bet · FX01LU17 · 1974-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1974 LU 1974:17 betänkande i anledning av motion angåendeändring av bestämmelserna rörande sekundosuccession. I motionen 1974:1266 av herrPersson i Heden (c) yrkas att beslutar sådan lagändring att ibarnlöst äktenskap, där makarna avlider inom av och där boetstillgångar understiger fyra gånger gällande basbelopp, tillgångarna delas likamellan de båda avlidna makarnas arvingar på samma sätt som skulle ha skett omtillgångarna överstigit fyra gånger basbeloppet. I motionen erinras inledningsvis omatt den efterlevande i barnlöst äktenskap enligt gällande lag äger rätt attfritt disponera dödsboets tillgångar om dessa inte uppgår till högre värde änfyra gånger gällande basbelopp, I princip är denna regel enligt motionärensmening helt riktig och socialt väl motiverad. Lagens bestämmelser innebäremellertid också i sådana fall att, när den efterlevande avlider, dennesarvingar ärver makarnas hela efterlämnade kvarlåtenskap, medan den förstavlidne makens arvingar står helt utan arvsrätt. Sistnämnda regel ler sigenligt motionären inte särskilt rättvis, om makarnas dödsfall inträffar inom enkort tidsrymd. Det kan också, hävdar motionären, konstateras att regeln skapatsvårigheter och slitningar mellan arvsberättigade och icke arvsbe-rättigadesläktingar till de avlidna. Enligt motionärens mening bör därförkompletteras med en bestämmelse som fastställer att i barnlöst äktenskap, därbåda makarna avlider inom av , skall boets tillgångar delas likamellan båda de avlidna makarnas arvingar även om tillgångarna vid den förstavlidnes död understeg fyra gånger då gällande basbelopp. Utskottet har inhämtat utlåtandenöver motionen från och . På utskottets begäran harvidare yttrande avgivits av . Gällande rätt m. m. Den av motionären åberopadebestämmelsen om efterlevande makes rätt att av dödsboet alltid utfå medel medett belopp som motsvarar fyra gånger gällande basbelopp återfinns i 13 kap. 12§ (GB). Stadgandet är en bodelningsregel och får ses motbakgrunden av att make inte har arvsrätt om bröstarvinge finns, Istadgandets urspmngliga, antagna lydelse föreskrevs endast rätt för efterlevande make att, om den egendom som tillkommaken var ringa, av giftorättsgodset alltid "uttaga nödigt bohag ävensomarbetsredskap och andra lösören, som erfordras till fortsättande av hansnäring, även om därigenom arvingarnas lott skulle lida inskränkning".Denna regel kvarstår oförändrad i 13:12 första stycket. För att undvika ensplittring av bon med ringa tillgångar och för att vid makes död möjliggöra ensammanhållning av det gemensamma hemmet infördes - med attarvslagen antogs - i GB 13:12 ett andra stycke vari stadgades att denefterlevande maken fick rätt att överta boet intill en viss värdegräns. (den s. k. tretusenkronorsregeln). Beloppet höjdesår 1952 till . Stadgandet fick sin nuvarande utformning genom enlagändring . Värdegränsen bestämdes då till fyra gånger basbeloppet.Enligt stadgandets nuvarande lydelse äger efterlevande make avgiftorättsgodset, såvitt det räcker, städse bekomma egendom till så stortvärde, att den jämte egendom, som må enskilt tUlhöra honom, motsvarar fyragånger det vid tiden för dödsfallet gällande basbeloppet enligt lagen(1962:381) om allmän försäkring. Fyrabasbelopp utgör således . Enligt tredje stycket i GB 13:12gäller regeln dock inte, om den avlidne efterlämnar barn som inteär barn också till den efterlevande maken. I fråga om makes arvsrätt gäller i (ÄB)alltjämt den ordning som infördes genom lag om arv. Efterlevande makehar sålunda inte arvsrätt, när brösta.cvingar finns. Saknas däremot sådanaarvingar har make enligt 3 kap. ÄB arvsrätt efter den avlidne maken. Makensarvsrätt omfattar hela kvarlåtenskapen, både den avlidnes giftorättsgods ochhans enskilda egendom (3:1). Genom bestämmelser om rätt till sekundosuccessionför den avlidnes skyldemän (fader, moder, syskon eller syskons avkomling) fårmakens rätt till kvarlåtenskapen naturen av s. k. fri