bet · FX01JuU2 · 1974-12-31 00:00:00 — Med hänsyn till de svårigheter som i enlighetmed vad utskottet ovan anfört måste föreligga för en intagen attnärmare konkretisera skälen för sin begäran vill utskottet kraftigt understrykavikten av att i den praktiska tillämpningen hänsyn tas till dessa svårigheteroch att bedömningarna sker i en för de intagna positiv anda. Utskottet villtillfoga att det förhållandet att anstalten inte kan tillhandahålla arbetsuppgiftersom går att utföra i enrum inte får inverka på avgörandet av den intagnesbegäran. Utskottet övergår nu till attbehandla spörsmålen kring tvångsmässig isolering, varom regler föreslås dels i19-23 §§, dels i 47-51 §§. Utskottet vill härvidlag först erinra om attanstaltslivet för de intagna skiljer sig från livet i samhället i övrigtdärigenom att det måste upprätthållas med tvång. Detta skapar kontrollproblemsom inte finns i andra kollektiv. Allmänt forekommande medel för attupprätthålla social kontroll har stundom visat sig otillräckliga på anstalt ochtämligen härda åtgärder har därför behövt tillgripas. Till sådana åtgärder hörenrumsplacering, såväl när den används som behandlings-eller säkerhets- åtgärd som när den fungerar som disciplinmedel. Med tankepå att isolering kan innebära betydande risker för allvarliga skadeverkningarför den som drabbas därav, är utskottet i princip negativt inställt till dylikaåtgärder. Innan de tillgrips bör man i största möjliga utsträckning på andravägar söka komma till rätta med de missförhållanden som kan aktualisera enisolering. Förhållandena inom anstalterna är emellertid sådana att man ipraktiken inte kan avstå från åtgärder av denna art såsom ett yttersta medel.Mot denna bakgrund kan utskottet inte tillstyrka bifall till de yrkanden imotionerna 1974:1603 och 1974:1607 som går ut på att isolering i alla formerrespektive som disciplinär bestraffning skall avskaffas. I 19 § föreslås ett stadgande av innebörd att intagen isamband med utredning för planläggning av hans vård i anstalt får hållasavskild från andra intagna som oundgängligen krävs för attsyftet med utredningen inte skall äventyras. I motionen 1974:1605 framställs önskemål om sådan ändringav lagrummet att användningen av avskildhet för utredning begränsas. I linje med den grundinställning tillisoleringsproblematiken som utskottet redovisat vill utskottet i fråga omavskildhet för det nu aktuella syftet först peka på angelägenheten av att i allmöjlig utsträckning sådana lättnader i avskildheten medges som det i 21 §föreslagna stadgandet öppnar möjlighet till. Man bör sålunda sträva efter attlåta de intagna vara tillsammans i smärre grupper på därför avsedda avdelningari stället för att de skall vistas i sträng avskildhet. Bland faktorer som kanmedverka till att minska behovet av avskildhet enligt 19 § kan också pekas påden effektivisering av personundersökningsför-farandet, varom beslut redanfattats (se JuU 1973:41). Även om utskottet finner goda skäl till antagande atttillämpningen av ett stadgande med den lydelse som föreslås i propositionenskulle präglas av den önskade restriktiviteten anser utskottet dock att syftetatt garantera en sådan praxis bättre skulle tillgodoses om lagrummet får ennågot stramare avfattning än den som upptagits i propositionen. I vissöverensstämmelse med tankegångarna i motionen bör stadgandet utformas så attdäri utsågs att den intagne får hållas avskild från andra intagna endast i denmån det oundgänghgen krävs för att syftet med utredningen ej skall äventyras.Härigenom markeras tydligare att andra möjligheter att genomföra undersökningennoga måste övervägas innan beslut om avskildhet fattas. Utskottet utgår från att,i de fall avskildhet för utredning skall visa sig nödvändig, den skall behövapågå allenast i någon eller . I enlighet med det anförda föreslårutskottet att i anledning av motionen 1974:1605 antar 19 § med denändring som angivits. I 20 § första stycket föreslås ett stadgande enligt vilketintagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyntill