mot · FX021978 · 1974-11-19 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:177 med förslag till lag om avsättning till särskild investeringsfond, m. m. I propositionen 1974:177 föreslås bl. a. att aktiebolag och ekonomiska föreningar, vilkas årsvinst överstiger , skall avsätta av vinst till särskild investeringsfond. Pengarna skall inbetalas till räntelöst konto i och kan disponeras av företaget först efter tillstånd av regeringen eller . Företagets ansökan att få disponera medlen skall åtföljas av yttrande från arbetstagarsidans ledamöter i företagsnämnden. Vidare föreslås att skogsägare, som ej gör avsättning till den tidigare nämnda investeringsfonden, skall avsätta eller i vissa fall av sina skogsintäkter 31 december 1975 till investeringskonto för skog. Efter medgivande från regeringen, eller myndighet som regeringen förordnar, får medlen användas för investeringar i jordbruk eller skogsbruk samt för andra kostnader som främjar jordbruket eller skogsbruket. Dessa förslag motiveras med att vinstutvecklingen inom det svenska näringslivet blivit gynnsammare än vad regeringen kunde förutse . Variationerna i fråga om vinstemas storlek anges vara påtagliga mellan olika branscher och företag, vilket sägs innebära stora komplikationer 1 strävandena att genomföra en samlad och solidariskt betonad lönerörelse. Finansministern uppskattar att företagsvinsterna för blir ca . Av dessa vinster skall företagen avsätta eller till de inrättade arbetsmiljöfonderna. Avsättningen till de nu aktuella investeringsfonderna skulle, om samtliga företag omfattades av den, uppgå till . Beloppet blir emellertid något lägre beroende på att företag med årsvinster är befriade från skyldigheten att avsätta medel. Det rör sig dock sammanlagt om mer än som företagen skall inbetala till . har det talats mycket om nödvändigheten av att ingripa mot näringslivets övervinster. Detta ord används inte i propositionen, vilket måste tolkas som ett erkännande av dess olämplighet från regeringens sida. Självfallet kan man inte se till vinstnivån för ett enda år. Detta gäller särskilt konjunkturkänsliga branscher som t. ex. skogs- och stålindustrin. lönsamhet måste studeras , åtminstone en hel konjunkturcykel. Med hänsyn till den dåliga räntabiliteten första år utgör den senaste tidens utveckling en välkommen återhämtning. I sitt anförande på årets pekade professor på det klara sambandet mellan företagens lönsamhet och läget på arbetsmarknaden. För att full sysselsättning skall råda fordras dessutom att det är lönsamt för företagen att tillgodose den efterfrågan som räder. När det gäller löpande produktion räcker det, på kort sikt, att företagen får täckning för sina rörliga kostnader. Vad investeringsverksamheten beträffar, fordras däremot en viss minimiavkastning på nytt realkapital. Vi ser att produktionsbortfallen , och därmed arbetslösheten varit starkt korrelerade inte bara med den allmänna efterfrågeutvecklingen utan också med lönsamheten i industrin; vid lönsamhetsdoppningarna 1966-1968 och 1971-72 blev produktionsförlusterna särskilt stora och arbetsmarknadsläget speciellt svagt. Detta samband beror naturligtvis på att både investeringar och löpande produktion i regel påverkas positivt av lönsamheten. Att investeringarna i industrin beror på det allmänna lönsamhetsläget sammanhänger naturligtvis med att ju högre den allmänna lönsamheten är desto fler räntabla projekt finns det. Vi ser mycket riktigt att investeringstakten i industrin följt räntabiliteten på totalt arbetande kapital, särskilt . Finansministern har tidigare anfört psykologiska skäl för ett ingripande, och han återkommer till nödvändigheten av att underlätta den förestående avtalsrörelsen. Mera preciserat säger departementschefen att löneförhandlingarna kan utsättas för påtagliga svårigheter, om företagen kan disponera sina kraftigt ökade vinster till utdelningshöjningar och andra förmåner till aktieägarna. Med den restriktiva utdelningspolitik som svenska företag traditionellt tillämpar finns det emellertid ingen grund för dessa farhågor. Även utan tvångsåtgärder skulle företagen - i eget intresse - se till att huvuddelen av de ökade vinstmedlen utnyttjas för en förstärkning av den egna produktionskapaciteten. Förslagen i propositionen kan inte väntas öka industriinvesteringarna utöver vad som annars skulle ha kommit till stånd. Det har hävdats att regeringens förslag medför ekonomiska fördelar för näringslivet. Även om detta skulle gälla i vissa