bet · FX01LU11 · 1974-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1974 LU 1974:11 Lagutskottetsbetänkande med anledning av proposition 1974: 38 med förslag tilllag om ändring i atomansvarighetslagen (1968: 45) jämte motion. Ipropositionen 1974: 38 har Kungl. 1. anta förslaget till lag omändring i atomansvarighetslagen (1968: 45), 2. godkänna den i den 17december 1971 antagna konventionen om skadeståndsansvar vid sjötransport avatomsubstans. I den i anledning av propositionen väckta motionen1974; 1618 av () och () yrkas att 1. avslår propositionen 1974: 38, 2. begär hos Kungl. Maj:t enöversyn av atomansvarighetslagen. Lagom ändring i atomansvarighetslagen (1968: 45) Härigenomförordnas i fråga om atomansvarighetslagen (1968: 45) dels att 3,14 och 15 §§skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas en ny paragraf,14 a §, av nedan angivna lydelse. 3 § Denna lag äger ej tillämpning Utom såvitt avser 14 § tredje på atomskada i följd av atom- stycket och 14 a § äger denna lag olycka som inträffat i annan stat ej tillämpning på atomskada i än konventionsstat. följd av atomolycka som mträffat i annan stat änkonventionsstat. LU 1974: 11 2 I fråga omansvarighet för innehavare av atomanläggning i äger lagen tillämpningpå atomskada som uppkommit i annan stat än konventionsstat endast omatomoiyckan inträffat i . I fråga om ansvarighet för innehavare avatomanläggning utom riket gäller beträffande ansvarighetens utsträckning irummet vad som föreskrives i anläggningsstatens lag. Konungenkan beträffande stat som ej är konventionsstat förordna, att ersättning föratomskada som uppkommer i den staten icke skall utgå i i vidare mån änersättning i samma stat skulle utgå för atomskada som uppkommer här. Sådantförordnande leder dock icke till inskränkning i ansvarighet som grundas påinternationellt fördrag som avses i 14 § tredje stycket och som hartillträtt. Konungenkan beträffande stat som ej är konventionsstat förordna, att ersättning föratomskada som uppkommer i den staten icke skall utgå i i vidare mån änersättning i samma stat skulle utgå för atomskada som uppkommer här. Sådantförordnande får dock ej tillämpas i den mån till-lämpningen skulle varaoförenlig med förpliktelser enligt internationellt fördrag. Angående rätt i vissa fall för den som utgivitersättning för atomskada att utan hinder av bestämmelserna i denna paragrafkräva ersättningen åter från innehavare av atomanläggning meddelasbestämmelser il5§. Anspråkpå ersättning för atomskada, som omfattas av ersättningsbestämmelserna idenna lag eller motsvarande lagstiftning i annan konventionsstat, får ej görasgällande mot annan än innehavaren av atomanläggningen eller den som meddelatförsäkring mot hans ansvarighet, om annat icke följer av 16 § andra punkten. Anspråkpå ersättning för atomskada, som omfattas av ersättningsbestämmelserna idenna lag eller motsvarande lagstiftning i annan konventionsstat, får ej görasgällande mot annan än innehavaren av atomanläggningen eller den som meddelatförsäkring mot hans ansvarighet, om annat icke följer av 14 a § eller 16 §andra punkten. Anspråk påersättning för atomskada, för vilken anläggningsinnehavaren enligt 11 eller 12§ eller motsvarande bestämmelse i annan konventionsstats lag icke är ansvarig,får göras gällande endast mot fysisk person som orsakat skadan uppsåtligen.För sådan skada på transportmedel som avses i 12 § andra stycket är dock anläggningsitmeha-varenansvarig enligt allmänna skadeståndsregler. Beträffandeansvarighet för atomskada i följd av atomolycka under transport av atomsubstanseller atomskada som i övrigt uppkommer i följd av begagnande av fartyg ellerannat transportmedel Ansvarighetför atomskada, som icke omfattas av ersättningsbestämmelserna i denna lageller motsvarande bestämmelser i annan konventionsstats lag och som uppkommiti följd av atomolycka utgör bestämmelserna i första och andra styckena ickehinder mot tillämpning av internationellt fördrag, vilket var i kraft elleröppet för undertecknande, ratifikation eller anslutning , ellerav bestämmelse grundad på sådant fördrag. Konungen kan förordna, att dettaskall gälla även i fråga om annan bestämmelse i konventionsstats lag, som i huvudsakmot.