rikets säkerhet, föreliggande fara för annans säkerhet till liv ellerhälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom eller för atthindra att intagen utövar menligt inflytande på andra intagna. lagrum skall dyhka beslut om avskildhet omprövas så oftaanledning förekommer, dock minst en gång . Stadgandet kritiseras i motionerna 1974:1605 och1974:1607. Kritiken riktar sig i båda motionerna mot uttrycket "menligtinflytande på andra intagna". Motionärerna anser också att även fara förden intagnes egen säkerhet bör kunna utgöra grund för att hålla honom iavskildhet. I motionen 1974:1607 yrkas därjämte att det bör föreskrivas att denfara för säkerhet till liv eller hälsa som enligt paragrafen utgör grund föringripande skall vara överhängande. Vad beträffar önskemålen att åtgärd enligt 20 § skallkunna vidtas om det är nödvändigt med hänsyn till föreliggande fara för denintagnes egen säkerhet vill utskottet först hänvisa till vad utskottet nyssanfört angående de bestämmelser som ger den intagne möjligheter att efter egetskön tillbringa fritiden i enrum och, efter framställning därom, även arbeta ienrum. Fall torde emellertid kunna tänkas då fara för den intagnes säkerhethotar men nyssnämnda regler inte kan tillämpas, t. ex. därför att vederbörandeinte begärt det. Det kan också tänkas att en intagen stundom genom egnaåtgärder kan utgöra en fara för sig själv. Utskottet finner därför övervägandeskäl tala för att paragrafen bör utformas i överensstämmelse med motionärernasönskemål i denna del. Vad gäller kraven på en precisering av formuleringen"menligt inflytande" vill utskottet först erinra om vad utskottetunder avsnittet Allmänna synpunkter anfört om svårigheterna att i enramlagstiftning av nu ifrågavarande art ge de skilda stadgandena en kasuistiskprägel och om önskvärdheten av preciseringar i tillämpningsbestämmelserna. Tillbelysning av innebörden i uttryckssättet "menligt inflytande" villutskottet, liksom departementschefen, peka på att det kan förekomma t. ex. atten intagen söker uppmana medintagna att medverka i sabotagehandlingar ellerandra ordningsstörningar inom anstalten eller att en intagen trakasserar elleri övrigt uppför sig hänsynslöst mot andra intagna. 1 allvarliga fall av nuangivet slag torde det inte vara någon överdrift att påstå att vederbörandeutövar menligt inflytande på medintagna. Mot denna bakgrund finner utskottetatt stadgandet i nu berörd del svårligen kan undvaras. Utformningen av stadgandet ligger enligt utskottets meningockså i linje med önskemålen i motionen 1974:1607. Med hänsyn härtill och dåutskottet även i övrigt finner den i propositionen föreslagna lydelsen böragodtas tillstyrker utskottet lagrummet i den lydelse Kungl. Maj:t föreslagitsamt avstyrker bifall till motionerna i denna del. finner utskottetangeläget betona att lagrummet endast vinner tillämpning i allvarligasituationer av den art som belyses av de ovan anförda exemplen. Utskottet vill här också liksom i anslutning tillstadgandet i 19 § peka på vikten av att man vid genomförandet av åtgärd enligt20 § ständigt har för ögonen de möjhgheter till lättnader i avskildheten sommedges enligt föreskriften i 21 §. Detta är särskilt angeläget med tanke på attnågon strikt formell tidsgräns inte anges för hur länge åtgärdenligt 20 § får bestå. Det måste också här framhållas vikten av att andra vägaratt komma till rätta med ordningsstörningar och hknande yttringar noga prövassamt att tillämpningen underordnas det generella målsättningsstadgandet i 4 §och sålunda kommer att präglas av stor återhållsamhet. Utskottet, som sålundautgår från att tillämpningen kommer att ges tillbörlig restriktivitet, finnermot bakgrund av det anförda skäl ej föreligga att tillstyrka bifall tillmotionen 1974:1607 såvitt gäller en skärpning i lagtexten rörande graden avfara för säkerhet till liv eller hälsa. Liksom departementschefen villutskottet slutligen framhålla att den omständigheten att en intagen gjort sigskyldig till indisciplinärt