bet · FX01KU22 · 1974-12-31 00:00:00 — Maj:ts beslut kan i allmänhet inte utläsas vilkaolika delbelopp som omfattas av den totalt medgivna ersättningen. Det framgårdock av undersökningen att Kungl. Maj:t i viss omfattning medgett ersättningockså för ideell skada. Undersökningen visar vidare att flera fall rör ersättningtill polismän som skadats i tjänsten. I dessa ärenden, som i regel avserförhållandevis blygsamma ersättningsanspråk, har ersättning genomgåendebeviljats. Sådana ersättningsärenden kommer emellertid fortsättningsvis inteatt förekomma. Skador, som statstjänstemän vållats under tjänsteutövning efterden , omfattas nämligen av statens personskadeförsäkring, somger tjänsteman rätt till ersättning för förlorad arbetsförtjänst, sveda ochvärk samt lyte och annat stadigvarande men. Det förekommer flera fall, där skadorna inträffat vidkontroverser i samband med spritförtäring, varvid såväl skadevållaren som denskadelidande varit spritpåverkad. Detta synes dock inte ha inverkat pämöjligheten att erhålla ersättning. Som framgår av redogörelsen ovan har endasti ett fall avslagsbeslutet grundats på medvållande frän sökandens sida. Det kan slutligen framhållas att medanledning av motionsyrkanden hemställt hos Kungl. Maj:t om utredning ochförslag, om möjligt redan till riksdag, angående vidgad ersättningtill brottsoffer. har därmed anslutit sig till justitieutskottetsenhälliga uttalande (JuU 1974:1), som bl. a. går ut på att utredningsarbetetbör avse ersättningsfrågorna beträffande såväl person- som sakskador. 1avvaktan på utredningsresultatet har i det väsentliga godtagitdepartementschefens preciseringar i årets statsverksproposition rörande devillkor som fortsättningsvis bör gälla för rätt till ersättning uranslaget. De viktigaste förändringarna är att några inskränkningarinte längre skall gälla i rätten till ersättning för ideell skada och attersättningens storlek skall anpassas efter den skadelidandes inkomster på såsätt att personer i lägre inkomstskikt skall få full ersättning och attersättningen skall reduceras ju högre inkomst den skadelidande har. Närinkomsten nått en viss nivå skall i princip ingen ersättning utgå.Riksdagsbeslutet innebär också att viss självrisk införts. Utskottet finner inte anledning att utöver den redovisningsom ovan lämnats om Kungl. Maj:ts praxis i ersättningsärenden göra någotuttalande med anledning av den verkställda granskningen. I förra årets granskningsbetänkanderedovisade utskottet vissa uppgifter om Kungl. Maj :ts praxis under åren 1971och 1972 i ärenden om befrielse frän aktievinstbeskattning i samband medstrukturrationalisering (KU 1973:20 s. 6-7 och 37-39). Utskottet har även i årstuderat praxis på detta område och granskat ärenden. Enligt 35 § kommunalskattelagen (1928:370) får Kungl.Maj.t beträffande försäljning av aktier som innehafts än fem årmedge befrielse helt eller delvis från aktievinstbeskattning, om en tillämpningav skattereglerna på detta område kan antas hindra strukturrationalisering somär önskvärd från allmän synpunkt. Denna dispensbefogenhet fick Kungl. Maj:t är1966 i samband med att regler om realisationsvinstbeskattning infördes ävenbeträffande icke yrkesmässig försäljning av aktier som innehafts . I en promemoria som upprättats inom utskottets kansli - bilaga8 till detta betänkande har lämnats en redovisning av bakgrunden tillgällande regler, behandling av motioner i ämnet vid 1972, 1973 och samt vissa uppgifter om praxis. Av kanslipromemorian framgår bl. a. att antaletansökningar om befrielse från aktievinstbeskattning i samband medstrukturrationalisering minskat något 1973 jämfört med och 1972. Under1973 avgjorde Kungl. Maj:t 51 sådana ärenden. Motsvarande antal åren 1971 och1972 var 59 resp. 63. 