<!varar föreskrift i sådant fördrag. under transport med fartyg av atomsubstans eller i övrigti följd av begagnande av fartyg, får ej göras gällande här i riket, om den sominnehar eller driver atomanläggning är ansvarig för skadan enligt lagen i statsom är bunden av den i avslutade konventionen om ansvarighetför atomskada eller enligt sådan i annan främmande stat gällande lagstiftningom ansvarighet för atomskada som i alla hänseenden är lika förmånlig förskadelidande som Paris- eller . Utom såvitt gäller ansvarighetför fysisk person som vållat skadan uppsåtligen skall i nu angivna falldetsamma gälla i fråga om atomskada som avses i 11 § eller 12 § första stycketeller som uppkommit på det transporterande fartyget, även om den som innehareller driver anläggningen på grund av de särskilda bestämmelserna härom iWienkonventionen eller mot dessa konventionsbestämmelser svarande föreskrifteri tillämplig nationell lagstiftning icke är ansvarig för skadan. Angående ersättning av statsmedelmeddelas bestämmelser i 28 35§§. 14 a § Bestämmelserna i 14 § tillämpasej i den mån sådan tillämpning skulle vara oförenlig med förpliktelserenligt internationellt fördrag. Den som nödgats utge ersättning för atomskada på grund avfördrag eller bestämmelse som avses i 14 § tredje stycket eller på grund avlagstiftning i främmande stat inträder i den skadelidandes rätt mot denanläggningsinnehavare som svarar för skadan enligt denna lag. Den som nödgats utge ersättning för atomskada på grund avinternationellt fördrag eller lagstiftning i främmande stat inträder i denskadelidandes rätt mot den anläggningsinnehavare som svarar för skadan enligtdenna lag. Avser ersättningen skada som omfattas av ett med stöd av 3 § tredjestyc- LU 1974: 11 4 dasom omfattas av ett med stöd ket meddelat förordnande, äger av 3 § tredje stycketmeddelat för- den ersättningsskyldige återkräva ordnande, äger den ersättnings- ersättningen av den anläggningsin- skyldige återkrävaersättningen av nehavare som skulle ha svarat för den anläggningsinnehavare som skadan, om förordnandet ej med- skulle ha svarat förskadan, om delats, förordnandet ej meddelats. Har någon som har sitt huvudkontor i elleri annan konventionsstat eller någon som är anställd hos sådan person nödgatsutge ersättning för atomskada, för vilken den skadelidande på grund av bestämmelsernai 3 § icke är berättigad till ersättning enligt denna lag, äger han återkrävaskadeståndet av den anläggningsinnehavare som med bortseende från nämndabestämmelser skulle ha svarat för skadan. Därvid äger första stycket förstapunkten motsvarande tillämpning. Har skadan uppkommit under transport avatomsubstans till mottagare i annan stat än konventionsstat, gäller dock denavsändande anläggningsinnehavarens ansvarighet ej längre än till desssubstansen lossats från det transportmedel varmed det anlände till den staten.Har skadan uppkommit under transport av atomsubstans från avsändare i sådanstat, inträder den mottagande anläggningsinnehavarens ansvarighet icke förränsubstansen lastats på det transportmedel varmed det sändes från den främmandestaten. Aterkravsrättenligt första eller andra stycket tillkommer icke den som själv svarar förskadan enligt 20 §. Dennalag träder i kraft den dag Kungl. Bestämmelser om ansvarighet för skada orsakad avatomolycka finns i atomansvarighetslagen. Denna lag grundar sig på den i Parisden avslutade konventionen om skadeståndsansvar på atomenerginsområde i dess lydelse enligt det i avslutadetilläggsprotokollet (i det följande benämnd ). Dennakonvention, som trädde 1968, har tillträtts av Sverige.Pariskonventionen syftar till en regional reglering för av skadeståndsansvaretvid atomolyckor. På detta rättsområde finns även en världsomfattandekonvention, den i avslutade konventionen om ansvarighetför atomskada (i det följande benämnd ). harännu inte trätt i kraft. De båda konventionerna överensstämmer i fråga om degrundläggande principerna och i stor utsträckning även när det gäller utformningenav de enskilda bestämmelserna. Konventionerna bygger på principerna attansvarighet för atomskada skall åvila innehavaren av en atomanläggningoberoende av vållande (strikt skadeståndsansvar), att ansvarigheten skall varatäckt av försäkring eller annan ekonomisk garanti samt ätt ingen annan änanläggningsinnehavaren skall kunna