bet · FX01JuU2 · 1974-12-31 00:00:00 — Maj:t begär en skyndsam utredning av konsekvenserna av avskildhet ienrum inom anstalt och möjligheterna att ersätta denna åtgärd med andra, 3. att riksdagenhos Kungl. Maj:t begär en skyndsam utredning om möjligheterna och formerna förmedverkan av lekmän vid användning av isoleringsåtgärder i anstalt, 4. att ivad avser kvinnliga intagna på anstalt ger Kungl. Maj:t till känna vad som imotionen anförts, 5. att "vid antagandet av proposition 1974:20 beslutar att följande lagrum ändras i enlighet med de riktlinjer ochförslag som anges i föreliggande motion, nämligen 5 § andra stycket, 6 § fjärdestycket, 8 §, 10 § andra stycket, 13 § första stycket, 14 §, 16 §, 20 § förstastycket, 23 § tredje stycket, 24 § första stycket, 27 § andra stycket, 32 §andra stycket, 47 § första stycket 2. (utgår) och 50 § (utgår)". I propositionen föreslås nylagstiftning om kriminalvård i anstalt och om tidsberäkningen vidverkställighet av frihetsberövande brottspåföljder. Om bakgrunden tillförslagen, vars huvudsakliga innehåll redovisas i nästa avsnitt, vill utskottethär anföra följande. Kriminalvården har under en följd av år varit föremål fören livlig debatt och ett omfattande utredningsarbete. Reformförslag som framlagtsav statliga kommittéer såsom fångvårdens byggnadskommitté, kommittén föranstaltsbehandjing inom kriminalvården (KAIK) och tillsynsutredningen haröverarbetats och samordnats inom kriminalvårdsberedningen. Beredningen, varsarbete avslutades , förordade en genomgripande reform avkriminalvårdens organisation och verksamhetsformer (SOU 1972:64). På grundvalav beredningens förslag framlade Kungl. Maj:t i förra åretsstatsverksproposition (prop. 4 s. 76-164) förslag till allmännariktlinjer för kriminalvårdens fortsatta utformning. Dessa riktlinjer har understor politisk enighet i allt väsentligt godkänts av (JuU 1973:15,rskr 1973:152). Som led i reformarbetet har därefter beslutatändringar i bestämmelser om kriminalvård i frihet, m. m. (prop.1973:131, JuU 1973:35, rskr 1973:306) samt vidtagit vissa ändringar i 1964 årslag om personundersökning i brottmål (prop. 1973:173, JuU 1973:41, rskr1973:374). Pä grundval av de av kriminalvårdsberedningen framlagdaförslagen på anstaltsvårdens område och de av godtagna riktlinjerna idetta hänseende har inom upprättats en promemoria (Ds Ju1973:9) med förslag till lagstiftning. Promemorian har remissbehand-lats isedvanlig ordning. Den i propositionen föreslagna lagstiftningenöverensstämmer i stort med vad som föreslogs i departementspromemorian ochinnebär i lagtekniskt hänseende att lag om behandling ifångvårdsanstalt (behandlingslagen) skall ersättas med två särskilda lagar,nämligen en lag om beräkning av strafftid m. m. och en lag om kriminalvård ianstalt. I anslutning därtill föreslås också vissa ändringar i . Den föreslagna lagen omkriminalvård i anstalt avses träda i stället för de delar av behandlingslagensom innehåller bestämmelser om anstaltsvårdens anordnande och närmare utformning. anstaltsvården redan från början inriktas på konkretaåtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten, allt i denutsträckning det kan ske utan att kravet på samhällsskydd blir eftersatt.Lagförslaget syftar också till en ökad integrering mellan anstaltsvård ochfrivård. Vidare betonas vikten av samverkan mellan kriminalvården och andrasamhälleliga organ. Kriminalvårdens anstaltssystem skall enligt förslagetbestå av riksanstalter och lokalanstalter av sluten eller öppen typ. Meningenär att anstaltsvårdens s. k. normalklientel företrädesvis skall placeras ilokalanstalter som .skall erbjuda vidgade möjligheter till frigång utanföranstalten och ökad kontakt med samhällets stöd- och hjälporgan. Även intagnamed långa strafftider som från början placerats i slutna riksanstalter skallemellertid kunna föras över till lokalanstalter när så behövs för enändamålsenlig förberedelse av frigivning eller övergång till vård utom anstalt.Det förutsätts slutligen att