1971, 1972 och 1973 bifölls 32, 22 resp. 16ansökningar. I de fall ansökningar bifallits har regelmässigt tillståndetbegränsats att gälla vid en eller två taxeringar. Har försäljning av aktiernainte kommit till stånd tillståndet avser eller har villkoren förtransaktionens genomförande ändrats prövas ärendet igen efter förnyad ansökan.Två av de bifallna ärendena avsåg förlängning av tiden förtillståndet. Antalet ej bifallna ansökningar 1973 var 34. Återstående ansökningprövades ej i sak på grund av att den ej gjorts i rätt tid utan först efter detavyttring av aktierna skett. Av ärenden avsåg ett fåtal avyttring av aktier ibörsnoterade eller s. k. fondhandlarnoterade bolag. Ansökningen avslogs i ettav dessa fall. Många ärenden rörde mindre familjeföretag som skulle uppgå istörre Enligt vad som inhämtats från harKungl. Maj:ts praxis när det gäller bifall till ansökningar om befrielse frånaktievinstbeskattning skärpts . Vid tillståndsgivningen tasstor hänsyn till köpeskillingens storlek men särskilt beaktas om köpeskillingenlämnas i form av aktier eller i likvida medel. I de fall det helt eller tillövervägande del är fråga om kontantlikvider är utsikterna till bifall avsevärtmindre, än om köpeskillingen utgörs av aktier. Vidare beaktas huruvida detsäljande företagets ägare och personal får sysselsättning i det köpandeföretaget eller ej. Vad gäller branschfrägor ställer man i allmänhet störrekrav för bifall beträffande rena serviceföretag än beträffande industriföretag.Skall det med ansökan avsedda företaget uppgå i ett utländskt företag krävs iprincip speciella skäl för bifall. Några få sådana ärenden har förekommit underär 1973. Ingen av dessa ansökningar har emellertid bifallits. Beträffande slutligen handläggning av ansökningarnaförekommer i allmänhet inte något remissförfarande. Ansökningshandlingarnabestår oftast endast av själva ansökan samt en eller flera årsredovisningar. Oftaförekommer det att företrädare för berörda företag uppvaktar finansministernoch redogör för sina planer. Den företagna granskningen har inte föranlett någotsärskilt uttalande fi:ån utskottets sida. Den obligatoriska lagrådsgranskningenavskaffades genom grundlagsändring, som trädde i kraft . Utskottet hardärefter i samband med granskningsarbetet undersökt omfattningen ochinriktningen av lagrådsremisserna. Granskningen, som avsett under år 1973till avgivna propositioner, redovisas i en promemoria till dettabetänkande, bilaga 9. Sedan grundlagsändringen trädde i kraft, har antaletlagrådsremisser successivt minskat. Är 1970 remitterades ett sextiotalpropositioner till lagrådet medan antalet 1971 sjunkit till ett trettiotal och1972 rill 15. är motsvarande antal 13. Lagrådet har under hela 1973arbetat på två avdelningar. Den nya författningen, som slutligt antagits av riksdageninnevarande år och börjar tillämpas , har bibehållit denfakultativa lagrådsgranskningen. Genom bestämmelserna i 4 kap. 10 § i den nyariksdagsordningen har dock möjligheter införts för en minoritet om minst entredjedel av ledamöterna i ett riksdagsutskott att inhämta yttrande frånlagrådet över ett lagförslag. Vid riksdagsbehandlingen av författningsförslaget förekomdelade meningar om lagrådsgranskningen (KU 1973:26). Majoriteten framhöll underhänvisning till sitt uttalande i samband med obligatoriets avskaffande (KU1970:20) bl. a. värdet av att lagrådsgranskningen i motsats till den tidigare ordningen kunde utsträckas till lagförslagutanför det obligatoriska området. Utskottet fann det vidare välgrundat medinförande av en rätt för en utskottsminoritet att få till ståndlagrådsgranskning. Härigenom skapades enligt utskottet ytterligare garantierför att de lagförslag beträffande vilka lagrädsgranskning bedömdes som särskiltangelägen blev föremål för granskning. Minoriteten å sin sida förordade i enreservation till betänkandet i princip återinförande av obligatorisklagrådsgranskning och framhöll därvid som sin åsikt att lagrådsgranskningenutgjorde ett vidgat skydd för rättssäkerhetsintresset och för enhetlighet,konsekvens och klarhet i rättssystemet. Även reservanterna ansåg det dock varaen väsentlig förbättring i förhällande till gällande regler att enutskottsminoritet fått rätt att höra lagrådet. Innevarande år kommer utskottet att behandla två