bet · FX01KU22 · 1974-12-31 00:00:00 — Den tjänst som planeringschefsom tidigare fanns inom har dragits in i samband med attdepartementets uppgifter delades upp på två departement. Personellt är det nyabostadsdepartementet jämförelsevis litet. Organisationsplanen upptar totaltdrygt ett 60-tal anställda. Ärenden rörande bostadsväsendet, iden mån sådana ärenden ej ankommer pä annat departement; bostadstillägg förbarnfamiljer m. m.; hyresreglering; byggnadsväsendet; byggnadsforskning, i denmån sådana ärenden ej ankommer på annat departement; planläggning avbebyggelse; allmänna samlingslokaler; expropriation enligt 2 kap. 1 och 11 §§expropriationslagen eller expropriation enligt 2 kap. 4 § samma lag, omexpropriation sker för att bereda utrymme åt verksamhet vars lokaliseringprövas enligt 136 a § byggnadslagen; tUlstånd tiU förköp enligt 9 §förköpslagen; tUlämpning av lagen om allmänna vatten- och avloppsan- Figur 14: Organisationsplan för läggningar, i den mån sådana ärenden ej ankommer på annatdepartement; tUlämpning av lagen om äganderättsutredning och legahsering;lantmäteriväsendet; kartväsendet. Lagstiftning angående planläggningav bebyggelse och byggnadsväsendet med undantag av expropriationslagstiftning;lagstiftning angående kommunala åtgärder för att främja bostadsförsöriningensamt angående bostadssanering. ; statens råd och ;; statens planverk; statens va-nämnd; läntmäteristyrelsen; överlantmätarmyndigheterna;fastig-hetsbUdningsmyndigheterna; fastighetsregistermyndigheterna; rikets allmännakartverk; kartverkskommissionen. Figur 15: Organisationsplan för industridepartementet O c3 o Z t-" 1) j= 2 X .t; = J J= UH o Industridepartementet inrättades1969 när frågor rörande industripolitiken, de statliga aktiebolagen m. m.bröts ut från . Därefter har departementet och dessarbetsuppgifter inte undergått några större förändringar. Den aktuellaorganisationsplanen framgår av figur 15. Organisationen följernormalorganisationen med två undantag. Rätts- och expeditionschefstjänsterna ärkombinerade tUl en tjänst och i stället finns en tjänst som planeringschef.Inom departementet finns fem sakenheter. Ärenden rörande de allmännariktlinjerna för näringspolitiken och den därmed sammanhängandeforskningspolitiken; industri och hantverk, i den mån sädana ärenden ejankommer på annat departement; förenade fabriksverken; helt eller delvisstatsägda bolag, som ej är hänförliga till annat departement; fast egendom, somförvaltas av domänverket, med undantag av ärenden rörande den fasta egendom somredovisas pä naturvärdsfonden; tillämpning av lagen om vissa inskränkningar irätten att förvärva fast egendom m. m.; energiförsörjning; bergsbruk; statensgruvegendom; geologisk undersökning; teknisk forskning och teknisk utveckling,provning och kontroU, allmän och legal metrologi samt standardisering, i denmån sådana ärenden ej ankommer pä annat departement; brandfarliga varor, i denmän sådana ärenden ej ankommer på annat departement; explosiva varor; Svenskaskeppshypotekskassan och Skeppsfartens sekundärlånekassa. Lagstiftning angående elektriskaanläggningar med undantag av lagstiftning om registrering av sådanaanläggningar; gravlagstiftning; lagstiftning angående kontinentalsockeln;lagstiftning angående sand-, grus- och stentäkt inom aUmänt vattenområde;lagstiftning angående offentliga styrelseledamöter i vissa aktiebolag ochstiftelser; lagstiftning angående styrelserepresentation för de anstäUda iaktiebolag och ekonomiska föreningar samt lagstiftning angåendeuppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor. Förenade fabriksverken;domänverket; statens industriverk; sprängämnesinspektionen; nämnden förstatens gruvegendom; bergsstaten; statens elektriska inspektion; ström; ;; geologiska undersökning;statens provningsanstalt; sta- Figur 16: Organisationsplan för kommundepartementet Chefstjänstemän: Statssekreterare ochrättschef tens skeppsprovningsanstalt; styrelsen för svenskaskepsshypotekskassan och skeppsfartens sekundärlånekassa; statens institut