mot · FX021979 · 1974-11-19 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:177 med förslag till lag om avsättning till särskild investeringsfond, m. m. Den nuvarande högkonjunkturen har resulterat i en stark förbättring av lönsamheten för många företag. Särskilt gäller det skogsindustrin och delar av verkstadsindustrin, där efterfrågan och prisutvecklingen på världsmarknaden varit starkt stigande. Det har lett till stora relativa ökningar av företagens vinster. Denna utveckling skall emellertid sättas i relation till den låga lönsamhet som varit det normala för flertalet företag under . Man måste vidare hålla i minnet att den starkt förbättrade lönsamheten inte är ett faktum för hela näringslivet. gäller att det överhängande bekymret för många mindre och medelstora företag inte är hur man skall disponera rekordvinster utan hur man skall överleva. Vi ser det nu aktuella förslaget som en tillfällig åtgärd. De problem som ligger i att snabba konjunktursvängningar i vissa branscher kan ge upphov till konjunkturförluster för därför beaktas när en mer genomgripande reformering av företagens beskattning aktualiseras. Den kraftiga vinstutvecklingen i vissa branscher har skapat oro inför avtalsförhandlingarna. När företag med exceptionellt god lönsamhet är löneledande kan följden bli en accelererad strukturomvandling och omfattande företagsnedläggningar. Från löntagarhåll kan man å andra sidan inte heller acceptera att lönerna enbart sätts utifrån företagens bärkraft, därför att det i så fall leder till stark lönesplittring. Föra» få en mer sammanhållen situation inför avtalsförhandlingarna kan det därför finnas fog för förslaget om en sterilisering av en del av de högsta vinsterna. Det är då en avgjord fördel att låta vinstavsättningarna stanna kvar i det företag där de arbetats upp. Det är angeläget att erinra om att det nu aktuella förslaget, liksom beslutet om avsättningar till arbetsmiljöfonder, inte har som syfte att påverka förmögenhetsfördelningen mellan anställda och aktieägare. har länge drivit kravet att de anställda bör få del av förmögenhetstillväxten i företagen. De förslag om vinstdisposition som genomförs i andra syften understryker vikten av att ett sådant system utarbetas. Som en ingrediens i Hagaöverenskommelsen mellan och regeringen kommer en utredning att tillsättas för att arbeta fram ett förslag till lösning av frågan. anser att viktiga principer härvidlag är att de anställda ges rätt att individuellt äga sina andelar och att förvaltningen av de anställdas avsättningar sker i decentraliserade former. sig praktiskt möjligt kan vinstavsättningarna tillåtas variera över åren för att uppnå en vinstutjämning. Det skulle i så fall tjäna både syftet med rättvisare förmögenhetsfördelning och syftet att sterilisera konjunkturvinster. Det är angeläget att förslag finns utarbetade för den avtalsperiod som följer efter den som är föremål för förhandlingar. Enligt förslaget skall beskattningsreglerna för de särskilda investeringsfonderna följa dem som gäller för de nuvarande investeringsfonderna. Det innebär att disponerade medel får användas för avskrivningar och att avskrivningsunderlaget minskas med det disponerade beloppet. Skattefriheten vid investeringstillfället balanseras alltså av lägre avskrivningsmöjligheter åren efter investeringsåret. Fördelen minskas också av att medlen skall sättas in på räntelöst konto. Om de inte disponerats återgår medlen till företaget och skall då tas upp som intäkt. Av dessa anledningar kan man utgå ifrån att företagen önskar ta fondmedlen i anspråk . Det är med hänsyn till den väntade konjunkturavmattningen angeläget att det inte hindras. Den ekonomiska politiken måste tvärtom i ett sådant skede utformas så, att investeringsverksamheten stimuleras. Den långt utdragna och mycket svåra lågkonjunkturen 1971-1972 var i huvudsak förorsakad av brister i den ekonomiska politiken i detta avseende. De avsättningar som görs bör därför utnyttjas för att hålla investeringarna uppe