakgrund har emellertid varit vida mer krass och intressebetonad. Den har speglat ett auktoritärt och patriarkaliskt samhälles värderingar. Den har utnyttjats av ett statsintresse som såg befolkningsexpansionen som en förutsättning för nationalstatens makt och expansion. Den officiella synen på aborter och den negativa lagstiftningen kom att framkalla en växande frekvens av illegala aborter. Detta befordrade en social dubbelmoral och gjorde i stor utsträckning abortmöjligheterna till en fråga om pengar. För kvinnorna ur arbetarklassen betydde detta att de antingen drabbades av mångbarnssystemets alla negativa konsekvenser eller tvangs till abort under medicinskt helt förkastliga omständigheter. Mot denna bakgrund är det naturligt att frigörelsekampen mot patriarkalism och auktoritärt tänkande kom att sätta rätten till abort som ett av sina grundläggande krav. Svensk lagstiftning har varit förankrad i den traditionella grundsynen. Tvingad därtill av den sociala utvecklingen och människornas frigörelsesträvanden har praxis kommit att präglas av en tidsenligare syn. Den hittillsvarande lagen representerar därför ett övervunnet kulturstadium och bör avskaffas. kommunisterna har stått ensamma bland de politiska partierna i kravet på fri abort. Liksom den progressiva kvinnorörelsen betraktar vi detta som en av grundpelarna i kvinnornas sociala frigörelse. Vi kan därför inte annat än hälsa med tillfredsställelse att den gamla lagstiftningen äntligen förpassas till historien. Vi beklagar endast att onödiga komplikationer och mänskliga lidanden i åtskilliga fall blivit följden av det mångåriga dröjsmålet med lagreformen. Lagförslaget för rättsläget fram till den punkt där praxis i stort befinner sig. Vi godtar förslaget i dess huvudlinjer men anser att det måste justeras i vissa enskildheter. För det första fastslås ingenstans i lagen kvinnans uttryckliga rätt till abort. Lagen endast medger att abort utförs om medicinska kontraindika Kvinnan måste tillförsäkras rätt att i sådant fall bli behandlad av läkare. Ur den abortsökandes synpunkt är det en styrka att denna rätt formellt kodifieras. För det andra föreskriver lagen skiljaktiga procedurer för abortsökande före respektive efter 12:e graviditetsveckan. I likhet med anser vi det omotiverat att göra någon rättslig skillnad mellan abortsökande före och efter . Lagförslaget är på denna punkt oklart och motsägelsefullt. I andra paragrafen föreskrivs för fall efter särskild kuratorsutredning om kvinnans personliga förhållanden. Men sägs att om utredningen ej finner hinder av det slag som sägs i första paragrafen (medicinsk kontraindikation) får abort ändå utföras. Det krävs ingen detaljgranskning av den sökandes allmänna personförhållanden för att fastslå detta. En sådan procedur kan endast verka fördröjande på ärendet vilket är särskilt otillfredsställande just i fråga om sena aborter och öppna vägen för obehöriga påtryckningar eller onödig granskning av den sökandes privatliv. Enklast synes oss vara att man rättsligt sett behandlar alla aborter före 18 :e graviditetsveckan lika. Tidsödande utredningar om allmänna personförhållanden bör i princip undvikas. Är den sökande övertygad om att hon vill ha abort och inga medicinska kontraindikationer finns, skall hon snabbast möjligt kunna få abort. Endast i fall där särskilda skäl talar för det bör kurator eller psykiater kopplas in. Sådana särskilda skäl kan vara att kvinnan själv begär sådan konsultation, att hennes psykiska situation uppenbart talar för det, att hon är oklar i sin övertygelse eller utsatt för påtryckningar. Också vissa fall av minderårighet kan räknas hit. Men för normalfallet finns ingen anledning att vid sen abort komplicera förfarandet. Den sökande bör där i samråd med läkare utan extra utredning kunna bemästra situationen. Sammanfattningsvis menar vi att det individuella fallet alltid bör avgöra huruvida något mer än den vanliga läkarundersökningen är önskvärt. Detta gäller f. ö. både tidiga och sena abortfall. Någon rättsligt föreskriven skillnad, enbart baserad på tidsgränser, är omotiverad och opraktisk. Andra paragrafen bör i enlighet med vad vi nu anfört omformuleras. Att man före inte har någon rättsligt olika bedömning av abortfallen, betyder givetvis inte att man underskattar vikten av att de sena aborternas antal begränsas. Detta sker emellertid bäst genom information om de medicinska villkoren för aborter i olika stadier, snarare än genom att komplicera den rent formella handläggningen för vissa abortfall. Informationsproblemet får speciell vikt mot bakgrund av den i abortfrågor alltjämt ganska utbredda okunnigheten såväl bland män som bland kvinnor. Det finns dessutom skäl att antaga att de socialt och ekonomiskt sämst ställda i samhället blir minst informerade om vad som händer i lagstiftningsfrågor, ifall inte särskilda åtgärder vidtas. I fråga om en så väsentlig sak som en ny abortlag bör ingenting lämnas åt slumpen när det gäller informationen. Det torde lätt låta sig göra att till landets samtliga hushåll samt via distribuera en kortfattad broschyr om lagen och de viktigaste medicinska fakta. Vi delar den i propositionen uttryckta uppfattningen att en tidsgräns bör sättas vid . Den principiella rätten till fri abort upphör då. Det är rimligt att kräva att kvinnan inom denna tidsram ska ha nått ett definitivt beslut. Enligt vår mening kan man heller inte bortse från att fostret börjar utgöra en självständig faktor, främst på grund av sin alltmer utvecklade förmåga att medvetet uppleva smärta och lidande. Frågan aktualiseras också från en annan utgångspunkt. De mycket sena aborterna är och kommer att vara få. Vetenskapens utveckling gör likväl att framtagande av livsdugliga kan antas bli en icke helt ovanlig företeelse. Frågan uppstår därvid vem som tar det rättsliga ansvaret för ett livsdugligt men av de biologiska föräldrarna icke önskat . Vilken är över huvud fostrets rättsliga status gentemot omgivningen? Såvitt vi kunnat finna är detta problem icke tillfredsställande utrett. Det är angeläget att statsmakterna reglerar förhållandet. Vad slutligen angår frågan om preventivmedel betonar propositionen dessas tillgänglighet som den viktigaste abortförebyggande åtgärden. Logiskt vore det därför lämpligast att mot bakgrund av att spiraler och pessar tillhandahålls kostnadsfritt i samband med rådgivning även p-piller kan tillhandahållas gratis. P-piller bör därför lämpligen uppföras på listan för kostnadsfria läkemedel. Mot bakgrund av vad som anförts yrkar vi A. att följande ändringar företages i den föreslagna lagen om abort: § 1 orden tolfte vecka får ersätts med orden adertonde vecka skall § 2 får följande formulering: Om kvinnan så begär eller det eljest av särskilda skäl befinnes angeläget, skall hon beredas tillfälle rådgöra med kurator eller psykiater. § 4 orden eller 2 utgår, B. att en informationsbroschyr i abortfrågan distribueras till samtliga landets hushåll samt via , C. att p-piller uppförs på förteckningen över kostnadsfria läkemedel, D. att propositionen i övrigt godkänns. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)