mot · FX02932 · 1974-01-24 00:00:00 — Vi vill i detta sammanhang påpeka, att det är av utomordentlig vikt, att allmänheten och näringslivet hålls kontinuerligt informerade om utvecklingen av vår energiförsörjning och de samhällsekonomiska anpassningsåtgärder som kan komma att behöva vidtas. Skattepolitik och utgiftspolitik på Den skatteomläggning, som skatteutredningen har arbetat med, är att betrakta som ett provisorium. En sådan tillfällig lösning, som endast skall vara avsedd att fungera , är erforderlig, för att det nuvarande skattesystemets allra värsta brister skall kunna elimineras. I ett längre perspektiv kan emellertid inte skattepolitiken bygga på provisoriska lösningar från till ett annat. Sedan skatteutredningen i enlighet med sina direktiv lagt fram sitt nu aktuella förslag, måste dess arbete inriktas på mer långsiktiga lösningar. Det är därvid nödvändigt att utredningen får sådana direktiv, att dessa inte lägger hinder i vägen för ett förutsättningslöst arbete. Den bör t. ex. inte vara bunden till en på förhand given nivå i fråga om de statliga inkomsterna utan måste få möjlighet att studera alternativa modeller med hänsyn till det totala skattetrycket. Ökningen av hushållens reala disponibla inkomster har nästan helt varit att hänföra till ökade transfereringar via det sociala bidragssystemet. Mätt i fast penningvärde har hushållens ökade arbetsinkomster till gått till skatter till stat och kommun. I gengäld har det allmännas sociala utgifter ökat kraftigt. Stora summor har återbetalats till hushållen i form av bostadsbidrag, subventionerad barntillsyn osv., bidrag som i ökad utsträckning blivit nödvändiga till följd av den hårda beskattningen. Om denna utveckling fortsätter som , kommer en allt större del av hushållens disponibla inkomster att härröra från det sociala bidragssystemet - till stor del finansierat av egna skatter samt vara beroende av att vissa kriterier uppfylls. Vi behandlade bl. a. dessa frågor i vår motion 1973:241 och visade där, att om utvecklingen fortsätter som , kommer normalinkomsttagaren att betala mer än två tredjedelar av sin lön i skatt. Mot denna bakgrund anser vi det nödvändigt att skatteutredningen bereds möjlighet att studera skattesystemet i relation till det sociala bidragssystemet. Politisk dogmatism får inte utgöra ett hinder för utredningen att undersöka möjligheterna att för framtiden genom skattesänkningar göra det lättare för vanliga inkomsttagare att klara sin egen ekonomi. Möjligheterna att förenkla transfereringssystemet genom att införa någon form av negativ skatt bör också undersökas. Det är enligt moderata samlingspartiet ett centralt mål för skattepolitiken att åstadkomma en sänkning av det totala skattetrycket. Det fordrar en uppbromsning av den offentliga sektorns utgiftsexpansion. Detta gäller såväl transfereringsutgifterna som utgifterna för offentlig konsumtion och offentliga investeringar. Vi har därför under en rad år drivit kravet på bättre hushållning med skattemedel. Utvecklingen har klart illustrerat, att tryggheten för den enskilda människan är ihålig, om inte en sund ekonomisk utveckling kan upprätthållas. Det är detta som inte varit möjligt med regeringspolitiken. Problemen kommer att växa, om denna politik tillåts fortsätta som . Det är vår övertygelse, att betydande besparingar är möjliga inom den offentliga sektorn utan att detta skall behöva betyda försämrad service för den enskilde. Tvärtom är sådana besparingar nödvändiga för att angelägna reformer skall kunna genomföras. I den offentliga verksamheten, som fortsätter år utan att vara utsatt för konkurrens eller nämnvärda ekonomiska påfrestningar i övrigt, uppstår effektivitetsförluster. Möjligheterna till rationaliseringar och kostnadsbesparingar utnyttjas inte i tillräcklig utsträckning. bedriven verksamhet görs inte till föremål för den ständiga omprövning, som är nödvändig. Det är mot denna bakgrund, som moderata samlingspartiet har krävt tillsättandet av en parlamentarisk