förföretagsutveckling; styrelsen för teknisk utveckling; statens råd förvetenskaplig information och dokumentation; delegationen för atomenergifrågor;delegationen för forskning rörande kärnkraftens säkerhets- och mUjö-frågor;statens delegation för rymdverksamhet; affärsverksdelegationen;; ; tekniskanomenklaturcentralen; norrlandsfonden; statens utvecklingsfond; nordiska fondenför teknologi och industriell utveckling; dispensnämnden förarbetstagarrepresentation. Kommundepartementet, som bUdades isamband med omorganisationen , är det minsta avdepartementen. Organisationsplanen (figur 16) upptar endast 34 tjänster.Antalet sakenheter är två länsstyrelserna m. m. och kommunerna m. m.Expeditions- och rättschefstjänsten är kombinerad. Inom departementet finnsrättssekretariat och planerings- och budgetsekretariat men ingetinternationellt sekretariat. Ärenden angående brandväsendet;länsstyrelserna, länsskatterätterna och länsrätterna; de lokalaskattemyndigheterna och kronofogdemyndigheterna; rikets administrativaindelning, i den män sådana ärenden ej ankommer på annat departement; kommuner,landstingskommuner och kommunalförbund, i den mån sådana ärenden ej ankommer päannat departement; frågor som avses i allmänna ordningsstadgan och lagen omallmänna sammankomster; allmän ordning och säkerhet i övrigt, i den månärendena angår kommuns befogenheter eller skyldigheter; komtnu-nernasberedskap. Lagstiftning angående kommuner,landstingskommuner och kommunalförbund; lagstiftning angående skatterätter ochlänsrätter; lagstiftning angående brandförsvaret. och statensbrandskola; länsstyrelserna, länsskatterätterna och länsrätterna;civilbefälhavama; länsstyrelsernas organisationsnämnd; de lokala skattemyndigheterna;kronofogdemyndigheterna. Som framhålUts inledningsvisregleras arbetet inom departementen i departementsinstruktionen (1965:386ändrad 1971:1042). I denna behandlas departementens organisation,arbetsfördelningen inom departementen, regler för diarium, protokoll ocharkiv, arbetstid och tjänstetUl-sättning m. m. Enligt 13 § i instruktionen ägerdepartementschefen meddela ytterUgare föreskrifter om arbetsfördelningen ochäven besluta om avvikelser frän instruktionens bestämmelser i detta avseende.Statsrådsberedningen utarbetade en förebild till arbetsordning fördepartementen vilken tiUställdes expeditionscheferna med en rekommendation attarbetsordning skuUe utarbetas i de departement som saknade sådan. fanns fastställd arbetsordning isju av departementen justitie-, försvars-, kommunikations-, finans-,jord- bruks-, handels- och industridepartementen. Av dessa varnågra (industri-och kommunikationsdepartementens) inte helt aktuella. Inominrikesdepartementet fanns ett inte faststäUt förslag tiU arbetsordning från1971. Inom UtbUdningsdepartementet och saknades arbetsordninghelt. Inom pågick dock arbete med att utarbeta enarbetsordning. I 4 § i departementsinstruktionenanges vUka chefstjänstemän som skaU finnas inom departementen. Vidare anges i 5§ att inom departementen skall finnas departementsråd och kansUräd somhuvudmän för olika sakområden. Indelningen i sakområden beslutas avdepartementschefen. I arbetsordningarna för departementen anges även de oUkasekretariatens arbetsuppgifter. I den "normalarbetsordning" somutarbetats inom statsrådsberedningen anges uppgifterna för respektive planerings-och budgetsekretariatet, internationeUa sekretariatet och rättssekretariatet i9, 10 och 12 §§ med följande lydelser: Planerings- och budgetsekretariatetbiträder med den översiktliga planeringen, samordningen av budgetarbetet ochredigeringen av departementets andel i statsverkspropositionen samt biträder imotsvarande hänseende vid utarbetandet av särpropositioner och regleringsbrev. Planeringsfunktionen i fråga om de långsiktigaövervägandena sam-manhålles inom sekreteriatet, som därvid har att svara förkontakten med planeringsorganen i övriga departement, främstfinansdepartementets sekreteriat för ekonomisk planering, och medplaneringsorganen hos de centrala