mot · FX021727 · 1974-01-01 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:70 med förslag till abortlag, m. m. Abortfrågan rymmer många olika aspekter. Att ta ställning till dessa utan att komma i konflikt är omöjligt. En svårlöst fråga är hur man skall kunna förena respekten för liv med en humanitär syn på människan och den situation varunder hon lever och med viljan att hjälpa. Denna etiska konflikt upplevs av många inte bara som ett dilemma för samhället utan som en personlig svårighet. Samhället måste i sitt handlande här alltid utgå från ansvaret för och omsorgen om människan. Såsom också framhållits i propositionen 1974:70 måste abort alltid betraktas som en nödlösning. I första hand måste samhällsansvaret komma till uttryck genom sådana åtgärder att behovet av aborter kan nedbringas till ett minimum. Samhällets insatser för att ge barn och föräldrar ett stöd, ekonomiskt och i andra avseenden, har efter hand förbättrats. Vi måste dock gå vidare på detta område för att möjliggöra ett tillvaratagande av föräldraskapets positiva sidor och minska den tunga ekonomiska, sociala och psykiska press som ligger i ett föräldraskap. Det bör vara varje barns rätt att födas önskat. För att så långt möjligt uppnå detta, utan att behöva tillgripa nödlösningar med abort, måste stor vikt läggas vid forskning, upplysning och rådgivning om preventiva åtgärder. Det är särskilt angeläget att en ökad satsning görs på att få fram biverkningsfria preventivmedel. Information om preventivmedel måste ges på ett lättfattligt och sakligt sätt och så att den når ut till människorna. Sådan information bör ingå i all undervisning i samlevnadsfrågor och familjekunskap samt i föräldrautbildning. Skolans ansvar är i dessa avseenden mycket stort. Även vuxna behöver dock upplysning i hithörande frågor, både för sin egen del och därför att det kan hjälpa dem som föräldrar till den större öppenhet som är nödvändig för att de på ett naturligt sätt skall kunna tala med sina barn. Hemmet spelar vid sidan av skolan en avgörande roll när det gäller att ge barn och ungdom upplysning och få dem att förstå sitt ansvar. I propositionen föreslås att preventivmedelsrådgivningen för den enskilde skall vara kostnadsfri. Kostnaderna för p-piller skall genom rabattering inte överstiga . , och spiral och pessar skall enligt förslaget tillhandahållas utan kostnad i samband med preventivmedelsrådgivning. Övriga preventivmedel kommer endast i begränsad omfattning Med hänsyn till att den utökade preventivmedelsrådgivningen skall rikta sig även till männen vore det olyckligt om föreliggande förslag kommer att uppfattas som om hela ansvaret för de preventiva åtgärderna läggs på kvinnan. Vi förutsätter att detta inte är avsikten. Konsekvenserna av propositionens förslag blir emellertid i praktiken att samhället genom subventioner gynnar vissa preventivmetoder framför andra. Någon närmare analys av vilken inverkan detta kommer att få för valet av preventivmetod och vilka andra effekter av betydelse i detta sammanhang som kan uppstå tycks inte ha gjorts. Vi vill här särskilt peka på att det finns kvinnor som av olika skäl inte kan använda någon av de preventivmetoder som föreslås bli subventionerade. Effekterna av propositionens förslag i detta avseende måste enligt vår mening ägnas stor uppmärksamhet. I sammanhanget vill vi också erinra om att en förändring av steriliseringsbestämmelsema för män bör ske för att öka männens möjligheter att ta ett ansvar på familjeplaneringssidan. För att stimulera sjukvårdshuvudmännen till en snabb och effektiv utbyggnad av preventivmedelsrådgivningen skall till huvudmännen utgå . Ansvaret för preventivmedelsrådgivningen läggs på sjukvårdshuvudmännen, och det sägs i propositionen att det bör ankomma på varje sjukvårdshuvudman att anpassa organisationen av rådgivningen inom sitt område till de lokala behoven. Departementschefen förordar att rådgivningsverksamheten får sin organisatoriska förankring i mödrahälsovården. Vi har inget att erinra mot detta men vill understryka det angelägna i att rådgivningen ges en sådan omfattning och inriktning att den uppfattas som en naturlig del av hälsovården dit alla män och ungdomar lika väl som kvinnor kan vända sig. För att nå så många som möjligt med preventivmedelsrådgivningen vore det eftersträvansvärt att vid öppna vårdcentraler samordna olika upplysnings- och rådgivningsfunktioner. Som exempel kan nämnas kost-och motionsupplysning, hälsokontroller, diabetes- och blodtrycksdispensärer, familjerådgivning, sexual- och preventivmedelsrådgivning, föräldrautbildning. Även om detta inte är genomförbart överallt i landet bör man anstränga sig att nå ungdom och andra grupper som har ett särskilt stort behov av information och rådgivning. Mottagning under kvällstid och särskilda ungdomsmottagningar kan vara lämpliga vägar för att öka tillgängligheten. Syftet med en satsning på preventivmedelsrådgivning och information är att undvika oönskade graviditeter. Även om effekten av den förstärkning som föreslås på detta område skulle bli god, kan man inte bortse från att det också i fortsättningen kommer att finnas situationer där kvinnor av olika anledningar önskar få abort. Föreliggande förslag till abortlag innebär att den kvinna som så önskar får abort fram till , om inga medicinska kontraindikationer Sjukvårdshuvudmännen ges det huvudsakliga ansvaret för att abortrådgivning tillhandahålls och för att alla som så önskar kan få information om vilka alternativ som kan finnas till en abort. Den situation som en kvinna befinner sig i vid en oplanerad graviditet är ofta sådan att hon behöver hjälp och stöd från