göras ansvarig för sådan skada. Den senareprincipen brukar kallas kanalisationsprincipen eftersom den innebär att alltskadeståndsansvar som kan uppkomma vid en atomolycka kanaliseras tillinnehavaren. Anläggningsinnehavarens ansvarighet omfattar inte endast skadaorsakad av olycka som ägt rum inom anläggningen utan under vissaförutsättningar även skada som orsakats av atomsubstanser som transporterastill eller från anläggningen. Vid tillkomsten av konventionerna var detemellertid nödvändigt att av folkrättsliga hänsyn göra undantag frånkanalisationsprincipen såvitt avser ersättningsanspråk som grundas på äldreinternationella fördrag på transporträttens område. Detta undantag medför attansvarighet kan uppkomma både för atomanläggningens innehavare och för den somutför transport av atomsubstans till eller från anläggningen. Dennadubbla ansvarighet har fört med sig vissa praktiska problem. Det har sålundainte sällan varit svårt att få redare att åta sig sådana sjötransporter påvilka konventionen är tillämplig. Orsaken härtill har varit att redarnainte haft möjlighet att erhålla försäkring till täckning av ansvar föratomolyckor. I ett flertal fall har det gått att ordna nödvändigasjötransporter först sedan anläggningsinnehavaren utfärdat enansvarsförbindelse eller vederbörande regering lämnat en statlig garanti föreventuella atomskador. Föratt lösa problemet med den dubbla ansvarigheten sammanträdde endiplomatisk konferens i . Vid konferensen antogs sammaår en konvention om skadeståndsansvar vid sjötransport av atorasubstans (i detföljande benämnd konvention). Konventionen möjliggör i princip ettfullständigt genomförande av ka-naliseringen av ansvarigheten av atomskada somuppkommer i samband med sjötransport. Konventionen har ännu inte trätt i kraft.För ikraftträdande fordras att den tillträds av fem stater, och tUl-trätts endast av . Fråganom tillträde till konvention m. m. Vid nordiska departementsöverläggningar har enighetrått om att de nordiska länderna bör tillträda konvention.Erforderliga lagändringar har redan genomförts i , och kan antasratificera konventionen . I och förbereds den lagstiftningsom erfordras för tillträde till konventionen, och propositioner i ämnet harredan avlämnats eller kommer att avlämnas. Iförevarande proposition föreslås på grundval av en inom justitiedepartementetupprättad promemoria (Ds Ju 1973; 19) att LU 1974: 11 6 godkänner1971 års konvention. Vidare läggs fram förslag till lag om ändring iatomansvarighetslagen. De föreslagna ändringarna är sådana som föranleds av etttillträde till konventionen. Imotionen 1974: 1618 yrkas att dels skall avslå propositionen, delshos Kungl. Maj:t begära en översyn av atomansvarighetslagen. Till stöd föryrkandena anför motionärerna att gällande ansvarighetsbegränsningar är förlågt satta och att en utökning av anläggningsinnehavarensskadeståndsskyldighet är motiverad. Enligt motionärerna bör det vidare varasjälvklart att all hantering av atomsubstans sker under skadeståndsansvar förden som ansvarar för hanteringen. Motionärerna anser därför attatomansvarighetslagen bör ses över och att konvention i avvaktan därpåinte bör tillträdas av . Utskottetvill i anledning av motionen till en början upplysa om att Pariskonventionenföreskriver att anläggningsinnehavarens ansvarighet skall vara begränsad.Ansvarsbeloppet skall för varje olycka utgöra 15 milj. betalningsenheter,vilket motsvarar cirka 75 milj. kr. Konventionsstat kan dock genom nationelllag fastställa ett högre eller lägre belopp, dock lägst 25 milj. kr. Iatomansvarighetslagen har ansvarigheten för atomanläggningsinnehavarebegränsats till 50 milj. kr. per olycka (17 §). Såväl dansk som norsk rätt haren motsvarande ansvarighetsbegränsning. För den ansvarighet som åvilarinnehavaren av en i belägen atomanläggning har staten enligtalomansvarighetslagen (28 §) subsidiärt ansvar. Utskottetvill vidare erinra om att det i , som ett komplement tillPariskonventionen, har antagits en konvention om supplerande statsansvar (idet följande benämnd tiltäggskonventionen). Konventionen syftar till encivilrättslig reglering av frågan om supplerande ersättning av statsmedel vidkatastrofolyckor. Enligt konventionen kan för varje olycka ersättning utgårhed sammanlagt högst 120 