bet · FX01JuU23 · 1974-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1974 JuU 1974:23 betänkande i anledning av motion om ändradsammansättning av tingsrätt vid huvudförhandling i tvistemål. I moiionen 1974:637 av i Barkarbym. (s) yrkas att hos Kungl, Maj:l anhåller om sådan ändring avrättegångsbalken angående domförhel i tingsrätt alt domslolen vidhuvudförhandling i tvistemål skall ha sammansättningen lagfiiren ordförandeoch nämnd. Gällanderätt m. m. Beträffande tingsrätts sammansättning vidhandläggning av tvistemål sladgas i räilegångsbalken (RB) att tingsräll ärdomför med tre lagfarna domare. Flera än fyra lagfarna domare får ej sitta irätten, I brottmål skall tingsrätt bestå av en lagfaren domare och nämnd (Ikap. 3 § RB), I nämnden skall sitta fem nämndemän, dock att rätten är domförmed fyra i nämnden om förfiill för nämndeman inträffar sedan huvudförhandlingenpåbörjats (I kap, 4 § RB). Frånangivna regler om tingsrätts domförhel finns betydelsefulla undantag. Förfamiljerättsmål gäller sålunda enligt stadganden i (GB) ochföräldrabalken (FB) att tingsräti vid handläggning, som enligt vad eljest ärföreskrivet skall ske med tre eller fyra lagfarna domare, skall sammansättasmed en lagfaren domare och nämnd. Med familjerättsmål avses här äktenskapsmål,boskillnadsmål, mål rörande bodelning och mål om underhåll samt mål omäktenskaplig börd, vårdnad, umgängesrätt och omyndighetsförklaring eller desshävande (15 kap. 29 § GB och 20 kap, 36 § FB), Vidare föreligger för allakategorier tvistemål en mycket vidsträckt en-samdomarbehörighet. Tingsrätt ärsålunda domför med en lagfaren domare vid måls avgörande utan huvudförhandling,vid annan handläggning, som ej sker vid huvudförhandling eller syn, samt vidhuvudförhandling som hålls i förenklad form (I kap. 3 § RB). Här kan tilläggasatt tingsrätt också vid handläggning av mål enligt lagen (1974:8) omrättegången i tvistemål om mindre värden består av en lagfaren domare (12 §nämnda lag). Denu beskrivna reglerna medför att flerdomarmedverkan i tvistemål i förstainstans förekommer i tämligen begränsad utsträckning. Till belysning av delsagda kan nämnas att av de omkring 50 000 tvistemål som underrätterna åriigenhandlade mot slutet av 1960-talei bara omkring 5 500 avgjordes efter särskildhuvudförhandling med flerdomarmedverkan. delenfamiljerättsmål utgjorde av antalet mål som gick tillsärskild huvudförhandling (se prop, 1969:44 s. 178). Den nu rådande ordningen för domstols sammansättningvid särskild huvudförhandling i tvistemål i första instans har gälli sedan den1 , då den av riksdag beslutade underrättsreformengenomfördes (prop, 1969:44, ILU 1969:38, rskr, 1969:283). Genom reformen infördesen ny, enhetlig organisation av de allmänna underrätterna. Dessa utgörs numeraav tingsrätter som ersatt de lidigare häradsrälterna och rådhusrätterna.Reformen innebar bl, a. all lidigare beslående olikheler mellan häradsrätts ochrådhusrätts domförhel vid särskild huvudförhandling i ivis-lemål utjämnades.Enligt den äldre ordningen var häradsrätt domför med en lagfaren domare ochnämnd, medan rådhusrätt hade jurisikollegial sani-mansätining med tre ellerhögst fyra domare. Innanpropositionen 1969:44 angående de allmänna underrätternas organisation m, m,förelades blev frågan om underrätts sammansättning vid särskildhuvudförhandling i tvistemål behandlad bl, a. i stads-domslolsulredningensbetänkande (SOU 1961:6) Underrätterna, dom-slolskommilténs betänkande (SOU1963:56) Rådhusrätternas förstatligande och i en departementspromemoria(Stencil Ju 1968:18). Belräffande de närmare övervägandena i beiänkandena ochpromemorian saml beträffande remissbehandlingen av dem får ulskotlel hänvisatill redovisning i propositionen 1969:44, Del kan emellertid vara anledningalt här redogöra någol för vad departementschefen uttalade i propositionen. Närdet var fråga om att för tvistemålen i allmänhet välja mellan juristkollegialsammansättning, som gällde för rådhusrätterna, och en sammansättning med enlagfaren