besparingsutredning med uppgift att lägga fram förslag till besparingar och rationaliseringar inom den offentliga sektorn. En sådan utredning bör åläggas att arbeta i nära kontakt med skatteutredningen. Därigenom skulle den senare få underlag för ett realistiskt skattesänkningsprogram. En av de omständigheter, som möjliggjort den offentliga sektorns snabba utgiftsexpansion, är de automatiska skatteskärpningar, som är en följd av skattesystemets konstruktion. Skatterna har undan för undan ökat utan att regeringen har behövt gå till och begära skärpt skatt. Genom penningvärdeförsämringen har inkomsttagarna undan för undan kommit upp i högre skatteklasser även om någon verklig löneförbättring inte har ägt rum. Ju snabbare penningvärdeförsämringen har varit, desto större har denna automatiska skatteskärpning blivit. Regeringen brukar mot ett sådant resonemang invända, att man med jämna mellanrum justerar skatteskalorna med hänsyn bl. a. till denna skatteskärpning. Faktum är emellertid, att de skattejusteringar som vidtagits endast tagit i anspråk en del av de ökade skatteinkomster som har sin grund i automatiken. Enligt vår uppfattning är denna automatik oacceptabel. Behöver regeringen ökade skatteinkomster, skall den vara tvungen att låta pröva detta. En metod att komma ifrån automatiken är att indexreglera skatteskalorna. En indexreglering kan utformas på flera olika sätt. Vanligen knyts begreppet till en modell, där skatteskalorna justeras upp med hänsyn till en tidigare inträffad penningvärdeförsämring. För en person, vars lön ökar lika mycket som penningvärdet försämrats mätt i konsumentprisindex innebär detta, att han kommer att betala en precis lika stor andel av sin lön i skatt som . Ökar däremot hans lön mer än penningvärdeförsämringen, kommer han sannolikt att få sin skatt något skärpt, genom att den reala löneökningen i vanlig ordning drabbas av den höga marginalbeskattningen. Man kan emellertid också tänka sig, att skatteskalorna justeras med hänsyn till den genomsnittliga löneökningen i stället för konsumentprisindex. Den vars lön ökar lika mycket som genomsnittet kommer med detta system att ha samma skattetryck som tidigare även om hans reallön har ökat. Endast den vars lön ökat mer än genomsnittet drabbas av en viss skatteskärpning på grund av progressionen. För en person, vars lön ökar mindre än genomsnittet, blir det fråga om en viss skattesänkning. En fördel med en konstruktion av detta slag är, att löntagarorganisationerna vet, att deras medlemmar får samma löneförbättring före som efter skatt. Man blir inte tvungen att som begära en löneförhöjning på kanske endast för att kompensera en allmän prisstegring på . Det säger sig självt, att detta också ur stabiliseringspolitisk synpunkt är av värde. För det allmänna blir resultatet av en sådan konstruktion, att dess skatteinkomster växer i samma takt som den allmänna lönenivån men inte snabbare under förutsättning att några skattehöjningar inte beslutas. Från moderata samlingspartiet liksom övriga borgerliga partier har krav på indexreglering upprepade gånger framförts. För att det skall undvikas, att resultatet av den provisoriska skatteomläggning, som vi i det föregående förordat, har ätits upp av automatiken i skattesystemet, bör en indexreglering införas. Denna bör ha till syfte att skattetrycket för den enskilde, dvs. den del av lönen som betalas i skatt, inte skall öka. 1 de senaste årens allmänna debatt har ordet näringspolitik varit flitigt använt. Man säger sig från regeringens sida vara i färd med att genomföra en ny näringspolitik. Det talas ofta om djärva näringspolitiska satsningar och olika förslag motiveras med att de har näringspolitisk betydelse. Den av regeringen förda s. k. aktiva näringspolitiken lanserades tillsammans med slagord om arbete, trygghet och utveckling. De erfarenheter som har vunnits har inte varit uppmuntrande för dem som ställt stora förväntningar på denna politik. har i stället utmärkts av arbetslöshet, ny otrygghet och