bet · FX01JuU21 · 1974-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1974 JuU 1974:21 Justitieutskottetsbetänkande i anledning av motion om ansvar för ekonomiskt förtal. I motionen 1974:196 av herrar () ochNordgren (m) yrkas all hos Kungl. Maj;t anhåller om utredning ochförslag lill lagstiftning rörande s. k. ekonomiskl förtal. Som ekonomiskt förtal brukar betecknas förtal somriktar sig mol en fysisk eller juridisk person och som medför ekonomiskaskadeverkningar för den utpekade men inte innefattar angrepp mot någonspersonliga heder. Ibrottsbalken (BrB) saknas uttryckliga slraffsladganden rörande ekonomisklförtal och ärekränkning av juridiska personer och andra kollektiv. Regler omärekränkning ges i 5 kap. Enligt 1 § första stycket skall dömas för förtal, omnågon utpekar annan såsom brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt ellereljest lämnar uppgift som är ägnad alt utsätta denne för andras missaktning.Ansvar skall dock enligt andra stycket ej ådömas, om den åtalade var skyldigalt uttala sig eller om det eljest med hänsyn till omständigheterna varförsvarligt alt lämna uppgift i saken och han visar att uppgiften var sanneller att han hade skälig grund för den. Med delta undantag är förtalstraffbart oavsett om beskyllningen var sann eller icke. För straflbarhetförutsätts bl. a. all fråga är om uttalanden med en viss bestämdhet, icke blottom värdeomdömen. Straffet för förtal är böter. För grovt förtal, varom stadgasi 2§, är straffet böler eller fängelse i högst . Vid bedömande av ombrottet är grovt skall särskilt beaktas, om uppgiften genom sitt innehåll ellerden omfattning i vilken den blivit spridd eller eljest var ägnad att medföraallvarlig skada. Enligt 3 § skall ansvar för förolämpning inträda, om mansmädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annatskymfligl beleende mot honom. Om förolämpning utgör ett förtalsbroll,äger stadgandena om förtal företräde. Ansvar för förolämpning skall alltsåådömas endast om gärningen ej är belagd med ansvar enligt 1 eller 2 §. Straffetför normalfall är endast böter men för grova fall böter eller fängelse . I 4§ stadgas att förtal av avliden skall bestraffas enligt I eller2 § om gärningen är sårande för de efterlevande eller den eljest kan anseskränka den frid, som bör tillkomma den avlidne. Därvid skall beaktas den tidsom förfliitit efter dödsfallet samt omständigheterna i övrigt. Vad beträffar ärekränkningsbrottens förhållandetill tryckfrihetsförordningen stadgas i 7 kap. 4 § nämnda förordning att såsomotillåtet yttrande i tryckt skrift skall anses sådan enligt lag slralTbarframställning som innefattar, bland annat, ärekränkning mot enskild person. Ilagrummet stadgas vidare; "Med ärekränkning förslås i denna paragrafförtal och förolämpning. Förtal innebär, iill någon utpekar annan såsombrottslig eller klandervärd i sill levnadssätt eller eljest lämnar uppgift somär ägnad all utsätta denne för andras missaktning, dock ej om del med hänsyntill omständigheterna var försvarligt alt lämna uppgifl i saken och han visarall uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den. Förtal avavliden innefattar all gärningen är sårande för de efterlevande eller att deneljest kan anses kränka den frid, som bör tillkomma den avlidne. Förolämpninginnebär att någon smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning ellergenom annat skymfligl beteende mol honom." Enligt8 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen gäller vidare alt för tryckfri-hetsbrollgenom periodisk skrift svarar i första hand utgivaren. Vid bedömande av frågaom ansvar för honom skall enligt 12 § i nämnda kapitel anses som om vadskriften innehåller införts däri med hans vetskap och vilja. Den eller de andrapersoner som genom för/altande av artiklar eller på annat sätt medverkat tillall skriften fått visst innehåll är uteslutna från ansvar. Anledningen härtillär alt ett dylikt ansvar skulle kunna verka hämmande på yttrandefriheten. Ettnödvändigt komplement lill yttrandefriheten har även ansetts vara attartikelförfattare och andra bidragsgivare till en tidning skall kunna göraanspråk på anonymitet (3 kap. tryckfrihetsförordningen). Ävenom ekonomiskt förtal, såsom av det anförda framgår, inte direkt efterordalagen omfattas av stadganden om ärekränkning anses attspridande av oriktiga eller ogrundade uppgifter om en persons yrkesutövningeller ekonomiska förhållanden ofta bör kunna ålkommas som vanlig ärekränkning.