bet · FX01JuU18 · 1974-12-31 00:00:00 — I ett svar på en enkel fråga av herrSvensson i har justitieministern uttalat att spörsmålet övervägs inomjustitiedepartementet samt att han räknar med att ställning kan tas tillfrågan . Under hänvisning till sitt uttalande villutskottet i anledning av det nu framställda yrkandet i motionen 1974:386 erinraom vikten av att frågan om en tillfredsställande reglering av kostnadsansvaretför särskilt utsedd skiftesman bringas till en snar lösning. Vad utskottetuttalat bör ges Kungl. Maj:t till känna. Kostnadsansvaret för motparts rättegångskostnader I motionen 1974:378 hemställs attriksdagen hos Kungl. Maj:t skall begära förslag om täckning med allmänna medel,helt eller delvis, av motpartskostnad i rättegång. Enligt huvudstadgande omrättegångskostnader i tvistemål skall part som tappar målet ersätta motpartendennes rättegångskostnad om ej annat är stadgat. Även part som hade rättshjälpenligt lagen om fri rättegång ålades betalningsskyldighet för motpartenskostnader enligt kostnadsreglerna i . Rättshjälpsreformen harinte inneburit någon ändring av denna ordning. Inte heller har införts reglersom ger vinnande part möjlighet att få ersättning av statsverket för kostnadervilka ålagts tappande motpart som har rättshjälp men saknar förmåga att utgekostnaderna. Spörsmålet om kostnadsansvaret för vinnande motpartsrättegångskostnader behandlades av utskottet i anledning av en motion isamband med rättshjälpsreformens antagande (JuU 1972:12). Utskottet framhöll dåatt den i föreskrivna skyldigheten för föriorande part attersätta motpartens rättegångskostnader är av stor betydelse som ett korrektivmot oöveriagda processer En lösning som innebär att även dessa kostnader skulleersättas genom rättshjälpen kunde enligt utskottet befaras medföra ett ökat antal omotiverade rättegångar.Eftersom det självfallet är av stor vikt att sådana rättegångar inte förs medstöd av allmänna medel anslöt sig utskottet, som även åberopade den allmännakostnadsaspekten, till den av departementschefen och av flertaletremissinstanser omfattade meningen att rättshjälpen inte kunde utsträckas tillatt också omfatta betalningsskyldighet för motparts rättegångskostnad. Detbehov som den enskilde kan ha att skydda sig mot sådan betalningsskyldighetfick i stället tillgodoses utanför rättshjälpens ram. En möjlighet härtillerbjöd enligt utskottet de rättsskyddsförsäkringar försäkringsbolagentillhandahåller. Utskottet finner ej anledning att gå ifrån den bedömningsom sålunda gjordes vid rättshjälpsreformens antagande. Ett särskilt skälhärför utgör den lag om rättegången i tvistemål om mindre värden som riksdagenantog föregående år och vars främsta syfte är att nedbringa parternasprocesskostnader. De kostnader som den förlorande enligt den lagen kan åläggasatt ersätta motparten är starkt begränsade (se JuU 1973:36), och de nyareglerna, som träder i kraft den , kan i inte obetydlig utsträckningförväntas komma att tillgodose det syfte som ytterst uppbär nu ifrågavarandemotion. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet bifall till motionen 1974: 378.Med hänsyn till motionsspörsmålets vikt vill utskottet dock understryka attbåde frågan om ansvaret för motparts rättegångskostnad som ett korrektiv motoöverlagda processer och frågan om ersättning av statsverket för kostnad sominte kunnat tas ut av förlorande part som har rättshjälp bör - såsom utskottetuttalade - följas med uppmärksamhet. Makes skyldighet att i vissa fall betala hälften avkostnaden för andra makens rättshjälp Vinner makar efter gemensam ansökanboskillnad eller äktenskapsskillnad och har ena maken haft