ekonomisk stagnation. Många åtgärder som vidtages av statsmakterna är visserligen ofta näringspolitiska i den meningen att de i högre eller lägre grad påverkar Hit kan föras åtgärder inom t. ex. utbildning, regionalpolitik, skattepolitik, handelspolitik, trafikpolitik. Det faktum att ett beslut påverkar förutsättningarna för näringslivet i någon form räcker dock icke för att beslutet i fråga skall anses vara av näringspolitisk art. Erfarenheten av olika ekonomiska system bekräftar vår uppfattning att näringslivet även bör bygga på fri marknadshushållning , fri prisbildning, fritt konsumtionsval och konkurrens. För detta talar såväl effektivitetsskäl som överväganden om maktbalans och demokrati. Inget annat system har kunnat ge medborgarna större materiella resurser eller i längden varit förenligt med politisk demokrati och mångsidighet i livsform och värderingar. Marknadsekonomin ger också större möjligheter till decentralisering av beslut om såväl konsumtion som produktion. Varje försök att i någon högre grad överföra sådana beslut till centrala instanser medför risker för lägre framstegstakt och administrativt godtycke i en byråkratisk hierarki. Ett marknadsekonomiskt system tar också till vara människornas vilja till initiativ, verksamhet och ansvar. Den nya inriktningen av den socialdemokratiska näringspolitiken, som inleddes , avspeglar sig främst i sättet att betrakta de enskilda företagen och deras villkor inom ramen för biandekonomin. såg man konkurrensen som ett viktigt medel att främja tillväxten. Denna skulle i sin tur ge resurser och möjligheter till både ökad konsumtion för den enskilde och en vidareutveckling av välfärdssamhället. Även under större delen av var näringspolitiken inriktad på att tillvarata marknadsekonomins fördelar. Man försökte undvika sådana styrande åtgärder som innebar en snedvridning av konkurrensen. I det betraktelsesätt som vuxit fram inom socialdemokratin diskuteras emellertid begreppen marknadsekonomi och konkurrens främst utifrån deras svagheter och begränsningar eller rent negativa effekter. Regeringspartiets nya synsätt bygger vidare på en stark tilltro till den centrala administrationens och byråkratins förmåga att lösa näringslivets och de individuella företagens problem. I enlighet härmed har av ytterligare myndigheter, nya stödformer, samt reglerande eller kontrollerande åtgärder av olika slag blivit allt rikhaltigare. Regeringen tycks nu vilja skärpa sitt grepp om näringslivets utveckling. Biandekonomin tycks alltmer utvecklas mot något som skulle kunna kallas sammanblandningsekonomi; de styrande politikerna bygger in sig själva i systemet och urholkar därigenom möjligheterna att representera den opartiska statsmakten. Även om de centrala samhällsorganen rekryteras med kvalificerade ekonomer, samhällsvetare och jurister, kommer vägen mot ökad statlig styrning av näringslivet att kantas av misslyckanden. De beslut som kommer att krävas är så många, så komplicerade och kräver så mycket information att erforderligt beslutsunderlag blott står till förfogande bland de många människorna i de många tusentals företagen ute i landet. Ett vidgat beroende av ett fåtal centrala beslutsfattare är ägnat att öka risken för felaktiga beslut. Innovationsklimat och effektivitet kommer att påverkas negativt. De senaste årens ekonomisk-politiska debatt har i stor utsträckning handlat om avvägningen mellan generella och selektiva insatser som konjunkturpolitiska medel. Som vi i annat sammanhang framhållit bör samhällsekonomisk balans i första hand åstadkommas med generella medel. Selektiva insatser kan visserligen ibland befinnas nödvändiga, men då som komplement till den generella politiken. Den selektiva politiken är administrativt omständlig, dyrbar och medför lätt orättvisor. Den snedvrider konkurrensen. Inom ramen av en selektivt bedriven näringspolitik kan lätt utvecklas vad olika nationalekonomer något tillspetsat har kallat en myglingsekonomi: politiker, ämbetsmän och ledare för storföretagen