motioner,1974:99 och 1974:593, båda med syfte att utvidga lagrådsgranskningen utöver vadsom gäller enligt den nya författningen. Utskottet finner inte skäl attföregripa motionsbehandlingen genom något särskilt uttalande utan anser det iförevarande sammanhang till fyllest att redovisa den undersökning somgranskningspromemorian innehåller. skrivelser till Kungl. I samband med åretsgranskningsarbete har utskottet i likhet tagit del av denredovisning Kungl. Maj:ts skrivelse 1974:3 som lämnats beträffandebehandlingen av skrivelser till Kungl. Utskottet har därvidägnat särskild uppmärksamhet åt följande frågor. För det första gäller det vilka åtgärder regeringenvidtagit med anledning av beslut om inrättande av en fond för stödtill industriellt utvecklingsarbete (rskr 1973:225). En inom utskottets kansliupprättad promemoria redovisas i bilaga 10 A till detta betänkande. Vidare gäller det vilka åtgärder regeringen vidtagit medanledning av beslut angående lantbruksrepresentation iutlandet (rskr 1 973:86). En kanslipromemoria i ämnet redovisas i bilaga 10 B. Slutligen gäller det vissa frågor om verkningarna förlärarpersonal vid universiteten till följd av minskad studenttillströmning(rskr 1973:105). En kanslipromemoria i ämnet redovisas i bilaga 10 C till dettabetänkande. Utskottets granskning av dessa ärenden har gett vid handenatt riksdagsbesluten tillbörligen beaktats. Vissa frågor rörande diarieföring inomstatsdepartementen Som inledningsvis nämnts harutskottet i likhet ägnat uppmärksamhet ät frågor omoffentlighet och sekretess inom statsdepartementen. Härvid har utskottet tagitupp vissa frågor rörande diarieföring av inkommande handhngar (en kanslipromemoria redovisas ibilaga 11). Enligt tryckfrihetsförordningen skall i princip varjesvensk medborgare äga fri tillgång till allmänna handlingar, varmed förstås allahos stats- eller kommunalmyndighet förvarade handlingar, vare sig de inkommittill myndigheten eller upprättats där. Beträffande diarier anges i tryckfrihetsförordningenatt också dessa är att betrakta som allmänna handlingar. För statsdepartementens vidkommande finns idepartementsintruktio-nen en bestämmelse om att för varje departement skallfinnas diarium för registrering av handlingar. Det anges dock inte i vilkenomfattning diarieföring skall ske. Vissa allmänna riktlinjer för diarieföring har lämnats ien inom statsrådsberedningen är 1969 upprättad promemoria (underbilaga 1 tillden i bilaga 11 redovisade kanslipromemorian). Enligt statsrådsberedningens promemoria tjänardiarieföringen huvudsakligen två syften; för det första är en systematisk registreringav allmänna handlingar i regel nödvändig för arbetets behöriga gång inomxmyndigheterna, för det andra är registrering" av sädana handlingar avvikt för det praktiska genomförandet av principen om allmänna handlingarsoffentlighet, eftersom registrering i allmänhet är en förutsättning förupplysning om att en handling finns och var den kan sökas. Mot bakgrund av att endast allmänna handlingar skalldiarieföras framhålls i promemorian gränsdragningsproblemet beträffande allmännahandlingar och privata meddelanden. Därvid sägs att det förhållandet att enhandling är ställd till ett statsråd eller en tjänsteman personligen inte i ochför sig medför att handlingen skall anses som ett privat meddelande. Harhandlingen getts in i syfte att föranleda tjänsteåtgärd eller att påverkahandläggningen eller avgörandet av ett ärende, är handlingen enligt promemorianatt anse som allmän, oavsett om den ställts till exempelvis chefen för visstdepartement eller till en viss namngiven person. Vid sådant förhållande skallhandlingen enligt promemorian omgående överlämnas för registrering tillregistrator eller den som eljest svarar för diarieföringen. Avser handlingendäremot mottagarens rent personliga angelägenheter, eller har den ställts tillhonom i hans egenskap av medlem av viss organisation, är den inte att anse somallmän och behöver således inte diarieföras. Det påpekas vidare i promemorian att inte alla