Även vad gäller ärekränkning mol kollekliva enheter tolkas huvudregeln i 1 §något vidsträckt, och den anses tillämplig på sådana yttranden som formelltavser t. ex. en juridisk person, ett företag el/er en vara, en kår, invånarna ieli hus eller annan grupp men som måste förslås så alt en eller flera bestämdapersoner därigenom utpekas. Enligtlagen (1953:603) om motverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inomnäringslivet (konkurrensbegränsningslagen) ankommer det på marknadsdomstolenbl. a. alt genom förhandling söka undanröja skadlig verkan avkonkurrensbegränsning, som bringas under dess bedömning. I och för sig tordevissa fall av ekonomiskl förtal kunna bedömas som konkurrensbegränsning medskadlig verkan i konkurrensbegränsningslagens mening. Framställning omförhandling enligt lagen kan göras av , eller, omhan i visst fall beslutat att inte påkalla förhandling, av företagare somberörs av åtgärden eller av sammanslutning av konsumenter eller löntagare. I lagen (1970:412) om olillböriig marknadsföringhar inlagils en generalklausul, enligt vilken en näringsidkare, som vidmarknadsföring av vara eller tjänst företar handling som genom att strida motgod affärssed eller på annat sätt är otillbörlig mot konsumenter ellernäringsidkare, kan vid vite förbjudas att fortsätta därmed eller företa annanliknande handling (1 §). Denna generalklausul ger niiringsidkare ett visstskydd mol förtal från konkurrenters sida. Med stöd av klausulen kan mannämligen ingripa mol alt som ett led i marknadsföring orikliga upplysningarlämnas rörande ett konkurrerande företag eller av detta tillhandahållna varoroch tjänster. I viss mån torde del också få anses möjligt att ingripa niolframställningar som visserligen inte innehåller annat än fullt sakriktiga uppgifteri dessa hänseenden men är utformade på ett sätt som onödigtvis misskrediterarden utpekade. Enligt 12 § nyssnämnda lag skall den som bryter mot vitesförbudersätta skada som därigenom uppkommer för konkurrerande näringsidkare. Detkan tilläggas, att Allmänhetens pressombudsman och vidbedömning av om god publicistisk sed åsidosatts även upptar lill behandlinguttalanden som skulle kunna anses hänförliga lill s. k. ekonomiskl förtal ellerärekränkning av kollektiv. Beträffande äldre räll samt behandling av frågan omansvar för ekonomiskt förtal under förarbetena till och därefterav utredningen om illojal konkurrens och konsumentupplysningskommilléfår utskottet hänvisa till den redogörelse härom som upptagits i utskottetsbelänkande i samma fråga är 1972, JuU 1972:21 s. 3-7. Där återges även vadstatsrådet i andra kammare uttalade till svarpå en enkel fråga om lagstiftning mot ekonomiskt förtal och vad han vid remisstill lagrådet av förslag lill lag om otillbörlig marknadsföring anförde ifrågan om lagstifining rörande ekonomiskt förtal (prop. 1970:57 s. 71). Isamband med riksdagsbehandlingen av propositionen med förslag till lagom otillbörlig marknadsföring, m, m. upptog tredje lagutskottet även motionervari hemställdes om utredning och förslag till lagstifining rörande ekonomisklförtal och förtal mot juridiska personer m. m. 1:835 samt 1:1171 och11:1380). fann någon åtgärd i anledning av motionsyrkandena intepåkallad. Ulskotlel yttrade i sitt av godkända utlåtande (3LU 1970:45 s. 88) bl. Ulskotlel delar departementschefens uppfattning attfrågan om ekonomiskt förtal inte bör behandlas i förevarande sammanhang.Motsvarande bedömning gäller frågan om ärekränkning av kollektiv.Departementschefen är som framgår av ovanstående redogörelse införstådd med allekonomiskl förtal kan medföra skada för dem som drabbas därav. 