bet · FX01JuU32 · 1974-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1974 JuU 1974:32 Justitieutskottetsbetänkande i anledning av motioner om bekämpning av alkohol- ochnarkotikamissbruket inom kriminalvårdens anstaher, m. m. I motionen 1974:1255 av ()hemställs dels atl hos Kungl, Maj:t begär utredning rörande imotionen angivna förslag till bekämpning av alkohol- och narkotikamissbruketinom kriminalvårdens anstalter (yrkande 1), dels att hos Kungl, Maj:lhemställer om utredning rörande brottspåföljderna för narkotika- ochalkohqlmissbrukare i enlighet med vad i motionen anförs (yrkande 2). Imotionen 1974:151 av m. fi. (m) yrkas, såviu nu är i fråga, altriksdagen hos Kungl, Maj:t ger till känna vad i motionen anförs angåendeåtgärder mot narkotikabrottsligheten (yrkande 6 delvis). I motionen 1974:1255, vars motivering återfinns imotionen 1974:1329, anförs i anslutning till motionsyrkande I bl. a. att detbör skapas, legala förutsättningar för att inom kriminalvårdens anstalter kunnakontrollera narkotikamissbruk genom stickprovsvis urinkontroll. Det bör enligtmotionären även övervägas att genom utformningen av permissionsreglerna ochreglerna om villkoriig frigivning premiera avhållsamhei i fråga om bruket avnarkotika och alkohol. Motiveringentill yrkande 2 innehåller följande: Vid verkställandet av dom om skyddstillsyn medbehandlingsföreskrift beträffande exempelvis narkotikamissbrukare kan deverkställande organen ha olika uppfattning om buren viss behandling eller vårdskall genomföras. Med den oklarhet om vårdpolitiken som råder hardelta lett till att vårdinsatser över huvud taget inte vidtages.De bristande vårdresurserna för kriminalvårdens klientel spelar i detta sammanhangsjälvfallet också en betydande roll. Särskilda överväganden är därförmotiverade så att en utveckling som kan innebära en successiv urholkning avbrottsbalkens påföljder hejdas. Detbör också övervägas att inom kriminalvården utforma ett vårdal-ternaiivbestående av exempelvis en kortare sjukhusvistelse med avgiftning, följd avminst kontrollerad eftervård. Också här bör kemisk urinkontroll avdrogfriheten tillåtas. Denna eftervård måste självfallet ske i kom- binationmed socialkurativa insatser för atl skaffa arbete, bostad o. d. Vid återfall inarkotika- eller alkoholmissbruk skulle skyldighet föreligga till återintagningför avgiftning. Vid allllör många återfall skulle vederbörande riskera altslraffalternalivei träder i verkställighet. Vårdalternalivet skulle alltsåkunna utgöra elt alternativ till fängelsevistelse, och vederbörande missbrukareskulle inom vissa'raniar ha möjlighet att själv välja det alternativ hanföredrar. Delta innebär den principiella nyheten att i dessa fall den tilltaladefår rätt atl inom vissa grän.ser välja påföljd. dylikt alternativ inom kriminalvårdensram skulle på etl positivt sätt kunna innebära en kombination av frivilliga ochtvångsvisa behaiidlingsåtgärder. För att kunna genomföra ett sådant förfarandekrävs såväl laglekniska som vårdpoliliska överväganden. Därlill bör nuexisterande legala hinder att placera narkomaner tillhörande olikaklientelkategorier på behandlingshem undanröjas. Imoiionen 1974:151 anförs lill stöd för motionsyrkandet följande: Del stigande missbruket av narkotika är en starktbidragande orsak till alt bl. a. egendomsbrott och butiksstölder ökat såkraftigt . Narkotikaproblemet är inte i första hand ettpolisiärt utan främst ett vård-politiskt problem. Vårdpolitiken kännetecknastyvärr fortfarande av en oklar målsättning; olika teorier står mol varandra medresultat att alltför fått förfiyta i overksamhet med många mänskligatragedier som följd. Från vår sida kommer en särskild motion om vårdfrågornaatt väckas. Desedan fiera år väntade Råd och anvisningar från belräffandenarkomanvården har ännu inte presenterats. Den av i början avförra året utgivna digra boken kan inte kännetecknas såsom råd och anvisningar. saknar exempelvisde många socialarbetare som kommer i kontakt med minderåriganarkotikamissbrukare, kanske