allmännahandlingar behöver diarieföras. Som exempel pä sådana handlingar anges avskrifter,cirkulär, pressklipp och liknande handlingar, periodiska rapporter,verksamhetsberättelser, statistiska meddelanden och framställningar, som endastföranleder s. k. enkla förvaltningsbestyr, t. ex. begäran om avskrifter. Vidareframhålls, att framställningar från enskilda kan vara sädana att diarieföringkan underlåtas därför att framställningen saknar begripligt innehåll ellereljest uppenbarligen inte kommer att föranleda någon åtgärd. Beträffande sekretesskyddade handhngar anförs ipromemorian att det förhållandet att en handling är hemlig i och för sig intefår leda till att handlingen registreras i hemligt diarium. existens måste hållas hemlig bör enligt promemorian fåregistreras i hemligt diarium. ' I sammanhanget förtjänar även erinras om attoffentlighetskommittén i sitt betänkande Offentlighet och sekretess (SOU1966:60) föreslog att i tryckfrihetsförordningen skulle införas en bestämmelseom att allmänna handhngar, som ej uppenbart var av ringa betydelse, skulle hosmyndighet hållas registrerade eller sä arkiverade att det utan omgång kundefastställas om handling inkommit eller upprättats. Det kan vidare nämnas att nyhgen har lagt fram ett preliminärtbetänkande med utkast till lag om allmänna handlingar. Häri föreslås enbestämmelse om diarieföring av i huvudsak följande innebörd. Allmännahandlingar skall registreras eller ordnas så att det utan omgång kanfastställas om handling inkommit eller upprättats. Dispens frän dennaskyldighet skall kunna meddelas av regeringen om registreringen i förhållandetill "handlingens betydelse för främjande av ett fritt meningsutbyte ochallsidig upplysning" skulle medföra särskilt betungande arbete ellerstora kostnader. Beträffande hemliga diarier föreslås en bestämmelse som går utpå att handling får registreras i sådant diarium endast om registreringenskulle medföra att det väsentliga innehållet i handlingen röjs. Utskottet delar den uppfattning om principerna fördiarieföring som fastslagits i statsrådsberedningens promemoria. Enligt vadutskottet erfarit har dessa riktlinjer också vunnit anslutning blandexpeditionscheferna. Inom utskottet har tagits upp frågan om diarieföring ivissa konkreta fall, bl. a. brev från dåvarande generaldirektören iarbetsmarknadsstyrelsen, , till statsråden och samt statssekreteraren (breven redovisas iunderbilagorna 2-5 till kanslipromemorian). Samtliga dessa brev är ställda till vederbörande mottagarepersonligen. Som uttalas i statsrådsberedningens promemoria innebär detta i ochför sig inte att diarieföring bör underlåtas. Emellertid måste det naturligen isådana fall ofta bli en avvägningsfråga huruvida diarieföring bör ske ellerinte. Utskottet har vid sin granskning av de påtalade breven inte funnitanledning att göra något särskilt uttalande med anledning av den bedömning somgjordes om brevens behandling frän diarieföringssyn-punkt. Ej hellerhar granskningen i övrigt föranlett något utskottets yttrande. Remissbehandling av för sent inkomna besvär har vid ettflertal tillfällen uttalat att besvärsärenden som av formella skäl inte kantas upp till prövning i sak inte bör bli föremål för en remissbehandling, somsaknar betydelse för ärendets prövning och endast är ägnad att onödigt fördröjaKungl. Maj:ts avgörande (se t. ex. KU 1967:34 s. 10, 1968:15 s. 8 och'l970:42s. Både de enskilda parternas intresse av att få svar utan onödigtdröjsmål och förvaltningens intresse av att inte åsamkas en onödig och kostsamökning av arbetsbördan talar härför. Förvaltningslagen(1971:290), som innehåller de grundläggande regler- na för handläggning av ärende hos förvaltningsmyndighet,är inte direkt tillämplig på ärenden hos Kungl. Detta framgår avbestämmelsen i 2 §. Under förarbetena till lagen har dock uttalats att deprinciper som kommit till uttryck i lagen i stor utsträckning bör följas ävenhos Kungl. Maj:t (se t. ex. prop. 1971:30 s. 319). Med hänvisning härtill har statsrådsberedningen