bet · FX01LU36 · 1974-12-31 00:00:00 — mån ej särskilda föreskrifter gäller, utgår ersättning för bevisning imål eller ärende vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen ellerbostadsdomstolen med skäligt belopp enligt domstolens bestämmande. Iangelägenhet, som ej handlägges vid allmän domstol, krigsrätt ellerarbetsdomstolen, beslutar biträde om utredning. Har biträde ej förordnats,beslutar rättshjälpsnämnden. Densom medverkat vid utredning som avses i första stycket har rätt tillersättning enligt föreskrifter som Konungen meddelar. Ersättningen bestämmesav rättshjälpsnämnden. Iangelägenhet, som ej handlägges vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstoleneller bostadsdomstolen, beslutar biträde om utredning. Har biträde ejförordnats, beslutar rättshjälpsnämnden. Densom medverkat vid utredning som avses i första stycket har rätt tillersättning enligt föreskrifter som regeringen meddelar. Ersättningenbestämmes av rättshjälpsnämnden. 1 frågaom part som åtnjuter allmän rättshjälp i mål eller ärende vid allmän domstol, krigs rätt eller arbetsdomstolen äger be stämmelse i lag om parts rätte gångskostnad tillämpning i fråga om kostnaderna för rättshjälpen. 2 Senastelydelse 1973: 659. Ifråga om part som åtnjuter allmän rättshjälp i mål eller ärende vid allmändomstol, krigsrätt, arbetsdomstolen eller bostadsdomstolen äger bestämmelse ilag om parts rättegångskostnad tillämpning i fråga om kostna- LU 1974: 36 Motpart eller annan som är ersättningsskyldig för sådana kostnader skall åläggas att utge ersättningen till statsverket. Motpart eller annan som är ersättningsskyldig för sådanakostnader skall åläggas att utge ersättningen till statsverket. Vinner makar efter gemensam ansökan boskillnadeller äktenskapsskillnad och har ena maken åtnjutit allmän rättshjälp, skallrätten, om det ej med hänsyn till omständigheterna är obilligt, ålägga andramaken att betala statsverket hälften av kostnadema för rättshjälpen. Skalli annat fall beslut meddelas om fördelning av kostnader mellan parter, ägerdärom gällande bestämmelser motsvarande tillämpning i fråga om kostnaderna förallmän rättshjälp åt part. Därvid skall betalningsskyldighet åläggas motstatsverket för dessa kostnader i deras helhet eller till viss kvotdel utanangivande av bestämt belopp. Bestämmelsernai denna lag om angelägenhet, som skall prövas av förvaltningsmyndighet, gälleräven sådant ärende vid allmän domstol, krigsrätt eller arbetsdomstolen, somavser domstolens förvaltande verksamhet. Bestämmelsernai denna lag om angelägenhet, som skall prövas av förvaltningsmyndighet, gälleräven sådant ärende vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen ellerbostadsdomstolen, som avser domstolens förvaltande verksamhet. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister Härigenom förordnas i fråga om lagen (1974: 371) omrättegången i arbetstvister delsatt i 3 kap. 1, 3, 5 och 10 §§ orden "Kungl. Maj:t" skall bytas utmot "regeringen", dels att 2 kap. 3 § skallha nedan angivna lydelse. 3 §Arbetsdomstolen är överrätt i mål som enligt 2 § upptagits vid tingsrätt ochdärifrån fullföljes. arbetsdomstolen talan i visst fall kan föras mot central förvaltningsmyndighets beslut föreskrives i lagen (1969:93) om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt. arbetsdomstolen talan i visst fall kan föras mot beslut, som meddelats avannan myndighet än tingsrätt, föreskrives i 12 kap. 70 och 71 §§ jordabalkenoch i lagen (1969: 93) om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt. Dennalag träder i kraft . LU 1974: 36 26 Dei betänkandet behandlade motionema upptar följande yrkanden. Imotionen 1974: 1924 av herrar () och i (c) hemställs 1. attriksdagen beslutar att i 5 § förslaget till lag om bostadsdom stol texten "---- en ledamot med teknisk utbildning och erfarenhet av värderings- ellerbyggnadsteknik (teknisk ledamot) " utgår, 2. att riksdagenbeslutar att bostadsdomstolen förläggs till . Imotionen 1974: 1925 av m. fl. (vpk) hemställs