samhällets sida. Några kvinnor vill i den situationen ha abort, andra kanske vill föda barnet men väljer ändå abort, därför att de inte anser sig klara av att ta vårdnaden om barnet. För att alla kvinnor skall känna till vilka möjligheter till information, stöd och rådgivning som kan erbjudas från samhällets sida bör det åläggas alla läkare och andra personalkategorier att informera om detta då en kvinna tar första kontakten i ett abortärende. Denna information skall exempelvis innehålla uppgifter om var och hur man kan få kontakt med kurator, familjerådgivningsbyrå, barnmorska eller sociala myndigheter. Denna skyldighet för läkare och övrig personal att ge information bör enligt vår mening komma till uttryck i tillämpningsbestämmelser. Samhället måste påta sig ett ansvar för att alla som så önskar ges möjlighet att snabbt komma i kontakt med lämplig person för att diskutera igenom sin situation för att med en allsidig och korrekt information som grund kunna ta ställning till om abort är den enda utvägen eller om det kan finnas andra lösningar i den aktuella situationen. Sjukvårdshuvudmännen bör därför åläggas att organisera rådgivningsverksamheten så att det vid varje sjukvårdsenhet dit man kan vända sig för att söka abort finns tillgång till personal med kurativ inriktning. Principen att varje sjukvårdshuvudman skall utforma rådgivningsverksamheten med hänsyn tagen till de lokala förhållandena är bra eftersom den bör ge utrymme för effektivaste möjliga användning av befintliga och tillkommande resurser. Ingen kvinna skall behöva göra abort på grund av att hon inte känner till de möjligheter som samhället kan erbjuda som hjälp och stöd såväl under graviditet och vid förlossning som i form av sociala och ekonomiska stödåtgärder när barnet är fött. De krav som vi ovan ställt när det gäller sjukvårdshuvudmannens skyldighet att garantera att alla som så önskar kan få information, råd och stöd måste därför anses vara minimikrav. Detta bör komma till klart uttryck i lagens tillämpningsföreskrifter. Det är samhällets skyldighet att skapa en sådan grundläggande social trygghet, att de människor som önskar föda barn inte skall behöva avstå från detta. Genom information om familjeplanering och preventivmedelsrådgivning skall samhället underlätta för individen att undvika oönskade graviditeter. Abort måste alltid betraktas som en nödlösning, varför information, stöd och hjälp skall vara en självklar rätt för alla som önskar rådgöra med någon inför ett beslut om abort. Beslutar kvinnan genomgå abort, skall denna företas så snabbt som möjligt för att undvika onödigt obehag såväl för kvinnan som för sjukvårdspersonalen. Enligt de bedömningar som ligger till grund för propositionens förslag om utbyggd preventivmedelsrådgivning och ny abortlag beräknas sjukvårdshuvudmännen kunna klara den nya situationen utan att det innebär några större insatser av ny personal. Hur detta kommer att utfalla i praktiken går av naturliga skäl inte att med säkerhet avgöra . För att möta en eventuell ökad personalefterfrågan är det dock nödvändigt att man från ansvariga myndigheters sida har en hög beredskap. Vidareutbildning av barnmorskor bör exempelvis ske i större omfattning än . Departementschefen understryker i propositionen vikten av att abortverksamheten handhas på ett sådant sätt, att den kvinna som uppfyller förutsättningarna för abort enligt den nya lagstiftningen alltid kan påräkna att få ingreppet utfört utan onödigt dröjsmål, oavsett om det gäller ett tidigt ingrepp i öppen vård eller ett ingrepp i ett så framskridet stadium av graviditeten att det krävs sluten vård. Propositionens förslag ger dock ingen garanti för att denna målsättning skall kunna uppfyllas. Det sägs i propositionen att sjukvårdshuvudmännen enligt nu gällande lagstiftning inte kan anses ha någon skyldighet att svara för att beviljad abort utförs. Detta har också påpekats av abortutredningen, som föreslagit att i den nya abortlagen skall tas upp en bestämmelse om skyldighet för sjukvårdsstyrelsen att ombesörja att kvinnan får abort utförd. Departementschefen anser att det inte finns någon anledning att särskilt reglera sjukvårdshuvudmännens ansvar vid abort utan att denna fråga bör anstå till en eventuell framtida översyn av sjukvårdslagen. Vi kan inte instämma i departementschefens bedömning på denna punkt utan anser att i lagen skall intas en bestämmelse om sjukvårdsstyrelsens ansvar för att beviljad abort utförs. Om detta inte regleras finns det risk för att abortlagen i praktiken kan sättas ur spel. Det torde få ankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition 1974:70 beslutar 1. att uttala att i abortlagens tillämpningsföreskrifter skall komma till uttryck dels att läkare och annan personal, som har första kontakten med abortsökande kvinna, åläggs att ge upplysning om vilka informationer, stöd och hjälpmöjligheter som samhället kan erbjuda, dels att sjukvårdshuvudmännen åläggs att garantera att det vid varje sjukvårdsenhet, dit man kan vända sig för att söka abort, skall finnas tillgång till personal med kurativ inriktning, 2. att uttala att vidareutbildningen av barnmorskor för preventivmedelsrådgivning bör byggas ut, 3. att i sjukvårdslagen införs en särskild bestämmelse som fastslår sjukvårdshuvudmännens ansvar för att beviljad abort utförs, 4. att ge Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts angående effekterna av de föreslagna förändringarna i fråga om tillhandahållande av preventivmedel, 5. att uttala att en ökad satsning bör ske på forskning och preventivmedel, främst med syfte att finna säkra preventivmetoder utan biverkningar. () () () () () ()