fall under speciella betingelser, måste häremot ställas det ökade krångel och den byråkratisering av företagens investeringsbeslut som skulle bli följden. Vi har från moderata samlingspartiets sida länge varnat för en utveckling som ger offentliga myndigheter allt större möjligheter att selektivt ingripa i företagens skötsel. I vår partimotion till innevarande års riksdag (1974:932) anförde vi härom bl. a. följande: De senaste årens ekonomisk-politiska debatt har i stor utsträckning handlat om avvägningen mellan generella och selektiva insatser som konjunkturpolitiska medel. Som vi i annat sammanhang framhållit bör samhällsekonomisk balans i första hand åstadkommas med generella medel. Selektiva insatser kan visserligen ibland befinnas nödvändiga, men då som komplement till den generella politiken. Den selektiva politiken är administrativt omständlig, dyrbar och medför lätt orättvisor. Den snedvrider konkurrensen. Inom ramen av en selektivt bedriven näringspolitik kan lätt utvecklas vad olika nationalekonomer något tillspetsat har kallat en myglingsekonomi: politiker, ämbetsmän och ledare för storföretagen förhandlar om näringspolitiska insatser och förmåner av olika slag. Den socialdemokratiska näringspolitiken har i alltför hög grad knutits till åtgärder inom den statliga företagssektorn och till punktinsatser avsedda att komma till rätta med regionala eller branschmässiga problem. De övergripande frågorna om näringslivets internationella beroende, inventeringsutrymme, finansieringsmöjligheter och lönsamhetskrav samt om de enskilda företagens och företagarnas initiativ- och skaparkraft har på ett utomordentligt otillfredsställande sätt hamnat i bakgrunden. I förening med den tidigare beslutade avsättningen av av företagens vinster till särskilda arbetsmiljöfonder skulle den nu föreslagna inbetalningen av till medföra betydande likviditetsproblem för många företag. Mot bakgrund av den vikande konjunkturen och det ansträngda läget på kreditmarknaden kommer detta att få negativa följder för produktion och sysselsättning. Det saknas i propositionen klara uttalanden om att nu föreslagna särskilda investeringsfonder skall användas i konjunkturutjämnande syfte i likhet med redan befintliga investeringsfonder. Det ger ytterligare anledning att befara att de särskilda investeringsfonderna är avsedda att bli ett nytt selektivt instrument i regeringens hand. Det finns företag, som genast vill satsa på en utbyggnad av sin kapacitet. Om de nu tvingas sätta in betydande belopp hos och blir beroende av regeringens tillstånd för att få loss pengarna, kan detta leda till att angelägna investeringar försenas eller rent av inte kommer till stånd. Förslaget om insättning på investeringskonto för skog framstår som synnerligen anmärkningsvärt. De prisförbättringar som erhållits på skogsprodukter innebär en återhämtning till den nivå som gällde för rotposter och leveransvirke . De måste ses i relation till den svaga skogskonjunkturen , då lönsamheten inom skogsbruket var utomordentligt låg. Den föreslagna insättningen beräknas inte på skogsägarnas vinster utan på deras försäljningslikvider, och den avser inte utan en kommande period, för vilken konjunkturutsikterna snabbt försämras. Förslaget leder sannolikt till att många skogsägare uppskjuter planerade skogsvårdsåtgärder till dess att medlen blir disponibla, vilket får negativa effekter för den svenska skogsnäringen. Någon avkylande effekt på avtalsrörelsen kan tvångsmässiga avsättningar till investeringskonton för skog inte väntas få. Det är fråga om privata skogsägare, som endast undantagsvis har egna anställda. För dessa små företag kan ränteförlusten vid insättning bli kännbar. Att åtgärden drabbar endast en viss kategori skogsägare gör den än mer diskutabel. Sammanfattningsvis anser vi att ovan angivna förslag bygger på en kortsynt bedömning av vinstutvecklingen i näringslivet, att de är onödiga och att de genom att skapa krångel, likviditetsproblem och förseningar skulle skada produktion och sysselsättning i en redan nedåtgående konjunktur. Vi avstyrker därför propositionens förslag i vad avser avsättning till särskild investeringsfond och insättning på investeringskonto för skog. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att beslutar 1. att avslå förslaget till lag om avsättning till särskild investeringsfond, 2. att avslå förslaget till lag om insättning på investeringskonto för skog. () () () () PER () i Gäddvik G. () GOTAB 74 8331 S 1974