1 * 1974. kunnaförutsättas att hithörande frågor, dvs. också frågor om ärekränkning avjuridisk person, ägnas tillbörlig uppmärksamhet. Vid riksdag behandlades frågan omlagstifining rörande ekonomiskt förtal i anledning av en motion (1971:646) avherr m. fl. (m). Justitieutskottetfann i sitt av godkända belänkande (JuU 1971:22) inte anledning attfrångå den bedömning av spörsmålet som gjordes av riksdag ochavstyrkte bifall lill motionen. vid betänkandet fogad reservation ansåg utskottets borgerliga minoritet altutskottet bort anföra bl, a, följande: I likhet med vad från olika håll framhållits itidigare lagslifiningssam-manhang anser emellertid utskottet att del tordeföreligga behov av allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal, och ulskotlelvill erinra otn all både utredningen om illojal konkurrens och 1963 årskonsumentupplysnings-kommitté funnil det angeläget alt lagstifiningsfrågan omekonomiskl förtal bringas till en lösning. Ämnet bör enligt utskottets meninginom en nära framtid bli föremål för utredning syftande till lagstifining. I enlighet härmed ansåg minoriteten alt utskottetbort hemställa att i anledning av motionen hos Kungl, Maj:t skulleanhålla om utredning samt förslag till lagstifining rörande s, k. ekonomisklförtal. Vid1972 och riksdagar framställdes motionsvägen - i motionen 1972:913 avherr () och motionen 1973:1077 av herrar () och () - ånyo yrkanden om strafföestämmelser angående ekonomiskl förtal. Justitieutskottetfann i sina av godkäna betänkanden (JuU 1972:21 och 1973:9) inte skällill annat ställningslagande i frågan än det som gjordes tidigare och avstyrktebifall till motionerna. Utskottets borgeriiga minoritet vidhöll i vidbetänkandena fogade reservationer den uppfattning som minoriteten uttalat år1971. Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånjustitiekanslern (), riksåklagaren (), hovrätten över och ,(), konsumentombudsmannen (KO), , (organ för , och ), () och akademikers centralorganisation ().Massmedieulrednirigen och i , som berelts lillfälleatt avge remissyttranden, har avstått från alt yttra sig över motionen. JKanser del motiverat att en utredning kommer till stånd av frågan om införandeav särskilda straffbestämmelser för ekonomiskt förtal. RÅ vill inte motsättasig en utredning av frågan om det behövs ylleriigare lag- stiftningrörande ekonomiskt förtal. Enligt NO:s mening föreligger sakliga skäl för attnärmare utreda frågan om ekonomiskt förtal. KO vill inte motsätta sig att enutredning företas. och tillstyrker bifall till motionen.Hovrätten, och avstyrker bifall lill motionen. JKupplyser att han under senare lid hafi all pröva framställningar om ingripandemot tryckta skrifter som innefattat bl. a. ekonomiskt förtal. JK anför bl. a.att tillkomsten av en strafföeslämmelse för ekonomiskt förtal onekligen skulleinnebära en inskränkning i den fria krilikrätlen. Bestämmelsen bordeemellertid enligt JK kunna utformas så alt den inte möter alltför starkabetänkligheter från tryckfrihelssynpunkl. Redan förekomsten av enstraffbestämmelse lorde mana lill försiktighet, även om bestämmelsen medgeringripande endast vid klara överträdelser och ej ger något fullständigt skydd.Vid den utredning av frågan om ekonomiskt förtal, som JK finner motiverad,torde enligt hans mening även frågan om införande av bestämmelser om förtal avjuridiska personer böra utredas. RA anför attgällande lagstifining i viss utsträckning torde erbjuda möjligheter attingripa mol förtal som medför ekonomiska skadeverkningar. Huruvida det behövsytteriigare lagstiftning härom är RÅ inte beredd att laställning lill. Han anser sig dock inte ha anledning motsätta sig att fråganutreds. Det rör sig enligt RÅ om ett svårbedömt område, där intresseavvägningaroch gränsdragningar av olika slag måste göras. En utredning kan klargöra om detär önskvärt och erforderligt med ett ingripande lagstiftningsvägen och hur enlagstiftning bör utformas. Enligt RÅ:s mening har en eventuell lagstifining sinplats