förhandlar om näringspolitiska insatser och förmåner av olika slag. Den socialdemokratiska näringspolitiken har i alltför hög grad knutits till åtgärder inom den statliga företagssektorn och till punktinsatser avsedda att komma till rätta med regionala eller branschmässiga problem. De övergripande frågorna om näringslivets internationella beroende, investeringsutrymme, finansieringsmöjligheter och lönsamhetskrav samt om de enskilda företagens och företagarnas initiativ- och skaparkraft har på ett utomordentligt otillfredsställande sätt hamnat i bakgrunden. Näringspolitiken och den ekonomiska politiken De grundläggande utgångspunkterna för en aktiv näringspolitik är kraven på hög sysselsättning och god tillväxt inom folkhushållet. Vårt näringsliv är i hög grad inriktat på exportförsäljning. Enbart den svenska marknaden ger inte underlag för den specialisering och den produktion i långa serier som modern teknik fordrar. Vår ekonomiska framtid beror alltså på möjligheterna att hävda oss på de internationella marknaderna. har endast av världens befolkning, men landet svarar för cirka 2 av världshandeln. Mer än 1/5 av vår totala produktion och cirka hälften av vår industriproduktion är inriktad på försäljning utomlands. är därför ett av de länder i världen som har det största utlandsberoendet. Enskilda små nationer har bara begränsade möjligheter att påverka takten i den tekniska och ekonomiska utvecklingen. Den internationella konkurrensen är i många branscher sådan att endast företag med hög och ökande produktivitet kan överleva. Inflationen i vårt land kan inte tillåtas gå snabbare än i de länder med vilka vi har våra huvudsakliga ekonomiska relationer, utan att detta medför risk för arbetslöshet eller förutsätter en förändring av den svenska valutakursen. Även om vår valutasituation förbättrats måste det svenska näringslivets produktionskapacitet byggas ut. Konkurrensförhållandena måste stärkas så att vi kan finansiera växande import, utbyggd u-landshjälp och ett sannolikt ökande underskott i turistbalansen. Dagens kraftigt höjda kostnader för vår oljeimport kommer, även om en angelägen valutasamverkan de västliga industriländerna emellan genomför, att ytterligare skärpa kravet på utbyggd industriell kapacitet i vårt land. Hithörande och andra av oljekrisen betingade problem behandlas i en särskild motion. Strukturförändringar i näringslivet är en förutsättning för att teknikens nyvinningar skall kunna tillvaratas och för att vårt land skall kunna hävda sig i den internationella konkurrensen. En dynamisk ekonomi förutsätter helt enkelt en fortgående utveckling inom näringslivet. Ny teknik och nya marknadsbehov driver fram nya produktionsmetoder och nya produkter samt omgestaltar företagsbilden. En trögrörlig näringslivsstruktur är ingen garanti för trygghet och fortsatt välstånd. I en statisk ekonomi är tvärtom riskerna för framtida allmänna välfärdsförluster högst betydande. En fortgående omvandling av vårt näringsliv utgör alltså ett villkor för förbättrad levnadsstandard för människorna och för möjligheterna att bygga ut vår offentliga service samt bedriva en aktiv och utjämnande fördelningspolitik. I ett idealtillstånd skall strukturförändringarna i näringslivet ske i sådan takt, att därvid ledigbliven arbetskraft kan sugas upp av expanderande branscher, nytillkomna företag eller av andra enskilda eller offentliga sektorer inom folkhushållet. Ett sådant idealtillstånd kan ofta vara svårt att åstadkomma. Om nyföretagandet och expansionen stagnerar, medför förändringsprocessen allvarliga störningar. Så har skett . Förhållandena på arbetsmarknaden har stegvis förvärrats. Många enskilda människor har utsatts för svåra påfrestningar. De senaste årens arbetslöshet beror alltså på att arbetstillfällen, som fallit bort när produkter och metoder åldrats och konkurrerats ut, inte ersatts av nya arbetsuppgifter, knutna till nya och konkurrenskraftiga företag. Den statliga näringspolitiken och den solidariska lönepolitiken