t. o, m. så unga som , anvisningar omvilka åtgärder som skall vidtagas. Bristen på handledning har fltt till följdatt det till slut blir polisen som måste ingripa med stöd av lagen omtillfälligt omhändertagande. Det är dock inte polisen som skall kritiserashärför utan främst , som inte förmått att med kraft ge nödvändigledning. Genom, bildandel av det brottsförebyggande rådet har samarbetsorganetmot narkotikamissbruk upphört. Rådet har inom sig bildal en arbetsgrupp somskall ägna sig åt narkotikaproblemet. Det är synnerligen viktigt att dennaarbetsgrupp nu skyndsamt och på ett realistiskt säll ger sig i kast med sinarbetsuppgift så att gruppen kan bidra med en lösning av delkomplicerade missbruksproblemel. Vi förutsätter atl gruppen även beaktar denkritik som från experlhåll riktats mot den förda narkomanvårdspoliliken. I socialulredningens principbetänkande (SOU1974:39) Socialvården - Mål och medel lämnas en redogörelse beträffandenarkotikamissbrukets omfattning. Av redogörelsen återges här följande avsnitt: Det statistiska material som finns ger inte någonklar bild av narkotikamissbrukets omfattning. På grundval av olikaundersökningar genomförda uppskattade socialstyrelsensnarkomanvårdskonimitlé(SOU 1969:52) antalet svåra missbrukare i hela landettill omkring 10 000, Miss- brukargruppernavar i stor utsträckning koncentrerade till de tre slörsla städerna. Enligtsocialstyrelsens utredning Behandling av narkotikamissbrukare (1973) är dessauppgifter med all sannolikhet relevanta även . Utredningen visaremellertid atl missbruket tenderar att gå allt längre ner i åldrarna. Det skeren successiv förskjutning från lättare droger mot hallucinogener ochmorfinderivat. Missbruket har vidare spritts från storstadsområdena till vissaandra kommuner. Socialstyrelsenredovisar i skriften även de försök som gjorts att kartlägga och kvantifieramissbrukels omfattning inom olika vårdområden. Därav framgår bl, a. atl av de 4742 personer som den var intagna inom kriminalvården 1 219 eller 26procent bedömdes vara narkotikamissbrukare. Inom frivården, omfattande 23 196övervakningsfall, uppskattades 2 varanarkotikamissbrukare. Skolöverstyrelsensundersökning (i enkätform åren 1971 och 1972) visade atl av pojkarnaoch av fiickorna i årskurs 1972 uppgav all de använtnarkotika. Ändelen som vid samma undersökningstillfälle uppgav att defortfarande använde narkotika var för pojkarna och för filekorna 5procent,, vilket jämfört med siffror innebär en ökning på ungefär enprocent för respekiive grupp, Narkolikasituationenavspeglar sig också i redovisning, över polisensingripanden mot illegal narkotikahantering. var antalet inkomna ärenden543. uppgick antalet till I 661 och hade stigit till 6 400,För de tre följande åren redovisas omkring 4 500 ärenden . var antalet 2 407, Antalet beslag av narkotika har ökatsuccessivt , då 300 sådana beslag företogs. gjordes2 388 beslag. Motsvarande åtgärder uppgick lill I199, Detbör betonas atl statistik inte ger någon tillföriillig bildav antalet missbrukare i vårt land. Genom att redovisningen avser, endastillegal narkotikahantering som kommit till polisens kännedom, faller ett stortantal missbrukare - även sådana som i annal sammanhang kommit . i kontakt medpolisen - utanför statistiken. Vidare påverkas denna av sådana faktorer sompersonalinsatser samt gällande regler och praxis. Antaletmissbrukare som behandlas inom den sociala vårdsektorn kan inte anges med någonsiörre grad av säkerhel. Behandlingsresurser med särskild inriktning på vård avnarkotikamissbrukare omfattade , (enligt socialstyrelsensredovisning) elt 15-tal öppna mollagningar, drygt 180 platser vidnarkomanvårdsavdelningar inom den slutna psykiatriska sjukhusvården, 145platser fördelade på 13 behandlings- och inackorderingshem förnarkotikamissbrukare saml drygt 200 platser vid 4 ungdomsvårdsskolor särskillavsedda för vård av unga narkotikamissbrukare. Inomden psykiatriska vården skrevs 2 300 patienter ut under diagnosennarkoman! (1 