mot · FX021143 · 1974-01-25 00:00:00 — av i m. fl. angående styrelserepresentationen för anställda vid statliga myndigheter. Sedan de anställda i aktiebolag, ekonomiska föreningar, bankinstitut och försäkringsbolag fått lagfäst rätt till styrelserepresentation har Kungl. Maj:t nu i bilaga 2 till proposition 1974:1 föreslagit rätt till sådan representation för anställda i statlig myndigheter. Vi finner det mycket tillfredsställande att statligt anställda nu får ökade möjligheter till inflytande och medbestämmande. Föredraganden ansluter sig till styrelserepresentationsutredningens (STRU) förslag om att antalet personalrepresentanter bör utgöra två. Formuleringen kan ge intryck av att Kungl. skulle kunna anse sig hindrad att utse fler än två, även om särskilda förhållanden skulle motivera detta. Enligt vår uppfattning är det angeläget att uttalar att antalet representanter i särskilda fall kan vara större. En begränsning av antalet till två skulle innebära sämre möjligheter för statstjänstemännen än för anställda i aktiebolag m. m. I de lagar som reglerar dessas representanter står uttryckligt att företagets anställda genom beslut av bolagsstämma (motsvarande) kan få rätt att utse fler än två arbetstagarledamöter och suppleanter för dem. Flera remissinstanser har också uttalat sig mot denna begränsning. De fackliga organisationer som yttrat sig över förslaget på denna punkt har velat ge möjligheter till utökning. SF och TCO-S finner övervägande skäl tala för att personalrepresentanterna skall vara två till antalet men förutser att det beträffande vissa myndigheter kan finnas anledning att överväga vissa avsteg från denna regel. SR och anser att fler än två ledamöter skall kunna företräda de anställda. I en redovisning av olika argument beträffande antalet representanter har STRU bl. a. anfört följande: Vid statliga myndigheter är de anställda ofta organiserade i mer än en personalorganisation. räknar med fyra statliga huvudorganisationer. Personalrepresentation bör visserligen i princip innebära att de anställda får möjlighet att lägga fram sina synpunkter i viss central fråga och påverka myndighetens beslut. Det kan emellertid inte bortses från att de anställda vid myndigheten inte alltid utgör en så homogen grupp att de har en gemensam uppfattning i alla styrelseärenden. Det är i sådana fall värdefullt både för de olika grupperna av anställda och för myndigheten att förekommande skiljaktiga uppfattningar kommer till direkt uttryck i styrelsens arbete. RRV och lantmäteristyrelsen ifrågasätter om inte samtliga huvudorganisationer bör beredas representanter i myndigheternas styrelser som ordinarie ledamöter eller som ersättare. Poststyrelsen framhåller i sitt yttrande med stöd av erfarenheter från försöksverksamhet med företagsdemokrati att en begränsning av antalet till två inte möjliggör en sådan insyn för personalrepresentanterna att de kan få en allsidig bild av verksamheten inom hela posten. Poststyrelsen tillägger: Vidare synes från representativitetssynpunkt sammansättningen av personalrepresentation vid bli snedvriden. Man föreslår därför tre representanter för de anställda. Mot denna bakgrund finner vi det motiverat att antalet representanter i regel skall vara två men att Kungl. Maj:t om särskilda skäl föreligger kan utse flera än två. Största hänsyn skall härvid tas till de bedömningar som görs gemensamt av berörd myndighet och de där verksamma personalorganisationerna. Det förhållandet att det finns fyra huvudorganisationer på den statliga sidan ställer krav på samarbete och hänsyn vid fördelningen av styrelserepresentanterna mellan organisationerna. Visserligen förutsätts den utsedde styrelseledamoten i princip företräda alla anställda, men av de skäl som ovan refererats är det angeläget att styrelserepresentationen blir så allsidigt sammansatt som möjligt. I lagarna om styrelserepresentation i aktiebolag m. m. finns regeln att om av de kollektivavtalsbundna arbetstagarna skulle tillhöra samma organisation får denna utse båda styrelseledamöterna. En strikt tillämpning av denna regel på det statliga området skulle kunna innebära att anställda som utgör majoriteten inom t. ex. en centralförvaltning helt skulle sakna företrädare i styrelsen. I nämnda lagstiftning gäller emellertid 80 %-regeln endast i de fall då organisationerna inte kunnat enas om sammansättningen. Föredraganden avstår från att fastlägga en regel av denna karaktär med hänvisning till att dessa frågor numera kan regleras genom avtal. Vi utgår från att behovet av en allsidig representation kommer att beaktas vid dessa förhandlingar. Vi får därför hemställa att vid behandlingen av frågan om styrelserepresentation för anställda vid statliga myndigheter uttalar att Kungl. Maj:t kan besluta om att utse fler än två personalföreträdare jämte i förekommande fall suppleanter för dessa om särskilda förhållanden, exempelvis myndighetens struktur, personalens sammansättning eller personalens fördelning på skilda personalorganisationer motiverar detta. () ()