mot · FX021132 · 1974-01-26 00:00:00 — Motioner nr 11321141 är 1974 Mot. av m. fl. om omprövning av beslutet om samgående mellan postbanken och . godkände riktlinjer för ett närmare samarbete mellan postbanken och kreditbank. Huvudsyftet angavs vara att de båda bankerna genom att samordna sina resurser på ett flertal områden skulle påverka utvecklingen mot en mera effektivt fungerande kreditmarknad med större valmöjligheter för kunderna. I proposition 1973:145 hävdades att erfarenheten hade givit vid handen att det är mycket svårt att uppnå det avsedda resultatet med bibehållande av de två bankerna som självständiga enheter. Därför föreslogs en fullständig organisatorisk samordning. Denna går i korthet ut på att postgirorörelsen tas om hand av postverket, som också på uppdragsbasis behåller den rutinmässiga driften av sparbanksrörelsen vid postanstalterna, medan postbankens övriga verksamhet överförs till en ny statlig affärsbank, Postoch (), vari i sin helhet uppgår. skall inte bedriva utlåning eller placeringsverksamhet utan placera sina likvida medel hos . Sammanslagningen motiverades i huvudsak med allmänna uttalanden. Den utredning inom som propositionen byggde på är summarisk, och inte heller i propositionen redovisades någon mera ingående analys av hur samgåendet kunde komma att påverka förhållandena på kreditmarknaden, konkurrensförhållandena inom banksektorn och postverkets möjligheter att upprätthålla en tillfredsställande service. placeringskapacitet avses av allt att döma bli utnyttjad främst för kortfristig långivning. Detta är från kreditmarknadssynpunkt olyckligt. Tillgången på medel för kortfristiga krediter är normalt fullt tillfredsställande. Däremot kan en tilltagande brist på långfristiga krediter för bl. a. bostäder, kommunala ändamål samt mindre och medelstora företag konstateras. Om verksamhet i första hand skall gå ut på en konkurrens med de stora affärsbankerna innebär detta ett kraftigt avsteg från den för kreditmarknaden i dess helhet betydelsefulla inriktning på bostads- och kommunkrediter som kännetecknar postbanken. Principen att den statliga banksektorn skall medverka till en samhällsinriktad kreditgivning i konkurrens med andra kreditinstitut tillgodoses inte vid en sådan förskjutning i kreditgivningen som ett genomförande av sammanslagningen kan väntas leda till. Det hade i vart fall varit naturligt att resultatet av kapitalmarknadsutredningens arbete avvaktades innan ett förslag med så vittgående konsekvenser genomfördes. De senaste årens debatt om bankväsendet har starkt präglats av de fusioner som har genomförts inom den privata affärsbankssektorn. Åtskillig kritik har riktats mot en ökad koncentration på detta område. Utan närmare analys framställdes i proposition 1973:145 en ytterligare koncentration som ett medel att öka konkurrensen. Vi vill ifrågasätta om denna uppfattning är realistisk. Ett omfattande utbyte av tjänster skall enligt propositionen äga rum mellan postverket och . För att inte härigenom skall i förhållande till andra banker få en från konkurrenssynpunkt särskilt gynnad ställning skall postverket kunna lämna motsvarande service åt övriga banker, om de önskar det. Detta medgivande innebär ingalunda att principen om konkurrensneutralitet tillämpas fullt ut. får inte frihet att placera sina överskottsmedel och inköpa utländska valutor etc. där de fördelaktigaste villkoren kan erhållas utan blir bundet till transaktioner med . Detta avsteg från neutralitetsprincipen är uppenbarligen oförenligt med det uttalade syftet att tillkomst skall främja konkurrens på kreditmarknaden. En fråga av stor betydelse är hur de ekonomiska mellanhavandena mellan parterna skall ordnas vid ett samgående. Närmare utredning och överväganden därom har utlovats. Den knapphändiga behandlingen av dessa konsekvenser ger anledning till berättigad kritik. Det är allvarlig risk för att postverkets ekonomi starkt försämras till följd av omorganisationen. kunder riskerar då taxehöjningar och försämrad postservice, särskilt i glesbygderna. Det värdefulla öppethållandet kan också komma i farozonen. Problemet om postpersonalens säkerhet hör också till det som borde ha beaktats i utredningsarbetet före beslutet. Samgåendet mellan postbanken och avses ske först . Tid finnes därför att ompröva beslutet om samgående. Med stöd av det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer att det förestående samgåendet mellan postbanken och icke kommer till stånd. HANS () ()