401 kvinnor och 809 män). Belräffande narkotikamissbrukets omfattning inomflngvårdsanslalterna kan vidare nämnas atl budgelenhelsedan 1966 samlat in uppgifter härom. Uppgifterna, som bygger på skattningarav styresmän och assistenter på anstalterna, visar bl. a, följande. Här kan även hänvisas till en nyligen publiceradrapport från utvecklingsenhet rörandenarkotikamissbruk och sociala förhållanden hos nyiniagna vid femcenlralansialler 1973 (rapport nr 9 i den s, k, gula serien). Riktlinjerför behandlingen av nairkntikamissbrukare inom kriminalvården I samband med statsmakternas godkännande avriktlinjer för kriminalvårdens fortsatta utforniiiing har frågan ombehandlingen av narkotikamissbrukare inom kriminalvården ingående övervägts(prop. 1973:1, bil, 4, JuU 1973:15, rskr 152), Den principiella inställning somman därvid stannat för, såvitt gäller anst.altsklientelet, framgår av följandei prop, 1973:1, bil, 4 s, 109 intagna sammanfattning avkriniinalvårdsberedningens uttalanden i ämnet: Beredningen konstaterar alt antaletnarkotikamissbrukare inom krimi nalvården fortlöpande har ökat, Beredningen som visserligen påpekar alt statistiken inte ärtillräckligt underbyggd finner dock atl insatser måste göras. Man avvisaremellertid tanken på all inom kriminalvården bygga upp en särskild organisalionför narkomanvård. Beredningen hänvisar därvid bl, a. lill au en framgångsrikbehandling av narkomaner i regel kräver en långvarigare behandling än som kananordnas inom kriminalvården. Beredningen finner också all kriminalvården -med sin primära karaklär av tvångsingripande - har begriinsade möjligheter atlbereda missbrukarna en adekvat vård, I stället bör samhällets allmännavårdresurser dimensioneras på sådant sätt atl även kriminalvårdsklienleletssjälvklara rätt lill en riklig behandling kan lillgodoses. Kriminalvården bördock ha möjlighet atl ge narkomanerna den hjälp och del stöd som ligger inomramen för dess normala verksamhet, I storstadsområdena kan hjälpverksamhetenmotivera speciella personalresurser. Kriminalvårdens behov av narkomanvårdmåste också tillgodoses i de fall då klienterna omhändertagits på ett sådantsätl att del förhindrar eller försvårar alt vården bereds inom den ordinariesjukvården, --- Ifråga om anslallsklienlelet föreslår beredningen åtgärder för atl tillförsäkravård åt nyiniagna sorn visar symtom på förgiftning eller allvarligaabstinensbesvär. Delta kräver en förstärkning av sjukvårdsorganisationen, Iövrigt bör narkotikamissbrukare som ådömts frihetsstraff omhändertas på eltsäll som hjälper dem all hålla sig i sådan fysisk och psykisk kondition atlbehandlingsinsatser i samband med frigivningen underlällas, I den mån missbrukarnabedöms vara i behov av specialistvård och - med beaktande av säkerhetsskäl -lämpligen kan placeras på psykiatriskt sjukhus eller narkomanvårdsklinik börde överföras till sådan vård. Narkomanvård på sjukhus eller klinik börjämställas med annan sjukhusvård och inräknas i verkställighetstiden. Stockholms-,måste av praktiska och humanitära skäl utrustas med speciella resurser för narkomanvård. Bered ningen föreslår därför att i var och en av dessa regioner inrättas ett särskilt behandlingsteam med läkare, psykolog och socialarbetare. Beredningenföreslår vidare försöksverksamhet med särskilda narko-manvårdsavdélningar vidriksanstalter. Med hänsyn till att våra kunskaper om kriminalvårdens narkomanerbygger på otillräckligt faktaunderlag bör dock verksamheten bedrivas ibegränsad skala varför beredningen föreslår att man avdelar någrariksanstaltsavdelningar för sådan vård. Föriäggningen bör ske på sådant sättatt avdelningen kan stå under tillsyn av personal från psykiatrisk avdelning.Beredningen föreslår också att medel anslås för psykoterapeutisk behandling ochför ledning av motions- och fritidsverksamhet vid narkomanavdelningar. Ytteriigare uppgifter om resursförstärkningarnainom kriminalvården för bekämpning av alkohol- och narkotikamissbruk lämnas ikriminalvårdsstyrelsens