det i praktiken kommer att bli möjligt att ävenplacera ett förhållandevis stort antal av de till kortvariga frihetsstraffdömda i lokalanstalter. Vidare innebär förslaget ökade möjligheter tillpermissioner av olika slag. föreslås att den strängare praxis somnumera iakttas när det gäller att bevilja korttidspermissioner för vissabegränsade kategorier samhällsfarliga brottslingar med långa strafftider kommertill uttryck genom särskilda bestämmelser därom. Enligt förslaget inskränks möjligheterna att hålla enintagen isolerad från andra intagna. De föreslagna bestämmelserna ombrevgranskning innebär att sådan skall få ske endast om det är påkallat avsäkerhetsskäl. Bestämmelserna om besök har i förslaget getts en mindrerestriktiv utformning än i nuvarande lagregler. Vidare föreslås en bestämmelsesom ger de intagna rätt att i lämplig ordning överlägga med anstaltsledningen ifrågor som är av gemensamt intresse för de intagna. Detta får dock ske endastmed de begränsningar som följer av gällande bestämmelser och avtal förverksamheten inom kriminalvården. Förslaget innebär också att reglerna för disciplinärbestraffning ändras avsevärt i förhållande till nuvarande ordning. Bestämmelserna i förslaget till lag om beräkning avstrafftid m. m. motsvarar i huvudsak och ansluter tämligen nära till reglerna i2 och 3 kap. behandlingslagen om befordran av dom till verkställighet och omberäkning av strafftid. Innehållet anges närmare av utskottet på s. 29 ianslutning till behandlingen av ett motionsyrkande om ändring i lagen. Den nyalagstiftningen föreslås träda i kraft . Regelsystemet rörandeförutsättningarna för och tidsberäkningen vid verkställighet avfrihetsberövande påföljder är till övervägande del av teknisk natur och skiljersig i detta hänseende från huvuddelen av de bestämmelser som reglerarbehandlingen av de intagna. Det finns därför enligt utskottets mening godaskäl för den i propositionen föreslagna uppdelningen på tvä skilda lagar av det ämnesområde som nuregleras i behandlingslagen. Utskottet har således inget att invända mot dennaav praktiska och systematiska skäl valda lösning. Utskottet vill också uttalasin anslutning i stort till lagförslagens materiella innehåll, vilket i sinallmänna inriktning är väl förenligt med grundtankarna i den beslutadekriminalvårdsreformen och innebär avsevärda förbättringar för dem som döms tillfrihetsberövande påföljder. Utskottet återkommer i det följande till skildaspörsmål som aktualiserats genom de i anledning av propositionen väcktamotionerna eller eljest tilldragit sig utskottets särskilda uppmärksamhet. Redan i detta sammanhang vill utskottet emellertid ta uppett i motionen 1974:1607 framställt yrkande om att förslag börframläggas till en för anstalts- och frivården gemensam lagstiftning. Utskottetvill i denna fråga, som också aktualiserats i några av remissyttrandena överdepartementspromemorian, uttala att tanken på en gemensam kriminalvårdslag - omän i och för sig väl motiverad av strävandena mot ökad integrering mellanfrivård och anstaltsvård - inte lämpligen bör realiseras . Som framgårav det föregående har bestämmelserna om kriminalvård i frihet nyligenreformerats. Erfarenheterna av den lagstiftningen och av de nu föreståendereformerna på anstaltsvårdens område bör såsom departementschefen anföravvaktas innan man överväger en gemensam lagreglering av alltkriminalvårdsarbete på verkställighetsplanet. I enlighet med det anfördaavstyrker utskottet bifall till motionen 1974:1607 i denna del. Innan utskottet övergår till en närmare granskning avskilda stadgan-den i lagförslagen vill utskottet något beröra den kritik frånmera principiell synpunkt som anförts mot utformningen av särskilda bestämmelseri förslaget till lag om kriminalvård i anstalt. Kritiken har kommit tilluttryck såväl i den allmänna debatten och i remissyttranden över departementspromemoriansom i skrifter till utskottet och i några av de i anledning av propositionenväckta motionerna. Ett genomgående drag