förvaltningsmyndigheterna. Sekretariatet biträder vidare planeringsrädet för - - _ - - statssekreteraren med förslag tUl utredningar ochsamordningen av utredningsarbetet. Internationella sekretariatetbiträder med planering och samordning ay den internationella verksamheten,förbereder och medverkar vid internationella förhandlingar, är departementetskontaktorgan i förhåUande tUl samt vakar över attföljdriktighet och enhetlighet iakttages vid handläggningen av internationellaärenden. Internationella sekreteriatet åligger vidare att inhämta informationeri internationella frågor som berör departementets verksamhetsområde och attsöqa för fördelning därav såväl inom departementet som tUl berörda myndigheteroch andra institutioner samt att lämna huvudmännen råd och annat bistånd liUhandläggning av ärenden av internationell natur. biträder vidutarbetandet av lagar och vid annat författningsarbete, juridiskt-konsultativverksamhet samt, i den mån det ej ankommer på expeditionschefen, sådan verksamhet iövrigt som har tUl ändamål att lagenlighet iakttages i arbetet inomdepartementet. Med mindre avvikelser har dessaformuleringar förts in i de arbetsordningar för de olika departementen somfinns faststäUda. Beträffande planerings- och budgetsekretariaten kan nämnasatt dessa i samtliga departement har ansvaret för samordningen av budgetarbetetoch redigeringen av departementets andel av statsverkspropositionen; I vissadepartement medverkar planerings- och budgetsekretariatet dessutom mera aktivti den interna budgetprioritering mellan olika områden som företas inomdepartementet. Som nämnts avgör departementschefen arbetsfördelningenmellan de olika sakenheterna. Som framgått av organisationsplanerna varierarantalet sakenheter mellan olika departement. Sakenheterna är i personeUtavseende av mycket olika storlek. Inom universitets- och högskoleenheten inomUtbUdningsdepartementet tjänstgör ett 20-tal handläggare medan enheten förvuxenutbildning inom samma departement förutom huvudmannen endast har 2handläggande tjänstemän. Ett av de grundläggande motiven årsdepartementsorganisation var som nämnts att man ville åstadkomma en flexibelorganisation. framhöll sålunda att"departementschefen måste snabbt kunna förskjuta tyngdpunkten i arbetetfrän ett område till ett annat eller ta upp ett nytt område tillbearbetning". Utredningen framhöll vidare alt organisationen vid behovmåste kunna förstärkas med experter från oUka områden. Beträffande sakenheternaanfördes vidare "att vid arbetsanhopning inom ett sakområde arbetskraftbör kunna ställas till förfogande från därav inte berörda delar avdepartementet". För att göra organisationen så smidig som möjligt anfördeutredningen att någon fast indelning av personalen i sektioner e. d. inomarbetsenheterna inte borde förekomma. Arbetsfördelningen mellan huvudmännen(och därmed sakenheterna) fick dock infe hindra att särskilda uppgifter, ävensådana som gällde en eller flera huvudmäns områden, tillfälligt uppdrogs ätannan person eller en speciell arbetsgrupp. Den flexibilitet i organisationen somdepartementsutredningen fömt-satte kommer i praktiken lätt i konflikt medbehovet av speciahsering och expertis. Samtliga intervjuade expeditionscheferuppgav att de oUka sakenheterna arbetade jämförelsevis självständigt. TUlfälligapersonalom-flyttningar pä grund av arbetsanhopningar inom en viss sakenhetförekom i stort sett inte. 1 viss mån kan lagstiftningsenheterna påjustitiedepartementet sägas utgöra ett undantag härvidlag. MeUan dessavarierar arbetsbelastningen kraftigt beroende på inom vilket område mer omfattandelagstiftningsarbete för tUlfäUet pågår. När t. ex. en större proposition ärfärdig förekommer i inte ringa utsträckning att den tillgängliga personalentUldelas arbetsuppgifter inom andra lagstiftningsenheter. Inom flera departement uppgavs att man försöker attsystematiskt cirkulera åtminstone de nyanställda tjänstemännen meUan olikasakenheter för att de därigenom skall erhåUa en bredare erfarenhet av ex. till-lämpas den ordningen att man en eller övervägeren förflyttning meUan enheterna av var och en av de handläggande tjänstemännen.