nedan återgivna remissyttrande till utskottet. Brottsbalkenspåföljdssy.stem m. m. Påföljd för brott är enligt (BrB) delsde allmänna straffen böter och fängelse, dels ämbetsstraffen suspension ochavsättning (för innehavare av befattning, varmed ämbelsansvar är förenat) samtdisciplinstraff (för krigsmän), dels ock de övriga påföljderna villkoriig dom,skyddstillsyn, ungdomsfängelse, internering och överiämnande till särskildvård. Vissaallmänna bestämmelser rörande påföljderna ges i I kap. 4-8§§. Av 4 § framgåratt alla brottspåföljder är att anse som principiellt likställda. Alt endaststraffpåföljder - i huvudsak böter och fängelse - anges i bestämmelserna om desärskilda brotten är dikterat av praktiska skäl. Annan påföljd kan och skallanvändas om den är den lämpligaste. I 5 och 6 §S ges bestämmelser beträffandekombination av fiera brottspåföljder för samma brott eller för fiera brott samtom gemensam påföljd för flera brott. Beträffande valet av påföljd stadgas i 7§ att rätten, med iakttagande av vad som krävs för att upprätthålla allmänlaglydnad, skall fästa särskilt avseende vid att påföljden skall vara ägnad attfrämja den dömdes anpassning i samhället. Närmareregler om böter, fängelse och ämbetsstraffen ges i 25, 26 resp. 32 kap. BrBsamt om övriga påföljder i 27-31 kap. BrB. Överlämnande till särskild vård kanenligt 31 kap. avse vård enligt barnavårdslagen, vård enligtnykterhetsvårdslagen, sluten psykiatrisk vård, vård i specialsjukhus förpsykiskt utvecklingsstörda eller öppen psykiatrisk vård. Därjämte innehåller BrB i33 kap. allmänna stadganden som möjliggör I* 1974. fördomstol alt nedsätta eller helt efterge påföljd. Enligt 4 § tredje stycket kanpåföljden helt efterges om det på grund av särskilda omständigheter finnesuppenbart att påföljd för brottet ej är erforderiig. Beträffandepsykiskt abnorma tagöverträdare skall tilläggas atl genom BrB de tidigarestraffriförklaringarna i princip avskaffats och att de som begått brott underinflytande av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan själslig abnormitet av sådjupgående natur att den måste anses jämställd med sinnessjukdom förts inunder påföljdssystemet. För denna grupp av lagöverträdare skall i första handsom piiföljd ifrågakomma överiämnande lill särskild vård. Av övriga påföljderkaa endast böter och skyddstillsyn användas. Härkan nämnas att högiita domstolen i rättsfallet NJA 1974:108 på socialstyrelsensrekommendation fitnnit alt en opiatmissbrukare (kvalificerat missbruk avmorfinbas) begått åtalade handlingar under inflytande av själslig abnormitet avså djupgående natur, att den måste anses jämställd med sinnessjukdom, samtförordnat att missbrukaren skulle överiämnas till sluten psykiatrisk vård. Dompå skyddstillsyn kan - liksom beslut om villkoriig frigivning - enligt 28 kap.6 § BrB jämfört med 26 kap. 15 § BrB kombineras med föreskrift att den dömdeskall i eller utom sjukhus eller annan dylik inrättning underkasta sigläkarvård, nyklerhetsvård eller annan vård eller behandling. Sådan föreskriftkan också meddelas i samband med beslut om övergång till vård utom anstalt förden som dömts till ungdomsfängelse eller internering. Föreskriften kaninnebära att den dömde själv skall begära alt bli intagen på sjukhus för slutenpsykiatrisk vård eller alt frivilligt ingå på allmän vårdanstalt enligt 58 §lagen om nykterhetsvård. Om han kommer att bli mottagen i sådant sjukhus elleranstalt beror emellertid av om de för vården där ansvariga finner, all deenligt de för dem gällande bestämmelserna bör ta emot honom. Det börobserveras, att den som på egen begäran blir inlagen för sluten psykiatriskvård icke kan kvarhållas på sjukhuset mot sin vilja. Detta gäller även om hanbegärt att bli intagen emedan han fltt föreskrift därom. Den som frivilligtintagits på allmän enligt 58 Snykterhetsvårdslagen kan däremol kvarhållas på anstalten . Omden som dömts till skyddstiilsyn allvarligt åsidosätter sina åligganden enligtdomen och det kan antas att han inte skall låta