domare jämte nämnd, som gällde för häradsrälterna, fanndepartementschefen all den juristkollegiala ,sammansäii-ningen måste gesföreträde. Bland de synpunkler som enligt departementschefen talade för dettaställningstagande anförde han bl, a, följande resonemang av domstolskommitlénsmajoritet, Elt avskaffande av den jurisikollegialasaminansäilningen skulle enligt majoriielens mening onekligen innebära enförsvagning av rättskipningen i tvistemål av krävande beskaffenhet. Med hänsyntill att del är förhållandevis få tvistemål, som avdöms efter särskildhuvudförhandling, skulle det inte minska lekmannainflytandet i rättskipningensom helhet så mycket, om dessa ivisiemål handläggs uleslulande avjurisikollegium. Den inträngande behandling av problemen, som juristkollegielmöjliggör, kan inie ersättas av en domares samråd med lekmän, även om sådantsamråd kan vara berikande i olika hänseenden. Genom elt jurisikollegiumtillförs domslolen en större fond av juridiskt kunnande och erfarenhet idomarvärv. Finns däremot i domstolen bara en lagfaren domare, blir avgörandetväsentligen beroende av denne enda persons förutsättningar all handskas med uppgiften.En given förutsättning för den pågående översynen av domstolsväsendet är atträttskipningens tyngdpunkt även i fortsättningen skall ligga i underrätterna.En allmän målsättning är vidare att underrätternas ställning och funktion inomdomstolsväsendet ytterligare stärks. Med denna målsättning kan enligtmajoriteten den jurisikollegiala sammansättningen inte undvaras. En sådansammansättning anses vidare vara en förutsättning för att, som åliggerkommittén, söka skapa ett processinstilul som kan erbjuda ett användbartalternativ till skiljemannaförfarandel. Vad beträffar frågan om att avskilja vissakategorier tvistemål som särskill lämpade för handläggning med nämnd uttaladedepartementschefen bl, a. att det av traditionsskäl var önskvärt attlekmannamedverkan inte helt upphörde i den allmänna tvistemålsräitskipningen.Vidare borde enligt departementschefen de skäl som lett till företräde förjuristkollegial sammansättning inte undanskymma del värde lekmannasynpunkternaansågs ha i vissa slag av mål. Såsom en viktig grupp mål för vilkendepartementschefen ansåg att medverkan av nämnd borde övervägas anförde hanfamiljerättsmålen. Del var enligt departementschefen här fråga om mål av denart som i diskussionen om samman.sättningsformer framför allt torde haåsyftats när del talats om mål som är lämpade för handläggning med nämnd. Tillbetydande del torde målen dessutom enligt departementschefen vara sådana attdel knappast kunde hävdas att jurislkollegierna skulle medföra större säkerheti rättskipningen eller andra fördelar. Bl.a, under hänsynstagande till uttalanden av en klar majoritet av de hördaremissinstanserna ansåg departementschefen all en generell reglering mednämndmedverkan i familjerällsmål inte var lämplig. För vissa speciellamålgrupper inom familjerättsmålen, särskilt mål rörande vårdnaden om barn,ansåg han dock att särskill starka skäl för nämndmedverkan gjorde sig gällande,Belräffande vårdnadsmålen anförde departementschefen alt del i dem föreliggerelt framträdande samhällsintresse, nämligen alt del bevakas att värdnadsfråganblir löst på det för barnet lämpligaste sättet. Departementschefenuppmärksammade särskill att det i ivistiga eller tveksamma vårdnadsfrågor bliraktuellt att av hänsyn till del allmännas intresse all barnels bästalillgodoses fälla avgöranden som strider mol ena eller båda parternas önskemål.Departementschefen anförde fortsättningsvis följande. När på nu berört sätt ett allmänt intresse kankomma att behöva tillgodoses på bekostnad av en enskilds, är del av särskill värde all ha lekman nainflytande vid frågans prövning. Det är i synnerhet i sådana sammanhang som lekmannamedverkan är ägnad alt bidra lill allmänhetens förtroende för rättskipningen, berörda synpunkler lalar sålunda för lekman namedverkan vid prövning av ivistiga eller eljest tveksamma vårdnads