har bidragit till denna otillfredsställande utveckling. Alla analyser visar entydigt att lönsamheten är en avgörande faktor för industrins investeringsvilja. Det gäller inte minst den förväntade lönsamheten. Sjunker den kraftigt, blir företagen benägna att koncentrera sina investeringar på kostnadsbesparande maskiner och rationaliseringar som minskar behovet av arbetskraft. Näringslivet vågar inte satsa på innovationer i den utsträckning som är nödvändig för att bibehålla expansionskraften. Trots den relativt förbättrade lönsamheten inom främst de större exportföretagen kan den generellt sett inte anses tillräcklig för att garantera den investeringsökning som är nödvändig för att tillväxten i den svenska ekonomin skall bli tillfredsställande. God lönsamhet och tillfredsställande självfinansieringsförmåga är en förutsättning för ett expansivt näringsliv. En förklaring till de senaste årens nedgång och till de växande sysselsättningssvårigheterna är att statsmakterna inte varit beredda att i sin politik ta hänsyn till lönsamhets- och självfinansieringsbehovet. Det är, som redan sagts, näringspolitikens främsta uppgift att dra upp ramar inom vilka näringslivet har att verka. Såväl den allmänna ekonomiska politiken som näringslagstiftningen skall befrämja initiativ, nyföretagande och effektiv konkurrens och skapa garantier för väl fungerande kapital- och kreditmarknader. Särskilt väsentlig för den långsiktiga utvecklingen är tillgången på långa krediter. Banklagstiftningen bör utformas så, att inte alltför rigorösa säkerhetsbestämmelser förhindrar en smidig långivning, framför allt till nystartade företag och sådan produktiv verksamhet som byggs upp på innovationer. Tillgången på riskvilligt kapital är självfallet också en väsentlig faktor för utvecklingen inom näringslivet. Till de näringspolitiska uppgifterna hör också företagarutbildning och företagarinformation. Kunniga och väl informerade konsumenter utgör en förutsättning för konkurrensens effektivitet. Konsumentpolitiken bör utformas med hänsyn härtill och med tanke på att de krav och normer som utformas inom dess ram är i hög grad ägnade att påverka svenska företags och produkters internationella konkurrensmöjligheter. En tydlig nedgång i nyföretagandet är ett annat drag i de senaste årens utveckling. Detta är som redan sagts allvarligt, eftersom nyföretagandet är av central betydelse för vitaliteten och dynamiken inom näringslivet. Ofta byggs nya företag upp kring en innovation eller uppfinning. Så har också många av dagens storföretag tillkommit. Ett lägre nyföretagande kan alltså leda till att nya idéer långsammare eller inte alls blir förverkligade. I dagens värld, där den tekniska utvecklingen löper allt snabbare, kan detta, särskilt på , leda till att får allt svårare att hävda sig. Nyföretagandet är också väsentligt för att upprätthålla en effektiv konkurrens. Näringspolitiken bör därför stimulera till nyföretagande och medverka till att undanröja hinder mot nyetableringar. Möjligheterna till bl. a. skattelättnader för nystartade företag bör utredas. Vår höga svenska levnadsstandard, byggd på hög produktion, är bl. a. ett resultat av näringslivets höga tekniska nivå. Det försprång som det svenska näringslivet har haft i förhållande till sina utländska konkurrenter förefaller ha minskat. Det är därför viktigare än någonsin att vi i gör allt för att tillvarata och utveckla nya idéer och produktmetoder. Svensk industri möter ständigt ökad konkurrens från länder med lägre löne- och skattenivåer. Om löneintensiva industrier skall kunna hävda sig måste de ha hög innovationsnivå och väl utvecklad teknik. Det har ibland hävdats att kapitalintensiva industrier har gynnsammare förutsättningar i än på andra håll. Riktigheten av denna tes kan ifrågasättas. Generellt sett gäller alltså i fråga om såväl kapital- sorn löneintensiva industrier, att förutsättningarna för våra möjligheter att hävda oss på världsmarknaden i hög grad är beroende av möjligheten att ta