bet · FX01JuU2 · 1974-12-31 00:00:00 — a. att, eftersom allakvinnliga intagna befinner sig på samma anstalt, svårigheter kan uppstådärigenom att många får sina anhöriga på långt avstånd och därigenom att enolämplig kategoriblandning inte kan undvikas. Motionärerna uttalar sig förplacering under lämpliga former på lokalanstalt. De aktualiserade frågeställningarna har emellertidbehandlats av departementschefen i samband med övriga spörsmål om fördelningenav intagna mellan olika typer av anstalter. Det är med tillfredsställelseutskottet kan konstatera att utskottets ovan återgivna synpunkter därvid beaktatsoch att departementschefen tagit fasta på den lösning utskottet skisserade.Utskottet vill i sammanhanget hänvisa till vad utskottet i sitt betänkande (JuU 1974:5) i anledning av Kungl. Maj:tsframställningar om anslag för /75 till kriminalvården anförangående inrättande av frigångshem för kvinnor. Utskottet vill också ånyoallmänt understryka vikten av att de kvinnliga intagnas problem ägnas särskilduppmärksamhet vid det fortsatta arbetet på kriminalvårdsreformens genomförande.Någon åtgärd i anledning av det här behandlade yrkandet i motionen1974:1607 påkallas inte. Bestämmelser beträffande vissa intagna som dömts försärskilt allvarlig brottslighet I 7 § tredje stycket förslaget tilllag om kriminalvård i anstalt föreskrivs att den som dömts till fängelse ilägst eller till internering med en minsta tid av skallplaceras i sluten anstalt, om det med hänsyn till att han saknar fastanknytning till riket eller eljest kan befaras att han är särskilt benägen attavvika och fortsätta en brottslig verksamhet, vilken på grund av omfattning ochinriktning är av särskilt allvarlig karaktär. Undantag görs för det fallet attannan placering krävs för en ändamålsenlig förberedelse av föreståendefrigivning eller överföring till vård utom anstalt eller när det eljestförehgger synnerliga skäl för placering i öppen anstalt. I 20 § andra stycketföreslås en bestämmelse av innehåll att intagen som avses i 7 § tredje stycketoch på skäl som där anges är placerad i sluten anstalt får hållas avskild frånandra intagna om det kan befaras att han planlägger rymning eller att annanplanlägger fritagningsförsök och avskildheten är nödvändig för att hindra attsådan plan sätts i verket. I förslaget till 32 § ges bestämmelser omkorttidspermission, som skall få beviljas i syfte att underlätta anpassningeni samhället och även få ges om annan särskild anledning föreligger. Ilagrummets andra stycke föreskrivs att intagen som avses i 7 § tredje stycketoch på skäl som däri anges är placerad i sluten anstalt får beviljaskorttidspermission endast om synnerliga skäl föreligger därtill. Vidareföreskrivs i tredje stycket att för korttidspermission får ställas de villkorsom kan anses erforderliga beträffande vistelseort, anmälningsskyldighet ellerannat samt att, i fall då noggrann tillsyn är behövlig, föreskrift tillika kanmeddelas om att den intagne under permissionen skall vara ställd underbevakning. De anförda bestämmelserna om placering i sluten anstalt,avskildhet och permission beträffande intagen som avses med 7 § tredje stycketkan föras tillbaka på de riktlinjer som drogs upp 1972 framlagd och avriksdagen godkänd proposition med förslag till vissa åtgärder motnarkotikamissbruket, m. m. (se prop. 1972:67 och JuU 1972:14 samt JuU 1973:26).Propositionen innebar att lagöverträdare med strafftider om lägst , somägnat sig åt organiserad eller systematisk kriminell verksamhet och beträffandevilka samhälleliga stödåtgärder kan förväntas sakna effekt, inte skullebeviljas permissioner eller få förmånen av vård i öppen anstalt i sammautsträckning som dittills. Bakgrunden till förslagen var det stigande antaletrymningar under pågående verkställighet i eller utan samband med permission som begåttsav personer ofta utan fast anknytning till - vilka dömts tilllångvariga frihetsstraff, i många fall för grova narkotikabrott av yrkesmässigkaraktär. I fråga om avgränsningen