frågor, Altjuristkollegialsammansättning måste ges företrädei fråga om åtskilliga målkategoriersammanhänger framför allt med del förhållandet alt man haratl räkna med alt delkan förekomma fall, vilka är komplicerade i rättsligt . hänseende ellererbjuder ett invecklat processmaierial som det krävs speciell erfarenhetoch träning för all iränga in i och bedöma. Svårigheler av sådan art förekommeri regel inie i vårdnadsfrågor ens när de är ivistiga eller tveksamma. Dessa målkan - med ett från domsiolskommittén lånat uttryck - karakteriseras som sådana"där fråga är om skälighetsbedömanden av olika slag, bevisvärdering ellerandra icke renodlat rättsliga avgöranden, vid vilka del kommer mera an päallmän livserfarenhet än på juridisk skolning och erfarenhet för all nå eltriktigt resultat". Vårdnadsfrågorna är onekligen lill sin natur sådana alllekmannasynpunkler och allmäni medborgerligt omdöme kan vara av betydande värdevid deras bedömande. a. mot bakgrund av del anförda förordadedepartementschefen alt rällen skall bestå av en lagfaren domare och nämnd vidslutlig prövning av Ivistiga eller tveksamma frågor om vårdnad eller umgängesrätl. Vidriksdagsbehandlingen förklarade s\g forsla laguiskoiici kunna insiäm-ma ifierlalel av de bedömningar om slulsalser som deparlemenlschefen kommit framtill. Emellertid ville ulskotlel för sin del krafiigare än som skeil iproposilionen belöna dels den belydelse nämnddellagandei i räll-skipningenmåsle antas ha för allmänhetens förtroende för domstolarna, dels värdet av alllekmannasynpunkler kommer lill uttryck vid målens prövning. Ulskotlel ville isammanhanget erinra om att utvecklingen inom samhället går mol alllekmannainfiylande ges utrymme på alll fiera områden, någol som bedöms somvärdefulli för demokratin och för frågornas allsidiga belysning. Omutvecklingen skulle gå åt motsatt håll inom ivislemålsräll-skipningen, måslekrävas starka skäl härför. Vad beträffar familjeräilsmålen ville ulskotlel försin del framhålla all dessa mål lill övervägande del giillde frågor som avsamhälleliga skäl giorts indispositiva. De avsåg enligt ulskotlel oftaförhållanden varom lekmännen har god erfarenhet och deras medverkan kundedärför vara av stort värde. På i huvudsak dessa skäl föreslog ulskotlel allhandläggningen vid särskild huvudförhandling i allmänhet i mål enligigiftermålsbalken och skulle ombesörjas av en lagfaren domare ochnämnd. Del helt övervägande antalet mållyperav familjeräiislig karaktär skullesålunda komma att handläggas av lagfaren domare och nämnd i de fall då mer änen domare erfordras för prövningen. Beträffandeövriga allmänna tvistemål fanns del enligi uiskoliei självfallei all anledningall beakla de synpunkler på värdel av lekmannainfiylande som anförtsinledningsvis. När del gäller dessa ivistemål ansåg uiskoliei dock lägel vara iviss mån annorlunda än när del gäller familjeräilsmålen. Ulskotlel anförde häromytteriigare. Visserligen finns även inom denna grupp en del måldär nämndsam-mansäiining väl kan mala sig med jurisikollegium. --- inte urskiljas genombestämda kriterier av ena eller andra slaget. sidan av de mål i vilkanämndsammansälining i och för sig kan vara lämplig har man dessuiom all räknamed mål av en annan karaklär, nämligen sådana som är komplicerade i rällsliglavseende eller erbjuder eil invecklai processmaierial som del krävs speciellerfarenhel och iräning för au iränga in i och bedöma. När del gäller mål avdenna karaklär måsle otvivelaktigt endomstol med jurisikollegial sammansättning ha de största förutsättningarna attkomma fram till ett materiellt riktigt resultat. Då det som nämnts inte låtersig göra all utkristallisera sådana mål från de lidigare nämnda, börsammansättningsfrågan bedömas på samma sätl för hela den kategori mäl som nudiskuterats. Utskottetvill i anslutning till det nu sagda även framhålla all tillgång tilljuristkollegial sammansättning i underrätterna är en förutsättning för attskapa ett processinstilul som kan erbjuda eli användbart alternativ tillskiljemannaförfarandel. Detta är enligt ulskoltets mening ett ylleriigare skälatt på viss del av tvislemålsområdel ha sådan sammansättning. Härtill kommeralt, om man nu gjorde sådan ändring att denna sammansättning i de nuvaranderådhusrätterna skulle ersättas med nämndsammansälining, del lorde vara enbetydande risk all sådana mer ekonomiskt betydelsefulla och ofta invecklademål, som f, n, kommer under rådhusrätternas prövning, i slällel skulle kommaatt hänskjutas lill skiljemän, dvs, ännu fiera tvister än nu skulle kunnakomina att undandras all offentlig insyn. Eftersom detta uppenbarligen inte ärönskvärt, föreligger hären starkt skäl för utskottet all ansluta sig tillpropositionen såvitt angår andra tvistemål än familjerättsmål. På bl, a. nu anförda skäl anslöt sig utskottet tillden i propositionen förordade lösningen av frågan om domförhetsreglerna iandra tvistemål än familjerättsmål. Frågan om domförhetsreglerna i dispositivatvistemål kunde dock komma att 11 övervägas på nytt. Vad utskottet i nuaktuella delar hemställt bifölls av . Rättegångeni tvistemål om mindre värden Under förarbetena till lagen (l974:8)om rättegångeni tvistemål om mindre värden övervägdes frågan om tingsrälis sammansättning vidhandläggning av mål enligt den lagen. Som utgångspunkt borde enligtdepartementschefen gälla all den ensamdomarbehörighet som redan förelåg bordeöverges endast om mycket starka skäl talade för det (prop. 1973:87 s, 162),Beträffande frågan om nämnds medverkan i mål som skulle omfattas av den nya lagstiftningenanförde departementschefen bl, a, följande. När det gäller frågan om nämndmedverkan vill jagerinra om att det som en viktig fördel med nämndsammansällningen brukar anförasatt den möjliggör elt samspel mellan yrkesdomarens fackmässiga betraklelsesätloch nämndemännens synpunkler. Vidare brukar anföras bl, a, den synpunkten attdeltagande av nämnd i rättskipningen är ägnad alt stärka förtroendet fördomstolarna. Som framhålls i promemorian har dessa synpunkler givetvis bärkraftäven i delta sammanhang. Emellertid kan i stort sett samma invändningar riktasmot nämndsammansättningen som mot sammansättningen med tre lagfarna domare. 1fierlalel fall skulle en sammansättning med flera domare innebära enöverorganisation. I ännu högre grad än när del gällerdenjurislkollegialasammansättningen skulle nämndsammansällningen kunna leda till att avgörandenafördröjs. Målen skulle sålunda som regel få handläggas endast iveckan. Om ett mål först handlagts vid sammanträde med nämnd och därefterskriftligt skulle avgörandet fördröjas pågrund av alt nämnden måste kallas till särskild överläggning. På grund häravanser jag att en sammansättning med lekmän inte bör väljas i förevarandesammanhang. domarutredning har att utreda bl. a.frågorna om lekmannamedverkan i hovrätt och kammarrätt, I direktiven tilldomarutredningen anförde statsrådet bl. a. följande. I domstolskommitténs förut nämnda betänkandeFullföljd av talan m. m. diskuterade kommittén även frågan om lekmannainslag ihovrätt. Tanken härpå avvisades av kommittén, som i första hand åberopade depraktiska svårigheter en sådan ordning skulle medföra. Under remissbehandlingenav betänkandet ansågs i allmänhet att nämnd inte borde införas i hovrätt. Inågra yttranden hävdades dock den motsatta uppfattningen. För egen del anfördejag i prop. 1971:45 beträffande dessa frågor att, även om ettlekmannainflytande i hovrätt inte är av samma betydelse som i underrätt, skälkan anföras för en lekmannarepresentation även i hovrätt. Särskilt när detgäller val av påföljd och liknande frågor är det av värde att allinänt rådandevärderingar bland medborgarna kommer till uttryck genom nämnden. Sådana frågoruppkommer även i hovrätt och det kan sägas ligga en viss motsättning i alt denprövning som en gång gjorts under medverkan av lekmän därefter kan ändras avett kollegium som består av uteslutande yrkesdomare. Denna synpunkt hargiltighet också beträffande bevisvärderingen. Viddömandet i andra instans torde