i 5 kap. . NOredovisar i sitt yttrande inledningsvis olika fall av ryktesspridning som varitägnad all skada konkurrenter i deras näringsverksamhet. Gemensamt för deanförda exemplen anges vara att åtgärderna hafi till syfte att hindra nyaprodukter eller nya företag eller företagsformer att komma in på marknaden. NOkonstaterar härefter att ekonomiskt förtal i och för sig kan komma att bedömassom konkurrensbegränsning med skadlig verkan i konkurrensbegränsningslagensmening. Möjligheterna att komma till rätta med en sådan konkurrensbegränsningmed hjälp av konkurrensbegränsningslagstiftningen torde enligt NO dock varasmå. Det medel som står till buds består i att med hjälp av förhandling söka fäkonkurrensbegränsningen undanröjd. Man får emellertid enligt NO anta att ettekonomiskt förtal som regel ger omedelbara skadeverkningar för den som utsättsför förtalet och att förhandlingar därefter knappast kan leda till åtgärder someliminerar skadeverkningarna. Undererinran om att ekonomiskt förtal under vissa omständigheter kan falla underreglerna i lagen om otillbörlig marknadsföring, påpekar NO alt ärenden avutpräglad konkurrensnalur, däribland ekonomiskt förtal, normalt numera ejuppläs till behandling av KO. En kriminalisering av ekonomiskt förtal kan länkasmedföra en allmänt sett återhållande effekt på företagares benägenhet all lämnanedsättande omdömen om en konkurrents produkter. Även om del såsom anförtsär ett konkurrensiniresse alt förtal inte ger konkurrensbegränsande följder, såär det också väsentligt att företagarna inte i onödan hämmas av risk förstraffpåföljd när det gäller användningen av sådana konkurrensmedel som innebäratt en företagare ger omdömen om en annan företagares produkter ellertjänster, exempelvis i samband med s. k, jämförande reklam. Sådan konkurrenskan vara av inte oväsentligt värde för konsumenterna vid deras val vid inköpen, 1princip gäller enligt svensk rätt alt förmögenhelsförlusl i ulomobliga-loriskaförhållanden, som någon tillfogas ulan all föriuslen står i samband med skadapå person eller sak, inte ersätts annal än när den skadegörande handlingenutgör broll. En kriminalisering av ekonomiskl förtal öppnar därför möjlighetertill skadestånd i situationer där tidigare inte ens avsiktligt skadegörandehandlingar medfört skyldighet att ge ersättning lÖr skadan. Det kan mot dennabakgrund vara anledning att särskilt uppmärksamma skadeslåndsfrågan. I och för sigsynes del inte uteslutet all det kan finnas skäl som talar för all särskildaskadeståndsregler bör utformas, Sarnmanfatlningsvis föreligger del enligt NO:smening sakliga skäl för all närmare utreda frågan om ekonomiskl förtal.Utredningen bör enligt NO:s mening inte begränsas till frågan omkriminalisering av ekonomiskl förtal ulan bör ges möjlighet att övervägaproblemet i vidare mån. a. att någon total kartläggning av de problem soiii skulle hängasamman med en lagstifining som innebar all ekonomiskt förtal kriminaliseradesinte har skett. Konsekvenserna av en sådan lagstiftning är därför svåra allöverblicka. Vissa negativa följder kan dock enligt KO redan på delta stadiumförutses. Ettstort antal av KO:s ingripanden enligt marknadsföringslagen anges varaföranledda av anmärkningar från allmänheten, KO är sålunda för sin övervakningav marknaden i stor utsträckning beroende av all allmänheten är vaksam ochberedd all anmäla sådana förfaranden som uppfällas som otillböriiga. KOkonslateraratlenkriminalisering av ekonomiskt förtal skulle kunna verka hämmande påbenägenheten att göra anmälningar lill KO saml att härigenom del konsumentskyddsom marknadsföringslagen innebär skulle begränsas på ett icke godtagbart .sätt. Enkriminalisering av ekonomiskt förtal skulle enligt KO också kunna verkaåterhållande när del gäller företagens villighet all i reklam lämna uppgifteroch ge omdömen om konkurrenternas produkter. Eftersom s, k, jämförande reklamofta kan vara betydelsefull från konsumenlsynpunkl - bl. a, genom altunderlätta valet mellan olika producenters varor och tjänster - måste enminskning av den jämförande reklamen enligt KO ses som icke önskvärd frånkonsumenlsynpunkl. Ocksåfrån allmän synpunkt anser KO att bestämmelser om straff för ekonomiskt förtalsynes kunna medföra betänkliga konsekvenser. enligthans mening angeläget att den enskildes räll att fritt kritisera vad hanuppfattar som missförhållanden inte drabbas av inskränkningar. Detta gällerinte minst möjligheten för envar att i tidningsartiklar, varurecensioner osv.ta upp olika förelags verksamhet eller produkter lill kritisk granskning. Ävenhärvidlag kan regler om straff för ekonomiskt förtal enligt KO leda till enutveckling som är olycklig. Pågrund av de negativa konsekvenser som sålunda kan följa med en lagstiftning omstraff för ekonomiskl förtal finner KO det ligga nära till hands att avstyrkamotionen. Med hänsyn till att de problem som hänger samman med lagstifining omekonomiskt förtal inte tidigare kartlagts vill KO emellertid inte motsätta sigatt en utredning nu företas. ,som i sitt remissyttrande erinrar om en skrivelse frånförbundet lill chefen för vari krävdes elTektivabestämmelser mol ekonomiskl förtal, ansluter sig lill motionärernas krav påutredning och förslag lill lagstiftning till skydd mot ekonomiskt förtal. Isitt tillstyrkande yttrande uttalar att näringslivet otvivelaktigt harbehov av skydd mot yttranden, som är menliga för verksamheten, vare sig dessakommer från konkurrenter eller utomstående. Behov av skydd mot yttranden,menliga för den angripnes ekonomiska förhållanden, lorde enligt finnasäven hos andra än dem, som bedriver näringsverksamhet, Skyddsbehovel börenligt ges en generell reglering i . Då del är av betydelsealt yttrandefriheten i dessa frågor så litet som möjligt begränsas framhållerdock att det straffbara området inte bör sträcka sig längre än somäroundgänglingen nödvändigt. Tillräckligt utrymme måste lämnas för delberättigade behov soin finns i samhället av upplysning om och kritik av den delav näringslivets förhållanden, som angår allmänheten, konsumenter ellerproducenter. Hovrättenöver och , sorn avstyrker bifall till motionen, tilllägger attom man på delta område över huvud laget skall införa någon strafföeslämmelsevid sidan av de bestämmelser av olika art som redan finns så måste man finna enavgränsning som i det väsentliga lämnar yttrande- och tryckfriheten oinskränktoch medför straff endast för förfarande som visat sig vara till allvarlig skadafrån allmän synpunkt. , som avstyrker bifall till motionen, uttalar all del i delmoderna samhället med dess starka inriktning på produktion och konsumtion är enviktig uppgift för massmedierna att ge konsumenterna vederhäftig upplysning omvaror och tjänster. Denna upplysning kan enligt nämnden ske antingen i form avkonsumentupplysning, dvs, saklig infor-mation om varor och tjänster, ellergenom varurecension som återger journalisters personliga värdering. För att såallsidigt som möjligt informera lä.saren måste det vara en självklar strävanatt bl, a, belysa konkurrens-, förhållanden. Enligt nämndens mening är vidagränser för yttrande- och tryckfriheten nödvändiga för att massmedierna skallkunna fullgöra denna En lagstiftning mot ekonomiskt förtal skulle enligt nämnden kunna ledalill alt den konsumentupplysande verksamheten starkt hämmas eller i vissa falltill och med omöjliggörs. mening brukar del lagstadgade skyddet inte tillgripas annat än när detvisar sig omöjligt att lösa problemen på andra vägar. På massmedieområdetbedrivs emellertid en betydelsefull själv-sanerande verksamhet medutonirättsliga organ som prövar anmärkningar mot framställningar i press ochetermedier. Genmälesrätten och rätten till berikliganden är t. ex. fastlagd ide etiska regler sorn ligger till grund för denna verksamhet. Nämnden anser altden bästa och enda framkomliga vägen för att lösa det diskuterade problemet äratt låta massmedierna gå vidare med den självsanerande verksamheten. det vara väsentligt all företagen i sin tur arbetar mot störreöppenhet. Svårigheten att få insyn torde enligt