att riksdagenbeslutar att avslå propositionen 1974: 151 om inrättande av bostadsdomstol. Imotionen 1974: 1926 av () hemställs 1. att beslutar attdomstolen skall vara domför med fem ledamöter, av vilka fre skall varajuristdomare eller i förekommande fall två skall vara juristdomare och entekniker samt två skall vara intresseledamöter, 2. att beslutar attsamma regler för bevisföring och dokumentation av bevisningen som gäller vidallmän underrätt skall gälla vid hyresnämnd. Imotionen 1974: 1927 av m. fl. (m) hemställs 1. att avslårproposition 1974: 151 såvitt avser inrättande av bostadsdomstol, 2. att hos Kungl. Maj:tanhåller om förslag till 1975 års vårriksdag om att instansordningen vidfullföljd av avgöranden från hyresnämnd skall utgöras av fastighetsdomstol ochhovrätt. I motionen 1974: 1928 av herrar () ochFiskesjö (c) hemställs 1. att beslutar avslåKungl. Maj:ts förslag till lag om bostadsdomstol m. m. i proposition 1974:151, 2. att beslutar att hosKungl. Maj:t begära skyndsam utredning och förslag till nya regler föröverprövning av hyresnämnds beslut med hänsyn tagen till vad i motionen anförtsom enhetiighet i rättstillämpning, bevisprövning, partssammansättning ochantalet över-prövningsinstanser. LU 1974: 36 27 I propositionen föreslås att en specialdomstol bostadsdomstolen inrättas för överprövning av hyresnämndsavgöranden. Enligt förslaget skall bostadsdomslolen vara enda överinstans förde ärenden som enligt nuvarande ordning fullföljs från hyresnämnd till allmändomstol eller till , t. ex. bruksvärdemål, mål ombesittningsskydd, bostadssaneringsärenden, tvångsförvaltningsärenden,bostadsrättstvister samt ärenden enligt hyresregleringslagen ochbristort-lagen. Bostadsdomstolens huvudsakliga uppgift är enligt förslaget attfungera som prejudikatinstans och genom rättsskapande verksamhet ledarättsutvecklingen på området. Ibostadsdomstolen föreslås ingå dels lagfarna ledamöter, dels s. k.intresseledamöter som utses efter förslag av bl. a. partsorganisationerna påhyresmarknaden. I mål med inslag av tekniska frågor, t. ex.boslads-saneringsmål, skall en av de lagfarna ledamöterna kunna bytas ut motledamot med teknisk utbildning och erfarenhet av värderings- ellerbyggnadsteknik (teknisk ledamot). Bostadsdomstolenär domför antingen med sju ledamöter (den större sammansättningen) eller medfyra ledamöter (den mindre sammansättningen). Domstolen upphör att vara domföri den mindre sammansättningen, om någon av ledamöterna påkallar att måletskall prövas i den större sammansättningen. Uppsättningenav intresseledamöter blir olika beroende på målets beskaffenhet. När domstolenskall avgöra mål i den större sammansättningen skall på fastighetsägaresidandelta företrädare för allmännyttiga bostadsföretag, enskilda fastighetsägareeller bostadsrättsföreningar beroende på vad slags fastighet tvisten rör. Påhyresgästsidan skall delta intresseledamöter som är förtrogna medbcstadshyresgästers förhållanden eller, vid prövning av fråga om överlåtelse avhyresrätt till lokal, näringsidkande hyresgästers förhållanden. Ibostadsrättstvister ersätts dessa intresseledamöter av sädana intresseledamötersom är förtrogna med bostadsrättshavares förhållanden. Enligtförslaget är rättegången i bostadsdomstolen i princip skriftlig, menmöjligheter finns att hålla muntlig förhandling, bl. a. för att ta upp muntiigbevisning. Parts möjlighet att åberopa nya omständigheter eller nya bevis ibostadsdomstolen föreslås bli större än vad som gäller i allmän överrätt enligträttegångsbalken. Ipropositionen förordas att det bör finns fem tjänster för lagfaren ledamot ibostadsdomstolen. Två av tjänsterna bör emellertid inte tillsättas förränbehov av dem visar sig föreligga. Lagfaren ledamot skall inte inneha ordinarietjänst vid bostadsdomstolen utan i likhet med vad som gäller i fråga omordförande i arbetsdomstolen för- LU 1974: 36 28 ordnaspå arvodestjänst i sänder. Även förordnande för teknisk ledamot ochintresseledamot bör meddelas av regeringen . För teknisk