i kritiken är att den innefattarönskemål om preciseringar av lagtexten i åtskilliga stadganden i huvudsakligtsyfte att minska utrymmet för en alltför fri tolkning och på så sätt ernå enför de intagna mera förmånlig tillämpning. Motionsönskemålen om en mer pregnant lagtext gäller bl. a.bestämmelserna att samråd rörande den intagnes behandling bör ske med hansnärstående "i den utsträckning det lämpligen kan ske" (5 § andrastycket), att intagen "i den utsträckning det lämpligen kan ske" börfå möjligheter att genom tidningar, radio och television följa vad som händer iomväriden och att den intagnes behov av förströelse bör tillgodoses "iskälig omfattning" (14 § första stycket), att intagen "om detlämpligen kan ske" bör beredas tillfälle att utom anstalten på fritiddelta i närmare angivet slag av föreningsverksamhet och liknande (14 § andrastycket), att intagen som inom anstalten vill utöva sin religion skall beredas tillfälle därtill "i den utsträckning det kan ske" (15§), att intagen "i den utsträckning det kan ske utanolägenhet" får inneha personliga tillhörigheter m. m. (24 § förstastycket) och att intagen får ta emot besök och utväxla telefonsamtal "iden utsträckning det lämpligen kan ske" (29 § första stycket och 30 §första stycket). I anledning av kritiken vill utskottet till en börjananföra att det i förevarande lagstiftningsärende är fråga om att pä grundvalav de riktlinjer som dragits upp av statsmakterna i en ramlagstiftningutforma normativa regler för anstaltsvården. Närmare tillämpningsföreskrifterskall ges i administrativ ordning i likhet med vad som är praxis-i liknandelagstiftningssammanhang (jämför kungörelsen (1964:630) med vissa föreskrifterrörande tillämpningen av lagen om behandling i fängvårdsanstalt samtkriminalvårdsstyrelsens cirkulär (2/1973) om vård i anstalt, det s. k. vårdcirkuläret).I fråga om utformningen av de återgivna lagbestämmelserna måste vidarebeaktas att dessa skall gälla för mycket skiftande förhållanden. De skalltillämpas beträffande alla intagna oavsett vilken påföljd som ådömts och avsebehandlingen både i riksanstalter och i lokalanstalter, såväl slutna som öppna.Härtill kommer att praktiska hänsynstaganden till bl. a. byggnadsmässigaförhållanden, tillgången till resurser, personalens säkerhet och samhälletsskyddsintresse med olika grad av styrka gör det nödvändigt att förse lagensstadganden med reservationer av det slag som illustrerats ovan. De angivnalagrummen ger enligt utskottets mening uttryck för en realistisk avvägningmellan angelägenheten av en lagtext som utan onödiga reservationer ger beskedom rättigheter och skyldigheter och det praktiskt och säkerhetsmässigt möjliga.Mot bakgrund av det anförda är utskottet berett att godta den formulering avstadgandena som föreslås i propositionen. Utskottet avstyrker därför bifalltill de yrkanden i motionerna 1974:1605 och 1974:1607 som avser ändringar avmera principiell art i de här ifrågavarande lagrummen. Med hänsyn framför allttill att stadgandena berör för de intagna mycket betydelsefulla inslag ianstaltslivet vill emellertid utskottet i viss överensstämmelse med Önskemåleti motionen 1974:1602 framhålla vikten - inte minst från rättssäkerhetssynpunkt av att erforderliga preciseringar vidtas vid utarbetandet avtillämpningsföreskrifterna. Strävan bör vara att innebörden av inskrivna reservationerförklaras och förtydligas. Klargörande exempel är därvid enligt utskottetsmening av stort värde. Med hänsyn till vad utskottet sålunda anfört är någonriksdagens åtgärd i anledning av yrkandet i motionen 1974:1602 inteerforderligt. Invändningar liknande dem som berörts har ocksåmotionsvägen riktats mot andra än ovan angivna stadganden. I en del fall börkritiken föranleda vissa jämkningar i lagtexten. Utskottet återkommer härtill idet följande. Förslaget till lag om beräkning av strafftid m. m. Som ovan angivits ansluter de iförslaget till lag om beräkning av strafftid m. m. upptagna bestämmelsernatämligen nära till gällande