bet · FX01LU3 · 1974-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1974 LU 1974:3 betänkande i anledning av motion angåendeinskränkning i möjligheterna till godtrosförvärv. I motionen 1974:645 av herrBengtsson i (s) hemställs att hos Kungl. Maj:t begärförslag till sådan ändring i gällande lag att godtrosförvärv inte skall ansesföreligga i fall som relateras i motionen. I motionen erinras inledningsvis omatt det i vårt land förekommer ett icke ringa antal småstölder. Det somtillgrips är varor av det mest varierande slag. Mycket av detta stöldgodsförsäljs senare och pengarna används ofta för inköp av sprit eller narkotika,påpekar motionären. Vid domstolsförhandlingar framkommer ofta att de tillgripnavarorna försålts på gatan till belopp som vida understiger deras verkligavärde. Säljaren bedyrar givetvis i sådana fall att han är den rättmätige ägarenoch att anledningen till försäljningen är ett akut uppkommet behov avkontanter. Den som inlåter sig på sådana affärer på gatan bordeenligt motionärens mening förstå att den vara som utbjuds inte är förvärvad påhederligt sätt. Motionären finner det därför föga tilltalande när man i lag ochrättspraxis hävdar att den som förvärvat ett föremål i god tro är skyddad isitt förvärv och inte behöver avstå varan till den rätte ägaren med mindredenne betalar lösen. Detta innebär att personer som inlåter sig på sådanaköpetransaktioner inte behöver ifrågasätta besittarens rätt att förfoga övervaran, såvida inte omständigheterna gör denna rätt misstänkt. För att i någon mån råda bot på dessa stölder, som drabbarsåväl affärer som enskilda, och där stöldgodset regelmässigt försäljs påställen där legala affärer av sådant slag vanligen inte förekommer, måsteenligt motionärens mening lagstiftning och rättspraxis ändras, I motionenförordas att lagstiftningen utformas så att den som köpt stöldgods på ettställe där handel av dylikt slag vanligen inte förekommer får avstå från godsetoch förlora de pengar köpet betingat, även om köpet förebärs ha skett i godtro. Om lagstiftning och rättspraxis ändras i sådan riktning, skulle enligt motionärensuppfattning säkerligen många stölder kunna undvikas, eftersom det skulle blibetydligt svårare att avyttra stöldgodset. Det i motionen berörda spörsmåletom köp av stöldgods har dels en civilrättslig, dels en straffrättslig aspekt, 1det följande lämnas först en redogörelse för reglerna om godtrosförvärv igällande svensk rätt. Därefter behandlas kriminaliseringen av häleri ochliknande förseelser enligt bestämmelser, Äganderätt till lösöre kan enligtsvensk rätt i vissa fall förvärvas genom rättshandling med en föregiven ägaresom är i besittning av föremålet. Oaktat sålunda besittaren varken är ägareeller ägarens representant, blir han genom besittningen, som ger honom skenetav äganderätt, "legitimerad" att förfoga över saken. I omsättningensintresse blir förvärvet från en sålunda legitimerad besittare gällande gentemoträtte ägaren, under förutsättning dock bl. a, att förvärvaren icke haftkännedom om besittarens bristande befogenhet eller haft anledning hysamisstanke därom. Det är här fråga om de s. k, exstinktiva fången. Såsomexstinktiva fång betecknas förvärv av äganderätt från annan än rätte ägaren påsådant sätt att den senares rätt därigenom "utsläcks". Ett sådantfång medför med andra ord förlust av rätte ägarens vindikationsrätt, dvs. denägaren normalt tillkommande rätten att återkräva egendom från annan, i varsbesittning egendomen med orätt befinner sig. Den svenska rätten går längre än flertalet rättssystem ifråga om utsträckning av godtrosförvärvens område eller, vilket blir samma sak,inskränkning av principen om ägares vindikationsrätt till lösa saker. Särskiltpåfallande är, vid jämförelse med främmande rätt, den hos oss gällande regelnatt även stulet gods är föremål för godtrosförvärv och sålunda ej kanvindiceras av rätte ägaren. Den i svensk rätt erkända principen om förvärv av lösegendom på grund av god tro kan i huvudsak sägas utgöra resultatet av enpraxis, som vuxit upp på grundvalen av vissa bestämmelser lag,nämligen dels de alltjämt gällande lagrummen 11 kap, 4§ och 12 kap. 4§handelsbalken, dels stadgandet i 49 kap. 2 § missgärningsbalken. Regler omgodtrosförvärv återfinns numera på många ställen inom lagstiftningen, se t.ex. 54 och 55 §§ kommissionslagen (1914:45), 35 § avtalslagen (1915:218) samt14, 15 och 19 §§ skuldebrevslagen (1936:81), Den sålunda i praxis utbildade grundsatsen om exstinktivagodtrosförvärv har i huvudsak följande innehåll. Den som genom överlåtelseförvärvat lösöre av någon som innehar egendomen och utgiver sig för dess ägare,blir efter erhållen besittning och under förutsättning av god tro skyddad isitt förvärv gentemot rätte ägaren, med allenast den inskränkningen att rätteägaren må lösa till sig saken. Härav följer vidare att den som förvärvategendomen från en person vilken kunnat göra gällande godtrosförvärv skyddas i sitt förvärv även om den senasteinnehavaren känt till bristen i fångeskedjan. Och om förste förvärvaren var iond tro men överlåtit egendomen på nytt till en förvärvare i god tro, är dennesistnämnde skyddad i sitt förvärv. Förlusten av vindikationsrätten är icke endastförlust av den processuella klandertalan utan betyder äganderättens förlust.Att egendomen åter kommit i "rätte ägarens" besittning medför sålundaej ett återupplivande av hans äganderätt, eftersom denna en gång för alla ärexstinguerad. Beträffande de närmare förutsättningarna för att ettgodtrosförvärv skall föreligga gäller bl, a, följande. Först och främst fordrasnaturligtvis, att förvärvaren verkligen var i god tro. Han skall varken havetat eller ha bort inse, att saken tillhörde en annan person än säljaren.Omständigheterna måste med andra ord ha varit sådana, att köparen ej haftskälig anledning att misstänka oredlighet. Domstolarna ställer vanligen högakrav vid bedömningen av huruvida god tro förelegat vid förvärvet (1965:14SS. 36 f,, 95 ff,). Bland förutsättningarna ingår vidare att föremålet förgodtrosförvärv för förvärvet regelmässigt skall ha befunnit sigi överlåtarens besittning. Det är nämligen innehavet av saken som legitimeraröverlåtaren. Vidare krävs att förvärvaren skall kunna stödja sig på ett lagafång, varigenom på ett i formellt avseende behörigt sätt äganderättenöverlåtits till honom från den förment berättigade innehavaren. Ett ytterligarevillkor är kravet på tradition av den förvärvade saken från överlåtaren tillförvärvaren. Endast den förvärvare, som erhållit egendomen i sin besittning, ärskyddad mot vindikation. Sedan ett giltigt godtrosförvärv ägt rum har"rätte" ägaren gentemot förvärvaren kvar en lösningsrätt, med stöd avvilken han således kan återförvärva egendomen. Lösningsrätt föreligger dockinte när objektet för godtrosförvärvet är värdepapper eller pengar, I sådanafall föreligger vad som brukar kallas kvalificerade godtrosförvärv. Reglerna om godtrosförvärv är tillämpliga i många olikatyper av situationer, t. ex, vid tvesalu, vid olovligt förfogande överavbetalningsgods, vid disponerande över egendom som åtkommits genom ettcivilrättsligt ogiltigt fång samt vid det i motionen berörda fallet där godsetfrånhänts ägaren genom stöld. Enligt 9 kap. 6 § första stycketförsta punkten (BrB) straffas för häleri den som köper något somär frånhänt annan genom brott eller tillgodogör sig det eller eljest därmed tarbefattning ägnad att försvåra dess återställande. Straffet är i normalfallfängelse i högst , i ringa fall böter eller fängelse i högst sex månadersamt i grova fall fängelse från till . För att ansvar skall kunna ådömas förutsätts på densubjektiva sidan uppsåt, innefattande vetskap om förbrottet, dvs. det hälerietföregångna brottet. De närmare omständigheterna beträffande detta behöveremeller- tid naturligtvis icke vara kända för hälaren. Eventuelltuppsåt är till fyllest, varför straff kan ådömas den som väl ej kan övertygasom att ha vetat att han köpte stulen sak men som misstänkt att saken var stulenoch måste antagas ha köpt saken, även om han haft vetskap om säljarens oärligaåtkomst. Uppsåtet skall föreligga vid själva hälerigärningen, men det är åandra sidan tillräckligt, att gärningsmannen då har uppsåt att begå häleri. Atthan tidigare varit i god tro kan emellertid fritaga honom från ansvar, omdärigenom godtrosförvärv eller liknande rättsfaktum mellankommit, som gör honomberättigad