ledamotoch intresseledamot bör det finnas lämpligt antal ersättare. I arbetet medberedning av målen för avgörande och expediering av domstolens beslut börfinnas föredragande och annan biträdande personal. Enligt förslaget börbostadsdomstolens kansli förläggas till . föreslåsupphöra när bostadsdomstolen inrättas. Propositioneninnehåller dessutom förslag till vissa jämkningar i fråga om förfarandet ihyresnämnderna. Sålunda ges hyresnämnderna möjlighet att ta upp muntlig,formell bevisning i alla ärendekategorier som ankommer på nämndens prövning.Vidare införs befogenhet för hyresnämnd att avgöra viss tvistefråga genomsärskilt beslut, s. k. mellan-beslut. föreslås också kunna biträdasav teknisk expert i vissa ärenden. Tillgrand för propositionen ligger hyresprocesskommitténs betänkande (Ds Ju 1974:3) Bostadsdomstolen, överinstans till hyresnämnd. Kommitténs förslag har ihuvudsak fått ett positivt mottagande under remissbehandlingen.Departementsförslaget överensstämmer nära med kommitléförslaget. Frågaom avslag på propositionen m. m. I motionerna 1974: 1925 av m. (vpk), 1974: 1927 av m. fl. (m) och 1974: 1928 av herrar () och Fiskesjö (c) framförs yrkanden om avslag på propositionen. jämteyrkas i de båda sistnämnda motionerna förslag till ny instansordning föröverprövning av hyresnämnds avgöranden. Avslagsyrkandenai motionerna 1974: 1927 och 1974: 1928 grandas främst på att motionärernamotsätter sig att det tillskapas en specialdomstol för att handlägga tvisterpå det hyresrättsliga området. Motionärerna erinrar om att det är enhuvudprincip inom svenskt rättsväsende att man så långt som möjligt börundvika att inrätta specialdomstolar och i motsvarande mån inskränka deallmänna domstolarnas kompetens. Ett avsteg från denna huvudprincip ärmotiverat endast om de mål eller ärenden, varom det är fråga, kännetecknas avså speciella särdrag att övervägande skäl talar för att de handläggs av ettorgan utanför det allmänna domstolsväsendet. Enligt motionärernas uppfattningsaknas det i förevarande fall tillräckliga skäl för en sådan lösning.Motionärerna pekar därvid på att hyresrättsliga tvister inte i något avgörandehänseende skiljer sig från andra tvister mellan enskilda som det ankommer påallmän domstol att pröva. Tillstöd för avslagsyrkandena framförs i dessa båda motioner också kritik mot attpropositionens förslag innebär att prövningsförfarandet begränsas till endasttvå instanser. Enligt motionärernas uppfattning bör man med hänsyn tillrättssäkerhetens krav även på detta rätts- LU 1974: 36 29 områdehålla fast vid den traditionella grundsatsen om att rättstvister skall kunnaprövas i tre instanser. Önskvärd snabbhet i handläggningen bör enligtmotionäremas uppfattning i stället åstadkommas genom att vissa måltyperbehandlas med förtur samt genom att domstolarna ges sådana personella ochtekniska resurser som arbetsuppgifterna kräver. Imotionen 1974: 1928 framförs också kritiska synpunkter på en utbredning avsystemet med partssammansatta domstolar. Ger lagarna alltför stort utrymme förolika tolkningar, bör materiella lagändringar vara den åtgärd som försttillgrips för att uppnå ökad enhetiighet i rättstillämpningen, hävdarmotionärerna. Genom sådana lagstiftningsåtgärder skapas enligt motionärernasmening större rättssäkerhet och mer betryggande garantier förmedborgarinflytande än ett system som innebär att intresseorganisationer ochkorporationer tar över ansvaret för den praktiska rättstillämpningen på viktigaområden. Deyrkanden om förslag till ny instansordning som framställs i motionerna 1974:1927 och 1974: 1928 går i båda fallen ut på att man bör eftersträva en lösninginom det allmänna domstolsväsendets ram. I den förstnämnda motionen föreslåsatt samtliga hyresnämndsärenden, varom här ar fråga, skall kunna överklagastill fastighetsdomstol och därifrån föras vidare till hovrätt. På något längresikt kan också en sådan lösning övervägas som innebär att hyresnämndernainordnas i fastighetsdomstolama och att fullföljd av talan på