förfoganderätt, dvs, hanfår förfoga över egendomen men inte testamentera bort den. Arvsrätten beslåräven om den efterlevande ingår nytt äktenskap. Reglerna om sekundosuccessioninnebär vidare att tillgångarna vid den sist avlidne makens bortgång i principskall fördelas med hälften på den först avlidnes skyldemän och hälften pä densist avlidnes arvingar. I 3:7 ÄB stadgas dock det viktiga undantaget att omefterlevande make jämlikt 13:12 GB ägt erhålla hela kvarlåtenskapen efter denförst avlidne skall vad som i 3 kap, ÄB föreskrivs om rätt för den förstavlidnes arvingar i boet efter den sist avlidne ej gälla. Lagberedningen ansåg sig i sittiförslag till lag om arv (SOU 1925:43) ej kunna föreslå arvsrätt förefterlevande make vid sidan av bröstarvinge utan sökte (s, 155) bereda denefterlevande maken ökat skydd mol de olägenheter, som kunde vara förbundna medsplittringen av ett ringa bo. genom tillägg till 13:12 GB av den ovannämndatretusenkronorsregeln, I betänkandet föreslog lagberedningen vidare beträffandeskyldemans arvsrätt i förevarande hänseende en regel i 2 kap, 7 §, som i sakhelt överensstämmer med den i det föregående redovisade, nu gällande regeln i3:7 ÄB. I motiveringen anförde lagberedningen (s. 201) följande. När vid den först avlidne makensdöd läget är sådant, som i GB 13:12 avses, bör enligt beredningens meningefterlevande maken äga taga boet med full frihet från alla anspråk frånarvingarna till den först avlidne. I dylika fall komma, särskilt när denefterlevande är hustrun eller en man vid mera framskriden ålder, tillgångarna iboet vanligen att i väsentlig omfattning tagas i anspråk för den efterlevandeskonsumtion. Det intresse för upprätthållandet av en arvsrätt till förmån förskyldemän av andra parentelen vid efterlevande makens död, som eljest kanantagas hava förelegat hos den först avlidne, kan ej antagas hava varit förhanden i dessa fall. Även synes det beredningen olämpligt att i fråga om såringa bon bestämmelserna i övrigt i detta kap. bringas till tillämpning.Beredningen föreslår därför, att om efterlevande maken ägt, med tillämpning avstadgandena i 1 3 kap. 1 2 § , vid bodelning efter den förstavlidne bekomma hela kvarlåtenskapen, skola, även om maken begagnat sig av denarvsrätt, som enligt detta kap. tillkommer honom, och bodelning ej skett, denförst avlidne makens arvingar ej äga vid efterlevande makens död taga del ihans bo. Frågan om makes skydd motsplittring av boet blev ånyo aktuell i samband med behandlingen avärvdabalkssakkunnigas avgivna betänkande (SOU 1954:6) Ärvdabalk. Desakkunniga föreslog i betänkandet bl. a. införandet av full arvsrätt för barnfödda utom äktenskapet. På grundval av de sakkunnigas förslag lade Kungl. Maj:ti remiss till lagrådet fram förslag till ny ärvdabalk. Lagrådet uttalade i yttrande över förslaget attprincipiella skäl inte längre i och för sig borde hindra att utomäktenskapligabarn i arvsrättsligt hänseende likställdes med barn i äktenskap. Emellertidansåg lagrådet att det borde anstå med frågans lösning till dess efterlevandemakens ställning blivit stärkt i mer väsentlig grad än som föreslagits avärvdabalkssakkunniga. Departementschefen förklarade, när lagrådets yttrandeanmäldes i statsrådet, att han godtog lagrådets uppfattning. Trots de starkaprincipiella skälen för att i arvsrättsligt hänseende likställa de utomäktenskapligabarnen med barn'i äktenskap ansåg departementschefen därför någon lagändring pådenna punkt ej då böra vidtas. I propositionen (1958:35) med förslag till nyärvdabalk framlades således inga förslag om ändrade arvsregler för barn föddautom äktenskapet. Departementschefen erinrade emellertid om altfamiljerätlskommittén hade i uppdrag att utreda frågan om efterlevande makesrätt i boet. föreslog 1964 avgivnabetänkande Äktenskapsrätt I (SOU 1964:34) samma reform som ärvdabalkssakkunniga,vad beträffar u,ä. Vidare föreslog kommittén nya regler för atttrygga den efterievande maken vid bodelning efter andre makens död, bl, a, attbeloppet , skulle höjas till . 