beteende av kanske allvarlig natur i och för siginte utgör skäl för att tillämpa bestämmelserna i 20 §. I 23 § föreslås ett stadgande av innehåll att intagen fårhållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt för att betvingavåldsamt uppträdande av honom och att åtgärden inte får bestå under längre tidän säkerheten kräver. I paragrafens andra stycke föreskrivs att, om andra medelvisar sig otillräckliga för att betvinga våldsamt uppträdande av intagen, dennefår beläggas med fängsel om säkerheten oundgängligen kräver det. I tredjestycket ges en bestämmelse av innebörd att läkare så snart det kan ske skallyttra sig över åtgärder som nämnts samt att protokoll skall föras över vadsom förekommit. I motionen 1974:1607 framställs ett yrkande av innebördatt bestämmelsen om läkares medverkan i tredje stycket ges ett sådant innehållatt läkare alltid måste yttra sig över åtgärden innan den vidtas om så ärpraktiskt möjligt. Utformningen av det ovan angivna stadgandet ommöjligheterna att belägga intagen med fängsel för att betvinga våldsamtuppträdande ger vid handen att åtgärd av detta slag får komma till användningendast under vissa strängt begränsade förutsättningar, och utskottet villbetona att stadgandet skall tillämpas endast i utomordentliga undantagsfall.När det gäller läkares medverkan vid åtgärder enligt denna paragraf delarutskottet i och för sig den grundsyn som ligger bakom motionsyrkandet. Utan atthär närmare gå in på det mera omfattande spörsmålet om kriminalvårdens tillgångtill medicinalpersonal vill utskottet emellertid i anledning av motionsyrkandetframhålla att de situationer då åtgärd enligt 23 § kan påkallas ofta enUgt sinnatur uppstår helt plötsligt. Det skulle då kunna få orimliga konsekvenser omyttrande av läkare i regel måste avbidas innan åtgärden får vidtas. Med hänsynhärtill avstyrker utskottet bifall till yrkandet. Utskottet vill emellertidtillfoga att det - i enlighet med den i propositionen föreslagna lagtextenslydelse inte kan få bli fråga om några längre dröjsmål för läkarensmedverkan. En riktpunkt i vad avser åtgärd enligt andra stycket måste vara attläkare kommer tillstädes som åtgärden vidtas eller senast påföljandedag. Till vissa motionsyrkanden som berör isolering både sombehandlings-och säkerhetsåtgärd och som disciphnär åtgärd återkommer utskotteti I den inledande bestämmelsen omdiciplinär bestraffning i 46 § föreslås ett stadgande av innebörd att intagensom bryter mot anbefalld ordning eller eljest beter sig klandervärt får åläggasdisciplinär bestraffning om det ej föreligger anledning att han skall låta sigrätta av anvisningar eller tillsägelse eller om gärningen är av sådanbeskaffenhet att bestraffning är påkallad av ordnings- eller säkerhetshänsyn. Utskottet ansluter sig till de tankar som ligger bakomstadgandet och finner det tillfredsställande att även här klart sägs ut attmildare åtgärder måste prövas innan allvariigare ingripanden övervägs.Utskottet har emellertid vid sin granskning fäst sig vid den obestämdhet somvidlåder stadgandet genom uttrycket "eller beter han sig eljestklandervärt". Erinringar mot uttryckssättet har också framförts underremissbehandlingen, bl. a. av . 1 syfte att gestadgandet en mera pregnant lydelse förordar utskottet i huvudsakligöverensstämmelse med yttrande att som förutsättningarför ingripande enligt lagrummet anges att intagen bryter mot anbefalld ordningeller meddelade anvisningar. I förslaget till 47 § beskrivs de olika former avdisciplinär bestraffning som avses förekomma. Dessa är varning, inneslutning ienrum under samt förordnande att viss bestämd tid, högst tiodagar, inte skall inräknas i verkställigheten. Enligt föreskrift i paragrafensandra stycke skall de båda sistnämnda åtgärderna kunna vidtas i förening. I 50§ ges bestämmelser om interimistiskt beslut om inneslutning i enrum idisciplinärende. Tid för sådan inneslutning skall avräknas från den tid förinneslutning som därefter åläggs i ärendet. I motionen 1974:1605 framställs