mot · FX021581 · 1974-01-26 00:00:00 — av m. fl. om införande av hyresstopp. fick de flesta hyresbetalarna vidkännas nya hyreshöjningar, höjningar med . Dessutom har höjningar skett på grund av oljebolagens och rederiernas stora prishöjningar under den s. k. oljekrisen. Utöver dessa kraftiga hyreshöjningar har hyresgästerna i flerfamiljshusen drabbats av eller hotas med kallare lägenheter, varmvattensstopp, elransonering och kommunala taxehöjningar för vatten och avlopp, elström, renhållning, tomträttsavgälder etc. De ständiga hyreshöjningarna kan inte längre få fortsätta utan måste avlösas av hyressänkningar och lägre hyror i nyproduktionen. Stora kostnadsstegringar i bostadsproduktionen har skett , och hyreskostnaderna visar en rakt uppåtgående kurva. har hyreskostnaderna i nyproduktionen lämnat reallöner och konsumentprisindex efter sig. Allt flera hyresgäster ställer sig frågan vilka intressen som styr bostadspolitiken i vårt land, vilka intressen det är som driver upp hyrorna så att hyrorna även i de allmännyttiga bostadsföretagen och bostadskooperationen blir orimligt höga. Situationen på bostadsmarknaden är mycket oroande, och det behövs nu omedelbara och genomgripande åtgärder för att den inte skall bli katastrofal. Hundratusentals hushåll saknar en egen direktförhyrd bostad. Omkring en halv miljon bor i omoderna lägenheter och ungefär lika många hushåll är trångbodda. Ca trettiotusen lägenheter beräknas stå tomma, i huvudsak därför att hyrorna är så höga att de som skulle behöva en bättre och rymligare bostad inte har råd att hyra den. Till bilden hör också en kraftig minskning av det planerade bostadsbyggandet och att flera tusen byggnadsarbetare är arbetslösa. Den bostadspolitiska målsättningen att alla medborgare skall beredas goda bostäder till rimliga kostnader kan inte förverkligas om man inte får ett snabbt slut på den nuvarande situationen på bostadsmarknaden. Bostaden håller på att bli en handelsvara, där snart bara människor med höga inkomster kan få en fullgod bostad i en bra miljö. Det bostadssociala stödet och socialhjälpen har inte kunnat hindra en utveckling som inneburit att allt flera människor med låga inkomster i stor utsträckning tvingas bo i de sämsta bostadsområdena. Uppdelningen i fattiga och rika områden, en bostadssegregation, fortsätter i ökad takt. De sämst ställda blir ofta hänvisade till dålig miljö och undermålig service. Den bostadskris vi befinner oss i beror inte på några tillfälligheter och är ingen plötslig företeelse. Den är resultatet av en rad eftergifter som skett för de privatkapitalistiska intressena på bostadsområdet. Det är spekulations-och monopolintressenas inflytande över bostadsförsörjningen som tillsammans med regeringens eftergifter orsakat den nuvarande situationen. Markspekulation och markvärdestegringar har tillåtits att fortsätta, och privata byggmästare, byggnadsmaterialproducenter och storbanker ökar sina vinster och har gjort många kommuner alltmer beroende av privata markägare. Lågräntepolitiken, som betecknats som en hörnpelare i tidigare socialt inriktad bostadspolitik, övergavs, och detta har tillsammans med ändrade finansieringsbestämmelser varit avgörande för de stora hyresstegringarna . Monopoliseringen inom byggnadsmaterialindustrin har inte stoppats utan tvärtom främjats, bl. a. genom sammanslagning av cementtruster, och storbankerna har stärkt sin ställning och ökat profiterna. av byggnationen sker i privata företag, och även här har storbankerna skaffat sig ett växande inflytande. Detta förhållande har bidragit till dåliga bostadsmiljöer och högre boendekostnader. Ett mycket stort antal av flerfamiljshusen är fortfarande i privat ägo. Privata fastighetsägare, stora byggmästare och privatbanker gör stora vinster på att människorna måste ha någonstans att bo. Någon obligatorisk bostadsförmedling för fördelningen av alla