rätt. Bland nyheterna i förhållande tillbehandhngslagen kan nämnas bestämmelser som medför vidgade möjligheter tillsamtidig verkställighet av häktning som beslutats i ett mål och av påföljd somådömts i annat mål. Sådan samtidig verkställighet skall sålunda kunna äga rumoavsett var den häktade förvaras och oavsett i vilken ordning de olikaåtgärderna förekommer till verkställighet. När det gäller tidpunkten förstraffverkställighetens början föreslås bl. a. att strafftiden skall kunnaräknas från det att den dömde omhändertas för förpassning. Han behöver därförinte gå miste om verkställighetstid på grund av att förpassningen tillkriminalvårdsanstalt blir fördröjd. Enligt förslaget skall vidare uppskov medstraffverkställighet kunna beviljas i väsentligt större utsträckning än enligtbehandlingslagens regler. Dessa föreskriver att uppskov med verkställighet avfängelsestraff på ansökan av den som inte är häktad får beviljas räknat från den dag då domen får verkställas, om med hänsyn tillden dömdes hälsotillstånd eller yrkesutövning eller övriga förhållandensynnerliga skäl för uppskov föreligger. Kvinna som är havande eller ammar barnfår beviljas uppskov under tid som prövas skälig. 1 detta fall gäller såledesinte någon begränsning . Enligt 12 § i förslaget till lag omberäkning av strafftid m. m. skall uppskov med verkställigheten kunna beviljasunder högst om särskilda skäl föreligger med hänsyn till den dömdeshälsotillstånd, arbets- eller utbildningsförhållanden eller andraomständigheter. Föreligger synnerliga skäl skall uppskov få beviljas underytterligare högst . I viss anslutning till uttalanden i ett avkriminalvårdsnämnden i lagstiftningsärendet avgivet remissyttrande framställs imotionen 1974:1603 ett yrkande av innebörd att som villkor för uppskov underhögst skall föreskrivas "skäl" i stället för som ipropositionen "särskilda skäl" samt att som förutsättning förytterligare uppskov skall gälla "särskilda skäl" i stället för"synnerhga skäl". anför i sitt remissyttrande bl. a.att den praxis i uppskovsärenden, som nämnden i egenskap av överinstansutbildat, kommit att i viss utsträckning bli mer liberal än vad som förutsattesi förarbetena till nu gällande bestämmelser i behandlingslagen. Mot bakgrund avnuvarande praxis förordar nämnden en huvudregel av innehåll att uppskov skallkunna beviljas när skäl föreligger. Längsta tid för uppskov bör enligt nämndensmening kunna sättas till . En tillräckligt restriktiv tillämpning avreglerna om anstånd utöver torde enligt nämnden kunna åstadkommasom särskilda skäl föreskrivs som villkor för sådant anstånd. Till en början måste enligt utskottets mening beaktas attkriminalvårdsnämndens uttalanden gjordes i anledning av den i departementspromemorianföreslagna regleringen, som innebar att uppskov skulle kunna beviljas endast när synnerliga skäl föreligger. Någonutvidgning av tiden för uppskov utöver föreslogs inte i promemorian.Av intresse i sammanhanget är kriminalvårdsnämndens beskrivning av nuvarandepraxis. Bland omständigheter som enligt gällande ordning utgör grund föruppskov anför nämnden sålunda den dömdes intresse av att efter en tids sjukdomeller arbetslöshet få arbeta ytterligare någon eller några månader för attkunna betala på sina skulder, intresset av att få vara hemma någon tid för attkunna bistå sammanboende, fästmö eller hustru, som skall föda barn, ochdärefter kunna hjälpa henne med skötseln av barnet, intresset av att intebehöva bryta ett idrottslag under pågående tävlingssäsong eller ett musikkapellunder tiden för dess engagemang samt intresset av att under speciellaförhållanden inte låta en skolklass byta lärare under pågående termin. uppfattning ryms omständigheter av nu angiven art inte underbeteckningen synnerliga skäl. Utskottet vill i likhet med departementschefen framhållaatt det från kriminalpohtisk synpunkt i princip är angeläget att domstolensprövning och verkställigheten av den ådömda påföljden sker i så nära anslutningtill brottet som