att förfoga över objektet (jämförovan s. 2 f.). Har en person i godtro inköpt tjuvgods och därigenom bragt den bestulnes äganderätt att upphöra,kan han sålunda icke fällas till ansvar för det han därefter säljer det. Enannan konsekvens av ett mellankommande godtrosförvärv är att häleriansvar äruteslutet om en person i ett senare led av överlätelsekedjan i ond tro mottarbrottsligen åtkommet gods och den föregående innehavaren gjort ett exstinktivtförvärv av egendomen. Om åter någon vid sitt förvärv hade anledning misstänkaolovlig åtkomst och därför ej gjorde något godtrosförvärv, kan häleriansvardrabba honom för åtgärder, vidtagna efter det han sedermera fått full vetskapom rätta förhållandet. Det förekommer att personer som köper tjuvgods välmisstänker att säljaren stulit egendomen men med flit underlåter att höra efterhur han åtkommit den. De hoppas nämligen därmed undgå att göra sig skyldigatill uppsåtlig befattning med tjuvgods. Som det i åtskilliga fall ej kan tagasför visst att de skulle ha köpt egendomen därest de vetat att den var stulen,brister ej sällan förutsättningarna för ansvar för uppsåtligt brott. Enstraffbestämmelse för oaktsamma förfaranden, svarande mot det i 6 § behandladeuppsåtliga brottet häleri, har därför ansetts erforderlig. Enligt 9 kap. 7 §första stycket BrB föreligger häleriförseelse, om gärningsmannen i fall somavses i 6 § inte insåg men hade skälig anledning antaga att brott förelåg.Straffet är böter eller fängelse . De objektivabrottsrekvisiten är vid häleriförseelse desamma som vid häleri. Beträffande desubjektiva rekvisiten gäller i huvudsak följande. För att ansvar för häleriförseelse skall inträda fordras,såvitt fråga är om köp av stulet gods, att köparen hade skälig anledningantaga, att godset tillgripits. Anledningen kan ligga i situationen som sådan,i något som kan iakttagas i godset eller hos säljaren eller i annanomständighet, allt bedömt med hänsyn till köparens yrkesverksamhet ochställning i övrigt. Däremot är det inte tillräckligt för straffbarhet, attköparen i annat avseende än nu sagts förfarit oaktsamt. Köparen kan sålundaicke på grund av förevarande straffbud anses skyldig att, utan att särskildanledning förekommit, företaga viss undersökning eller kontroll eller iakttagavisst försiktighetsmått, såsom att kräva legitimation eller överlämnande avvissa handlingar. De krav som i tvist rörande giltigheten av köpet uppställsför att köparen skall anses vara i god tro beträffande säljarens rätt attförfoga över godset kan ej utan vidare tillämpas, när fråga är om ansvar förhäleriförseelse. Detta innebär att det således i och för sig inte ärtillräckligt för straffbarhet att köparen saknar sådan god tro som skulle hagjort hans förvärv till ett godtrosförvärv. Ett nedlagt lagstiftningsprojekt angående godtrosförvärv I fråga om godtrosförvärv gällerför närvarande olika regler i de skilda nordiska länderna. Svensk och finskrätt bygger på exstinktionsprincipen, dvs, den god troende förvärvaren gesföreträde framför den ursprunglige ägaren och får alltså behålla egendomen.Beträffande egendom, som frånhänts rätte ägaren genom stöld eller liknandebrott, skiljer sig emellertid svensk och finsk rätt åt. Gällande rätt i Finlandgör nämligen undantag från exstinktionsprincipen för sådana fall. I ochNorge å andra sidan erkänns principen om godtrosförvärv i fråga om lösöre blotti några undantagsfall, medan man där i övrigt har regeln om obegränsadvindikationsrätt. I en skrivelse till de nordiska ländernas regeringar den17 hemställde att dessa skulle inleda gemensamtutredningsarbete i syfte att nå fram till mera enhetliga regler än de nuvarandebeträffande verkan av god tro vid exstinktiva förvärv av lös egendom i fallursprunglige ägaren eller innehavaren gör anspråk på att återfå egendomen. Med anledning av framställningen från Nordiska rådettillkallades i , , och särskilda sakkunniga meduppdrag att kartlägga gällande regler samt åtminstone i princip föreslå delagändringar som lämpligen kunde anses böra komma i fråga för att uppnårättslikhet i de nordiska länderna på området. utredningsarbete lades betänkanden fram iDanmark, och (SOU 1965:14). Det svenska lagförslaget