mot · FX02585 · 1974-01-24 00:00:00 — av m. fl. om nedsättning av lantmäteritaxan vid vissa förrättningar. Inom vissa län är behovet av mer eller mindre genomgripande åtgärder för att förbättra fastighetsindelningen stort. Samäganderätt, långt driven ägosplittring samt tilltrasslade och oklara äganderätts- och lagfartsförhållanden omöjliggör där ett rationellt utnyttjande av jordbruksjord och skogsmark. försvåras möjligheterna för enskilda markägare att använda sin mark för bebyggelseändamål och för kommunerna att expolatera nya områden för bostads- industri- eller fritidsändamål. Av de areella näringarna är skogsbruket särskilt känsligt för dålig fastighetsstruktur. Enligt föreliggande erfarenheter är sålunda inom områden med stark ägosplittring det verkliga virkesutbytet betydligt lägre än det med hänsyn till markens produktionsförmåga möjliga. En i socken i verkställd undersökning belyser detta. Där uppgår den årliga avverkningen till i genomsnitt omkring 50 000 m3sk, medan den möjliga beräknats till omkring 110 000 m3sk. En höjning av uttaget till sistnämnda nivå skulle enbart i detta område öka arbetskraftsåtgången inom själva skogsbruket med 35-40 årsanställda. Härtill kommer sysselsättningseffekten vid den fortsatta transporten och förädlingen samt inte minst viktigt den nationalekonomiska vinsten. Från samhällets sida har gjorts betydande insatser för att förbättra fastighetsstrukturen inom bl. a. Siljansbygden och delar av , samt . Mycket återstår emellertid att göra. Enbart i har sålunda omarronderingsbehov bedömts föreligga för produktiv skogsmark. Det torde inte råda något tvivel om att jordägarnas intresse att medverka i och ikläda sig kostnader för genomgripande åtgärder för att förbättra dålig och produktionshämmande fastighetsindelning är i tilltagande. Men det är lika uppenbart att det också finns tillbakahållande faktorer. En sådan är den erfarenhet man har rörande den långa tid som de hittillsvarande laga skiftenas genomförande krävt. En annan är de stora kostnader för markägarna som tilllämpning av nu gällande lantmäteritaxa skulle medföra för så tidsödande förrättningar. Vad först beträffar tidsåtgången måste man ha klart för sig att laga skiftena verkställdes enligt den gamla jorddelningslagens starkt föråldrade regler. Dessa krävde ett minutiöst detaljerat värderings-, beräknings- och redovisningsarbete, vilket var utomordentligt betungande och tidskrävande. Inte ens om det kunde varit uppenbart lämpligt och utan men för möjligheten att både ski pa rättvisa och ernå en god fastighetsindelning tillät lagen några arbetsbesparande genvägar. Den omständliga proceduren måste alltid fullföljas, och det bidrog naturligtvis till den långa förrättningstiden, vilken för många fastighetsägare ännu verkar avskräckande. Efter , då den nya fastighetsbildningslagen trädde i kraft, är emellertid läget ett annat. Lagen medger ett förenklat och smidigt förrättningsförfarande,som kan medverka till att väsentligt minska både tidsåtgång och kostnader även för stora och genomgripande förbättringar av fastighetsstrukturen. Hur stora möjligheter till metodikförenklingar, ledande till sänkt tidsåtgång och minskade kostnader, som den nya lagen ger kan man emellertid inte ange förrän den prövats i praktiken. Det är därför angeläget att man förvärvar erfarenhet härom. Om man inte i praktisk tillämpning har visat att man nu har möjlighet att åstadkomma ett snabbt och billigt förfarande, torde det nämligen vara svårt att i önskvärd utsträckning kunna förmå fastighetsägarna att engagera sig i en verksamhet, som de på grund av erfarenheter från lagaskiftestiden befarar kan bli både långvarig och dyrbar. För att man skall kunna få realistiska erfarenheter av den nya fastighetsbildningslagens möjligheter bör därför ett pilotprojekt på ett lämpligt