av ifrågavarande kategori intagna uttaladeutskottet bl. a. att det är angeläget att de föreslagna inskränkningarnabegrärisas till det speciella, brottsfixerade klientel som kan bedömas varainte åtkomligt för en aktiv, resocialiserande kriminalvård. Problemställningarna prövades även av riksdag ianledning av en motion som syftade till en större flexibilitet i tillämpningenoch till en mera restriktiv behandling av dem som tillhör ifrågavarandekategorier intagna även om de inte dömts till så stränga straff som två årsfängelse. Utskottet erinrade i ärendet om sitt återgivna uttalande samtanförde att avgörandena huruvida permission och placering i öppen anstalt skallbeviljas inte har förutsatts komma att ske efter schematiska grunder och attriksdagens ställningstagande inte heller utesluter att i det enskilda fallethänsyn tas till särskilda förhållanden (JuU 1973:26). I motionen 1974:1605 anförs bl. a. att det gjorts gällandeatt de restriktiva permissionsbestämmelserna i praktiken fått en alltför vidsträckttillämpning, och motionärerna yrkar att 7 § tredje stycket omformuleras, så attdet bättre svarar mot lagstiftarens intentioner sådana dessa kom till uttryckvid riksdagsbehandlingen . Motionärerna återkommer också till det tidigareframförda önskemålet om en större flexibilitet i tillämpningen så att reglernaockså i vissa fall skulle kunna gälla för den som dömts till fängelseunderstigande om han eljest tillhör den kategori som avses med 7 §tredje stycket. I detta hänseende anför motionärerna att enligt 26 §utlänningslagen det men utlänning lider genom att förvisas skall beaktas vidbestämmande av annan påföljd för brottet. Detta stadgande kan sålunda enligtmotionärerna medföra att straffet även för allvarlig brottslighet kan kommaatt understiga i fall där förvisning förekommer. Enligt motionärernasyrkande bör i lagtexten anges att personer som dömts till fängelseunderstigande men som tillhör ifrågavarande kategori intagnaundantagsvis kan omfattas av bestämmelserna i 7 § tredje stycket. Vad först gäller frågan om en mera bestämd avgränsning avden avsedda gruppen intagna delar utskottet motionärernas uppfattning om viktenav en restriktiv tillämpning. Utskottet förstår motionärernas önskemål i dennadel så att den ifrågavarande gruppen bör begränsas till att omfatta blottsådana lagöverträdare som ägnar sig åt organiserad eller systematisk kriminellverksamhet och beträffande vilka samhälleliga stödåtgärder kan förväntas saknaeffekt. En dylik begränsning är väl inte uttryckligen intagen i det föreslagnalagrummet. Det framstår emellertid som uppenbart att de som dömts till sådanpåföljd som anges i stadgandet och - med hänsyn till att de saknar fastanknytning till riket eller eljest kan befaras vara särskilt benägna attavvika och fortsätta en brottslig verksamhet av den allvarliga karaktär somstadgandet avser i ytterst begränsad omfattning torde vara åtkomliga för en positiv påverkan genom skilda kriminalvårdande åtgärder. Medhänsyn till det anförda finner utskottet att den föreslagna lagtextens utformninglämnar tillräckliga garantier för en restriktiv tillämpning i enlighet medriksdagens tidigare uttalanden. Utskottet avstyrker därför bifall till motionsyrkandeti denna del. Samma principiella betraktelsesätt, innebärande attrestriktivitet måste iakttas vid bestämning av den krets som avses med 7 §tredje stycket, bör enligt utskottets mening anläggas även på den andra imotionen berörda frågan. Visserligen kan det i enlighet med motionärernastankegång hävdas att en påföljd som under hänsynstagande till det men ensamtidigt ådömd förvisning innebär bestämts till tid understigande imånga fall skulle ha bestämts till därest förvisning intesamtidigt kommit i fråga. Och detta skäl kan sägas vinna i styrka vid detförhållandet att en ådömd förvisning i vissa fall inte verkställs. Skälen vägeremellertid enligt utskottets mening inte särskilt tungt vid jämförelse medangelägenheten från rättssäkerhetssynpunkt av den riktpunkt som tvåårsgränsenutgör. Härtill bör hållas i minnet att regleringen i de ifrågavarandestadgandena rörande placering i sluten anstalt, avskildhet och permission är avstor och ingripande betydelse för de intagna. Förändringar som innebär minskadrörelsefrihet för de intagna bör inte göras utan mycket starka skäl. Med hänsyntill det anförda finner utskottet inte anledning frångå sina ovan återgivnaställningstaganden . Utskottet avstyrker således bifall tillyrkandet i motionen 1974:1605 också i denna del. Beträffande avgränsningen av den grupp som omfattas avstadgandet i 7 § tredje stycket vill utskottet slutligen i anslutning till vadutskottet uttalade framhålla betydelsen av att uppgifter till ledning förställningstagandet i det enskilda fallet intas i domstolens dom i målet. Beträffande det föreslagna stadgandet i 32 § omkorttidspermission för intagen som avses i 7 § tredje stycket framställs imotionen 1974:1607 ett yrkande av innebörd att lagtexten formuleras så attutländsk medborgare inte kommer i en sämre situation än svensk medborgare.Härtill vill utskottet till en början påpeka att lagstiftningen inte avserenbart utländska medborgare utan samtliga personer som tillhör den i 7 § tredjestycket angivna kategorin och med tillämpning av detta stadgande är placerade isluten anstalt. Principiellt skall alltså råda likställighet mellan allaintagna oberoende av nationalitet. Beträffande samtliga intagna som avses medden i 32 § andra stycket föreslagna regleringen torde kunna sägas attanstattsvistelsen för dem ofta torde bli särskilt påfrestande. Detta gällerkanske framför allt utländska medborgare som saknar anhöriga och andrakontakter i . Utskottet vill för sin del framhålla att avsikten med deaktuella bestämmelserna inte är att intagna som tillhör ifrågavarande kategorii praktiken skall vara helt avskurna från möjligheten att få permissioner.Härvidlag vill utskottet särskilt peka pä den möjlighet att anordna permissionunder bevakning som det ovan återgivna stadgandet i 32 § tredje stycket medger. anledning av motionärernas önskemål vill utskottetunderstryka att i den praktiska tillämpningen stora ansträngningar bör sättasin på att i ökad utsträckning få till stånd sådan permission i lämpliga formerså att en tillfredsställande avvägning sker mellan intresset av att de intagnabevaras vid kontakter med samhället och intresset av att de allmännasäkerhets-och skyddssynpunkterna blir tillgodosedda. Frågan är angelägen menmot bakgrund av gjorda uttalanden saknas enligt utskottets mening skältill någon åtgärd i anledning av det nu behandlade yrkandet imotionen 1974:1607. 1 en rad skilda bestämmelser iförslaget till lag om kriminalvård i anstalt ges regler om anstaltsvistelsensutformning och om olika inslag av aktiviteter m. m. , vilkatilldragit sig intresse i de i anledning av propositionen väckta motionerna.Utskottet syftar pä stadgandena om bl. a. undervisning och utbildning i 10 §andra stycket, om fysisk träning och utomhusvistelse i 13 §, om orienteringgenom massmedier i 14 § första stycket, om religionsutövning i 15 §, om innehavav personliga tillhörigheter, böcker m. m. i 24 § första stycket, om brevkorrespondensi 25-27 §§, om besök i 29 § och om telefonsamtal 130 §. Rent generellt ser utskottet positivt på den föreslagnaregleringen av dessa aktiviteter som för de intagna med hänsyn till derasavskärmade livsföring är så utomordentligt viktiga, och utskottet vill härliksom tidigare framhålla vikten av att den praktiska tillämpningen av bestämmelsernaunderordnas det i 4 § uttalade allmänna syftet med kriminalvården, nämligenatt främja de intagnas anpassning i samhället. Utöver uttalandena i anslutningtill de angivna stadgandena vill utskottet här något närmare behandla vissa medlagrummen sammanhängande frågor. I 10 § andra stycket föreslås en bestämmelse av innebördatt intagen, som har behov av undervisning eller utbildning eller avmedicinsk-psyko-logisk eller annan särskild behandling, skall beredas sådanunder arbetstid om det kan ske med hänsyn till anstaltstidens längd och denintagnes förutsättningar. I motionen 1974:1602 riktas invändningar mot denbegränsning som ligger i hänvisningen till anstaltstidens längd och denintagnes förutsättningar. Motionärerna menar att föreliggande behov avutbildning och behandling bör tillgodoses även vid relativt kortanstaltsvistelse och att verksamheten skall planläggas så att den kanfullföljas efter utskrivningen om den inte kan slutföras underanstaltsvistelsen. 