1 * 1974.8 saml. att make skulle få företrädesrätt till pension. Därjämtetillförsäkrades i ny föreslagen lydelse av. 3 kap. ÄB efterlevande make utövergiftorätt nyttjanderätt till hälften av den dödes kvarlåtenskap. Vid remissbehandlingen av belänkandet blev den föreslagnaändringen i ÄB starkt kritiserad. Däremot hade remissinstanserna inget atterinra mot att beloppet 6 000. kr. i 13:12 GB höjdes. Flera remissinstanserföreslog dock en kraftigare höjning än den kommittén föreslagit, och någrainstanser ansåg att beloppet borde värdesäkras genom alt värdegränsen anknötstill basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring, I propositionen (1969:124) med förslag lill ändringar ibl, a. anförde departementschefen, såvitt nu är i fråga, bl.a, att mera principiella frågor om makars arvsrätt fick prövas vid den översynav den centrala lagstiftningen på familjerättens område som skullekomma till stånd (se familjelagssakkunnigas direktiv nedan). Vad som kundeövervägas i förevarande sammanhang var endast mindre ingripande lagändringarsom kunde tillgodose välgrundade sociala önskemål utan att fördenskull rubbagrundvalarna för arvsordningen. Starka sociala skäl talade enligtdepartementschefens mening för att efterlevande makes ställning förbättrades ifall då behållningen i boet är av jämförelsevis begränsad storlek.Departementschefen fann, att ett förbättrat skydd för efterlevande make kundeåstadkommas inom ramen för 13:12 GB, och anförde vidare följande. Nuvarande värdegräns, ,tillkom . Det är uppenbart att delta belopp numera är för lågt för attskydda ens ganska små hem mot splittring. Enbart penningvärdets utvecklingmotiverar en större höjning av beloppet än familjeriittskommittén har förordat.Man bör enligt min mening försöka använda bodelningsregeln till all ge efterlevandemake ett så gott skydd som möjligt, men måste man se lill attbodelningsregeln inte får ett sådant innehåll att den i praktiken slår sönderarvsordningen. Jag vill därför inte gå sä långt som skånska hovrätten har gjorti sitt remissyttrande över familjerättskommitténs betänkande, men en höjninglill 20 000 ä , i nuvarande penningvärde förefaller mig rimlig.Värdegränsen bör, såsom har föreslagits under remissbehandlingen, anknytastill basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring så att den automatisktföljer förändringar i penningvärdet. Jag förordar att värdegränsen bestäms lillfyra basbelopp vUket motsvarar . (I LU 1969:52) antog den föreslagnalagändringen. Familjelagssakkunniga (direktiv Ju1970:52) har tillkallats med uppdrag att verkställa utredning angående denfamiljerättsliga lagstiftningen. Enligt direktiven skall de sakkunnigaövervaga även vissa arvsrättsliga frågor. Härom anförs i direktiven bl. a,följande. Vid en reform avgiftorättsinslilutet kommer man med nödvändighet in på frågan om makesställning i arvsrättsligt hänseende. Till en början kan konstateras, att dennuvarande ordningen med en kombination av giftorätt och arvsrätt för efterlevande make inte äralldeles självklar. Reduceras giftorättsinstitutets betydelse, skulle det kunnavara tänkbart att slopa bodelningen vid dödsfall och kompensera efterlevandemake genom arvsrätt. Därmed är man inne på frågan om man bör ändra dennuvarande ordningen enligt vilken bröstarvingar ärver före efterlevande make. Normalt sett har efterlevande make stått den döde minstlika nära som den dödes bröstarvingar. Efterlevande maken är ofta. gammal då dödsfallet inträffar. Hans ellerhennes behov av att få tillgodogöra sig kvarlåtenskapen är i allmänhet störreän barnens, eftersom barnen regelmässigt är vuxna och kan försörja sig själva.I de flesta fall betyder arvet inte mycket för barnens försörjning. Enundersökning av de unider inregistrerade boupptekningarna har sålundavisat, att av de dödsbon där efterlevande make finns har en behållning somunderstiger . Även om kvarlåtenskapen inte är stor kan del dock betydamycket för den efterlevande maken, om han får överta