överensstämmernära med motsvarande förslag från de danska och finska utredningarna. Detbygger på exstinktionsprincipen. Huvudregeln är att den som i god tro förvärvarlösöre och får det i sin besittning får full äganderätt till egendomen. Dennahuvudregel kompletteras med särregler för två olika fall. Det ena av dessagäller egendom som har frånhänts den ursprunglige ägaren genom stöld eller rån.För att godtrosförvärv skall komma till stånd i ett sådant fall krävs attförvärvaren kan visa att han med skälig noggrannhet har undersökt överlåtarensåtkomst. Den andra särregeln är tillämplig vid förvärv av sådan egendom somallmänt säljs på kredit med äganderättsförbehåll, Godtrosförvärv av sådanegendom kan göras gällande bara om förvärvaren genom granskning avåtkomsthandling eller kvitto eller på annat sätt har försökt förvissa sig omatt överlåtaren inte på grund av äganderättsförbehåll saknade rätt att överlåtaegendomen. Om förvärvet har skett på offentlig auktion eller från yrkesmässigförsäljare med fast affärsställe eller under därmed likartade förhållanden, ärde bägge särreglerna inte tillämpliga annat än om särskild anledning tillmisstanke föreligger. Lagförslaget upptar vidare regler om rätt för denursprunglige ägaren att återlösa egendom som varit föremål för godtrosförvärv. Vid remissbehandlingen av de tre betänkandena utsattesdessa för åtskillig kritik i de olika länderna. Karakteristiskt för kritikenvar att remissinstanserna i vart och ett av länderna ansåg där gällande rättvara tillfredsställande och motsatte sig ändring samt fann desakkunnigas förslag innebära en olämplig kompromiss. Särregeln för stöldgodsmötte hårt motstånd hos de svenska remissinstanserna, som ansåg att den på ettbetänkligt sätt luckrade upp exstinktionsprincipen, eftersom förvärvaren intehar någon möjlighet att i förvärvsögonblicket avgöra om egendomen är av detslag som särregeln är tillämplig på, 1 och ansågs det å andrasidan inte acceptabelt att gå ifrån vindikationsprin-cipen när det gällerstöldgods, I detta läge anmäldes lagstiftningsfrågan i Nordiska rådetav danska regeringen, som hemställde om rådets uttalande rörande principerna iföreliggande lagförslag. Detta resulterade i en rekommendation (rek. 13/1967),där hemställde till de nordiska ländernas regeringar att försökagenomföra enhetlig nordisk lagstiftning om förvärv av lösöre i god tro. Dennaborde enligt rådet, bortsett från fall av stöld, rån och grovt tvång, bygga påen allmän exstinktionsregel. Om enhetliga regler inte kunde uppnås för fall avnyssnämnda art, hemställde rådet att lagförslagen avfattades på sådant sätt i rättstillämpningen i största möjliga utsträckning skulle komma till sammaresultat. har fortlöpande kontakter hållits mellanjustitieministerierna i lagstiftningsärendet. Detta har emellertid inte gettssärskilt hög prioritet och av olika skäl fått vila . Under år 1972aktualiserades emellertid frågan på nytt, och i togs den upp vidöverläggningar med representanter för näringslivet och konsumentintressena.Härvid visade det sig att näringslivet alltjämt motsatte sig ändring avgällande rätt, medan man på konsumenthåll intog en neutral ståndpunkt. I dettaläge beslöt man sig på danskt håll för att inte lägga fram något förslag tilllagstiftning. Detta anmäldes till , som beslötatt anse spörsmålet som slutbehandlat för rådets del. Sedan det sålunda visat sig att någon samnordisklagstiftning på området inte skulle komma till stånd, ansågs från svensk sidanågot behov av att gå vidare med detta lagstiftningsärende inte föreligga.Kungl. Maj:t beslöt därför att avskriva frågan frånvidare handläggning. Såsom framgår av den i detföregående lämnade översikten gäller i svensk rätt sedan gammalt en generellgrundsats om att den, som i god tro förvärvar egendom av annan än rätt ägareoch får egendomen i sin besittning, är skyddad mot anspråk från "rätteägaren" att återfå egendomen, såvida denne ej erlägger full ersättning föregendomens värde. Den rättspolitiska grunden för reglerna oin godtrosförvärvtorde vara att om en person uppträder såsom ägare till en sak, som han har isin besittning, och disponerar däröver, dessa yttre tecken för det allra mestaåterspeglar det