vanligt sätt fårske till hovrätt och högsta domstolen, påpekar dessa motionärer. Även imotionen 1974: 1928 förordas i första hand att överprövningen av hyresnämndsavgöranden bör ske inom den allmänna domstolsorganisationen, men motionärernavill inte definitivt utesluta att en särskild bostadsdomstol inrättas somsista instans i ett system, där exempelvis fastighetsdomstolarna utgör andraprövningsinstans för dessa målkategorier. Denmotivering som framförs till stöd för avslagsyrkandet i partimotionen 1974:1925 (vpk) skiljer sig i åtskilliga hänseenden från den ovan refererade. Imotionen erinras om att kommunisterna motsätter sig atthyresregleringslagen avskaffas och att avvecklas. Mot dennabakgrund motsätter sig motionärerna även förslaget om inrättande av enbostadsdomstol. Motionärerna anser också att till följd av systemet medpartsrepresentation i bostadsdomstolen kommer, fastighetsägarna att få ettalltför stort inflytande på avgörandet av tvistefrågor som skall ankomma påbostadsdomstolen. I motionen framhålls att systemet med partsrepresentationäven har andra nackdelar. Det kan sålunda befaras att intresseledamöternakommer att känna sig bundna av sådana riksomfattande eller lokalaöverenskommelser, som träffas mellan partsorganisationema på hyresmarknadenangående olika frågor. Det torde därför bli svårt för enskilda parter att fågehör i domstolen för en avvikande uppfattning i sådana frågor, påpekar LU 1974: 36 30 motionärerna.De nödvändiga förbättringar och förändringar som behöver görasför att uppnå en enklare och enhetligare ordning för överprövning avhyrestvister finner motionärerna böra kunna åstadkommas inom ramen för detnuvarande domstolsväsendet. Utskottetvill till en början erinra om att frågan om en hyrespro-cessreform ingalunda ärny. Den instans- och fullföljdsordning som infördes i samband med den nyahyreslagstiftningens tillkomst visade sig relativt snart fungera mindreväl i vissa avseenden. Partiella lagändringar har visserligen genomförts vidskilda tidpunkter, men det har efter hand blivit alltmer tydligt att helaregelsystemet måste omarbetas genomgripande. Utskottet har senast behandlatfullföljdsfrågan i sina betänkanden LU 1972: 17 (s. 11 f.) och 1973:13 (s. och har därvid uttalat sig till förmån för en sådan omarbetning. Denkritik som framförts mot det nuvarande fullföljdssystemet har bl. a. tagitsikte på att instans- och fullföljdsordningen inte är enhetlig för de olikaärendekategoriema. I vissa fall skall hyresnämndens avgörande klandras tillfastighetsdomstol genom ansökan om stämning. I andra fall skall hyresnämndensbeslut angripas genom besvär hos fastighetsdomstolen. Vissa frågor kanöverklagas från hyresnämnd till fastighetsdomstol och från denna via hovrätt tillhögsta domstolen. I andra ärenden gäUer att talan mot hyresnämndens avgörandeni stället skall föras direkt hos . Åtskilliga frågor prövas i sistainstans av fastighetsdomstol, medan vissa andra frågor av betydligt enklarebeskaffenhet kan foras ända upp till högsta domstolen. Somen allvarlig brist i det nuvarande prövningssystemet har vidare framhållits attdet saknas möjlighet att genom en för hela riket gemensam högsta instans fåtill stånd en enhetlig rättstillämpning i de fall där de materiellabestämmelserna visat sig lämna utrymme för olika tolkningar. Särskilt påtaglighar denna brist varit i fråga om braksvärde-mål, vilka enligt nuvarande reglerprövas av fastighetsdomstol som sista instans. I dessa mål finns det således istort sett lika många slutinstanser som underinstanser. Fullföljdsordningenbeträffande bruksvärdemålen har utskottet för övrigt utförligt diskuterat i debåda ovannämnda betänkandena LU 1972: 17 och 1973: 13. Utskottet vill härtillägga att även beträffande måltyper som kan föras vidare till hovrätt harstundom ett behov framträtt av auktoritativa prejudikat rörande uppkommandetolkningsspörsmål. Som exempel kan nämnas besittningsskyddstvister angåendepersonalbostad enligt 46 § första stycket punkt 9 hyreslagen. råder