sig rätta genom åtgärd somövervakningsnämnden äger företa (meddela varning eller föreskrift m. ),skall nämnden enligt 28 kap. 8 § hos åklagare göra framställning atl viddomstol förs talan om undanröjande av skyddstillsynen eller om behandling ianstalt enligt 3 §. Undanröjs skyddstillsynen skall rätten bestämma annanpåföljd för brottet. Avintresse i förevarande sammanhang är också 34 § lagen om kriminalvård ianstalt. Det heter där: Kan intagen genom vistelse utanför anstalt bli föremålför särskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället,kan sådan vistelse beviljas honom om särskilda För vistelse utanför anstalt skall ställas de villkor som kan anseserforderliga. Tid för sådan vistelse inräknas enligt 35 § i verkställighetstiden,om ej särskilda skäl talar däremot. Ianslutning till sistnämnda bestämmelser anförde föredragande departementschef,statsrådet , i propositionen 1974:20 bl. a, följande: Den föreslagna möjligheten till vistelse i vissafall utanför anstalt kan tillföra anstaltsvården betydligt vidgade möjligheterför en planmässig rehabiliteringsverksamhet som integrationen mellananstaltsvård och frivård främjas. Olika slag av placering av den intagne kandärvid komma i fråga, t. ex. i skola med internatförläggning, i behandlingshemför narkotikamissbrukare, i särskilt lämpligt enskilt hem ellervärnpliktstjänstgöring. är det naturiigtvis av vikt att sådanvistelse utom anstalt som här avses inte får bli något mer eller mindreregelmässigt förekommande utan kommer i fråga endast i fall då det verkligenföreligger särskilda skäl som talar för att den aktuella åtgärden kan främjaden intagnes anpassning i samhället. Självfallet måste också tillstånd tillsådan vistelse knytas hårt till särskilda villkor i fråga om den intagnesplacering och de förhållanden i övrigt som skall gälla för att han skall flåtnjuta den särskilda förmånen att få vistas utanför anstalten. Till belysning av påföljdsvalet vidnarkotikabrottslighet återges här vissa uppgifter som via dalabehandlingutvunnits vid en undersökning av domar i narkotikamål. Uppgifterna avsersamtliga fallande domar (inkl. strafförelägganden) ,innefattande olaga befaUning med narkotika, alltså såväl domar avseende enbartnarkotikabrott som domar avseende narkotikabrott jämte annan brottslighet. Merdetaljerade uppgifter kan erhållas ur en påriksåklagarens initiativ utarbetad rapport, benämnd inarkotikamål. Vård enl, nykterhetsvårds- Pågåendeutredningar m. m. (S 1969:29) tillkallades år 1968för att göra en allmän översyn av den sociala vårdlagsliftningen. I ett i juni1974 avlämnat principbetänkande (SOU 1974:39) Socialvården-Mål och rnedel harutredningen redovisat en analys av dels förutsättningarna för samhälletssocialvård i olika hänseenden, dels socialvårdens roll inom det socialpolitiskaområdet. Betänkandet utmynnar i slutsatser och principiella riktlinjer, vilkaenligt utredningen bör ligga till grund fiir ett kommande lagstiftningsarbete.Utredningen anger själv några huvuddrag i den "socialvård med ett iväsentliga hänseenden förändrat innehåll", :5om utredningen dragit uppriktlinjerna för, på följande sätt: Uppställande av mål för socialvården samtkonsekvent tillämpad målanalys utgör viktiga förutsättningar vid utformningenav den framtida socialvården. En omfattande målanalys ingår därför som encentral del i betänkandet. Utredningenförordar en konsekvent tillämpning av helhetssynen. Den socialvårdsreform somförutsätts i betänkandet innebär att steget las fullt ut från ett funktionelltavgränsat ansvar till en primärkommunal socialvård som har ett övergripandeansvar för människornas sociala välfärd med skyldighet att aktivt gripa in därdet uppstår problem, oavsett problemens art och oavsett deras orsaker. Eltannat väsentligt drag i betiinkandet som har samband med en på så sätt bestämdhelhetssyn är betoningen av socialvårdens samhällspåver-kande uppgift.Utredningen finner det angeläget att sociala aspekter på ett tidigt stadiumingår i underiagel för de