rättshjälp i måletskall domstolen enligt 31 § andra stycket rättshjälpslagen ålägga andra makenatt betala statsverket hälften av kostnaderna för rättshjälpen, om det inte medhänsyn till omständigheterna är obilligt. I motionen 1974:1682 yrkas att beslutar att det berördastadgandet i 31 § andra stycket rättshjälpslagen utgår. Till stöd för yrkandetåberopar motionären bl. a. det förhållandet att make, som motsätter sig ettyrkande från andra maken om äktenskapsskillnad eller underhåll och därigenomföranleder att målet tas upp till rättegång samt därefter inför rätten medgeryrkandet, inte blir återbetalningsskyldig på det sätt som gäller vid gemensamansökan. Vidare anför motionären att äterbetalningsskyldigheten enligt 31 §andra stycket kan komma att gälla ett större belopp än det kostnadsbidrag sommaken skulle utgett om han själv haft allmän rättshjälp. Utskottet vill till en början i anledning av motionenerinra om att bestämmelsen i 31 § andra stycket i sak motsvarar ett stadgandesom fanns i den tidigare gällande lagen om fri rättegång. infördes genom lagändring i syfte att råda bot pådet rådande missförhållandet att då två makar i olika ekonomiskställning ansökte om skillnad och bara den ene hade fri rättegång den andre istort sett kom i åtnjutande av medsökandens förmåner och besparades allautgifter även när han var i stånd att bära dem (prop. 1944:12, ILU 1944:9).Även om de tankegångar som låg bakom införandet av bestämmelsen år 1944alltjämt framstår som bärande, hyser utskottet en viss förståelse förmotionärens kritiska inställning. Det sagda gäller särskilt den konsekvensen avden nuvarande ordningen, att make i vissa fall kan åläggas att återbetala ettstörre belopp än det kostnadsbidrag som han skulle betala om han själv hafträttshjälp. Spörsmålet, som inte kan bedömas isolerat, hör enligt utskottetsmening till de frågor som bör ingå i den samlade översyn av rättshjälpslagensom utskottet förutskickat i det föregående. Utskottet utgår från att fråganaktualiseras i samband med denna översyn utan särskild åtgärd från riksdagenssida. Med hänsyn härtill avstyrker utskottet bifall till motionen 1974:1682. Vissa frågor om offentligt biträde Som förut nämnts kan rättshjälputgå i form av rättshjälp genom offentligt biträde i vissa mål och ärenden påförvaltningsområdet. Det gäller här ärenden som angår den personligarörelsefriheten eller integriteten huvudsakligen inom mentalsjukvården,nykterhetsvården, barnavården och kriminalvården samt påutlänningslagstiftningens område. Ersättning till offentligt biträde utgår avallmänna medel och den som fått hjälp av offentligt biträde är inteåterbetalningsskyldig för ersättningen. Offentligt biträde förordnas avrättshjälpsnämnd efter ansökan av den som åtgärden avser eller efter anmälan avden myndighet som handlägger det mål eller ärende vari frågan ombiträdesförordnande uppkommit. Enligt 42 § rättshjälpslagen skall offentligtbiträde utses för den som åtgärden avser om det behövs för tillvaratagande avhans rätt. Vid behovsprövningen skall enligt lagrummet särskilt beaktas om deti väsentligt hänseende lämnats motstridiga sakuppgifter under utredningen ellerom betydelsefulla sakförhållanden i övrigt är oklara. I motionen 1974:1259 yrkas dels att beslutarsådan ändring i rättshjälpslagen att den som är berövad friheten eller varsfrihetsberövande är ifrågasatt erhåller en ovillkorlig rätt att på begäran fåoffentligt biträde (yrkande B), dels att som sin mening ger Kungl.Maj:t till känna vad i motionen anförts om minskad restriktivitet i tillämpningenav bestämmelserna om rättshjälp genom offentligt biträde och om offentligtbiträde i socialförsäkringsmål (yrkande C). 