bet · FX01JuU8 · 1974-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1974 JuU 1974: 8 Justitieutskottetsbetänkande i anledning av Kungl. Maj:ts i propositionen 1974:1 gjordaframställningar om anslag för /75 till rättshjälp m. m. jämtemotioner. Utskottet tillstyrker Kungl. Maj:ts förslag under punktema E 1E 5 (s. 9296) och hemställer att /75 anvisar A. tillRättshjälpskostnader ett förslagsanslag av , B. tillRättshjälpsnämnderna ett förslagsanslag av , C. till Allmänna advokatbyråer: Uppdragsverksamhetett för slagsanslag av , D. till Bidrag till allmänna advokatbyråer ettförslagsanslag av , E. till Allmänna advokatbyråer m. m.: Utrustningett reserva tionsanslag av . Ersättningåt vittnen m. m. Kungl. Maj:t har under punkten E6 (s. 97) föreslagit att till Ersättning åt vittnen m. m. för budget /75 anvisa ett förslagsanslag av . I motionen 1974: 104 av m. fl, (c, fp)hemställs att måtte besluta att fastställa ersättningen av allmännamedel till vittnen m. fl. till /dag jämte traktamente enligt detstatliga reglementet fr. o. m. . Imotionen 1974: 1259 av herrar () och i (fp) hemställssåvitt nu är i fråga att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära förslagtill innevarande riksdag om ett organiserat system med förhörsvittnen(medborgarvittnen) vid förundersökningen i brottmål på polisstationerna(yrkande A 2). Imotionen 1974: 1260 av herrar () och () hemställs attriksdagen hos Kungl. Maj:t anhåller om en översyn av rättegångsbalkensbestämmelser om vittnesed och domared. Från anslaget bestrids olikakostnader för rättegångsväsendet bl. a. ersättningar av allmänna medel tillvittnen och målsägande m. fl. samt domstols eller åklagarmyndighets kostnadenligt kungörelsen (1972: 792) om ersättning för vissa delgivningar m. m. tillnämndeman eller särskilt förordnad stämningsman. Sistnämnda ersättning utgör f.n. . för varje uppdrag. I propositionen förutskickar departementschefen,att han ämnar föreslå Kungl. Maj:t att beloppet höjs till . för varjeuppdrag fr. o. m. . Ersättning till vittne, målsägande m. fl. avallmänna medel utgår enligt vittnesersättningskungörelsen (1973: 262) med högst85 kr. för tidsspillan jämte traktamente och reseersättning. Medhänsyn tUl de kostnader, som beräknas belasta anslaget under ifrågavarandepunkt, föreslår Kungl. Maj:t att anslaget bör tas . I motionen 1974: 104 framhålls att ersättningen tillvittnen är så låg att många vittnen gör en ekonomisk förlust när de inställersig inför rätta. Motionärerna jämför vittnen med andra medverkande i rättegångenoch påpekar, att ersättning till nämndemän utgör . jämtetraktamente och reseersättning enligt allmänna resereglementet. Enligtmotionärerna är det betydelsefullt att vittnesersättningens storlek inte fårutgöra ett hinder för att få fram vittnesmål. Med hänvisning härtill och medhänsyn till förändringar i penningvärdet yrkar motionärerna att riksdagenbeslutar att fr. o. m. fastställa ersättningen av allmännamedel till vittnen m. fl. Vid riksdag behandlade utskottet en motion medsamma syfte som den nu föreliggande. I sitt av godkända betänkandeJuU 1973: 19 framhöll utskottet, att det är angeläget att ersättningsbeloppensstorlek inte får inflytande på allmänhetens beredvillighet att vittna infördomstol. Jämförelsen med den ersättning, som utgår vid nämndemannauppdrag, varemellertid enligt utskottets mening av mindre intresse, eftersom fullgörandetdärav är av helt annan karaktär än vittnesinställelsen, som är gmndad på enlagstadgad skyldighet som i rättskipningens intresse åligger envar. Medbeaktande härav och med hänsyn tUl att ersättningsbeloppet så sent som den 1 juli1972 höjts . fann utskottet att det då