1 anslutning till det anförda yrkar motionärerna att dennämnda hänvisningen utgår ur lagtexten. Utskottet vill härtill först peka på svårigheterna attupprätthålla en högre ambitionsnivå än den som stadgandet är ett uttryck för nämligen att utbildning och behandling skall beredas under hänsynstagande tillden intagnes behov och förutsättningar. Härvidlag bör särskilt beaktas de problem som i vissa fall måste föreligga för intagna medhelt korta strafftider att påbörja mera bundna studiereller mera krävande behandlingar. Vad gäller önskemålen att utbildningen ellerbehandlingen skall kunna fullföljas efter utskrivningen vill utskottet hänvisatill stadgandet om frigivningsförberedelser i 10 § andra punkten, där detföreskrivs att om den intagne kommer att behöva undervisning, utbildning ellerekonomiskt, socialt eller medicinskt stöd så skall så långt möjligt åtgärdervidtas för att tillgodose sådant behov. Det anförda ger enligt utskottetsmening vid handen att motionärernas önskemål i tillbörlig utsträckning börkunna tillgodoses utan ändring i den föreslagna lagtexten. I anledning avyrkandet i motionen 1974:1607 om sådan ändring av lagrummet att som villkor förberedande av undervisning eller behandling skall gälla inte bara den intagnesbehov därav utan även hans önskemål därom, vill utskottet utöver vad ovananförts endast hänvisa till departementschefens uttalande i anslutning tJlfrågan om arbetspliktens bibehållande att den intagne normalt inte bör åläggasatt delta i sådan undervisning eller utbildning som han saknar tillräckligmotivation för. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet bifall till de nubehandlade yrkandena i motionerna 1974:1602 och 1974:1607. I detta sammanhang vill utskottet uttala sintillfredsställelse över att lagtexten genom föreskriften att undervisning ochutbildning skall beredas den intagne under arbetstid markerar att de olikaverksamheter som kan ifrågakomma är likvärdiga med arbete. Detta öppnar enligtutskottets mening möjligheter till en mera positiv syn på frågan om ersättningvid deltagande i verksamhet av nu berört slag. Härvidlag kan utskottet ocksåhänvisa till att ett uttryckligt stadgande i ämnet upptas i förslaget till 44§. Ett annat spörsmål rörande undervisnings- ochutbildningsverksamheten vid kriminalvårdens anstalter som utskottetuppmärksammat, bl. a. vid studiebesök i olika anstalter, är det förhållandet attgällande regler om minsta antalet deltagare i viss utbildning i många fallhindrat anordnande av önskad utbildningsverksamhet. Detta är naturligtvismindre tillfredsställande. Utskottet finner det därför positivt att chefen förutbildningsdepartementet i årets statsverksproposition, bil. 404,förordar att kurser inom vuxenutbildning fr. o. m. fåranordnas på anstalterna, även om antalet deltagare inte kan beräknas varaktigtuppgå till mer än fem. 1 13 § regleras sådan för de intagna särskiltbetydelsefull aktivitet som fysisk träning och utomhusvistelse. Där föreskrivsatt intagen såvitt det är möjligt skall beredas tillfälle till fysisk träningsom är lämplig med hänsyn till hans ålder och hälsotillstånd samt att intagen skallha möjlighet att vistas utomhus , om inte hinder möter.De begränsningar i den intagnes rätt till dylika aktiviteter som ligger iuttrycken "såvitt det är möjligt" och "om ej hinder möter"kritiseras i motionerna 1974:1602, 1974:1605 och 1974:1607. Visserligen kantill stöd för de i propositionen föreslagna formuleringarna anföras att vissrestriktivitet påkallas av