Även en sådan- cirkulation stöter dock pä svårigheter på grund av önskemåletatt inom enheterna behålla den personal som bUvit förtrogen med därförekommande arbetsuppgifter. På frågan om det förekommer någon form av internarbetsfördelning inom sakenheterna uppgav de flesta intervjuade attomständigheterna ofta framtvingar en sådan. I själva verket är den handläggandepersonalen inom sakenheterna regelmässigt specialiserad på vissaarbetsuppgifter inom enheten. En av expeditionscheferna anförde som skäl för dennaspecialisering bl. a. att det för departementets kontakter med myndigheter ochandra utomstående är praktiskt att ha en klar arbetsfördelning så att den somvänder sig tUl departementet vet vem han skaU kontakta i en viss fråga. Den möjlighet som departementsutredningen pekade på attvid behov inrätta tiUfälliga arbetsgrupper vid sidan av sakenhetsorganisationenutnyttjas av allt att döma i ringa omfattning. Från två departement försvars-och industridepartementen - uppgavs att tUlfäUiga arbets-gmpper var vanliga. Deintervjuade från övriga departement uppgav däremot att sådana arbetsgrupperförekom endast säUan. Sammanfattningsvis kan sägas att den flexibiUtet somdepartementsutredningen förordade i stor utsträckning i det praktiska arbetethar fått ge vika för kraven på specialisering och kompetens inom vissa områden.Departementspersonalen är över lag mer specialiserad inom olika sakområden änvad som avsägs när den nya organisationen genomfördes . Den ojämnhet iarbetsbelastningen som utmärkte den tidigare departementsorganisationen medstatssekreterar- och expeditionschefsavdelning synes man dock i huvudsak hakommit till rätta med. De flesta intervjuade uppgav att arbetsbelastningen i departementet med undantag av sommarmånaderna är relativt jämn över helaåret. TUl detta bidrar också att det numera i stor utsträckning på sakenheternafördelade budgetarbetet i allt större utsträckning kommit att bh enhelårssysselsätt-ning med arbete med statsverkspropositionen ,särpropositionerna och regleringsbreven . Av redovisningen avpersonalutvecklingen har framgått att departementens personalstyrka successivtökat . Departementsreformen 1965 innebar vid sidan av självaorganisationsförändringarna också en förstärkning av personalresurserna. diskuterade inte personalfrågornanärmare. Utredningen anförde endast att det även fortsättningsvis borde varamöjligt för departementen att vid behov anUta tillfällig personal. Däremot behandlade författningsutredningenpersonalfrågorna mera utförligt i sitt betänkande Regeringsarbetet (SOU1958:14). Utredningen anförde bl. (s. 113 f.): För att statsråden skola imöjligaste män kunna ägna sig åt de politiska frågorna och överhuvud åtinitiativverksamhet och andra betydelsefuUa uppgifter, är det av vikt att de igörligaste mån kunna avlastas övriga arbetsuppgifter. En förutsättning härförär att de ha tiUgång tiU väl utbildad personal och personal i erforderligomfattning. Även om "rättvisesynpunkter" kunna tala för attdepartementens avlöningsanslag och personalförteckningar bli föremål för enlika restriktiv prövning som gäUer för de centrala ämbetsverken och andrastatsmyndigheter, bör dock även beaktas -vikten för statsverksamheten i stortatt departementsarbetet fortlöper snabbt och effektivt. Då därtiU kommer att arbetsbördan inom Kungl. Maj:ts kanslii viss män är beroende av snabbt skiftande förhållanden och kan variera fräntid tUl annan, synes oss motiverat att regeringen gives tämligen fria händeratt anställa den personal, som anses erforderlig. Möjligen kan därvid, såsom viförut uttalat, vara lämpligt, bl. a. för att skapa förutsättningar för vissökad rörlighet, om personalförteckningarna för de skilda departementen ihuvudsak sammanföras tiU en gemensam personalförteckning för Kungl. Maj:tskansli och att gemensamma anslag anvisas för departementens ochregeringskansliets avlöningskostnader. Det synes