saknades utrymme förden föreslagna förbättringen av vittnesförmånerna. Vad utskottet sålunda anförde är alltjämt bärande. Fråganbör emellertid inte minst med hänsyn till förändringarna i penningvärdet följas med uppmärksamhet. Utskottet avstyrker bifall till motionen 1974: 104. I motionen 1974: 1259 (yrkande A 2) tas upp en fråga omförhörsvittnen vid förundersökning i brottmål. JuU 1974: 8 3 Enligt 23 kap. 10 § skall vidförhör under fömnder-sökningen såvitt möjligt ett av undersökningsledarenanmodat trovärdigt vittne närvara. Kan förhörsvittne ej anskaffas får enligtförundersökningskungörelsen (1947: 948) förhöret likväl hållas, om det skullevålla väsentlig olägenhet att uppskjuta förhöret. Imotionen lämnas en redogörelse för flera viktiga funktioner som ettförhörsvittne kan fylla, och det framhålls att samhället måste engagera sigdjupare i denna fråga än genom att endast tillhandahålla ett lagstöd.Motionärerna anser, att man inte kan räkna med att uppgiften som förhörsvittneskall kunna fullgöras genom frivilliga, oavlönade insatser. Då rättsväsendet ären rent statlig uppgift, bör enligt motionärerna verksamheten med förhörsvittnenbedrivas och finansieras av staten. Motionärerna erinrar om att riksdagentidigare uttalat sig för att frågan borde övervägas i lämpligt sammanhang, ochde anser att denna prövning nu bör komma till stånd. Enligt motionärerna börden leda till att regler utformas för ersättning till medborgerligaförhörsvittnen. Vidare bör bl. a. formerna för val av sådana vittnen övervägas.Enligt motionärerna kan det lämpligen anförtros polisstyrelsema att handhavalen av vittnena och att ombesörja utbetalning av ersättning m. m. Yrkandetgår ut på att innevarande års riksdag skall föreläggas förslag om ettorganiserat system med förhörsvittnen (medborgarvittnen) vid förundersökning ibrottmål. Avlönademedborgarvittnen av det slag motionärerna avser finns i Göteborg.Vittnena, som är 60 till antalet, utses och avlönas av kommunen. De tjänstgörföreträdesvis vid förhör under förundersökningar i brottmål och vid införandetav omhändertagna eller gripna personer. Anordningen har tillkommit bl. a. föratt hos allmänheten stärka förtroendet för polis- och åklagarmyndighetema. Videnvar av 1967 och riksdagar väcktes motioner ommedborgarvittnesinstitutionen. Ar 1967 uttalade första lagutskottet i ett avriksdagen godkänt utlåtande (ILU 1967: 28), att utskottet fäste särskiltavseende vid att polismästaren i funnit erfarenheterna avmedborgarvittnen vara uteslutande positiva, bl. a. genom att lek-mannainsynen ipolisarbetet ansetts ägnad att stärka allmänhetens förtroende för polisen.Utskottet fann särskild utredning, som yrkats av motionärerna, inte varaerforderlig men ansåg att Kungl. Maj:t i lämpligt sammanhang borde ta uppspörsmålet till prövning. Ställningstagandet vidhölls vid 1970 och (ILU 1970: 9, JuU 1971: 5), då motionerna ansågs inte böra föranledasärskild framställning från sida. Vid1972 års riksdag fann justitieutskottet i sitt av godkändabetänkande (JuU 1972: 7) inte anledning att i sak frångå tidigare ställningstagandensamt förutsatte att den av förordade prövningen från Kungl. Maj:tssida kom till stånd . JuU 1974: 8 4 bordeenligt utskottets mening erfarenheterna av verksamheten i närmareundersökas. Vad utskottet anfört gavs Kungl. Maj:t till känna. Utskottet,som vid studiebesök i fått del av positiva erfarenheterav den där tillämpade ordningen, vidhåller den uppfattning utskottet hävdade år1972 och anser att den begärda prövningen nu bör komma till stånd. Ett viktigtmoment i en sådan prövning är självfallet en utvärdering av verksamheten iGöteborg. Resultatet av övervägandena bör