1 motionen 1974:386 yrkas attriksdagen skall ge Kungl. Maj:t till känna att ändrade regler som möjliggörsmidigare beslut om offentligt biträde bör komma till stånd (yrkande 4 delvis). Den i motionen 1974:1259 upptagna frågan om vilkenbetydelse som bör tillmätas det förhållandet att den enskilde är eller kan bliberövad friheten i ärende där rättshjälp genom offentligt biträde kan förekomma (yrkande B) behandlades av utskottet i anledning avmotioner i samband med rättshjälpsreformens antagande (JuU 1973:1). då underströk måste beaktas att förhållandena i de olika fall därdenna form av rättshjälp står till buds är mycket skiftande; ibland är detfråga om mycket kortvariga omhändertaganden medan i andra fall, t. ex. vidöverprövning i högre instans, den enskilde kan vara berövad friheten under helaförfarandet. Det bör också, som utskottet vidare framhöll, beaktas attfrihetsberövande på de områden där offentligt biträde kan förordnas som regelinte innebär en sådan isolering och begränsning i rörelsefriheten som t. ex.vid anhållande eller häktning. Jämförelsen i motionen med brottmålsprocessenoch bestämmelser om ovillkorlig rätt tUl offentligförsvarare, då sådana tvångsmedel tillgrips, är därför redan av detta skälmissvisande. Än mer haltar jämförelsen om man beaktar de grundläggandeskillnaderna mellan förvaltnings- och brottmålsprocessen. Iförvaltningsförfarandet har vederbörande myndighet ett direkt ansvar förutredningen och skyldighet att på ett särskilt sätt tillvarata den enskUdesintressen. En ovillkorlig rätt till offentligt biträde så snart den enskilde ärberövad friheten skulle därför, som utskottet framhöll, medföraatt offentligt biträde förordnades i fall där sådant biträde uppenbarligen äronödigt och över huvud taget föra alltför långt. Med hänsyn till atttillämpningsområdet för förordnande av offentligt biträde huvudsakligenomfattar mål och ärenden, där fråga är om tvångsåtgärder som starkt begränsarden enskildes rörelsefrihet, innebär motionsförslaget om en ovillkorlig rätttill offentligt biträde då den enskilde är eller kan komma att bli berövadfriheten i själva verket att i det helt övervägande antalet fall offentligtbiträde skulle förordnas så snart den enskilde begär det. En sådan ordning kanutskottet inte, nu lika litet som föregående är, ställa sig bakom. Vad gäller tillämpningen av den gällande ordningen delarutskottet i viss mån motionärernas uppfattning om behovet av en minskadrestriktivitet (yrkande C delvis). Som framgår av handlingarna i ett hosKungl. Maj:t av statens invandrarverk anhängiggjort ärende rörande vidgademöjligheter till offentligt biträde, vari bl. avgivit yttrande, torde påsina håll råda en felaktig uppfattning om de nuvarande möjligheterna atterhålla offentligt biträde. Offentligt biträde skall som ovan framhållitsförordnas i ärenden som gäller den personliga rörelsefriheten ellerintegriteten så snart det behövs för tillvaratagande av vederbörandes rätt. Ifråga om behovsprövningen vUl utskottet i anledning av motionen liksomföregående år understryka att stor vikt i det enskilda fallet bör fästas vidden enskildes egen inställning samt att även andra faktorer, t.ex. att denenskilde är berövad friheten, bör beaktas. I sammanhanget kan utskottettillägga att i sitt nämnda remissyttrande uttalar att den iremissärendet aktualiserade frågan bör beaktas i samband med en allmän översynav bestämmelserna om rättshjälp genom offentligt biträde samt förklarar sig haför avsikt att lämna en redogörelse förde erfarenheter de olika rättshjälpsorganen vunnit av bl. a. denna form avrättshjälp. Mot bakgrund av det