nämnden varaorsaken till att journalister råkar ge information som inte är korrekt. Isitt avstyrkande remissyttrande uttalar TCO att det skydd som för närvarandefinns mot ekonomiskt förtal är tillräckligt. Organisationen framhåller ocksårisken för att en bestämmelse om ekonomiskl förtal kan medföra en oacceptabelinskränkning i pressens nuvarande informationsfrihet samt en icke oväsentlighämsko pä konsument- och kreditupplysningen samt påarbetstagarorganisationernas företagsupplysning. I motionen yrkas att riksdagem anhåller omutredning och förslag till lagstiftning rörande s. k. ekonomiskt förtal. Medekonomiskt förtal avses förtal som riktar sig mot en fysisk eller juridiskperson och medför ekonomiska skadeverkningar för denne men som inte innefattarangrepp moi någons personliga heder. I gällande rätt saknas uttryckligabestämmelser som direkt reglerar ekonomiskt förtal och ärekränkning avkollektiv. Emellertid anses att spridande av oriktiga eller ogrundade uppgifterom en pers;ons yrkesutövning eller ekonomiska förhållanden ofta bör kunnaåtkommas som vanlig ärekränkning. Även vad gäller ärekränkning mot kollektivaenheter tolkas förtalsstadgande något vidsträckt och ansestillämpligt på sådana yttranden som formellt avser t. ex. en juridisk personmen som måste förstås så att en eller flera bestämda personer utpekas. Det börtilläggas att lag om olillböriig marknadsföring kan ge näringsidkareett visst skydd mot förtal från konkurrenters sida samt att och vid bedömning av om god publicistisksed åsidosatts iiven upptar till behandling uttalanden som skulle kunna anseshänföriiga till s. k. ekonomiskt förtal eller ärekränkning av kollektiv. Straffrättslig reglering av ekonomiskt förtal var,som framgår av redogörelsen ovan, föremål för ställningstagande isamband med lagstiftning om olillböriig marknadsföring m. m. I dettalagstiftningsärende hade vid remissbehandlingen från flera håll anförts attdet förelåg ett behov av allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal.Departementschefen ansåg emellertid att sådana bestämmelser inte hade sinnaturiiga plats vare sig i en lag om illojal konkurrens eller i en lag omolillböriig marknadsföring utan i och tryckfrihetsförordningen.Han ansåg därför att frågan om införande av allmänna bestämmelser i ämnet ficktas upp i annat sammanhang. I anslutning till propositionen behandlades ocksåmotioner med delvis enahanda yrkanden som i den nu förevarande motionen. Isitt av godkända utlåtande hänvisade vederbörande utskott till attdepartementschefen var införstådd med att ekonomiskt förtal kan medföra skadaför dem som drabbas därav samt att det därför torde kunna förutsättas atthithörande frågor skulle komma att ägnas tillböriig uppmärksamhet. Någonriksdagens åtgärd i anledning av motionerna ansågs på grund härav intepåkallad. Fråganom straffrättslig reglering av ekonomiskt förtal aktualiserades motionsvägenånyo vid 1971,1972 och riksdagar. Motionerna behandlades avjustitieutskottet, som inte fann anledning att frångå den bedömning avmotionsspörsmålet som gjordes av riksdag. beslöt i enlighethärmed att avslå motionerna. Deremissyttranden som utskottet inhämtat över den nu förevarande motionen harbelyst det i tidigare lagstiftningssammanhang påtalade behovet av allmännabestämmelser mot ekonomiskt förtal som de pekat pä den svårbedömdafrågan om gränsdragning mellan intresset av att etablera ett tillfredsställandeskydd mot skadeverkningar av ekonomiskt förtal och intresset av att bevara denuvarande vida gränserna för yttrandefrihet och tryckfrihet. Det rör sig härenligt utskottets mening om ett svårbedömt spörsmål som bör bli föremål för ennärmare utredning. En sådan utredning bör inte vara bunden till några särskildaförutsättningar utan avse hela frågan om ekonomiskt förtal i ett vidareperspektiv, varvid även de skadeståndsrättsliga aspekterna liksom frågan omärekränkning av juridisk person bör komma under bedömande. Det bör övertalas åtKungl. Maj:t att besluta om formerna för utredningens bedrivande.