kvarlåtenskapen, eftersomhan därmed kan sitta i orubbat bo. Redan nu torde f. ö. ganska ofta förekomma,att barnen avstår från all ta ut sina arvslotter så alt den; efterlevande makenskall kunna komma i åtnjutande av denna förmån. Även om många skäl talar föralt efterlevande makes ställning bör förstärkas i arvsrättsligt hänseende kanman knappast gå hur långt som helst härvidlag. En utväg att lösaintressekollisionen mellan make och barn kan vara att bygga vidare på denbodelningsregel som finns i det förslag om arvsrätt för utomäktenskapliga barnsom remitterats till lagrådet. Bodelningsregéln i förslaget innebär attefterlevande make i allmänhet är garanterad att i den mån boet förslår få egendomtill ett värde motsvarande fyra basbelopp (f. n. Vid bestämmandeav beloppsgränsen hade jag sympatier för att garantera efterlevande make enstörre andel, men jag ansåg mig av hänsyn tUl arvsordningen inte kunna gå.längre inom ramen för en så begränsad reform som det då var fråga om. 1 detsammanhang som är aktuellt möter inget hinder att ompröva vare sig beloppeteller andra moment i bodelningsregeln. tar makarna själva genom inbördes testamenteställning till hur egendomen skall fördelas vid den ena makens död. Inbördestestamenten ger större möjligheter all komma fram till en lämplig fördelning avkvarlåtenskapen i del särskilda fallet än arvsrättsligä regler som naturligenmåste vara ganska schematiska. Det finns all anledningför samhället att främjaordningen med inbördes testamenten. Emellertid- stöter man på en svårighet ommakarna har barn. Enligt gällande lag har nämligen bröstarvingar rätt tilllaglott motsvarande halva arvslotten, Innebörden av laglottsrätten är främst att den laglottsberättigade inte behöverfinna sig i att hans laglott kränks genom teslamenlariska förordnanden.Laglolten kan alliså lägga hinder i vägen för ett fullständigt genomförande avett inbördes testamente. Vid en reform av laglottsinstitutel måste emellertidett speciellt problem beaktas. Har den döde minderårigt barn eller vuxet barnsom är handikappat bör bariiets anspråk pä bidrag lill kostnader för uppfostraneller uppehälle inte behöva vika för efterlevande makes intressen. De anfördasynpunkterna leder lill att de sakkunniga bör överväga om man lämpligen kanersätta laglotlsinstitulet med en rätt (or vissa kategorier av barn tillunderhållsbidrag ur kvarlåtenskapen. Sådant underhällsbidrag måste i så fallfå en schematisk konstruktion. Vid behandlingen av frågan om makes arvsrätt måste desakkuniga även granska del nuvarande systemet med sekundosuccession, dvs. för vissa av den först avlidne makens arvingar, de s. k. sekundo-successorerna,att få del i den sist avlidne makens kvarlåtenskap. Systemet är relativtinvecklat och leder dessutom inte alltid till det åsyftade resultatet, atttrygga sekundosuccessorernas rätt, eftersom den efterlevande maken kan förbrukasitt arv. Mycket talar för att systemet bör utmönstras ur den arvsrättsligälagstiftningen. De sakkunniga bör vidare undersöka om reglerna om den s. k.istadarätten kan jämkas så att man undgår sådana från rättvisesynpunkt mindretilltalande effekter som att exempelvis barnbarn får olika arvslotter. Förslag från familjelagssakkunnigai hithörande frågor torde vara att vänta tidigast . Kammarkollegiet tillstyrker enändring av gällande bestämmelser men föreslår en annan lösning av problemet änmotionären. anser att motionen bör överlämnas tiUfamiljelagssakkunniga för beaktande. slutligen avstyrker bifalltill motionen. anser att de skäl somlagberedningen anförde för den numera i ÄB 3:7 upptagna regeln omundantag från bestämmelsen om secundosuccession alltjämt äger giltighet. Deändringar som GB 13:12 andra stycket undergått sedan stadgandets tillkomst harhuvudsakligen betingats av förändringar i penningvärdet och bör inte i och försig föranleda en ändring av de successionsrättsliga reglerna i ÄB. Någon sådanändring har tydligen heller icke av lagstiftaren ansetts påkallad vid detillfällen GB 13:12 andra stycket varit