yrkesdomarens kunnande och erfarenhet hasärskild betydelse. Detta utesluter inte att det skulle vara värdefullt, omlekmannasynpunkler också fick göra sig gällande. De skäl som har anförts tillförmån för lekmannainflytande i domstolarna är dock som jag framhållit förutmindre framträdande beträffande hovrätterna än när det gäller underrätterna.Vidare kan inte bestridas att åtskilliga praktiska svårigheter är förenade medall låta lekmän medverka i hovrätt. Det fär ankomma på de sakkunniga att vägadessa omständigheter mot varandra. I sammanhanget bör också beaktas attintresset av att tillföra hovrätten erfarenheter från andra områden avsamhällslivet genom införande av lekmannarepresentation kan te sig mindretungt vägande, om hänsyn tas till den ändrade utformning av domarkarriär ochdomarrekrytering som kan bli resultatet av vad jag har anfört i det föregående. Stannarde sakkunniga för att föreslå deltagande av lekmän i rättskipningen även ihovrätt, synes en sådan ordning dock böra begränsas till vissa typer avavgöranden. Medverkan av lekmän i hovrätt bör i forsla hand komma i fråga vidrättskipningen i brottmål där en mera allvariig påföljd kan komma i fråga. Enannan kategori där lekmannamedverkan bör övervägas är familjemålen. Vårdnads-och umgängesfrågorna är exempel på spörsmål, som lämpar sig för avgörande undermedverkan av lekmän. Det kan vidare finnas anledning att överväga, om lekmänbör deltaga endast i sådant avgörande av mål som sker vid huvudförhandling. Vadgäller frågan om antalet lekmän ligger nära till hands att vid sidan av de trejuristdomarna ha två lekmän. Dessa synes lämpligen kunna hämtas från den del avlandet där hovrätten sammanträder. Eftersom hovrätt i stor utsträckning samman- träderutom kansliorten åstadkoms med en sådan ordning att lekmanna-ledamöterna iallmänhet får lokal förankring i den landsdel från vilken målet kommer. Domarutredningensbetänkande avses bli framlagt . har frågan om en allmän översyn avrätlegångsförfarandet aktualiserats i skilda sammanhang (se prop, 1973:87, JuU1973:17 och 36). Enligt vad utskottet inhämtat pågår inomjusliliedeparle-menlet en föreberedande undersökning rörande behovet ochinriktningen av en allmän översyn av RB, Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånjustitiekanslern (), . , och , Hovrätien har bifogat av hovrätieninfordrade yttranden från fyra nämndemannaföreningar vid tingsrätter underhovrätten. Samtligaremissinstanser utom tre nämndemannaföreningar avstyrker bifall till motionen. Efteren redogörelse för uttalanden av departementschefen och första lag-ulskottetunder förarbetena till underrättsreformen uttalar JK att de av justitieministernlill förmån för en jurisikollegial sammansättning anförda skälen får ansesfortfarande äga full giltighet. Sett ur rättsvårdens synpunkt lorde eltjuristkollegium enligt JK utgöra den bästa sammansättningsformen vid avgörandetav de tvistemål varom är fråga. Denna bedömning innefattar självfallet intenågol förringande av de värden som lekmannadomarens livserfarenhet och kunnandeofta tillför rättskipningen ullalar JK, Den innebär endast ett konstaterande avall förhållandena inom ifrågavarande del av den dömande verksamheten oftast ärsådana, all lekmannadomarens insatser inte kan komma till sin räll. Anledningenhärtill är enligt JK främst all delta dömande mestadels kräver juridiskainsikter och en förmåga all behärska processmaterialet som rimligtvis inte kanförväntas av en lekman-nadomare. Lekmannens bidrag lill denna form avrättskipning blir därför enligt JK ofta av mindre värde. JK tillägger bl. Motionärerna nämner särskilt konsumentköplagen somexempel på lagstiftning vid vars tillämpning nämnd bör deltaga. Det äremellertid troligt all denna lyp av mål i siörsia uisiräckning kommer auavgöras enligt lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden, vilken träderi kraft . Denna lag erbjuder nämligen ett snabbi, enkell ochbilligl förfarande för avgörande av ivister företrädesvis rörande