bostadslägenheter har inte genomförts, vilket inneburit att någon rättvis fördelning av bostäder efter sociala skäl inte kunnat genomföras. Samhällets hyreskontroll har successivt försvagats genom slopandet av en stor del av hyresregleringen och införandet av hyreslagens paragraf 48 och bruksvärdesregeln. Detta har verksamt underlättat de stora hyreshöjningarna . Orättvisan mellan olika boendeformer i fråga om avdragsrätten vid beskattning kvarstår och har ökat i takt med de allt större och dyrare egenägda småhusen. Detta har bidragit till att snedvrida inriktningen av bostadsbyggande och efterfrågan och medfört att bostadskonsumenternas valmöjligheter begränsats och att ägandeformen fått avgörande betydelse vid valet av boendeform. Regeringens uttalade förmodan , att friare avtalsförhållanden på hyresmarknaden och ändrade villkor för bostadsbyggandets finansiering skulle leda till att bostadskostnaderna skulle komma att stiga mera än levnadskostnaderna i allmänhet, har tyvärr blivit bekräftad. Boendekostnaderna har överskridit gränsen för vad många hyresbetalare kan klara, och det måste vidtas åtgärder för att stoppa hyresutplundringen och pressa ned hyrorna. Utöver ett allmänt hyresstopp måste hyressänkningar genomföras för lägenheter i de senare årens produktion av flerfamiljshus. En sänkning av hyrorna i de senaste årens produktion är en form av bostadsstöd som är nödvändig även för att problemet med de tomma lägenheterna inte skall förvärras. Orsaken till de tomma lägenheterna är, som vi tidigare nämnt, att hyrorna är för höga och inget bevis för att bostadsbristen skulle vara bortbyggd. Ansvaret för de tomma lägenheterna måste tas av dem som är ansvariga för bostadspolitiken och inte av hyresgästerna. Lånen för täckande av sådana hyresförluster måste därför avskrivas och får inte läggas på morgondagens hyresbetalare. Vad det vidare gäller är att ge bostadspolitiken en social inriktning och ett socialt innehåll, där en god och rymlig bostad blir en rättighet för alla medborgare oavsett deras ekonomiska tillgångar. Det förutsätter att man tar itu med de kapitalistiska spekulations- och monopolintressena i hela produktionsprocessen, från marken till det färdiga huset. Det förutsätter att den nuvarande bostadspolitiken avlöses av ny bostadspolitik med socialistiska lösningar, en politik där samhället tar ansvaret och ledningen. Helt avgörande för boendekostnadernas storlek är bostadsfinansieringen, frågan om billigare pengar till bostadssektorn. Nuvarande finansieringssystem måste ersättas med en totalfinansiering av allt bostads- och samhällsbyggande. Det kan ske genom inrättandet av en statlig byggnadsbank, som förmedlar de pengar som erfordras mot en låg och fast ränta. AP-fonder, affärsbanker och försäkringsbolag skall då finansiera bostadsbyggande och följd in veste ringar via en sådan bostadsoch samhällsbyggnadsbank. kommunisterna har ställt förslag och anvisat vägar till en grundläggande förändring av bostadspolitiken, förändringar som syftar till att göra slut på profitintressen och spekulation i människornas behov av en bostad. Vi vill sänka hyrorna på kapitalets bekostnad och tillförsäkra alla medborgare rätten till en bra bostad till rimliga kostnader. De flesta av de frågor det här gäller har varit eller är föremål för olika utredningar, och det synes nu klart att något resultat av dessa utredningar i form av konkreta förslag inte kommer att föreligga i så god tid att de får betydelse för bostadskonsumenterna under innevarande år. Med hänsyn till detta och med hänvisning till innehållet i denna motion anser vi det absolut nödvändigt att nu införa ett allmänt hyresstopp för alla bostadslägenheter, baserat på hyrorna . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. hemställer om förslag till sådan lagstiftning som möjliggör att ytterligare hyreshöjningar inte medges. (vpk) i