mot · FX021916 · 1974-11-07 00:00:00 — av herrar och Henmark i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:150 angående riktlinjer för bostadspolitiken in. Genom bostadspropositionen vidgas kommunernas ansvar och befogenheter på bostadsområdet. Ansvaret för den lokala bostadsmarknadens utveckling kommer så gott som uteslutande att ligga hos kommunen. Redan nu har kommunernas markinnehav en avgörande betydelse för bostadsproduktionen och konkurrensförhållandena på bostadsmarknaden. Att konkurrensen på bostadsmarknaden mellan skilda företag och företagsformer fungerar på ett oklanderligt sätt är ett viktigt konsumentintresse. Naturligen kommer kommunerna att söka motsvara de alltmer ökade krav som genom bostadsreformen ställs på deras förmåga att hantera och administrera bostadsmarknaden. Man kan likväl inte bortse ifrån att konfliktsituationer kan uppstå, där kommunernas handlande kan bli ifrågasatt. Som exempel kan nämnas att kommunala bostadsföretag har outhyrda lägenheter och hyresförluster. 1 ett sådant läge kan strävan att återställa ekonomin i egna bostadsföretag fresta den kommunala ledningen att hålla tillbaka bostadsproduktionen i kommunen. En sådan protektionism är ofta olycklig från konsumentsynpunkt. Riskerna ökar för obalans på marknaden för efterfrågade bostäder - t. ex. småhus och markbostäder. En sådan utveckling är självfallet till nackdel för de boende och medför knapphetsbetingade överpriser på efterfrågade typer av bostäder. Som bekant skär åtskilliga kommuner nu ned sina bostadsbyggnadsprogram. Detta kan i vissa fall tänkas medföra sådana nackdelar från konsumentsynpunkt som vi här berört. Det är enligt vår uppfattning från skilda synpunkter mycket angeläget att tendenser till obalans på bostadsmarknaden blir observerade och klarlagda. Ett annat exempel på intressekonflikter från konkurrenssynpunkt gäller hanteringen av kommunala markupplåtelser för bostadsbebyggelse. En kommun kan av hänsyn till stordriftsfördelar eller resursproblem begränsa sitt markutbud till ett eller ett fåtal företag . Detta kan begränsa konkurrensbetingelserna för andra bostadsproducenter på ett olyckligt sätt. Markupplåtelserna får en central betydelse för bostadsproduktionen och därmed för bostadskonsumenterna i fråga om dels tillgången till olika förvaltnings- och upplåtelseformer, dels skilda slag av lägenheter och bostadstyper m. m. Naturligtvis kan enskilda markinnehav och markupplåtelser också efter reformerna behöva granskas av konkurrensvårdande organ från olika synpunkter, t. ex. byggande av fritidshus. Enligt vår mening finns det ett betydande alltmänt intresse från konsumentsynpunkt för att frågor av detta slag kan belysas och tas upp i ett vidare sammanhang än på det rent kommunala planet i vissa fall. Också från näringspolitisk synpunkt är detta motiverat. Enligt nuvarande lagstiftning är konkurrensfrågor rörande fast egendom och upplåtelser av fast egendom undantagna från särskild tillsyn enligt lagstiftningen mot konkurrensbegränsning. Skälen härtill var bl. a. att man vid lagens tillkomst ansåg att bostadskonsumenterna skyddades genom den dåvarande hyresregleringen och kommunernas inflytande över samhällsplaneringen. Dessa skäl kan inte längre anses utslagsgivande, och det är angeläget att hithörande problem fåren lösning redan nu eftersom frågorna har ett uppenbart samband med de i propositionen 1974:150 föreslagna reformerna i bostadspolitiken och kommunernas roll i sammanhanget. Enligt vår mening bör således lagstiftningen om tillsyn över konkurrensförhållanden m. m. ges en allmän räckvidd över fastighets- och bostadsmarknaden. Frågan har så stor principiell och praktisk betydelse för besluten om bostadspolitken att den bör lösas utan att avvakta den översyn av konkurrenslagstiftningen i övrigt som inletts. Under hänvisning till det anförda föreslås, att beslutarom de justeringar av lagstiftningen om motverkande av konkurrensbegränsning inom näringslivet m. m., som erfordras för att lagstiftningen skall bli tillämplig på fastighets- och bostadsmarknaden.