resursskäl och av hänsyn till rymningsrisk och fara för personalens säkerhet. Enligt utskottets meningtalar emellertid angelägenheten av att de intagna får möjlighet till fysiskträning och Utomhusvistelse i tillräcklig utsträckning för att lagrummet gesden avfattningen att i dess första stycke anges att intagen skall beredastillfälle till fysisk träning som är lämplig med hänsyn till hans ålder ochhälsotillstånd samt att i dess andra stycke föreskrivs att intagen skall hamöjlighet att vistas utomhus om ej synnerligt l-iindermöter däremot. I anledning av motionerna förordar utskottet att paragrafen gesdenna lydelse. Ett för de intagna betydelsefullt stadgande som rörförfarandet vid brevgranskning föreslås i 27 § andra stycket, enligt vilket denintagne bör vara närvarande vid öppnande av brev om det lämpligen kan ske. Imotionen 1974:1607 yrkas att det angivna villkoret bör ändras till"där så är möjligt". Härtill vill utskottet först anföra attlagrummet saknar motsvarighet i behandlingslagen och att utskottet i överensstämmelsemed de tankegångar som ligger bakom motionsyrkandet finner det värdefullt attfrågans vikt markeras genom att en bestämmelse i ämnet intas i den nya lagen.Genom den i propositionen föreslagna lagtexten understryks enligt utskottetsmening i erforderlig mån det angelägna i att den intagne i största möjligautsträckning bereds tillfälle till närvaro då ett brev till eller från honomöppnas och granskas och ges möjlighet att beakta de praktiskasvårigheter som kan föreligga på vissa stora anstalter. Mot bakgrund av detanförda utgår utskottet från att strävan i den praktiska tillämpningen kommeratt bli att regelmässigt bereda den intagne tillfälle att närvara. Smärreorganisatoriska svårigheter får inte lägga hinder i vägen härför. Någon riksdagensåtgärd i anledning av motionsyrkandet erfordras inte. Avskildhet och enrumsvistelse m. m. Problematiken rörande isolering iskilda former av intagen har länge utgjort ett mycket omdiskuterat tema i denkriminalpolitiska debatten. Starkt kritiska synpunkter i ämnet har anförts iskrifter som inkommit till utskottet från organisationer och enskilda, och enrad yrkanden i de motioner som väckts i anledning av propositionen tar uppvarierande förslag till lösnirigar av olika spörsmål. Enligt den riuvarande regleringen i behandlingslagenförekommer isolering huvudsakligen i två former, å ena sidan som behandlings-och säkerhetsåtgärd och å andra sidan som disciplinär åtgärd. Isolering sombehandlingsåtgärd har, som framhålls av JO i årets ämbetsberättelse, i praxiskommit att i stor utsträckning användas i stället för olika former avdisciplinär bestraffning (JO 1974 s. 211 ff). Regleringen i förslaget till lagom kriminalvård i anstalt innebär betydande förändringar i förhållande tillnuvarande ordning och medför bl. a. möjligheter till en klarare avgränsningmellan behandlings- och bestraffningsåtgärder. De regler som är av närmastbehandlingsmässig och säkerhetsmässig natur, upptagna i 18-23 §§, medför en inskränkning i möjligheterna till isolering. föreslagna reglerna för disciplinär bestraffning, somupptas i 4651 §§, innebär väsentliga ändringar, som bl. a. syftar till attminska användningen av isoleringsstraffet. Maximitiden för detta begränsastill mot nuvarande . Som ny reaktionsform införsvarning. I vissa fall skall i disciphnärende kunna förordnas att viss bestämdtid, , inte skall räknas in i tiden för verkställighet av denpåföljd som den intagne undergår. Som en konsekvens härav skall misskötsamhetunder anstaltstiden normalt inte som f. n. sker föranleda att man vidprövning av frågan om villkorlig frigivning senarelägger tidpunkten förfrigivningen. Beträffande båda formerna av isolering ges bl. a. avrättssäkerhetshänsyn betingade regler om medverkan av läkare ochprotokollföring. Utskottet tar först upp frågan omintagens vistelse i enrum på egen begäran. gäller enligtbehandlingslagen att intagen som önskar arbeta eller tillbringa sin fritid ienrum inte må vägras detta om inte synnerliga skäl talar däremot. Vad beträffarintagens möjligheter att enligt den föreslagna lagstiftningen tillbringafritiden i enrum följer av 17 § andra stycket att det beror på honom själv omhan föredrar gemenskap eller avskildhet. Vad gäller arbete föreslås somhuvudregel gemenskap. Arbete i enrum på egen begäran skall enligt 18 § fåtillåtas endast om beaktansvärda skäl talar härför. 