mot · FX021784 · 1974-04-25 00:00:00 — av herrar i och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:104 med förslag om nya ersättningsregler inom sjukförsäkringen för läkarvård hos privatpraktiserande läkare, m. m. I det föreliggande förslaget till nya ersättningsregler inom sjukförsäkringen för läkarvård hos privatpraktiserande läkare förordas att remissbesök för patienter som remitterats till offentlig vård av privatläkare bör vara avgiftsfria. Vid remissbehandlingen av förslaget har några av remissinstanserna särskilt framhållit att denna regel om avgiftsfria besök bör begränsas till att avse besök hos den huvudman inom vars område patienten är bosatt. Detta påpekande har stöd i 3 S sjukvårdslagen, vari sjukvårdshuvudmännens vårdskyldighet regleras. 1 propositionen 1974:104 anför föredragande statsrådet att han ansluter sig till förslaget i betänkandet men gör den preciseringen att avgiftsfriheten skall gälla över länsgränserna, vilket i och för sig inte klart markerats av utredningen. Departementschefens uttalande innebär sålunda i denna del en mycket vid tolkning av utredningsförslaget. Enligt vår mening kan den av departementschefen föreslagna remissordningen inte tillgodoses inom ramen för gällande sjukvårdslagstiftning. Därjämte gäller i den praktiska tillämpningen följande. Utöver den enligt sjukvårdslagen lagstadgade skyldigheten att ombesörja vård på grund av sjukdom, skada m. m. har sjukvårdshuvudmännen genom särskilda avtal såsom regionsjukvårdsavtal och utomlänsavtal träffat överenskommelser om att under bestämda förutsättningar kunna remittera egna patienter till främmande huvudmän. Denna remissrätt har utformats mycket restriktivt. Den har sålunda tillerkänts endast hos hemlandstinget anställd överläkare (i princip klinikchef) och biträdande överläkare, de senare efter samråd med vederbörande överläkare. Motivet för denna ordning har främst varit kravet att undersökning och utredning skall vara gjord på hemortssjukhuset innan patienterna tas emot i öppen eller sluten vård vid främmande sjukhus. Dessutom gäller att, vid utnyttjande av främmande huvudmans resurser på föreskrivet sätt, patientens hemlandsting debiteras en överenskommen ersättning för vården. Remissen utgör alltså tillika betalningsförbindelse för patientens hemlandsting. Patient som söker vård utan vederbörlig remiss har att själv svara för motsvarande vårdkostnad. Med en tillämpning som den av departementschefen förespåkade skulle privatpraktiserande läkare i fråga om rätten att utfärda remiss över det egna sjukvårdsområdets gränser ges samma rätt som offentligt anställd överläkare och större rätt än övriga offentligt anställda läkare, vilket inte torde kunna accepteras av de offentliga sjukvårdshuvudmännen (landstingen). Härtill kommer den osäkerhet som torde komma att uppstå i fråga om betalningsansvaret när en av privatläkare utfärdad remiss till främmande sjukhus leder till intagning för sluten vård vid denna sjukvårdsinrättning. Enligt vår mening bör därför de privatpraktiserande läkarna inte ges andra rättigheter när det gäller utfärdande av utomlänsremisser än vad nu gäller för offentligt anställda läkare som inte är överläkare. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition 1974:104 uttalar att privatpraktiserande läkare när det gäller rätten att utfärda remiss över det egna landstingsområdets gränser skall vara likställda med offentligt anställd läkare som inte är överläkare. () ()