en samstämmig uppfattning om att kritiken mot den nuvarandeinstans- och fullföljdsordningen är befogad. Systemet med ett stort antalslutinstanser i vissa typer av mål, t. ex. braksvärdemålen, är olämplig och börersättas med en ordning som bättre tillgodoser behovet av auktoritativa ochvägledande avgöranden. De nuvarande fullföljdsbestämmelsema uppfyller inteheller berättigade anspråk på enkelhet, överskådlighet och enhetiighet. LU 1974: 36 31 I propositionen anges att avsikten med den nuförordade reformen i första hand är att skapa föratsättningar för en enhetligrättstillämpning. Förslaget tillgodoser också behovet av mera ensartadefullföljdsregler för olika ärendekategorier. Propositionens förslag uppfyllersåledes två viktiga krav som bör ställas på en hyresprocessreform. Dennauppfattning kommer också till uttryck i de väckta motionerna. Vad motionärernavänder sig mot är i stället att dessa önskvärda förbättringar åstadkommits genomatt överprövningen av hyresnämndsärendena överförs till en särskild, iförhållande till det allmänna domstolsväsendet fristående specialdomstol. Såsomframhålls i motionerna 1974: 1927 och 1974: 1928 är det ett utmärkande drag fördet svenska domstolsväsendet att de allmänna domstolarnas kompetens är mycketvidsträckt. Specialprocess vid särskilda domstolar förekommer bara inom snävtbegränsade områden. Utskottet är ense med motionärerna om att denna ordningåterspeglar en viktig princip med fast förankring i svensk rättstradition.Utskottet delar också motionäremas uppfattning att starka skäl bör fordras föratt avsteg skall få göras från denna princip. Beträffandefrågan huruvida sådana skäl kan åberopas i förevarande fall vill utskottetförst peka på att hyrestvisterna i betydande omfattninghandläggs utanför de allmänna domstolarnas ram, nämligen hos hyresnämnderna ochhos . I motionen 1974: 1927 förs den tanken fram atthyresnämnderna på skulle kunna inordnas i fastighetsdomstolarna.Föredragande statsrådet har i propositionen förklarat att han inte är bereddatt överväga en sådan ordning. Även utskottet tar avstånd från tanken på ensådan integrering. Som framhålls i propositionen har de statliga hyresnämndernavisat sig fungera väl och de är allmänt kända bland hyresgästerna. Attunder sådana förhållanden ändra grundläggande förutsättningar för nämndernasorganisation torde såsom föredragande statsrådet framhållit knappast börakomma i fråga, så mycket mindre som utskottet såsom framgår av det följandeställer sig avvisande till intresseledamöter i de allmänna domstolarna. Enav utgångspunkterna för en hyresprocessreform måste alltså vara, att det avstegfrån principen om ett sammanhållet domstolsväsende som gjordes genominrättandet av de stadiga hyresnämnderna skall bestå även i fortsättningen. Enannan utgångspunkt för reformen måste enligt utskottets mening vara att ävenden nya överinstansen bör bygga på partsorganisationernas medverkan irättsskipningen. Det har visat sig värdefullt att den sakkunskap och erfarenhetsom finns representerad hos hyresmarknadens organisationer i största möjligautsträckning utnyttjas vid prövning av hyrestvister. Erfarenheten har ocksåvisat att det vid överprövning av hyresnämndemas avgöranden ofta blir fråga omskönsmässiga bedömningar av en typ som gör det angeläget att den särskildasakkunskap LU 1974: 36 32 somhyresmarknadens 'organisationer har i dessa frågor blir företrädd i denöverprövande instansen. Särskilt bruksvärdemålen och saneringsmålen berör näraorganisationerna och kräver dessutom speciell sakkunskap och hyrespolitisköverblick. Utskottet erinrar vidare om att partsrepresentation för närvarandeförekommer i slutinstansen när det gäller ärenden enligthyresregleringslagen och ärenden enligt bristortlagen. Någon kritik motstatens hyresråd från här anförda synpunkter har veterligen inte anförts. Närnu avvecklas i samband med hyresregleringens avskaffande, ärdet enligt utskottets mening ofrånkomligt att man försäkrar sig om en fortsattmedverkan från