yrkande av huvudsakliginnebörd dels att ordningsföljden mellan stadgandena om inneslutning ochförordnande att ej skall inräknas i verkställigheten omkastas, delsatt för inneslutning skall föreskrivas betydligt skärpta villkor, allt i syfteatt tydligare markera vikten av att stor restriktivitet bör iakttas vidtillämpningen av isoleringsåtgärder. Motionärerna vänder sig också mot denföreslagna möjligheten att kombinera de båda åtgärderna med varandra. Ett ianslutning härtill framställt yrkande får förstås så att paragrafens andrastycke enligt motionärerna bör utgå. Vid behandlingen av förevarande lagrum vill utskottetförst uppehålla sig vid den konsekvens av den i propositionen valda lösningensom ligger däri att vid prövningen av fråga om villkorlig frigivning ellerövergång till vård utom anstalt särskild hänsyn inte längre skall behöva tastill misskötsamhet som föranlett disciplinär bestraffning. Lagtekniskt hardenna konsekvens kommit till uttryck i en ändring i 26 kap. 7 § brottsbalkeninnebärande att ur lagrummet utmönstras den dömdes uppförande underanstaltsvistelsen såsom en av de omständigheter vilka särskilt skall beaktasvid prövning av fråga om villkorlig frigivning. Lagändringen gör det möjligtatt bryta den praxis som innebär att indisciplinära beteenden, i varje fall dåfråga är om allvarlig misskötsam- het, nära nog regelmässigt får tUl följd att villkorligfrigivning senareläggs, t; ex. eller en månad. Utskottet vill uttalasin tillfredsställelse över förslaget som tillgodoser det framträdanderättssäkerhetsintresse som kräver att följderna av ett indisciplinärt beteendesåvitt möjligt prövas och beslutas i ett sammanhang. Förslaget har också denfördelen att det motverkar uppkomsten av föreställningar om dubbelbestraffning.I samma riktning verkar f. ö. också den föreslagna föreskriften i 48 § om att idisciplinärende bör beaktas om den ifrågavarande förseelsen har andraomedelbara följder för den intagne, särskilt beträffande frigång,korttidspermission och frigivningspermission. I anslutning till departementschefensuttalanden i ämnet vill utskottet ytterligare framhålla att lagändringengivetvis inte hindrar att i enskilt fall hänsyn likväl kan tas till uppförandetunder anstaltstiden vid prövningen av villkorlig frigivning. Det är emellertidutskottets bestämda uppfattning att bristande skötsamhet under anstaltstidenendast i särskilda undantagsfall, då fråga är om en mer än vanligt omfattandemisskötsamhet, skall kunna föranleda senareläggning av tidpunkten förvillkorlig frigivning. Liknande synpunkter gör sig gällande i fråga om övergångtill vård utom som undergår ungdomsfängelse eller internering. När det härefter gäller motionärernas yrkande i syfte atti detta lagrum markera vikten av restriktivitet i tillämpningen avisoleringsstraffet vill utskottet först framhålla att enligt tillgängligerfarenhet uppfattningarna är i hög grad delade om vilken åtgärd som är densvåraste, en kort tids isolering eller ett framflyttande av tidpunkten förfrigivningen. 1 många fall upplevs även en relativt kort tids förlängning avverkställigheten som ett mycket allvarligt ingrepp. Från denna synpunkt ärutskottet inte berett att göra någon inbördes avvägning mellan de nu avseddaformerna av disciplinär bestraffning. Utskottet vill emellertid i överensstämmelse medmotionärernas tankegångar här erinra om sina uttalanden ovan i skildasammanhang om vikten av att stor restriktivitet iakttas vid tillämpningen avbestämmelserna om isolering och att i görligaste mån mindre ingripandeåtgärder först noggrant övervägs. Denna inställning kommer också till uttryckgenom den begränsning av maximitiden från nuvarande sominnefattas i lagrummet. Motionärernas förslag om utmönstring av möjligheten atti vissa fall kunna kombinera åläggande av inneslutning med förordnande om attviss tid inte skall inräknas i verkställighetstiden kan utskottet inte ställasig bakom. Det kan nämligen inte bortses från att det i särskilda fall avallvarlig misskötsamhet erfordras en