på en hög nivå för att motverka en svensk lågkonjunktur. En utbyggnad av kapaciteten under lågkonjunktur motverkar arbetslöshet och innebär dessutom att ökad efterfrågan i en efterföljande högkonjunktur kan utan överhettning som leder till prishöjningar. Hög investeringstakt under lågkonjunkturer är därför ett effektivt vapen mot både arbetslöshet och inflation. För stabiliteten i landets ekonomi gentemot omvärlden är det av särskilt intresse att investeringstakten hålls uppe i exportindustrin. Främst på grund av de stigande oljepriserna håller vår valutareserv på att försämras. Om vi skall fä råd att betala den allt dyrare importen måste därför exportindustrin ges goda möjligheter att bygga ut sin kapacitet. Propositionens regler för fondernas användning är vida och generella. Det måste vara ett absolut krav att de tillämpningsföreskrifter som senare utfärdas inte beskär dessa regler. Prövningen av framställningar om att få ianspråkta fondmedel får inte bli en krånglig och tidsödande process. Om de villkor som anges i propositionen om investerings- eller lageruppbyggnad är uppfyllda, bör inga hinder föreligga för att ge tillstånd att ta fondmedlen i anspråk. I propositionen framhålls att sådana industriinvesteringar som innebär besparingar i energiförbrukningen bör ges prioritet då de medel som avsatts får disponeras. Hushållning med energi måste vara ett grundläggande mål för energipolitiken. Det finns uppenbarligen anledning för statsmakterna att med hjälp av olika styrinstrument stimulera bättre hushållning. också skett i viss utsträckning på lokalkomfortområdet. Även inom industrin finns goda möjligheter att genom investeringar begränsa energiförbrukningen. Ett exempel på sådana investeringar är installation av industriell mottryckskraft. Speciellt inom skogsindustrin finns här mycket goda förutsättningar. Massa- och pappersindustrin täcker av sin elförbrukning på detta sätt. Förutsättningar finns för en fördubbling av denna produktion - 600 MW - i befintliga fabriker. Fördelarna är betydande. Anläggningarna har mycket hög verkningsgrad, driftsäkerheten är god, störningar utifrån minimeras. Att mottrycksanläggningar ändå inte byggts ut i den omfattning som vore samhällsekonomiskt önskvärt beror bl. a. på ogynnsamma lånebestämmelser. Även om investeringar av detta slag är lönsamma, har företagen genom brist på kapital valt att göra andra investeringar som gett bättre intern räntabilitet. Det finns enligt vår mening anledning för statsmakterna att stimulera investeringar i mottrycksanläggningar. Dessa är samhällsekonomiskt motiverade och leder till en begränsning av energiförbrukningen. Staten måste därför sörja för att dessa anläggningar får en likvärdig intern räntabilitet. En väg är att ändra taxe- och lånevillkor för vattenkraftsbaserad energi. En annan väg är att införa särskilda investeringsavdrag för denna typ av investeringar. De enda aspekter som härutöver kan läggas på investeringarna är främst tillgången på arbetskraft. Det måste därför anses lämpligt att Kungl. Maj:t uppdrar åt AMS att vara beslutande myndighet. Endast i undantagsfall, t. ex. när det gäller mycket stora investeringar, kan det anses befogat att föra ärendena upp till regeringsbeslut. För att motverka att prövning av en framställning drar ut och försenar igångsättning av investeringar bör AMS åläggas att göra sådana omdisponeringar av sina personalresurser att ärendena kan behandlas snabbt. Det är alltid önskvärt att de myndigheter som skall bedöma ett ärende har ingående lokal kännedom. Så långt det är möjligt bör därför myndigheters beslut decentraliseras till regional och lokal nivå. I det här fallet bör man därför överväga att låta länsarbetsnämnderna besluta i ärenden som understiger en viss nivå. Vi föresiår 1 milj. kr. Till företagets framställning skall fogas ett yttrande från de anställdas representanter i företagsnämnden. När det gäller utnyttjandet av arbetsmiljöfonderna skall däremot förutsättas att en majoritet av de anställdas