anfördaerfordras inte någon åtgärd i anledning av motionen 1974:1259 i nubehandlade delar (yrkande B och yrkande C delvis). Vad gäller den i motionen 1974:1259 upptagna frågan omoffentligt biträde i socialförsäkringsmål (yrkande C delvis) vill utskotteterinra om att spörsmålet om allmänt ombud behandlades av föregåendeår i anledning av en motion om förbättrat rättsskydd i socialförsäkringsärenden(se SfU 1973:12). Sistnämnda, mera vittomfattande fråga borde enligtsocialförsäkringsutskottet tas upp tiU prövning i samband med en planeradöversyn av den allmänna försäkringens besvärsregler. En utredning med uppdragatt företa en översyn av besvärsorganisationen inom socialförsäkringen ochnärliggande områden har tillsatts. I direktiven för utredningen (seanförande till statsrådsprotokollet över socialärenden den 1 1 974)har socialministern uttalat bl. a. att frågekomplexet om allmänt ombud böringående prövas. Det sagda gäller både frågan om allmänt ombud som företrädareför det allmännas intresse och önskemålet om ett allmänt ombud med uppgift atttillgodose den enskildes intresse. I det läge den av motionärerna upptagna frågan sålundabragts saknas enligt utskottets mening anledning till någon åtgärdtill följd av motionen 1974:1259 i denna del (yrkande C delvis). Under detta avsnitt skall utskottet slutligen behandlaönskemålet i motionen 1974:386 om en smidigare ordning för beslut i frågor omoffentligt biträde (yrkande 4 delvis). Enligt motionärerna har det förekommitfall där rättshjälpsnämnd, som har att förordna offentligt biträde oavsettvilken myndighet som handlägger det mål eller ärende vari fråga om sådantförordnande uppkommit, inte ansett sig kunna inhämta erforderliga upplysningarfrån den handläggande myndigheten per telefon. I stället har i frågan omförordnande av offentligt biträde företagits skriftväxling med resultat attförordnandet kunnat dröja åtskilliga dagar. Som utskottet anfört i ett föregående avsnitt torde vidgenomförandet av en så omfattande reform som rättshjälpsreformen knappast kunnaundvikas att en del praktiska problem uppstår i inledningsskedet. 1 mycket ärdet här fråga om initialsvårigheter som bortfaller när effektivahandläggningsrutiner arbetats in. Utskottet vill erinra om sitt uttalandeföregående år (JuU 1973:1 s. 36) om att olägenheter av nu berörd art bordekunna övervinnas genom praktiska rutiner. Regelmässigt borde ett kortfattatyttrande från den myndighet som handhar det bakomliggande ärendet vara tillfyllest. Med hänsyftning på sådana fall som motionärerna berör, då storskyndsamhet är påkallad, uttalade utskottet också att information torde kunnalämnas per telefon i brådskande situationer. Enligt vad utskottet inhämtat harföreträdare för i skilda sammanhang, under hänvisning bl. a. till dettauttalande, för vederbörande tjänstemän vid rättshjälpsnämnderna påpekatangelägenheten av att ärenden angående förordnande av offentligt biträderegelmässigt handläggs med stor skyndsamhet. Uttalandet äger enligtutskottets mening gUtighet såväl vid vederbörande förvaltningsmyndighetsom vid rättshjälpsnämnderna. Mot bakgrund av det anförda saknas skäl till någonriksdagens åtgärd till följd av motionen 1974:386 i nu behandlad del (yrkande 4delvis). 