1 stadgandet ges vidareföreskrifter om yttrande av läkare över sådan begäran och om omprövning avlämnat medgivande till arbete i enrum. I motionen 1974:1600 framställs i viss överensstämmelsemed remissuttalanden och påpekanden av lagrådet yrkande av huvudsaklig innebördatt lagtexten ges sådan utformning att intagen skall få på egen begäran arbetai enrum om inga skäl talar häremot. För yrkandet anför motionärerna bl. a. attden ändring i förhållande till gällande rätt som propositionen innebärhärvidlag ger intryck av en förmyndarinställning gentemot den intagne. Enligtmotionärernas mening bör det betraktas som fullt normalt att en intagen kanföredra avskildhet framför gemenskap under arbetet, och i regel bör man ocksåtilltro honom förmåga att själv bedöma om arbete i enrum kan medföra psykiskapåfrestningar för honom. För bedömningen synes enligt motionärerna läkarebehöva medverka endast i undantagsfall. 1 detta hänseende innebärmotionsyrkandet främst att lagrummet utformas så att innan avslag ges påbegäran om arbete i enrum läkare skall yttra sig inom efter det attbegäran framställts. Utskottet vill till en början bl. a. mot bakgrund av attisolering även självvald sådan - innebär betydande risker för skadligaverkningar för den intagne och för möjligheterna till hans återanpassning uttalasin anslutning till den allmänna strävan att minska möjligheterna til!isolering som präglar förslaget i propositionen. Utskottet ställer sig därförbakom den i 17 § första stycket föreslagna huvudregeln att intagen skall arbetatillsammans med andra intagna. Härav följer att arbete i enrum bör utgöra enundantagsföreteelse, och att i princip enbart det förhållandet att intagen begär att få arbeta i enrum sålunda inte börmedföra att han kan få isoleras från övriga intagna. Problemet gäller därförenligt utskottets mening frågan under vilka omständigheter begäran om arbete ienrum bör bifallas. Härvidlag kan inte bortses från förekomsten av våld och hotfrån medintagnas sida. Erfarenheten ger vid handen att den ökande tendensentill sådana övergrepp inte sällan har sin grund i det ökade missbruket avberusningsmedel bland de intagna. Som anledning anges också ouppklaradenarkotikaaffärer, ofta gällande stora belopp. Det förekommer också att hämndåtgärdermot "tjallare" i narkotikasammanhang tar sig våldsamma uttryck. Våldoch hot har vidare förekommit för att öka anslutningen till mat- ocharbetsstrejker och andra massaktioner. I sammanhanget bör beaktas att det fören intagen som är utsatt för våld eller hot av angiven art ärsvårt att yppa för anstaltspersonaien varifrån hotet kommer eller vilka uttryckdet tagit sig. Även eljest kan det i likhet med vad lagrådet anför varasvårt att konstatera att det föreligger skäl av stor tyngd för arbetspla-ceringi enrum, eftersom det ofta rör sig om förhållanden som svårligen är åtkomligaför utomståendes bedömning. Av det anförda följer emellertid inte att som huvudregelbör gälla den ordning som motionärerna föreslagit. Som utskottet redan antyttmåste vådorna av en isolering beaktas. Härtill kommer att föreskriften omläkares medverkan, som saknar motsvarighet i behandlingslagen, ökarmöjligheterna att utröna styrkan hos de bevekelsegrunder som ligger bakom denintagnes önskemål. Vidare bör beaktas att, som departementschefen uttalar,kravet på beaktansvärda skäl inte innebär att den intagne måste åberopa skäl avsärskild styrka för bifall till sin begäran. Vid en avvägning av för- och nackdelar har utskottetstannat för att tillstyrka den i propositionen upptagna lagtexten och såledesavstyrka bifall till motionen.