representanter tillstyrker investeringsprojektet. En fördel med beslutsordningen för rätten att få disponera medlen ur arbetsmiljöfonderna är att det leder till intensivt samråd mellan anställda och företagsledning inom företaget. En investering som både företagsledning och de anställda är överens om kan naturligtvis inte utan mycket starka skäl hindras genom att regeringen eller annan myndighet avslår framställningen att få ta i anspråk medlen ur arbetsmiljöfondema. Beträffande de särskilda investeringsfonderna finns en betydande risk att den reella beslu tanderätten i större utsträckning förläggs utanför företaget. Vi vill därför mycket starkt understryka att bestämmelserna för rätten att disponera medlen ur de särskilda investeringsfonderna inte får användas för att detaljstyra företagens investeringspolitik. I propositionen föreslås vidare att den särskilda nedsättningen av energiskatten som gäller skall upphöra. Det innebär att skattenivån återgår till den nivå som gällde före . Det finns inte heller enligt vår bedömning någon anledning att genom skattereduktion stimulera förbrukning av energi. Det är, som vi i många andra sammanhang mycket starkt förordat, tvärtom ytterst angeläget att olika medel används som stimulerar sparsamhet med energin. Som ett tredje inslag i propositionen föreslås att skogsägare, som inte driver sin rörelse i form av bolag, skall avsätta viss del av intäkterna på spärrat konto i . Medlen får efter prövning användas för investeringar inom skogsbruk och jordbruk. Det är även i det här fallet angeläget att reglerna för rätten att disponera medlen blir generella. Vi tolkar propositionen så, att alla investeringar i maskiner och byggnader inom skogs- och jordbruk och skogsvård inbegrips, dvs. även anskaffning av t. ex. traktorer och avverkningsmaskiner. Vi anser emellertid att utskottet i syfte att skapa klarhet bör precisera användningsområdet i den riktning vi angett. 1 propositionen föreslås att regeringen eller den myndighet regeringen förordnar skall pröva framställningarna från skogsägarna. Den myndighet som ligger närmast till hands är . De skogsägare som är berörda av förslaget om insättningar på investeringskonto för skog är emellertid oftast anslutna till skogsägarförening. Det innebär att avverkning och skogsvårdande insatser sker med ledning av ett flerårsprogram som den enskilde skogsägaren gjort upp i samråd med skogsägarföreningen. Där sådana flerårsprogram finns eller då skogsägarföreningen rekommenderat en åtgärd borde därför handläggningen från statlig myndighet kunna inskränkas till att ge formellt besked att pengarna (år tas ut från investeringskontot. För denna ordning talar också att har knappare personella resurser än skogsägarföreningarna. De skogsvårdande åtgärderna följer ofta efter avverkningstillfället. Det kan därför hända att sådana skogsvårdande åtgärder, vartill avsättningarna av intäkterna från avverkningen får användas, har verkställts redan innan inbetalning av avsättningen skall ske till . I sådana fall borde enligt vår mening inte inbetalning av avsättningen behöva komma i fråga. Vi föreslår att i sådant fall ges möjlighet att utfärda intyg att investering av det slag vi åsyftat redan skett och att därefter ingen inbetalning behöver ske. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att beslutar 1. att ge Kungl. till känna vad i motionen anförts beträffande tillämpningsbestämmelserna vid ansökan om disposition av medel ur de särskilda investeringsfonderna, 2. att hos Kungl. begära att förslag föreläggs i syfte att stimulera energi besparande investeringar inom industrin, 3. att ge Kungl. till känna vad i motionen anförts beträffande beslutande myndighet, 4. att ge Kungl. till känna vad i motionen anförts beträffande prövning av ansökningar om rätt att använda medlen i de särskilda investeringsfonderna, 5. att ge Kungl. till känna vad i motionen anförts beträffande beslutsordningen och användningsområdet för skogsägarnas avsättningar. /ENKEL (fp)