eftersamråd med bl. a. expeditionscheferna i statsdepartementen den 31 januari1972 utfärdat särskilda anvisningar om tillämpningen av förvaltningslagensprinciper vid handläggningen av förvaltningsärenden hos Kungl. Maj:t. Ianvisningarna framhålls att handläggningen givetvis bör ske efter enhetligaprinciper i samtliga departement och att avvikelse från anvisningarna därförbör ske endast om särskilda förhållanden påkallar det. Vidare framhålls attKungl. Maj:t och underlydande förvaltningsmyndigheter såvitt möjligt bör ha enenhetlig praxis vid tillämpningen av förvaltningslagens principer. Motsvarandegäller givetvis Kungl. Maj:ts och förvaltningsdomstolarnas praxis på området.Förvaltningslagens bestämmelser bör sålunda i möjligaste mån följas beträffandeförvaltningsärenden hos Kungl. Maj:t Ofr KU 1972:26 s. 10). Enhgt 10 § förvaltningslagen skall myndighet noga prövabehovet av remissyttrande innan dylikt inhämtas. Med hänvisning till bl. a.vissa uttalanden härom av anförs i anvisningarna att fördet fall det är ovisst om sakprövning skall ske i ett ärende - t. ex. då detkan ifrågasättas om en klagande är besvärsberättigad eller om besvär har kommitin i rätt tid - bör remissyttrande i sakfrågan inte inhämtas, förrän manavgjort om sakprövning skall ske. För att kunna bedöma detta kan man emellertidbehöva inhämta yttrande från beslutsmyndigheten, t. ex. för att fäutgångspunkten för besvärstiden fastställd. Vidare anförs följande(anvisningarna s. 33): Kan det inte bli aktuellt attii\hämta yttrande i sakfrågan från annan än beslutsmyndigheten, är detnaturligtvis praktiskt att inhämta yttrande i denna del som maninhämtar yttrande i den formella frågan. I remissen bör emellertid dä anges attyttrande i sakfrågan inte skall avges, om myndigheten finner att besvären intekan tas upp till saklig prövning. Beträffande ordningen för anförandeav besvär sägs i 12 § tredje stycket förvaltningslagen att besvär som ejanförts i rätt tid ej tas upp till prövning. Enligt statsrådsberedningensanvisningar (s. 39) bör man hos Kungl. Maj:t följa detta stadgande och alltsåavvisa för sent inkomna besvär. När dessa gäller tillämpningen av enförfattning som har beslutats av Kungl. Maj:t ensam - dvs. Maj:t ioch för sig har varit behörig att ensam meddela speciella bestämmelser ombesvärstjd bör man dock enligt anvisningarna kunna bortse från attbesvärstiden inte har iakttagits. Detta bör emellertid, i enlighet med vad somuttalats i skrivanvisningarna för statsdepartementen, ske "endast om detkan konstateras att något tredjemansintresse inte berörs och ett avvisande avbesvären på formella grunder skulle leda till ett materiellt otillfredsställande resultat, t. ex. om klaganden skulle gä miste om en förmån" (statsrådsberedningens anvisningar s. 40). Vid genomgången av statsrådsprotokoll haruppmärksammats ett stort antal besvärsärenden där Kungl. Maj:t först efterfullbordad remissomgång beslutat att ej uppta besvären till prövning,"eftersom besvären inte anförts i rätt tid". Med bortseende från deärenden där besvären ingivits till beslutsmyndigheten och med bifogat yttrandeav denna översänts till Kungl. Maj:t har det i drygt hundrataletfall förekommit att remissyttranden inhämtats i dylika deserta ärenden.Statsdepartementens praxis har härvidlag varit mycket varierande. Enligt utskottets mening bör handläggningen av dylikaärenden som av formella skäl inte kan tas upp till prövning i sak ske efterenhetliga principer i samtliga departement och sålunda i överensstämmelse medde av statsrådsberedningen härom utfärdade anvisningarna - inte i onödan bliföremål för en tidsödande och kostsam remissbehandling. För de fall dåskriftligt yttrande av beslutsmyndigheten anses erforderligt rörande deformella förutsättningarna för en sakprövning bör, såsom statsrådsberedningenframhållit, i remissen anges att yttrande i sakfrågan inte skall avges, ommyndigheten finner att besvären inte kan tas upp till saklig prövning. Utgivningen av Svensk författningssambng I likhet med tidigare är