föremål för översyn. Del är givelvisenligt hovrätten förståeligt om makes arvingar som blir utan arvsrätt finnerden av motionären kritiserade regeln orättvis. Hovrätten ifrågasätteremellertid om man löser detta spörsmål endast genom all införa en särregel fördel fall att båda makarna avlider inom av . En sådan regel syneshovrätten snarare ägnad all i onödan komplicera arvsordningen. Härtill kommeratt frågan om makes arvsrätt och om secundosuccession är föremålför utredning av famUjelags-sakkunniga. Hovrätten anser sig därför inte kunnatillstyrka den föreslagna ändringen. finner i likhet med motionären attde nu gällande reglerna stundom kan leda till mindre tillfredsställanderesultat. Uppgår behållningen i den först avlidne makens dödsbo till exempelvis31 . (mindre än fyra gånger del nuvarande basbeloppet), äger den förstavlidnes arvingar ingen rätt lill andel i den efterlevandes kvarlåtenskap; ombehållningen i stället utgör , delas den efterlevandes kvarlåtenskapmellan de båda sidorna. Samfundet understryker alt stadgandet i 13:12 GB hartillkommit av sociala skäl; man har i mindre dödsbon velat förslärkaefterlevande makens ställning i förhållande till arvingarna, Samma synpunkterkan enligt samfundet inte åberopas när det gäller konkurrensen mellan den förstavlidnes och den sist avlidnes arvingar om kvarlåtenskapen efter den sistavlidne. Emellertid ifrågasätter samfundet om den av motionären anvisade vägenför åstadkommande av ändring härutinnan är den rätta. Låter man tillämpningen av 3:7 ÄB bli beroende av en sådanettårsperiod som motionären föreslär, kan lätt gränsfall uppkomma med urmateriell rättvisesynpunkt otillfredsställande resultat. Frågan är om det intevore mera rationellt alt helt avskaffa bestämmelsen i 3:7 ÄB. Samfundet anseratt motionen inte bör föranleda annan åtgärd än att den överlämnas tillfamiljelagssakkunniga för att beaktas vid det fortsatta arbetet med en reformav de nuvarande reglerna om makes arvsrätt. Kammarkollegiet, som tiU sitt yttrande fogat en inomkollegiet upprättad promemoria, anför följande. När det i en riksdagsmotion föreslås en mindre ändring avett visst system i gällande lagstiftning och då enligt direktiven för enpågående utredning "myckel talar för att systemet bör utmönstras" urlagstiftningen, borde det enligt kollegiet ligga närmast lill hands alt i ettyttrande över det i motionen framlagda förslaget hänvisa till den pågåendeutredningen. Kollegiet som inte kan sägas sakna erfarenhet, när det gällerallmänhetens inställning till rätten för tidigare avliden makes efterarvingartill sekundosuccession - delar emellertid ej den uppfattning som kommit tilluttryck i direktiven för famUjelagssak-kunniga. Kollegiet anser nämligen starkaskäl föreligga för ett bibehållande av institutet sekundosuccession. Samtidigtkan kollegiet biträda motionärens uppfattning att den ikraftträddaändringen av bestämmelserna i 13 kap. 12 § , genom vilken dens. k. basbeloppsregeln infördes, påkallar en ändring av gällande bestämmelserom sekundosuccession. Kollegiet anser emellertid att ändringen bör genomföraspä annat sätt än det i motionen föreslagna. Med motionärens förslag skulle detäven i fortsättningen bli en ren tillfällighet, såsom dagen och kanske äventiden för makarnas död, som blir avgörande för rätten tillsekundosuccession. Detta och även det förhällandet, att man bör söka undvikaobilliga följder för den först avlidne makens avkom-lingar och ej endast förhans släktingar i andra parentelen till vilken sekundosuccessorerna hör, talarenligt kollegiet för en lagändring i enlighet med vad som föreslagits ipromemorian. Eftersom det synes dröja innan får tillfälle atttaga ställning till frågan om sekundosuccessionssystemet skall avskaffas genomen ändring av och den redan vidtagna ändringen av 13 kap, 12 §giftermålsbalken visat sig ha för först avliden makes släktingar i första ochandra parentelen synnerligen obilliga följder, anser kollegiet det påkallat meden lagändring ägnad att motverka dessa