möjligt. Med hänsyn härtill måste återhållsamhet iakttas ifråga om att bevilja uppskov med verkställigheten. Å andra sidan måstetillräckligt utrymme finnas för hänsynstagande till intressen av skilda slagsom i enskilda fall kan vara betydligt starkare än intresset av omedelbarstraffverkställighet. Som framgår av det föregående innebär de i propositionenföreslagna reglerna rörande uppskov en betydande liberalisering i förhållandetill både regleringen i behandlingslagen och förslaget idepartementspromemorian. Den närmare innebörden av den i propositionenföreslagna uppmjukningen utvecklas av departementschefen genom angivande avskilda exempel pä omständigheter som enligt hans mening kan utgöra skäl föruppskov. Exemplen, som ligger nära den ovan beskrivna praxis som tillämpasoch de önskemål som framförs i motionerna, ger enligt utskottets mening en godbelysning av arten och styrkan hos de skäl som bör föreligga för att uppskovskall kunna beviljas. Utskottet vill här tillfoga att med den nya ordningen börhinder inte möta att i uppskovsärende beakta sådanaarbetsgivar-intressen som från samhällssynpunkt eller eljest är av särskildstyrka. De av kriminalvårdsnämnden och motionärerna omfattadesynpunkterna på frågan om vilka skäl som bör föreligga för uppskov har sålunda i allt väsentligt tillgodosetts genom propositionenslagtext och departementschefens uttalanden i anslutning därtill. Detsamma kanenligt utskottets mening sägas om förslaget att uppskov också skall kunnabeviljas för ytterligare högst . Liksom departementschefen anserutskottet att möjligheten till dylikt anstånd bör användas restriktivt och attdet därför för sådana fall bör krävas att synnerliga skäl talar för ett längreuppskov. I sammanhanget vill utskottet peka på att enligt den föreslagnalagtexten uppskov redan frän början kan medges under tid som överstiger sexmånader om det står klart att förutsättningar för ett längre uppskov föreligger. Under hänvisning till det anförda finner utskottet skälinte föreligga till någon åtgärd i anledning av det här behandladeyrkandet i motionen 1974:1603 och tillstyrker den i 12 § förslaget till lag omberäkning av strafftid m. m. upptagna regleringen av spörsmålen om uppskov medstraffverkställighet. Lagförslaget i övrigt tillstyrks utan ytterligareuttalanden från utskottets sida. Ökad integrering mellan anstalts- och frivård,frigivningsförberedelser En huvudtanke i de föregående årantagna riktlinjerna för kriminalvårdens fortsatta utformning är att man igörligaste mån skall söka åstadkomma en integrering mellan anstaltsvård ochfrivård. Utskottet välkomnade den föreslagna ökade integreringen och uttaladeatt anstaltsarbetet till följd av integreringen i större utsträckning kaninriktas på sådan verksamhet som direkt syftar till att förbereda den intagneför friheten. Mot denna bakgrund finner utskottet det tillfredsställande attprincipen om en ökad integrering mellan de båda vårdområdena i propositionenföreslås komma till uttryck genom en särskild bestämmelse i lagen omkriminalvård i anstalt, nämligen stadgandet i 5 § att kriminalvården i anstaltskall planläggas och genomföras i nära samverkan mellan kriminalvårdens olikaorgan. Stadgandet bör ses som ett uttryck för målsättningen att de organ,befattningshavare eller andra personer som har eller kommer att ha hand omfrivården skall medverka i rehabiliteringsarbetet redan under den intagnesanstaltsvistelse i så stor utsträckning som möjligt. Vikten av att planläggningen av den ofta mycketproblemfyllda övergången från vård i anstalt till vård i frihet underlättas ocheffektiviseras har också på flera andra sätt betonats i förslaget till lag omkriminalvård i anstalt. Utskottet kan härvidlag särskilt peka på innehållet i 4§, som upptar grundläggande bestämmelser om målsättning och principer föranstaltsvården. Det föreskrivs där, att vården skall utformas så att denintagnes anpassning i samhället främjas och skadliga följder avfrihetsberövandet motverkas. Vidare anges att