redovisas för . i anledning av motionen 1974: 1259 anfört bör ges Kungl. Slutligentar utskottet upp ett i motionen 1974: 1260 väckt spörsmål om försäkran som ettlikvärdigt altemativ till domared och vittnesed. Enligt4 kap. 11 § (RB) skall domare, innan han får tjänstgöra, avlägga ed. Med domstolens eller ordförandens tillstånd får den som på grund av åskådning i religiöst hänseende hyser betänk ligheter mot att avlägga ed i stället avge försäkran på heder och sam vete av samma innehåll i övrigt som edsformuläret. I 36 kap. 11 och 12 §§ RB finns bestämmelser om vittriesed. Huvudregeln är att vittne, innan han avger sin berättelse, skall avlägga ed av visst närmare angivet innehåll. Säger sig vittnet på gmnd av sin åskådning i. religiöst hänseen de inte vilja avlägga ed skall vittnet i stället avge försäkran av visst inne håll. Vittne som inte tillhör eller mosaisk troslära skall alltid av lägga sådan försäkran i stället för ed. Bestämmelserom edgång finns vidare i 5 kap. 7 § RB beträffande tolk, i 6 kap. 2 § RBbeträffande protokollförare och i 40 kap. 9 § RB beträffande sakkunnig samt iett flertal andra författningar, exempelvis konkurslagen, lagen (1921:244) omutmätningsed och'ackordslagen (1970: 847). På gmnd av uttryckligt stadgande elleranalog tillämpning av 36 kap. 12 § RB gäller i regel att edgången kan få bytasut mot försäkran. Fråganom vittnesed togs. upp av beredning om stat och kyrka islutbetänkandet (SOU 1972: 36) Samhälle och trossamfund. Beredningen framhöll,att i praktiken torde tillämpas så att det ankommer påvittnet att självt ta initiativ för att få avlägga försäkran. Beredningen fann.det väsentligt att lagen omformuleras, så att det klart framgår att här ärfråga om två likvärdiga alternativ. Beredningens betänkande harremissbehandlats men kommer enligt beslut inte att föranleda någraförslag öm djupgående reformer. Imotionen framhålls att frågan om en ändring av bestämmelserna om ed, så att enfrån religionsfrihetssynpunkt mera tillfredsställande ordning kommer tillstånd, inte har direkt samband ined hur förhållandet mellan staten och kyrkanskall vara utformat. En sådan omarbetning av bestämmelsema bör därför ,aktualiseras utan dröjsmål.. JuU 1974: 8 5 gårut på att hos Kungl. Maj:t skall begära en översyn av RB:sbestämmelser om vittnesed och domared. Ilikhet med motionärerna anser utskottet att nu gällande ordning i fråga omavläggande av ed är mindre tillfredsställande. Det kan nämligen inte uteslutasatt den som skall höras inför rätta saknar kännedom om om utbyte aved mot försäkran och därför går miste om det för honom kanske mer tilltalandealternativet att få avge sin utsaga under försäkran. Problemet haruppmärksammats i statkyrkaberedningens slutbetänkande. Utskottet förutsätteratt Kungl. Maj:t i lämpligt sammanhang tar upp frågorna till prövning. Någonsärskild framställning till Kungl. Maj:t i anledning av motionen är därförinte påkallad. Maj:ts förslag till njedelsanvisning under förevarande punkt. A. att beträffande ersättning tillvittnen m. fl. avslår motionen 1974: 104, B. att beträffande medelsberäkningen medbifall till Kungl. Maj:ts förslag tUl Ersättning åt vittnen m.m. för /75 anvisar ett förslagsanslag av , C. att beträffande medborgarvittnen ianledning av motionen 1974: 1259 yrkande A 2 ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört, D. att beträffande vittnesed m. m. avslårmotionen 1974: 1260. Närvarande:fru (), fröken (), herrar Polstam (c), i (c), i (s), (), Schött (m), i (s), (), fm (), fm i Kumla (s), herrar (), iRöstånga (fp), Raneskog (c) och i (vpk). Vid behandlingen av punkten 2 såvitt gällermotionen 1974:1260 ersattes () av i (c).