mot · FX0250 · 1974-01-11 00:00:00 — av m. fl. om förstatligande av oljehanteringen. Oljan är f. n. den viktigaste energikällan. var oljans andel av världens energikonsumtion . För de kapitalistiska industristaterna är dess betydelse än större. Oljans del av energikonsumtionen i är , i , i och i . Av tabellen nedan framgår också att merparten av den olja som konsumeras i de kapitalistiska staterna inte produceras där. Den internationella handeln med olja är således omfattande. (Siffrorna anger procenttal.) kapitalistländer 9,8 26,7 72 därav 6,0 22,8 31 därav 2,2 1,0 28 Tredje världens länder 76,2 56,7 13 Socialistiska länder 14,0 16,6 15 Världen, totalt 100,0 100,0 100 I absoluta tal betyder detta bl. a.: utvinner olja och konsumerar endast 50 miljoner. konsumerar och utvinner inget. konsumerar och utvinner än så länge omkring . Av tabellen framgår hur , men i synnerhet är beroende av oljeimport från tredje världen. Likadant är förhållandet för . Kolumnen för oljereserver visar också att detta beroende kommer att öka. Mer än tre fjärdedelar av jordens kända oljereserver finns i tredje världen. Särskilt , som varit en stor oljeproducent, kommer med nuvarande förbrukning att ha tömt sina oljereserver . Oljan är i hög grad en handelsvara. Internationellt transporteras olja. Handeln med olja domineras av några få stora multinationella företag, i första hand de s. k. sju systrarna, dvs. den oljekartell som består av de fem amerikanska bolagen (of ), MOBIL (), GULF (), , SOCAL (), det holländska bolaget () samt det engelska BP (). Dessa bolag svarar dock inte bara för distributionen av olja, de kännetecknas av en fullt utbildad vertikal integration. Oljebolagen kontrollerar alla led i oljehanteringen från forskning, letning, prospektering och utvinning till transport, förädling och distribution av den färdiga produkten. för av råoljeproduktionen, av raffineringen och av produktförsäljningen i världen utanför och de socialistiska länderna. Trots att kartellens inflytande minskat något , dominerar den fortfarande i synnerhet den avgörande oljeproduktionen: oljekartellen kontrollerar av produktionen i , i , i , i och , för att nämna några av de största råvaru län derna. I vad gäller den framtida produktionen har kartellen i de största producentländerna i sex stycken samägda dotterbolag, genom vilka man har tillgång till två tredjedelar av den icke-socialistiska världens kända oljereserver. Storleksordningen på dessa bolag framgår av ett studium av exempelvis , det klart största oljebolaget. Med 300 dotterbolag kontrollerar företaget alla led i oljehanteringen. 1968 producerade råolja i 14 länder eller av den icke-socialistiska världens råoljeproduktion. Det svarade för av produktionen i , i . Företaget raffinerade detta år olja i 37 länder och försålde slutprodukter på i hundra länder. Dessutom har numera verksamhet inom andra områden, t. ex. hotellbranschen, kärnenergin, kemiska sektorn. var världens näst största företag efter . Företaget omsatte och bokförde en vinst på . redovisade en vinst på . Ett annat av bolagen, , letar efter olja i mer än 50 länder, utvinner olja och naturgas i 30, förädlar i 40 och säljer i över 100 länder. För att föra olja till marknaderna äger och chartrar av världens tankfartygstonnage eller av alla oceangående fartyg. Omfattningen av hela oljekartellens verksamhet framgår av tabellen nedan. Av oljekartellens sju bolag är alla utom det näst minsta, SOCAL, verksamma i . Andra utlandsägda bolag än dessa har endast obetydlig verksamhet i . De sex stora bolagen i kartellen svarade för av den totala försäljningen i . Tillsammans med de båda stora svenska oljebolagen svarar de för av försäljningen. Bolagens marknadsandelar framgår av tabellen nedan. Den mest markanta förändringen är att OK ökat sin marknadsandel av bensinförsäljningen så att företaget nu är den största försäljaren i landet. Alltjämt dominerar dock sex av de sju systrarna klart den svenska olje mark nåd en. Som framgått av tidigare uppgifter är kartellens ekonomi lysande med miljardbelopp i redovisade vinster för varje företag . exempelvis var kartellens redovisade nettovinst i procent av den samlade omsättningen 8,95. hade procentsatsen stigit till 9,02. Kartellens svenska dotterbolag uppvisar i sina bokslut en helt annan ekonomisk bild, vilket framgår av nedanstående uppställning. Omsättning i milj. kr. Redovisad