mot · FX02291 · 1974-01-23 00:00:00 — av herrar i och i Skärstad om befrielse för vissa handikappade från skyldighet att erlägga mottagaravgift för innehav av radio- och TV-apparat, m. m. Innehav av ljudradio och TV ingår numera som en standardutrustning i hemmen. Även ekonomiskt anser man att dessa massmedier ingår i kostnaderna för den normala livsföringen. Framför allt som nyhetsförmedlande organ, men också i fråga om underhållning, betyder ljudradio och TV mycket för den allmänna trevnaden. Det finns emellertid stora grupper i samhället, för vilka ljudradion och TV:n innebär mer än så. Det gäller de många handikappade människor som tvingas leva isolerade från arbetsliv och gemenskap med andra människor. Innehav av mottagare betyder för dem nära nog en oumbärlig kontakt med yttervärlden. Trots en rad reformer med syfte att underlätta de handikappades tillvaro lever de flesta av dessa människor fortfarande under mycket knappa ekonomiska betingelser. Många handikappade har helt enkelt inte möjligheter att skaffa sig t. ex. en TV-apparat. Både inköp och mottagaravgifter ställer sig alltför kostsamma. Genom socialvården och handikapporganisationerna kan handikappade få ekonomiskt bidrag för anskaffande av TV, och i vissa fall kan donationsmedel utnyttjas för ändamålet. Mottagaravgifterna fastställs emellertid genom beslut av statsmakterna. Den enda form av befrielse som föreligger i fråga om avgifter är ljudradioavgifterna för blinda med mycket små inkomster. Detta är i och för sig utomordentligt tacknämligt. Självfallet bör i varje enskilt fall särskild prövning ske. Alla uppgifter talar emellertid för att större delen av handikappgrupperna lever under mycket svåra ekonomiska omständigheter. Det framstår därför enligt vår uppfattning som ett skäligt rättvisekrav att de handikappade bereds tillgång till dessa förmåner. Vi anser emellertid detta helt otillräckligt, med hänsyn till att många andra handikappgrupper även lever i isolering och under knappa ekonomiska förhållanden. Kommunikationsmedel bör enligt vår mening höra till de tillgångar för handikappade som staten borde påta sig ett större ansvar för. Detta kunde ske antingen i form av avgiftsbefrielse eller reducerad avgift. Det är angeläget att framhålla att det här är fråga om åtgärder för att bryta isoleringen för en stor grupp människor och därmed medverka till att förbättra deras livssituation. Ehuru såväl ljudradio som TV är värdefulla medier för dessa människor, så kan man ändå inte bortse ifrån att vissa handikappade inte kan utnyttja dessa medier på grund av sitt handikapp. Vi tänker bl. a. på döva, hörselskadade, blinda etc. Det kan inte vara rimligt att de exempelvis skall betala samma licensavgift som den som inte är handikappad. Inte minst från rättvisesynpunkt är det skäligt att den som på grund av sitt handikapp inte kan utnyttja det licensbelagda mediet skall erhålla befrielse från skyldigheten att betala avgift därför. I anledning av tidigare väckta motioner med likalydande krav har respektive utskott hänvisat till handikapputredningen. Det förfaller emellertid som om utredningen inte ägnat önskvärd uppmärksamhet åt dessa problem. Vi anser att frågan om befrielse eller reduktion av ljudradio- och TV-avgifterna och lättnader vid inköp av TV för vissa handikappgrupper bör kunna lösas utan några större utredningar. På andra områden är man synnerligen angelägen om att vidta åtgärder för att bryta isoleringen bland handikappade - våra slagkraftigaste massmedier är ett mycket effektivt medel att bidra till dessa lovvärda ansträngningar. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. 1. att riktlinjer utarbetas för att vissa handikappade skall erhålla befrielse från skyldigheten att betala avgift för innehav av ljudradio och TV, 2. om skyndsam prövning av möjligheterna för vissa handikappgrupper att erhålla avsevärda ekonomiska lättnader vid inköp av TV. () i Skärstad