ännu kraftigare reaktionsform än vadenbart inneslutning eller förlängning av verkställighetstiden utgör. Det ärdock självklart att en kombination av nu aktuellt slag endast bör komma tillanvändning i extrema fall. I enlighet med det anförda avstyrker utskottetbifall till de nu behandlade yrkandena i motionen 1974:1605. Det i motionen 1974:1607i fråga om 47 och 50 §§ framförda yrkandet, såvitt det direkt avserattbestämmelserna om isoleringsstraff skall utgå, liksom yrkandet i dettahänseende i motionen 1974:1603 har utskottet behandlat i det föregående. Av vad utskottet i det föregåendeanfört framgår att utskottet tillstyrker den i propositionen föreslagnalagstiftningen om olika former av avskildhet och om disciplinär bestraffningmed allenast smärre jämkningar. Det återstår nu att behandla ett antalnäraliggande motionsyrkanden med en mera generell syftning. I motionerna 1974:1602, 1974:1605 och 1974:1607 framställsyrkanden som bl. a. går ut på att störningar och indisciplinära beteenden blandintagna bör mötas med terapeutiska åtgärder så att användningen avisoleringsåtgärder kan nedbringas eller helt upphöra. Yrkandet i denförstnämnda motionen syftar till införande av en lagbestämmelse varigenom detönskade resultatet skulle bättre garanteras. Yrkandet i motionen 1974:1605 tarsärskilt sikte på en förstärkning av anstalternas terapeutiska resurser medhänsyn till föreliggande vårdbehov för narkomaner och alkoholister bland deintagna. I anslutning härtill bör erinras om det ovan behandlade yrkandet imotionen 1974:1607 innebärande att isolering inte erfordras som disciplinärbestraffning om förseelsen i stället möts av terapeutiska insatser. I anledning av motionärernas önskemål vill utskottet härhänvisa till utskottets bestämda uttalanden ovan att varje beslut om avskildheteller inneslutning i enrum måste föregås av noggranna överväganden huruvidainte mindre ingripande åtgärder kan vara till fyllest. Det är härvidsjälvfallet att åtgärder av terapeutisk och kurativ art i första hand skallkomma i fråga och säkerligen också är till fyllest. Utskottet villockså peka på vad utskottet i sitt betänkande JuU 1974:5 anför om attassistenter och kuratorer i fortsättningen kommer att kunna i störreutsträckning ägna sig åt kvalificerade sociala och terapeutiska uppgiftersamtidigt som över huvud taget mer tid kommer att kunna anslås åt kurativverksamhet vid anstalterna. Mot bakgrund av det anförda finner sig utskottetinte kunna tillstyrka bifall till de här angivna yrkandena i motionerna1974:1602 och 1974:1605. 1 motionerna 1974:1604, 1974:1605 och 1974:1607 framställsyrkanden som ytterst har det gemensamma syftet att en närmare undersökningeller utredning bör ske av möjligheterna att ersättaisoleringsåtgärder med andra åtgärder. 1 motionen 1974:1604 betonas särskilt demedicinska verkningarna av isolering. Yrkandena i motionen går ut på attriksdagen bör dels göra ett tillkännagivande rörande hänsynstagande tillmedicinska synpunkter vid utarbetandet av tillämpningsföreskrifter till den nyalagen, dels anhålla om en undersökning med uppgift att kartlägga de medicinskaverkningarna av isolering. Yrkandet i motionen 1974:1605 går ut på attriksdagen skall begära förslag till åtgärder avsedda att ersätta inneslutning ienrum som disciplinär bestraffning. I motionen 1974:1607 slutligen yrkas attriksdagen skall begära en skyndsam utredning av konsekvenserna av avskildhetoch möjligheterna att ersätta denna åtgärd med andra. Även i denna motionhänvisas till medicinska rön beträffande ensamhetssituationen. Av vadutskottet anfört i det föregående framgår att utskottet intar en i princip starkt negativ inställning till förekomsten avisolering och tillstyrkt dess användning endast när det är oundgängligennödvändigt. Ställningstagandet har som förut anförts sin grund i detförhållandet att betydande risker är förenade med isolering. Som påtalas imotionerna är omfattningen och naturen av dessa risker inte i allo kända. Redandetta utgör enhgt utskottets mening