oss vidare angeläget attavlöningsanslaget utformas så, att regeringen fär möjligheter att tilldepartementsarbete kalla sakkunniga och andra mer eller mindre tillfälligaarbetskraftsförstärkningar. Huruvida även regeringsrättssekreterarna böra ingåi Kungl. eller för dem bör skapas en särskild organisation är enfråga, som lärer komma upp i annat Sammanhang, och vi ha ej ansett oss haanledning att beröra densamma. Stor vikt bör enligt vår mening läggas vid personalvaletvid anställandet av befattningshavare i Kungl. I detta syfteförefaUer oss som om systemet med cirkulation av tjänstemän meUan Kungl. Maj:tskansU och statsförvaltningen i övrigt skuUe giva regeringen möjligheter attgenom urval erhålla bästa möjliga arbetsbiträde. Den nu tiUämpadeantagningsproceduren, vilken huvudsakUgen synes bygga på prövning av handUngaroch muntliga referenser, synes oss böra effektiviseras. Förfarandet iutrikesdepartementets antagningsnämnd torde därvid kunna tjäna tUl vägledning. Utredningens ställningstagandebyggde i dessa stycken på intervjuer som företagits med ett antal statsråd ochf. I detta avsnitt Skall tvä av de tankegångar som diskuterades avförfattningsutredningen något följas upp den handläggande personalensutbUdning samt rekryteringsvägarna till kanslihuset. I nästa avsnitt behandlasvidare den tredje i citatet ovan berörda frågeställningen regeringensmöjligheter att tUl departementsarbetet kaUa sakkunniga och andra mer ellermindre tUlfälliga arbetskraftsförstärkningar. Beträffande de handläggande tjänstemännensutbildningsbakgrund anförde författningsutredningen att fördelar borde vara attvinna om föredragandekåren var mer allsidigt sammansatt i detta avseende.Enligt en undersökning som utredningen refererade tUl hade 1955 200 avtjänstemännen i föredragandestäUning juridisk exarhen under det att endast 29hade annan examen. Av de senare hade 13 pol. mag.-exameh och 5 fil.kand.-examen: Endast 3 hade högreteknisk utbildning. (N r- r v£> ro [ fO »-H fS 00 - \C O r*-> tC»-H,-HO HCSC I »--»i-ld-r H(N< H «0(N»orO\ (NfNO »' v£> I a (N 00 I I lO I r m -rt I 1 r-H o I ol lv£>m (NTfio 1 'H Tt TT a I I rj cy-l I Ti- VD I OO I »-H i-..HHO ifSr H H lo 0 I ro I >r> »o is c > -ö -s . :ff S .2 -> 5 t: § - " - I tabell2 redovisas uppgifter angående de handläggande tjänstemännens och desakkunnigas utbildning . Av tabellen framgår attdepartementstjänstemännen uppvisar en mer differentieradutbildningsbakgrund än 1955. Andelen med juridisk examen, vilken. 1955 utgjordenärmare av samthga, är mindre än hälften ().Juridisk utbildning är dock fortfarande den vanligaste. Därefter kommer gruppen med högre akademisk utbildningvUken består av samtUga med högre examen än akademisk grundexamen, dvs. fikUc., fU. Tjänstemännen med samhällsvetenskaplig utbildning (pol. mag.,fik kand. och fU. mag. med samhällsvetenskapUga ämnen) utgör ,och civiUngenjörerna av samtligahandläggande tjänstemän. Den brist pä tjänstemän med högre teknisk utbildning somförfattningsutredningen ansåg föreligga har minskat framför allt genom tillkomstenav industridepartementet. Ungefär hälften av tjänstemännen med teknisk högskoleutbildningtjänstgör inom industridepartementet. De flesta av dessa är anstäUda somsakkunniga. I övrigt kan noteras att andelen med högre akademisk utbildning ärstörst inom utbUdnings- och finansdepartementen där denna kategori utgör 18respektive av samtliga. Trots den vikande juristdominansen utgörjuristerna den största gruppen inom samtUga departement. Ijustitiedepartementet utgör de fortfarande av samtliga tjänstemänpå den aktuella nivån. I tabellen ingår som nämnts såväl de handläggandetjänstemännen som de sakkunniga. En uppdelning av tjänstemännen på dessa tvåkategorier avslöjar endast mindre skUlnader. Juristerna utgör en större andel() bland de sakkunniga än bland övriga tjänstemän (). Blandde sakkunniga hade högre akademisk utbildnmg. I gruppenhandläggande tjänstemän i övrigt utgjorde dessa . I övrigt kangruppen av sakkunniga sägas i utbildningsavseende vara likartat