mindrevärden, och lingsräii beslår vid handläggning enligt lagen av en lagfarendomare. Det torde med hänsyn till de syften lagen är avsedd all tjäna intekomma i fråga att ändra dess domförhetsregler. På grund av del anförda anser JK lillräckliga skälinie finnas för en sådan ändring av räilegångsbalken som moiionärerna föreslår. Sveahovrätt hänvisar i sill avslyrkande yllrande lill vad hovrälten i lidigaresammanhang anfört i ämnet. Ulskotlel återger här följande synpunkler somhovrätten anfört över domstolskommitténs betänkande (SOU 1963:56)Råd-husrätiernas förställigande. »I diskussionen har ofta hänvisats lill detförhållandet att sammansättningen lagfaren domare jämte nämnd visat sigvärdefull och ändamålsenlig i brottsmålsprocessen oaktat brottmål ej sällan ärså invecklade och rällsligl svårbedömbara all de ställer höga krav på domarnasjuridiska kunnande och erfarenhet. Detta förhållande skulle utgöra stöd för altdenna sammansättningsform även vore ändamålsenlig för tvisiemälen. Detmå dock framhållas, all en fundamental skillnad obestridligen råder mellanbrottmålen och tvistemålen. I brottmålet har åklagaren såsom representant förstatsmakten att underställa domstolen en beskrivning av en påstådd gärning fränen enskild medborgares sida. Del ankommer sedan på domslolen att ibrotlmålsprocessen avgöra dels om den tilltalade begått den ålalade gärningenoch om i så fiill denna faller in under något visst straff rättsligt lagbud,dels, fördel fall all gärningen befinnes sirafföar, vilken påföljd som börinträda. Domstolens befallning med brottmålet följer således etl visst bestämtmönster, som går igen i alla sådana mål. Frågeställningarna - bevisfrågan,hänförlighelen av gärningen under visst lagbud och straff-mätningen - är iprincip läitillgängliga även för den som ej är juridiskt skolad och ej besitterlångvarig eifarenhet av dömande verksamhet. Lekmannen ges därför storamöjligheter att i broll målsprocessen utnyttja sin egen livserfarenhet och sillallmänna kunnande i rättsskipningen och därmed ge ett betydelsefullt bidrag iden dömande verksamheten. Därtill kommer, all allmänhelens förtroende fördomslolarnas handhavande av den dömande niakien i brottmålen icke torde kunnaupprällhällas och kravet på insyn i denna verksamhet lillgodoses i eltdemokratiskt samhälle pA annal sätl än att lekmän deltager isiraffrättsskipningen säsom domare vid sidan av lagfiirna domare. FörivisleniAlens del, varvid här främst avses de disposiliva ivistemAlen avsvArare beskaffenhet, ligger det väsentligen annorlunda till. Domstolen har iprincip all skilja mellan mer eller mindre jämställda enskilda parter. Deförhållanden, som tvisieniAlen rör, är yiiersi skiftande och pariens syfte medprocessen och hans säll all föra sin lalan kan variera i oändlighel. Dömandelkräver ej sällan storl juridiskt kunnande och stor erfarenhet saml därtill etllidsödande förberedelsearbele, innefallande icke endast studier av litteratur,rältslall och annat i mälet torebragt material utan även etl ingAendeövervägande av målets problemställningar. Kravet på domarens rentintellektuella kapacitet är ofta betydande. anförda omständigheter medföratt lekmannen, som nödvändigtvis deltager i rättegången under helt andraförutsättningar än den lagfarne domaren, får svårigheler att tillgodogöra sighuvudförhandlingen och sättes därigenom ofta ur stånd av rent praktiska skälall ge sill i och för sig belydelsefulla bidrag vid dömandel. Betydelsen avmeningsulbylet i ivisiemål mellan flera lagfarna domare kan vidare icke nogunderstrykas. Rättsskipningen i dispositiva tvistemål är icke på långt när enprimär allmänmedborgerlig angelägenhet i samma grad som brollniålsprocessen.Såsom grund för delta uttalande må endast hänvisas lillalt del slår parter fritt att hänskjuta avgörandet av sina tvister till av demsjälva utsedda skiljemän, vilket också sker i största utsträckning. Vissabetydelsefulla typer av tvistemål kan förulsättas ligga helt utanför den erfarenhet,som nämndemän i gemen besitter.