beslut som leder till förändringar i samhället.Socialvården måste ges förutsäuningar alt snabbt kunna registrera ochanalysera de problem som bör återföras till samhällsplaneringens olikasektorer. Enkonsekvens av helhetssynen är vidare att sociala problem förebyggs och beaktasi samarbete mellan olika samhällssektorer. Utvecklandet av flexibla former församverkan mellan socialvårdens organ och andra samhällsorgan tillmäts därförstor betydelse. Ytterligareett huvuddrag i betänkandet är en förändrad syn på samhällets rätt ochskyldighet att vidta sociala vårdinsatser utan den enskildes samtycke.Samhällets strävan skall vara dels att söka förebygga uppkomsten av socialaproblem, dels att i samråd med den enskilde ge denne erforderligt bistånd.Utredningen har emellertid funnit alt den enskildes rätt till trygghet innefattarett samhälleligt ansvar för atl den enskilde bereds erforderlig vård även i deextrema situationer där han är ur stånd att själv bedöma sitt vårdbehov.Utredningen framhåller atl en åtgärd utan den enskildes samtycke endast fårutgöra elt medel atl påbörja en ytterst angelägen behandling som annars inteskulle komma till stånd. Med sådana överväganden som grund kan de bestämmelsersom medger sociala vårdinsatser utan den enskildes samtycke ges enprincipiellt annan uppbyggnad . Jämfört med gällande rätt innebärdetta att vårdbehovet skjuts i förgrunden medan den vårdbehövandes egenskapercch beteende skjuts i bakgrunden. Utredningen avser att i kommande betänkandeåterkomma bl. a. till formerna för samarbetet mellan socialvärden och andrasamhällsverksamheter såsom sjukvården, den psykiska barna- och ungdomsvården,skolan, arbetsmarknaden och kriminalvården. Kommitténfor utredning om påföljder för psykiskt avvikande lagöverträdare m. m. Maj:ts bemyndigande i april 1973tillkallades sakkunniga för översyn av påföljdssystemet för psykiskt avvikandelagöverträdare m.m. Direktivenför de sakkunniga, kommittén (Ju 1971:8) för utredning om påföljder förpsykiskt avvikande lagöverträdare m. m., innehåller bl. a. följande: Det saknas anledning att fråga principen i BrB attäven psykiskt avvikande lagöverträdare skall kunna dömas till brottspåföljd.Det väsentliga bör vara att den åtalade döms till en påföljd som öppnarmöjlighet för honom att få den vård och behandling i övrigt som hans psykiskatillstånd och sociala situation kräver. Själva vården bör ges inom denvårdorganisation som är mest lämplig i det enskilda fallet. Det innebär bl. a.a« det är de föreskrifter som gäller inom vederbörande vårdorganisation som börbestämma det materiella innehållet i vården. Härmed är inte sagt att domstolennödvändigtvis måste besluta atl överiämna den ålalade direkt till viss form avvård, även om delta i många fall kan anses vara det lämpligaste. I vissahänseenden kan det vara mera ändamålsenligt att låta kriminalvårdsmyndigheternabära ansvaret för att lämplig behandling kommer till stånd inom eller utom kriminalvården.En sådan ordning kan göra det lättare att byta vårdform under behandlingensgång än om den dömde från början binds vid en viss vårdorganisation utanförkriminalvården. Fråndessa utgångspunkter anser jag att de sakkunniga bör överväga, ombegränsningarna i 33 kap. 2 § BrB i fråga om domstolens val av påföljd börfinnas kvar. Enligt min mening kan det sättas i fråga om det är lämpligt atl pådetta sätt ställa upp formella hinder mot utdömande av vissa påföljder.Bestämmelsen leder till en viss stelhet i påföljdssystemet och försvårar arbetetinom det rättspsykiatriska undersökningsväsendet. De sakkunniga bör ocksåundersöka om ett avskaffande av 33 kap. 2 § BrB ger anledning atl i BrB införaregler av annat slag i syfte att ge anvisningar om påföljdsvalet i fall avabnormbrottslighet. Även om 33 kap. 2 § BrB anses kunna upphävas, bör del ävenframdeles finnas möjlighet att i vissa fall medge frihet från påföljd förpsykiskt avvikande lagöverträdare. Överiämnande till sluten psykiatrisk värd är etlför den enskilde allvariigl ingripande.