1 motionen 1974:386 hemställs attriksdagen skall ge Kungl. Maj:t till känna att en förbättrad och sakligtkorrekt information om rättshjälpsreformen bör komma till stånd (yrkande 3).Till stöd för yrkandet uppger motionärerna bl. a. att allmänheten på många hållsvävar i den vUlfarelsen att rättshjälp enligt den nya ordningen bara lämnasvid allmän advokatbyrå samt att uppgifter i en publikation befästläsarna i denna villfarelse. Utskottet viU erinra om att utskottet både 1972 och 1973relativt ingående uppehöll sig vid vikten av att verkningsfulla åtgärder vidtasför att informera allmänheten om den betydelsefulla rättshjälpsreformen samtatt stora belopp anvisades för ändamålet (se JuU 1973:1 s. 40). har tillutskottet lämnat utförliga uppgifter om den informationsverksamhet sombedrivits genom dess försorg (bl. a. rikstäckande annonskampanjer itidningspressen, en serie foldrar och broschyrer samt ett pressmeddelande där"på förekommen anledning" understrukits att rättssökande som villanlita jurist på advokatbyrå kan vända sig till antingen en allmän eller enprivat byrå). Vidare har enligt vad utskottet har sig bekant i anslutning tillrättshjälpsreformen bedrivits en inte oväsentlig upplysnings- ochinfo;fmationsverksamhet från enskilda advokaters sida. Med hänsyn till det anförda saknas enligt utskottetsmening skäl till någon särskild åtgärd från sida i anledning avmotionen 1974:386 i här behandlad del (yrkande 3). A. att beträffandekostnad som uppkommit före beslut om allmän rättshjälp 1. med avslag påmotionen 1974:1683 bifaller propositionen 1974:71 såvitt avser 20 § förslagettill lag om ändring i rättshjälpslagen, 2. avslår motionen1974:386 i denna del (yrkande 4 delvis) i den mån den inte tillgodosetts genomutskottets hemställan under A 1; B. att bifallerpropositionen såvitt avser förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen i den mån det inte omfattas av utskottets hemställan ovan; C. att beträffandeutbetalning av fastställd biträdeser sättning avslår motionen 1974:386 i denna del (yrkande 4 delvis); D. att beträffanderättshjälp åt näringsidkare i anled ning av motionen 1974:79 och motionen 1974:386 i denna del (yrkande 1) ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört rörande en omprövning av reglerna om rättshjälp åt näringsidkare; E. att beträffandekostnader för särskilt förordnad skiftesman i anledning av motionen 1974:386 i denna del (yrkande 2) ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört i detta hänseende; F. att beträffandekostnadsansvaret för motparts rättegångskostnader avslår motionen 1974:378; G. att beträffande makesskyldighet att i vissa fall betala hälften av kostnaden för andra makens rättshjälp avslår motionen 1974:1682; H. att beträffande förutsättningarför förordnande av offentligt biträde avslår motionen 1974:1259 i denna del(yrkande B samt yrkande C delvis); I. att beträffande allmäntombud på socialförsäkringens område avslår motionen 1974:1259 i denna del(yrkande C delvis); K. att beträffandehandläggningen av frågor om förordnande av offentligt biträde avslår motionen1974:386 i denna del (yrkande 4 delvis); L. att beträffandeinformation om rättshjälpsreformen avslår motionen 1974:386 i denna del (yrkande3). Närvarande: (ni), fröken (),herrar Polstam (c), Larfors (s), i (c), i (s),(), i (c), i (s). ().Lövenborg (vpk), (), i Kumla (s), herrar ()och i (fp). vid punkten D i utskottets hemställan av (), herrar Polstam (c), i (c), i (c).Fransson (c), () och (), som anser dels att den del av utskottetsyttrande på s. 10 som börjar med orden "I ärendet" och slutar medorden "tUl känna" bort ha följande lydelse: 1 ärendet har utskottet hafttillgång till uppgifter rörande omständigheterna i ett antal avgöranden avDON:s besvärsnämnd i frågor om rättshjälp åt näringsidkare. Av det föreliggandematerialet torde inte till belysning av motionsspörsmålet kunna dras någrasäkra slutsatser rörande nämndens praxis. Det synes dock berättigat att, ilikhet med vad som görs i motionen 1974:79, hävda att det föreligger vissa, ipraktiken