fram nya tekniskt kvalificerade, konkurrenskraftiga produkter. Jämfört med många andra länder ger vår höga tekniska utbildningsnivå och de industriella traditioner som utvecklats under innevarande sekel goda betingelser för en mångsidig innovationsverksamhet. Den relativt låga lönsamheten, framför allt inom de mindre och medelstora företagen, har begränsat företagens möjlighet att ta och bära de ekonomiska risker som alltid är förenade med utveckling av nya produkter. Denna omständighet gör det ännu mera angeläget än vad eljest skulle vara fallet för statsmakterna att med olika medel söka stimulera till nyskapande insatser. Inte minst betydelsefulla måste de satsningar bedömas vara som statsmakterna kan göra på forsknings- och utvecklingsområdet. Den verksamhet som bedrivs inom Styrelsen för teknisk utveckling (STU) är av stor betydelse för den svenska forskningen. Det kan dock ifrågasättas om de former, i vilka STU arbetar, är de mest lämpliga med hänsyn till kravet på effektivitet och smidighet. Den forskning som bedrives vid universitet och högskolor bör i största möjliga utsträckning utnyttjas och nyttiggöras inom näringslivet. Regler bör skapas som gör det möjligt att göra skattefri avsättning till forsknings- och utvecklingsfonder. Mindre och medelstora företag Som redan i det föregående understrukits, är de mindre och medelstora företagen av särskild betydelse för vårt lands ekonomi, liksom för sysselsättningen. Många av dessa företag har betydande problem. För många mindre företag är lönsamheten alltför låg. Den förbättring av lönsamheten som skett hänför sig i stor utsträckning till de allra största företagen. De kapitalanskaffningsproblem som tidigare berörts gäller framför allt i fråga om de mindre företagen. För dem står aktiemarknaden ofta inte till förfogande. Obligationslånemarknaden är avsedd för de större företagen. De mindre företagens egna kapitalinsatser är av naturliga skäl ofta så begränsade, att möjligheterna att få erforderliga bankkrediter blir i motsvarande mån otillräckliga. I den nya lagstiftningen om anställningstrygghet, varom fattade beslut , har stadgats förlängda uppsägningstider, som resulterat i en ökning av företagens latenta skuldbelastning och därigenom ytterligare begränsat företagens kreditvärde. Dessa företags starka beroende av en effektivt fungerande kreditmarknad kom till ett utomordentligt otillfredsställande uttryck i samband med det s. k. idiotstopp som statsmakterna genomförde . Vi förutsätter att sådana åtgärder icke kommer att upprepas och att det kreditpolitiska instrumentet handhas på ett betydligt smidigare sätt. Eftersom möjligheterna till självfinansiering hos ifrågavarande företag, och framför allt nystartade mindre företag, är utomordentligt begränsade, blir behovet av eget riskkapital för denna kategori av företag särskilt betydelsefullt. Avdragsgilla självfinansieringsfonder är ägnade att förbättra läget och kan dessutom göra det lättare för företagen att överleva vid avsättnings- eller konjunkturkriser. Moderata samlingspartiet upprepar sitt tidigare framlagda förslag härom. Vi har också riktat statsmakternas uppmärksamhet på de kapitalförsörjningsproblem som familjeföretagen ställs inför vid arvsskiften. Den nuvarande arvs- och förmögenhetsbeskattningen kan ofta få helt orimliga konsekvenser och kan inför arvsskifte framtvinga försäljning av sådana företag till större in- eller utländska koncerner. Att den faktiska sambeskattningen av makar som arbetar i samma företag är starkt belastande har från vår sida vid upprepade tillfällen understrukits, och vi har framfört krav på individuell beskattning. Även löneskatten drabbar hårt den mindre företagsamheten. Hantverkare, jordbrukare, fria yrkesutövare över huvud taget och en- eller fåmansbolag har att erlägga löneskatt även för avkastningen på eget kapital och på kostnaderna för försäkringsskydd. Aktiebolagen drabbas icke härav. En omprövning av beräkningsunderlaget för löneskatten bör alltså komma till stånd.