följder. Kollegiet anser därjämte lägetvara sådant att det i likhet med vad som var fallet beträffande makesarvsrätt - även om lägel då med hänsyn till ikraftträdande av giftermålsbalkenvar annorlunda - kan anses motiverat med en lagstiftning, ehuru den eventuelltendast kommer all gälla för och därför närmast blir altbetrakta såsom provisorisk. I promemorian anförs bl. a. att basbeloppsregeln får ansesha sådana konsekvenser, att det är motiverat med en lagändring. lagbestämmelse bör emellertid ej begränsas till att avsede fall, där ejterlevande make avlider inom ett är. Man behöver bara tänka påden situationen att efterlevande maken, när förflutit från andra makensdöd, är hjärndöd och kanske ligger i respirator. Det får även enhgt promemoriananses otUlfredsställande, när rena tUlfälligheter avgör, hur ett arv kommer attslutligt fördelas. Det bör därför vara så reglerat, att man redan vidboupptekningen efter den först avlidne maken kan säga, att om dennessekundosuccessorer (till vilka i de fall basbeloppsregeln tUlämpats även börräknas hans bröstarvingar som ej jämväl är efterlevande makes avkomlingar)överlever den efterlevande maken, föreligger det, oavsett när dödsfalletinträffar, rätt till sekundosuccession. Vidare bör, såsom nämnts, rätten tillsekundosuccession omfatta ej endast fader, moder, syskon eller syskonsavkomlingar ulan även genom basbeloppsregeln uteslutna bröstarvingar, som ejjämväl är den efterlevande makens avkomlingar, varjämte efterarvingar (såväl iförsta som andra parentelen) bör erhålla all kvarlåtenskap, i de fallefterlevande maken ej efterlämnat annan arvinge än arvsfonden. Slutligen börsåsom även nämnts av rent praktiska skäl och för att förenkla utredningen avdödsbon med ringa behållning rätt lill sekundosuecession ej inträda ombehållningen i bouppteckningen efter den först avlidne inte motsvarar ettbasbelopp. I dylika fall bör alltså även den tidigare avlidne makensbröstarvingar vara uteslutna från sekundosuccession och kvarlåtenskapen, i fallden efterlevande maken i avsaknad av arvsberättigade anförvanter såsom sinarvinge efterlämnat arvsfonden, tillfalla denna. I förevarande motion tas upp tillbehandling vissa frågor rörande s. k. efterarvingars rätt till arv. Enligt svensk rätt saknar efterlevande make, ombröstarvingar finns, arvsrätt efter den avlidne maken. Den efterlevande makenhar i dessa fall endast sin giftorätt. Detta innebär att vid bodelning mellanbröstarvingarna och den efterlevande maken den senare skaU underförutsättning att boets tillgångar utgörs av enbart giftorättsgods - erhållahälften av boets tillgångar. För att undvika splittring av dödsbon med ringatillgångar och för,att vid makes död möjliggöra en sammanhållning av detgemensamma hemmet har en särskild bodelningsregel intagits i 13 kap. 12 § GB.Enligt andra stycket äger efterlevande make alltid av makarnas giftorättsgodsfå egendom till så stort värde att den jämte egendom, som eventuellt kantillhöra den efterlevande enskilt, motsvarar fyra gånger det vid tiden fördödsfallet gällande basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Fyra basbelopp utgör således 34 000kronor. Saknar äkta makar bröstarvingar har den efterlevande makenenligt 3 kap. ÄB arvsrätt. Maken leder dock inte utan vidare över all egendomtill sina egna arvingar. Tvärtom bibehåller lagen en arvsrättför den först avlidnes föräldrar och syskon men uppskjuter arvsrättens inträdetUl den tidpunkt, då den efterlevande maken dör. Denna uppskjutna arvsföljdbenämns vanligen sekundosuccession, och arvingarna kallas efterarvingar ellersekundosuccessorer. När vid efterlevande makens död boet skall delas mellandenne makes egna arvingar samt efterarvingarna gäUer såsom huvudregel attvardera sidan tar hälften av boet. Om makarna eller en av dem efterlämnatenskild egendom eller boets egendom vid den sist avlidnes frånfälle av särskUdanledning stigit eller sjunkit i värde i förhållande tUl det värde egendomenhade vid den först avlidnes död, gäller speciella regler.