milj. betalningsenheter, motsvarande ca 600 milj. kr.Konventionen har tillträtts av men har ännu inte trätt i kraft. Sammaär förhållandet med de bestämmelser i atomansvarighetslagen (2931 §§), somgrundas på konventionen. Ivad angår frågan om tillträde till konvention vill utskottetför sin del understryka att det inte legat några sakliga skäl bakom den dubblaansvarighet som gäller. Såsom framgår av det ovan sagda harundantagen från kanalisationsprincipen i Paris- och Wienkonventionernatillkommit enbart därför att det varit nödvändigt att respektera defolkrättsliga förpliktelser som de transporträttsliga konventionerna innebär.Vid remissbehandlingen av departementspromemorian har inte någon av remissinstansernagjort gällande att ersättningsskyddet i atomansvarighctslagen skulle varaotillräckligt och att den dubbla ansvarigheten därför borde bibehållas.Tvärtom har samtliga remissinstanser tillstyrkt en ratificering av 1971 Inte heller har motionärerna anfört några omständigheter till stödför sin uppfattning att den nuvarande ansvarighetsbegränsningen iatomansvarighetslagen är för snäv. Med hänsyn härull och då anläggningsinnehavarensansvar är täckt av obligatorisk ansvarsförsäkring samt det dessutom finns ettsubsidiärt statligt ansvar kan utskottet inte finna att det skulle föreligganågot behov av att behålla det dubbla ansvar som i praktiken vållat betydandeproblem. Härtill kommer att tilläggskonventionen enligt vad utskottet inhämtatmed stor sannolikhet kan beräknas träda i kraft och att då ävenbestämmelserna i atomansvarighetslagen om det supplerande statsansvaret vidkatastrofskador kommer att sättas i kraft. När så har skett kommeransvarighetsbegränsningen för anläggningsinnehavaren inte längre att ha någonbetydelse för den skadelidandes möjlighet att få ut ersättning vid atomskada. Utskottetvill vidare med anledning av vad motionärerna anfört om att envar som handskasmed atomsubstanser bör bära skadeståndsansvar tillägga att det förhållandet attansvaret för atomskada kanaliseras till en enda person, atomanläggningensinnehavare, innebär en betydande från såväl försäkringsmässiga somprocessekonomiska synpunkter. Enligt utskottets mening är det dessutom enriktig princip att ansvaret för atomskador vid sjötransport läggs på ägarna avatomsubstanserna, dvs. atomindustrin, och inte på transportören. Utskotteterinrar om att från nordiskt håll har, när det gäller ansvarighet föroljeskador, hävdats, att åtminstone en del av det ökade ansvaret föroljelaster borde läggas på oljeindustrin, och att man så till vida lyckats fågehör för detta synsätt att det kommit till stånd en särskild konvention omupprättandet av en internationell oljeskadefond, som finansieras avoljeindustrin och som är avsedd att komplettera oljeansvarighetskonventionen. Medhänsyn till det anförda tillstyrker utskottet att med avslag påmotionen 1974: 1618 godkänner konvention och antar de av tillträdetill konventionen föranledda ändringarna i atomansvarighetslagen. Vadslutligen angår den av motionärerna begärda översynen av atomansvarighetslagenvill utskottet understryka att det i och för sig är synnerligen angeläget atten skadelidande kan beredas ett fullgott ersättningsskydd vid atomskada. Av dei detta ärende avgivna remissvaren framgår emellertid inte att det nu skulleföreligga behov av en översyn av atomansvarighetslagen. Inte heller har påannat sätt framkommit något som tyder på att en översyn skulle vara påkallad.Utskottet avstyrker därför motionen även i denna del. Utskottet villemellertid tillägga att utskottet utgår från att Kungl. Maj:t med hänsyn tillfrågans vikt följer utvecklingen på området och låter se över lagstiftningenom så skulle bli erforderligt. 1. att med avslag på motionen1974: 1618 yrkandet 1 och med bifall till propositionen 1974: 38 a. godkänner deni antagna konventionen om skadeståndsansvar vid sjötransport av atom substans, b. antarförslaget till lag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45); 2. att beträffande en översyn avatomansvarighetslagen avslår motionen 1974: 1618 yrkandet 2. Närvarande:herrar (). (), (), herrar (),i (s)*, (), i (s), (), fruNilsson i (s), herrar i (c). (vpk), fruFredgardh (c), (), (), och iHovmantorp (s). *Ej närvarande vid betänkandets justering.