i den utsträckning det kan skeutan att kravet på samhällsskydd eftersatts, verksamheten från början börinriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanföranstalten. Slutligen föreskrivs att frigivning och överförande tillvård utomanstalt skall förberedas . Utskottet, som helt ställer sig bakom denavvägning mellan intresset att i förhållandevis fria former rehabilitera denintagne och samhällets skyddsintresse som lagrummet är ett uttryck för, villunderstryka att stadgandet inte uteslutande har betydelse för intagna somundergår påföljder vilka övergår i villkoriig frigivning eller vård utomanstalt. a. föreskriften att frigivningen skall förberedas harpraktisk betydelse även för intagna som dömts till korta frihetsstraff. 1 flera andra stadganden ilagförslaget ges anvisningar om olika praktiska åtgärder som underanstaltstiden bör vidtas för att underlätta den intagnes anpassning isamhället. Sålunda ges i 16 § regler om vilka slag av frigivningsförberedelsersom främst skall komma i fråga. Där anges att det vid förberedande av intagensfrigivning eller överförande till vård utom anstalt särskilt skall eftersträvasatt bereda honom lämplig arbetsanställning eller annan försörjningsmöjlighetoch lämplig bostad. Där framgår vidare att i fall då det står klart att denintagne efter anstaltsvistelsens slut kommer att behöva undervisning,utbildning eller ekonomiska, sociala eller medicinska stödåtgärder skall sådantbehov tillgodoses i görligaste mån. I anslutning till bl. a. uttalanden i motionen1974:1607 vUI utskottet framhålla att en grundtanke i kriminalvårdsreformen äratt mera effektivt än f. n. förbereda de intagnas frigivning. Ett viktigt led idessa strävanden är självfallet åtgärder för att skaffa den intagne arbete ochbostad. Yrkandet i motionen om ändring av 16 § i syfte att framhållaangelägenheten av att dylika frigivningsförberedelser sker bör motbakgrunden av det redovisade stadgandet härom i 4 § sista punkten inteföranleda någon åtgärd. Andra stadganden som ger uttryck åt strävandena attunderlätta den intagens frigivning och anpassning i samhället återfinns iförslagets 10, 11 och 14 §§. Enligt 10 § första stycket skall intagen beredaslämpligt arbete som såvitt möjligt främjar utsikterna för honom att efterfrigivningen inordna sig i arbetslivet. Utskottet vill understryka värdet avdetta stadgande och framhålla vikten av att det arbete i skildaformer som bereds de intagna innnefattar en meningsfull sysselsättning. En huvudtanke i kriminalvårdsreformen är att frigång börutnyttjas i avsevärt större utsträckning än . I huvudsak tordeden förmånen aktualiseras för intagna i lokalanstalt. I enlighet med detanförda föreskrivs i 11 § att den som är intagen i lokalanstalt kan, för atthans anpassning i samhället skall underlättas, medges att under arbetstidutföra arbete eller delta i undervisning, utbildning eller annan särskiltanordnad verksamhet utom anstalten samt att särskilda åtgärder bör vidtas vidsådan främja verksamhet av detta slag. Det föreskrivs vidareatt medgivande till frigång kan lämnas även den som är intagen i riksanstalt omsärskilda skäl föreligger. Nära samband med reglerna i 11 § har stadgandet i 14§ andra stycket enligt vilket intagen om det lämphgen kan ske bör beredastillfälle att utom anstalten på fritid delta i sådan föreningsverksamhet ellerannan liknande verksamhet som är ägnad att underlätta hans anpassning isamhället. Med hänsyn till de behandlingsmässiga fördelar som kan nås genom attintagen ägnar sig åt vissa fritidsaktiviteter utanför anstalten vill utskottetuttala sin anslutning till tankegångarna bakom stadgandet. I anledning avyrkandet i motionen 1974:1605 om ett klarläggande av vad som avses meduttryckssättet föreningsverksamhet eller annan liknande verksamhet kan underhänvisning till vad departementschefen uttalat härom anföras att avseddverksamhet kan utgöras av bevistande enskilt eller i grupp avteaterföreställningar, fotbollsmatcher o. d. samt deltagande i idrotts-