objekt genomgöras. Därvid bör prövas olika metodiska förfaranden, som syftar till förenklingar och leder till tids- och kostnadsbesparingar. Om ett sådant pilotprojekt skall kunna komma till stånd, torde emellertid krävas att ägarna till de i projektet ingående fastigheterna garanteras att förrättningskostnaderna inte kommer att överstiga en nivå som de kan finna skälig. Detta kan lämpligast ske genom att Kungl. bemyndigar lantmäteristyrelsen medgiva erforderlig nedsättning av totalbeloppet på den enligt lantmäteritaxan upprättade sluträkningen. Hur stor en sådan nedsättning måste vara uttryckt i kronor eller procent för att stimulera fastighetsägarna att engagera sig i projektet kan av naturliga skäl inte fixeras förrän förrättningen slutförts. Det synes därför nödvändigt att redan före förrättningens igångsättning utlova att lantmäterikostnaderna inte kommer att överstiga ett visst belopp, t. ex. per hektar produktiv mark, förslagsvis i genomsnitt , vilket beträffande den produktiva skogsmarken i allmänhet motsvara mindre än en krona per m3sk växande skog. I det föregående har framhållits den positiva inverkan på markanvändningen som följer av en förbättrad fastighetsindelning. Därutöver kan många ytterligare skäl anföras för att åtgärder i detta syfte bör komma till stånd, när nu den nya effektiva fastighetsbildningslagen står till förfogande. Sålunda har inom under det senaste årtiondet äganderättsutredningar enligt lag utförts i mycket stor omfattning. Erfarenheterna av denna verksamhet är mycket goda. har förrättningar avslutats berörande , och ytterligare områden med en sammanlagd areal överstigande är under arbete. Genom dessa åtgärder blir äganderättsförhållandena fullständligt klarlagda, sämjedelningarna legaliserade och inteckningsförhållandena sanerade. Vidare erhåller samtliga fastighetsägare lagfart på sina fastigheter. I samband med dessa förrättningar uttalas intresse för en uppföljning med mera omfattande åtgärder för förbättring av fastighetsindelningen inom de olika förrättningsobjekten. Någon sådan verksamhet har dock inte kommit till stånd. Rädslan för att kostnaderna skall bli för stora har verkat avskräckande. Man har verkligen anledning beklaga detta. Värdet av de stora satsningarna på äganderättsutredningar kommer nämligen att minska, om alltför förflyter innan en genomgripande fastighetsreglering kommer till stånd. Även om sådana fastighetsförbättrande åtgärder låtit vänta på sig, sker naturligtvis ändå vissa punktvisa förbättringar av fastighetsbeståndet. Dessa tar då sikte på uppbyggnad av enstaka företag, och för dem kan naturligtvis med sådana separata åtgärder i många fall goda resultat uppnås. Men med de punktvisa åtgärderna följer risken att möjligheten att i ett senare skede erhålla en total, optimal förbättring av hela fastighetsbeståndet inom det berörda området försvåras och ibland omöjliggöres. De redan uppbyggda fastigheterna kommer nämligen då att låsa planeringen av den övriga fastighetsindelningen på ett olämpligt sätt. Från såväl enskild som allmän synpunkt är därför totalsanering att föredra framför punktvisa insatser. Slutligen må framhållas att förutsättningarna för att erhålla för den fortsatta fastighetssaneringsverksamheten värdefulla erfarenheter av ett pilotprojekt bör vara särskilt stora , när lantmäteriet förfogar över personal med mångårig erfarenhet av omarronderingsverksamhet i stor skala. Det finns verkligen all anledning att utnyttja denna tillgång vid genomförandet av ett försök för att finna en metodik som snabbt leder till resultat. Med stöd av det anförda hemställes att måtte besluta begära att Kungl. bemyndigar lantmäteristyrelsen medgiva den nedsättning av lantmäteritaxan, som erfordras för att ett pilotprojekt av här angiven art skall kunna komma till stånd. . NISSER (m) () ()