ett skäl att söka närmare klarläggaverkningarna av kortare och längre tids vistelse i enrum. Den motvilja motisoleringsåtgärder som yppats i lagstiftningsärendet och som utskottetomfattar utgör vidare ett skäl att sätta in ansträngningar på att utöver vadutskottet förordat i det föregående söka alternativa former för ett effektivtupprätthållande av erforderlig säkerhet och disciplin inomkriminalvårdsanstalterna. Utskottet ställer sig därför positivt till de imotionerna framställda utredningsönskemålen. Viss tveksamhet råder emellertidinom utskottet angående den lämpligaste formen för utredningsarbetet. Dettorde få ankomma på Kungl. Maj:t att meddela närmare anvisningar förutredningsarbetets bedrivande. Vad utskottet sålunda i anledning av motionerna1974:1604, 1974:1605 och 1974:1607 anfört rörande utredning av verkningarna avisolering inom kriminalvården och av möjligheterna att ersätta isolering medandra åtgärder bör ges Kungl. Maj:t till känna. Vad gäller yrkandet i denförstnämnda motionen rörande utarbetandet av tillämpningsföreskrifter fårutskottet hänvisa till vad utskottet i det föregående anfört om vikten av atterforderliga preciseringar sker vid utarbetandet av dessa föreskrifter. Någonriksdagens åtgärd i anledning av motionen i denna del erfordras inte. I motionerna 1974:1605 och 1974:1607 framställs ianslutning till uttalanden under remissbehandlingen önskemål om ökad insyn ianstaltsverksamheten. Med hänsyn bl. a. till att insyn genom en särskildombudsman eller nämnd genom sin blotta existens skulle bidra till att undanröjamisstankar om godtycke eller hårdhet i behandlingen yrkas i den förstnämndamotionen att hemställer om åtgärder för att skapa en ökad insyn ianstaitsverksamheten och för att åstadkomma en lokal förankring. Med likartadmotivering begärs i motionen 1974:1607 en skyndsam utredning rörande medverkanav lekmän vid användning av isoleringsåtgärder. I anslutning tUl motionerna bör först erinras om att JOägnar mycket stor uppmärksamhet åt förhållandena inom kriminalvårdens anstaltersamt att det enligt gällande instruktion för övervakningsnämnderna åhgger sådannämnd bl. a. att genom besök i fångvårdsanstalt som hör till dessverksamhetsområde skaffa sig kännedom om förhållandena i anstalten och därvidge de intagna tillfälle till samtal. Utan att vilja förringa värdet av nu nämndverksamhet anser utskottet att en ökad insyn i enlighet med motionärernasönskemål skulle vara av stort värde inte enbart för de intagna utan även för anstaltspersonalen.Ett genomförande av motionsförslagen skulle också kunna bidra tO! enstörre förståelse för kriminalvårdens problem och ett ökat förtroende för dessverksamhet. En närmare undersökning av här berörda frågor synes således utskottet väl motiverad. Beträffande frågan om utredningens bedrivande bör beaktas att bl. a. övervakningsnämndernasverksamhet är föremål för översyn inom en tillsatt utredning. uppgifter hör enligt direktiven bl. a. att utreda möjligheternaför nämnderna att i ökad utsträckning medverka vid planeringen av verksamhetenvid olika kriminalvårdsorgan inom nämndernas verksamhetsområden. mening talar vissa skäl för att även de i motionerna aktualiseradespörsmålen bör anförtros utredningen. Utskottet vill emellertid inte binda sigför någon viss lösning rörande på vilket sätt eller i vilken omfattningmotionärernas önskemål bör tillgodoses. Det bör därför överiåtas åt Kungl.Maj:t att besluta om formerna för utredningens bedrivande. Vad utskottetsålunda i anledning av motionerna 1974:1605 och 1974:1607 anfört om utredningrörande ökad insyn i anstaltsverksamheten bör ges Kungl. Maj:t till känna. Förslaget till lag om kriminalvård i anstalt i övrigt Utskottet tillstyrker utan särskiltuttalande förslaget till lag om kriminalvård i anstalt i de delar det inteberörts i det föregående. Förslaget till lag om ändring i Utskottet tillstyrker Kungl. Maj:tsförslag till lag om ändring i , vilket i huvudsak betingas av dennya lagstiftningen om kriminalvård i anstalt.