harutskottet granskat utgivningen av (). Utskottethar vid ett flertal tillfällen med anledning av konstaterade förseningarunderstrukit vikten av att författningarna utkommer i vederbörlig tid, dvs.att de verkligen finns tryckta och utgivna den angivna utgivningsdagen (se t.ex. KU 1972:26 s. 4 och KU 1973:20 s. 13). Härvid har utskottet bl. a. hänvisattill utredningen om författningspublicering (SOU 1970:48), som föreslagit inte, utom i trängande fall, bör sätta en författning i kraft tidigare änen vecka efter utgivningsdagen. I förra årets granskningsbetänkandekonstaterades bl. a. att med det numera tillämpade systemet med veckoutsändningav SFS, vilket inneburit vissa förbättringar beträffande distributionen avförfattningarna, dessa normalt kan vara abonnenterna tUl hända inom två dagarefter utsändningen från tryckeriet. Utskottet framhöll särskilt att det motdenna bakgrund framstår som alltmer angeläget att författningarna inte sätts ikraft så tidigt som dagen efter den då de "utkommit från trycket".Statsrådsberedningen har också med hänvisning till bl. a.konstitutionsutskottets uttalanden rekommenderat i de nu gällandeanvisningarna för författningsskrivning att en författning ej bör träda ikraft tidigare än från den dag, då författningen utkom från trycket iSFS. Vid granskningen av författningsarbete kankonstateras att författningarna i avsevärt mindre omfattning än tidigare trätti kraft redan dagen efter den då de kommit ut från trycket. Trots att dettotala antalet utgivna författningar ökat med från 3 1974.4 saml. 839 till 1218 författningar - jämfört med , harsålunda antalet dylika författningar minskat från nära 200 till ett åttiotal,eller från till av samtliga utgivna författningar. TUldetta kan läggas att ytterligare nästan 180 författningar trätt i kraft inom envecka från det de utkommit från trycket, vilket knappast innebär någonförbättring i jämförelse med föregående år. har i ett sextiotal fallbrådskande författningar satts i kraft efter det de utkommit fråntrycket, vilket torde kunna ses som ett steg i rätt riktning. Författningsarbetet har sålunda i betydandeomfattning skett under beaktande av utskottets uttalanden om vikten av attförfattningarna verkligen utkommer i vederbörlig tid. Det har dockuppmärksammats några författningar som bhvit så försenade att de utkommit fråntrycket först efter det att de trätt i kraft. Dessa författningar ärförtecknade i bilaga 12 A. Som framgår av förteckningen gäller det i sju fallförfattningar som avser vissa internationella rättsförhållanden och i fyrafall författningar som bl. a. föranletts av beslut den 12 december1973 att Västra efter utgången av skulle beståoch benämnas . Beträffande sistnämnda fyra författningar kannämnas att ifrågavarande proposition (1973:169) beslutats av Kungl. Maj:t förstden och avlämnats till . Någon reellmöjlighet för att efter sedvanlig motionstid och utskottsbehandling(se JuU 1973:44) avgöra ärendet tidigare än som skett har sålunda ej förelegat. Vad åter beträffar de sju förstnämnda författningarna,vilka som nämnts avser internationella frågor, har det i dessa fall förutsattsatt internationella överenskommelser skulle träffas, vilket emellertid i vissafall kunnat ske först på ett sä sent stadium att författningarna försenats. Detbör dock märkas att kungörelsen (1973:688) angående tillämpning av enöverenskommelse mellan , , , och om tilläggtill överenskommelsen om upphävande av passkontrollen vid deinternordiska gränserna utkommit från trycket först , trotsatt den trätt i kraft drygt . Denna kungörelse, som förövrigt beslutats i konseljen , avser en överenskommelse somträffats (dvs. undertecknats av de fördragsslutande staternas befullmäktigadeombud) . Enligt uppgift från statsrådsberedningen har ytteriigare26 författningar som trätt i kraft utsänts från tryckerietefter denna tidpunkt () och sålunda inte varit mottagarna tillhända förrän efter ikraftträdandet. Detta gäller författningarna 1973: 1106,1109-1123, 1125-1129, 1131, 1138 och 1140-1142.