netto- Nettovinst i procent vinst i milj. kr. 1970 1972 1970 1972 1970 1972 3 121 5 491 0,3 -96,5 0,01 -1,76 Trots att omsättningen ökat med , har bolagens tidigare obetydliga vinst nu helt försvunnit, och istället noteras en förlust på i det närmaste hundra milj. kr. är naturligtvis inte dessa företag, som det kan verka av siffrorna i boksluten, verksamma i av pur idealitet och beredda att bära förluster eller acceptera helt obetydliga vinster år . Förklaringarna till att oljebolagens verksamhet här i landet får detta utseende i siffror är helt andra. års oljeutredning gav i sitt betänkande en kort men korrekt beskrivning av förhållandena: Man har i diskussionen om oljehandelns ekonomiska förhållanden påtalat, att koncernbolagen mestadels icke redovisat beskattningsbara vinster. I samband därmed har man ifrågasatt en skatteflykt, varmed man avsett, att moderbolagen debiterat dotterbolagen sådana priser att beskattningsbara vinster ej kunnat uppkomma i . Och koncentrationsutredningen (SOU 1966:21) beräknade att de stora utländska oljebolagens dotterföretag i 19591961 borde ha redovisat en vinst på 170 milj. kr. i stället för den förlust på 280 milj. kr. Orsakerna till förhållandena står i första hand att söka i bolagens fullständigt utbildade vertikala integration. Eftersom bolagen kontrollerar samtliga led i oljehanteringen, kan resp. moderbolag debitera dotterbolagen högre priser på råolja och förädlade produkter, på transporter och andra tjänster än de verkliga priserna. Ett dotterbolag utvinner råoljan, ett annat transporterar den, ett tredje raffinerar den och transporterar den vidare och ett fjärde dotterbolag distribuerar till konsumenterna, exempelvis i . Eftersom hela hanteringen sker under samma moderbolags hatt, kan det också bestämma var vinsten skall redovisas och tas ut, vilket då sker i det land där beskattningen är lägst. Genom bolagens kartellbildning läggs också priserna högre än vad som föranleds av kostnaderna för produktionen. Redan oljeutredningen kunde konstatera att det mellan de stora oljebolagens dotterföretag i förekom ett avancerat samarbete i syfte bl. a. att begränsa konkurrensen och hålla priserna på en gemensam hög nivå. Dessa faktorer sammantagna gör att svenska oljekonsumenter betalar priser som naturligtvis går till att täcka de egentliga produktionskostnaderna men som i hög grad bidrar till att bygga upp oljejättarnas miljardvinster. Ty oljebolagen kan genom sin internationella kartellbildning inte bara avgöra konsumentpriserna utan också bestämma och hålla nere råvarupriserna. Av sälj priset på olja är det i själva verket som kommer de råvaruproducerande länderna till del. Oljans stora betydelse som energikälla i de utvecklade kapitalistländerna beror bl. a. på att den har vissa fördelar framför andra energiformer: den är jämförelsevis lätt att utvinna, lätt att transportera och den kan användas som råvara vid framställning av en rad förädlade produkter som plast, syntetfibrer, gödningsämnen, eldningsolja och smörolja, fotogen och bensin. Oljan har blivit den viktigaste råvaran för industri, transporter, uppvärmning, krigsmakt m. m. i de kapitalistiska industristaterna. Som framgått ovan är för sin energiförsörjning till tre fjärdedelar beroende av oljan. Hur oljan kommer till användning i landet framgår av dessa siffror . Olja till fastighetsuppvärmning 37 Olja till industriproduktion 30 Olja till transport 23 Olja till kraftproduktion 8 Man kan säga att oljebolagen genom sin prispolitik, där priset på olja hållits högt men likväl lägre än för andra energiprodukter, gjort de kapitalistiska industriländerna beroende av oljeprodukterna. I den bristsituation som successivt kommer att förstärkas mot slutet av århundradet är situationen den, att dessa länder, och däribland , för sin energiförsörjning är beroende av oljan, och bolagens grepp om prissättning och möjlighet till vinstuttag tenderar att öka. Denna förbättrade ekonomi skapar i sin tur ekonomiska förutsättningar för oljebolagen att börja gå in på andra energifält innan oljan tryter, och bolagen lägger på detta sätt grunden till monopolbildningar också på andra, för framtiden avgörande, energiområden. Bolagens goda resultat har f. ö. redan möjliggjort inbrytningar på andra sådana områden. kontrollerar oljebolagen t. ex. av kända uranreserver och av de kända koltillgångarna. En frigörelse från oljemonopolens makt