sammansatt somtjänstemannagruppen i övrigt. I vilken utsträckning rekryteras tjänstemännen tiUdepartementen från ämbetsverk inom departementens arbetsområde? "hearings" med statsråd och f. d. statsrådframförde flera av de intervjuade att det vore önskvärt att tiU departementen istörre utsträckning rekrytera tjänstemän med erfarenhet från de centralaämbetsverken. Själv anförde utredningen som nämnts att systemet med cirkulationav tjänstemän mellan Kungl. och statsförvaltningen i övrigtborde underlätta för regeringen att erhålla bästa möjliga arbetsbiträde. Vid denu företagna intervjuerna med expeditionscheferna uppgav flertalet att man i stor utsträckning rekryterar tjänstemän från ämbetsverken inomdepartementets arbetsområde. Några av de intervjuade uppgav att det inte varnågon medveten strävan från departementets sida att rekrytera från ämbetsverkenmen att tjänstemän från dessa ofta är de som besitter den bästa kompetensen förarbetsuppgifterna. En av de intervjuade anförde som skäl för att inte rekryterapersonal frän ämbetsverken att man viU undvika att brandskatta dessa på denbästa personalen. För att erhålla en klarare bild av de aktuellarekryteringsmönstren har i figur 17 sammanställts uppgifter angående senasteanställning före departementstjänsten för de handläggande tjänstemän somanställts under riden 1.10.1971 - 30.9.1973. Av figuren framgår att drygt 60procent av de nyanstäUda handläggarna i departementen hämtats frånämbetsverken. Figur 17: Den 1.10.1971-30.9.1973 nyanställdahandläggande personalens senaste tjänst före anställning i departementet verkinom annat dep. Av dessa kommer dock bara ungefär hälften frän ämbetsverkinom departementets arbetsområde. av de nyanställda har flyttat frånannat departement medan har kommit direkt frän kommittéanställning. Igruppen "övriga" ingår dels de nyexaminerade, dels de som varitanställda inom den privata sektorn. Någon uppdelning av denna kategori på dessabåda grupper har infe varit möjlig med det käUmaterial som stått tiU buds.' I figuren nedan redovisasmotsvarande uppgifter för dem vilka 1.10.1971-30.9.1973 anställtssom sakkunniga. Källmaterialet har erhållits från statsdepartementensorganisationsavdclning. I figuren har "hovrätt/kammarrätt" redovisatssom en särskild kategori. Inte mindre än en tredjedel av de sakkunniga harrekryterats från denna kategori. Det är det stora antalet sakkunniga inomjustitiedepartementet som leder till detta resultat. Inom övriga departement ärrekryteringen av sakkunniga mer jämnt fördelad på de olika kategorierna. Enligtfiguren har av de nyanställda redovisats under kategori 5 "kommittéer". Sannoliktingår dock ett flertal personer som rekryterats från kommittéer i gruppen"övriga" eftersom källmaterialet på denna punkt kan varaofullständigt. De 1.10.1971-30.9.1973 nyanställda sakkunnigas senasteanställning före sakkunniguppdraget/procenttal 10 20 30 40 50 60 70 80 Figur 18: Antalet sakkunniga inom departementen 1973-11-01Statsrådsberedningen Som framgått fäste bådeförfattningsutredningen och departementsutredningen stor vikt vid attregeringen skall ha möjlighet att i departementen tillfäUigt anställa expertisför oUka arbetsuppgifter. Antalet sakkunniga inom departementen har också ökatgenom åren. 1956 var antalet sakkunniga 45 och 1973 hade antalet ökat tiU 220.Ökningen av antalet sakkunniga har också varit större än personalökningen isin helhet. De sakkunnigas andel av de inom departementen anställda var 1956 8procent, 1967 och 1973 . VUka uppgifter har då de sakkunniga? Skiljer sig derasarbetsuppgifter från övriga tjänstemäns? Vid intervjuerna framkom attsakkunniganställning var en möjlighet som utnyttjades i olika utsträckning ochför olika ändamål mom olika departement. Av figur 18 framgår att antaletsakkunniga är störst inom justitie-, finans- och industridepartementen.Relativt sett var dock de sakkunniga vid undersökningstiUfället vanligast inomcivildepartementet där de utgjorde av de anstäUda och inomindustridepartementet (av de anställda).