partsorganisationeraas sida vid uppbyggandet av den nya centralaöverinstansen. Utskottetvill i detta sammanhang understryka att det föreligger ett allmänt intresse avatt hyresmarknaden erhåller en sådan stadga att man kan undgå skadligaslitningar som hyresgästernas intressen kan tillvaratas och främjas.Från statsmakternas sida har man tidigare i olika sammanhang givit klartuttryck för att man betraktar parts-organisationerna inte bara som stridbaraoch för uppgiften väl skickade företrädare för motstående intressen utan ocksåsom en medlande och stabiliserande faktor. Man har därför kunnat tillmötesgåderas önskemål, som man pålagt dem ett allt större ansvar för enfungerande hyresmarknad. Ett av de senaste uttrycken härför är bl. a. de år1971 beslutade ändringarna i hyresregleringslagen angående fastställelse ellerändring av bashyra, vilka innebär att bashyra i första hand skall fastställasefter överenskommelse mellan hyresmarknadens organisationer. Omman således i likhet med utskottet anser att det är nödvändigt att företrädareför partsorganisationerna på hyresmarknaden ingår som ledamöter i den nyaöverinstansen, leder denna uppfattning fram till att den nya överinstansenmåste få karaktären av en specialdomstol. Att införa intresseledamöter i detallmänna domstolsväsendet skulle nämligen innebära en principiell nyhet somutskottet anser inte böra övervägas . Inte heller är utskottetberett att tillstyrka ett treinstanssystem av den typ som skisseras i motionen1974: 1928, nämligen att hyresnämnds avgöranden skulle kunna överklagas tillfastighetsdomstol och därifrån föras vidare till en specialdomstol av sammaslag som bostadsdomstolen. En sådan lösning skulle bl. a. medföra den nackdelenatt samma rättegängsform inte skulle vara tilllämplig vid målens handläggningi de olika instanserna, vilket skulle ge upphov till både praktiska ochjuridiska komplikationer. Vadvidare angår motionärernas invändning om att hyresmål inte på något avgörandesätt skiljer sig frän andra civilrättsliga mål, som det ankommer på allmändomstol att pröva, anser utskottet att denna invändning inte har sådan tyngdatt man av principiella skäl bör avstå LU 1974: 36 33 frånatt även beträffande handläggningen i andra instans överföra större delen avhyresmålen till en specialdomstol. Utskottet vill i detta sammanhang erinra omatt förslaget om inrättande av en specialdomstol för överprövning av de tvistersom börjar i hyresnämnd under remissbehandlingen tillstyrkts av bl. a.Hyresgästemas riksförbund, fastighetsägareförbundet och liksom även avflera hyresnämnder, , bosladsstyrelsen och TCO. Imotionerna 1974: 1927 och 1974: 1928 vänder man sig också mot attpropositionens förslag innebär ett tvåinstanssystem. Motionärerna anser atträttstvister bör kunna prövas i tre instanser, om inte särskilda skäl talar motdet. Utskottet hyser stor förståelse för denna synpunkt, som återspeglar engrundläggande rättssäkerhetsprincip. Utskottet anser emellertid att man iförevarande fall är tvungen att göra ett avsteg från den vanliga ordningen medett treinstanssystem. Skälet för att det bör finnas endast enöverprövningsinstans kan kort sammanfattas så att det blir enklare, billigareoch snabbare avgöranden. Detta har ansetts innebära viktigafördelar för parterna i just hyrestvister. Utskottet erinrar vidare om attredan den nu rådande fullföljdsordningen i väsentiig mån innebär etttvåinstanssystem, där respektive fastighetsdomstolarna dömeri sista instans. Förslaget innebär visserligen att antalet prövningsinstanserminskar i fråga om vissa målkalegorier, t. ex. besittningsskyddsmål,tvångsför-, valtningsmål och vissa mål enligt bostadssaneringslagen. När det ärfråga om kvalificerade prövningsorgan, som är specialiserade på ett begränsatsakområde, bör likväl enligt utskottets mening ett tvåinstanssystem kunnaaccepteras från rättssäkerhetssynpunkt. Utskottet vill i sammanhanget peka påatt exempelvis arbetsdomstolen och dömer i såväl första somsista instans inom sina rättsområden.