måste betraktas som en framsynt politik, som inte bara skulle få betydelse i . Krav på ett statligt övertagande av den privata oljehanteringen i landet har förts fram i en rad motioner kommunisternas sida. Ett förstatligande skulle medföra flera fördelar, i första han dessa: Monopolpriserna kunde avlägsnas och försäljningspriset skulle kunna sänkas. Lägre inköpspriser samt reducerade kostnader genom användning av egen transportflotta skulle uppnås. Bättre geografisk fördelning av oljedepåerna kunde åstadkommas, med minskade transportkostnader som följd. Vad gäller raffinaderierna är ett förstatligande av vikt för att försäkra samhället om effektivaste möjliga kontroll av ingreppen i och påverkan på miljön. Miljövårdskraven på de inhemska raffinaderierna, som förädlar av den olja som förbrukats i landet, skulle bättre kunna tillgodoses om beroende till oljebolagen upphörde. Detaljhandeln skulle kunna rationaliseras och avsevärt förbilligas och kundernas kostnader därmed minskas. De anställda inom oljehanteringen kunde beredas tryggare och bättre anställningsvillkor. Oljehanteringens förstatligande i skulle sammantaget innebära att de stora utländska bolagens inflytande över oljehandeln bröts. Det skulle även minska dessa bolags möjligheter att monopolisera framtida dominerande energislag. Vidare skulle ett förstatligande innebära ett minskat beroende av utländskt kapital, i synnerhet den amerikanska dollarn. Det måste anses ligga i linje med svensk neutralitetspolitik att sträva efter minskat sådant utländskt inflytande, särskilt som det här gäller en för försörjningen tills vidare utomordentligt viktig produkt. En nationalisering av oljehanteringen skulle dessutom ge staten överblick över och grepp om hela energisituationen. En sådan kontroll skulle skapa möjligheter till en planering för successiv övergång till andra energikällor, kanske i första hand inhemska fossila bränslen, främst torv. Ett förstatligande skulle emellertid också få konsekvenser i ett internationellt perspektiv. Tolv av de oljeproducerande länderna i , och Latin har en organisation, OPEC, vars syfte är att tillvarata medlemsländernas intressen gentemot oljekartellen. OPEC-länderna svarar för närmare hälften av världens oljeproduktion. OPEC arbetar i huvudsak för två mål: att öka medlemmarnas inkomster av oljan och att stabilisera världsmarknadspriset på olja. Dessutom skall, enligt en OPEC-deklaration , regeringarna i största möjliga mån överta utnyttjandet och sökandet efter nya oljefyndigheter. Vissa av de oljeproducerande arabstaterna har också med oljebolagen slutit avtal som innebär att bolagens tillgångar successivt övergår i värdlandets ägo, 1982 nå . De oljeproducerande länderna i tredje världen har genom sitt gemensamma agerande i OPEC stärkt sina positioner gentemot oljebolagen. I , och har de förtryckta och koloniserade folken tagit upp kampen mot de internationella kapitalistiska oljebolagen, och dessa känner sig oroade, om än inte hotade. Oron märks t. ex. i bojkottåtgärder mot länder som nationaliserat oljeproduktionen. Den märks också i det ökade stöd som de imperialistiska staterna ger oljebolagen, politiskt men också militärt. Man kan se t. ex. fortsatta engagemang i som ett sådant stöd, vilket garanterar politisk stabilitet och lämpligt investeringsklimat för de prospekteringsprojekt som pågår bl. a. på kontinentalsockeln i havet runt . Ett förstatligande av den privata oljehanteringen i skulle ge oavvisliga fördelar från den svenska folkförsörjningens synpunkt. Men det skulle också innebära ett konkret stöd åt folken i tredje världens oljeproducerande länder, i deras kamp för den självklara rätten till sina egna naturtillgångar. Detta stöd skulle ytterligare förstärkas om ett statsägt svenskt oljebolag fick i uppgift att söka sluta avtal för längre perioder direkt med de nationella oljebolagen i dessa länder, utan oljekartellens bolag som utsugande mellanhänder. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås 1. att hos regeringen uttalar sig för ett förstatligande av den privata sektorn av oljehanteringen i samt för detta begär sådana kompletterande utredningar och förslag som eventuellt kan vara behövliga, 2. att ett inrättat statsägt oljebolag ges i uppdrag att direkt med de oljeproducerande länderna söka sluta långfristiga avtal för leverans av råolja och förädlade oljeprodukter. (vpk) i PER (vpk) (vpk)