besvärande gränsdragningsproblem. Utskottet har särskilt fäst sig vidde svårigheter som inte sällan synes föreligga att avgöra om sökandensekonomiska förhållanden är sådana att de motiverar slutsatsen att särskildaskäl föreligger för rättshjälp. a. uppstår ofta tUlämpnings-problem isådana fall då sökandens nettointäkt av sin rörelse är liten men omsättningen irörelsen är relativt hög. Även frågan huruvida sökanden är att anse somnäringsidkare synes ofta bereda problem i den praktiska tiUämpningen. Det nu anförda leder utskottet till uppfattningen att såsom utskottet förutskickade i samband med rättshjälpsreformens antagande-frågan om rättshjälp åt näringsidkare bör tas upp till omprövning. Vid denna omprövning, som bör gälla problematiken i heladess vidd, bör enligt utskottets mening hänsyn tas till de starkt kritiskasynpunkter i ämnet som under förarbetena tUl rättshjälpsreformen anfördes avett stort antal remissinstanser och som också togs upp i motioner tillriksdagen. Det måste beaktas att gränsdragningen mellan anställningsförhållandeoch företagsamhet i egen regi ofta är svår att göra samt att såväl tolkningenav dessa båda begrepp som tillämpningen av den gällande bestämmelsen,som medger rättshjälp åt näringsidkare i undantagsfall, många gångerförorsakar osäkerhet. Från social synpunkt är det som framhålls i motionen1974:79 för övrigt inte mindre angeläget att en näringsidkare i små ekonomiskaomständigheter bereds möjlighet att ta till vara sin rätt i fråga om sin näringän att han erhåUer bistånd i fråga om sina rent privata angelägenheter; i bådafallen drabbas han och hans familj lika hårt av följderna av att han genomekonomiskt trångmål förlorar sin rätt. Det bör också beaktas atträttegångskostnader för flertalet mindre och medelstora företagare är en ibudgeten oförutsedd utgiftspost. Enligt utskottets mening kan det inte begärasatt t. ex. hantverkare, lantbrukare och handlande alltid skall hålla enekonomisk beredskap för att kunna betala eventuella rättegångskostnader. Somden hittillsvarande praktiska tUlämpningen visar kan ~ även med en generöstolkning av den ifrågavarande undantagsbestämmelsen - stora grupper avnäringsidkare med beaktansvärt behov av rättshjälp bli ställda utanförreformen. Det kan inte förutsättas att detta behov i tUlbörlig utsträckningkan tUlgodoses genom någon form av försäkring eller genom förmedling av någonintresseorganisation. Sammanfattningsvis finner utskottet att det från båderättvisesynpunkter och jämlikhetssynpunkter är angeläget att rättshjälpslagensreglering av frågan om rättshjälp åt näringsidkare ändras så att näringsidkarei normalfallen inte utesluts från möjlighet till allmän rättshjälp. Med hänsyn till den vikt utskottet tUlmäter frågan om rättshjälpåt näringsidkare bör omprövningen företas skyndsamt och inte anstå tiU densamlade bedömning av utvecklingen på rättshjälpsområdet som departementschefenförutskickat. Förslag som tillgodoser vad utskottet ovan uttalat bör av Kungl.Maj:t föreläggas nästa års riksdag. I enlighet med det anförda förordarutskottet att i anledning av motionerna 1974:79 och 1974:386 (yrkande1) hos Kungl. Maj:t begär att reglerna om rättshjälp åt näringsidkare omprövasoch att förslag i ämnet föreläggs riksdag. dels att utskottets hemställan under D bort ha följandelydelse: D. att beträffanderättshjälp åt näringsidkare i anledning av motionen 1974:79 och motionen1974:386 i denna del (yrkande 1) hos Kungl. Maj:t begär att rättshjälpslagensregler om rättshjälp åt näringsidkare omprövas i enlighet med vad utskottetuttalat och att förslag i ämnet föreläggs riksdag. GOTAB 747623 S Stockholnn974