verkliga rättsläget. Av hänsyn till den normala omsättningensintressen anses besittningen legitimera innehavaren såsom rätt ägare ellereljest såsom behörig att förfoga över egendomen. I svensk rätt behandlas stulet godsvid tillämpningen av reglerna om godtrosföi-värv inte annorlunda än egendom,som med ägarens vilja kommit i annans besittning, I övrig nordisk rätt gällerdäremot såsom en förutsättning för godtrosförvärv att godset inte kommit urägarens besittning mot hans vilja. Såvitt avser stöldfallet uppställs ibrottsbalken till skydd för ägaren regler om straff för häleribrott. Straffinträder enligt svensk rätt även vid oaktsamhet (se ovan s. 4). I förevarande motion framförs förslag om en skärpning avkravet på den goda tron vid förvärv under sådana förhållanden som är karakteristiskaför omsättningen med stöldgods. Som exempel nämns det fallet att de tillgripnavarorna försålts på gatan till belopp som vida understiger deras verkligavärde. Enligt motionärens uppfattning kan det antagas att försämradeavsättningsmöjligheter för stöldgods skulle verksamt bidraga till en önskvärdnedgång i antalet tillgreppsbrott. Utskottet vill till en början erinra om att godtroskraveti allmänhet skall anses tillfredsställt, om förvärvaren iakttagit den aktsamhetsom må kunna begäras av en normalt omdömesgill person. Emellertid har irättspraxis kraven på den goda trons intensitet i viktiga hithörande fallavsevärt skärpts . Det är sålunda numera vanligt att domstolarnakräver en särskilt hög grad av aktsamhet vid förvärv av egendom, som erfarenhetsmässigtvisat sig särskilt "känslig". 1 vissa fall har praxis trots bristenpå särskilda bestämmelser därom infört en tämligen långtgåendeundersökningsplikt. Tendensen framträder med särskild styrka i ett antalavgöranden av beträffande förvärv av begagnade bilar. Mot bakgrund av den utveckling och nyansering, somgodtrosrekvi-siten genomgått, torde förvärv pä gator eller ioffentliga lokaler av sådan egendom, som inte vanligen brukar utbjudas pådylika platser, numera endast undantagsvis kunna bedömas ha ägt rum i god tro.Åtminstone gäller detta när överlåtaren var okänd för köparen. Om egendomendessutom utbjuds till påfallande lågt pris, torde regelmässigt anledning tillstor försiktighet från köparens sida anses föreligga, I nu berörda fall synesofta nog förutsättningarna för inträdande av straffansvar för häleri ellerhäleriförseelse vara uppfyllda, I anslutning till det sist anförda vill utskottet särskiltpeka på att gränsen för den goda tron, såvitt avser ett förvärvs civilrättsligagiltighet, inte sammanfaller med den för häleriförseelse uppställdastraffrihets-gränsen (se ovan s. 4). 1 synnerhet när det gäller särskilt"känslig" egendom är förutsättningarna för ett exstinktivtgodtrosförvärv strängare än de straffrättsliga godtroskraven. Såsom framgår av den föregående framställningen (ovan s. inledde de nordiska länderna ett gemensamt utredningsarbete i syfteatt nå fram till mera enhetliga regler än de nuvarande beträffandegodtrosförvärv av lösöre. Inom ramen för detta utredningsarbete nådde dedanska, finska och svenska utredningarna enighet om en specialregel för detfall, att egendomen frånhänts ägaren genom stöld eller rån. Regeln gick ut påatt i dylika fall något giltigt förvärv ej sker, med mindre förvärvaren kan visa att han med efter omständigheternaskälig noggrannhet undersökt sin fångesmans åtkomst. Vid remissbehandlingen av den svenska utredningensbetänkande (SOU 1965:14) visade det sig att gällande rätt sådan den utvecklatsi praxis allmänt bedömdes som tillfredsställande och att man därför motsattesig ett genomförande av förslaget. Liknande var förhållandena i de andranordiska länderna. Till följd härav har detta lagstiftningsprojekt nyligenavskrivits från vidare handläggning. Med hänsyn till motståndet hos de svenskaremissmyndigheterna mot lagändringar på förevarande rättsområde och dågodtroskraven i rättspraxis genomgått en skärpning i sådanriktning, som förordas i motionen, anser utskottet att det nu inte är aktuelltatt på nytt ta upp den av motionären berörda frågan till närmare övervägande. attriksdagen avslår motionen 1974:645, Närvarande: herrar (), (). ()*, (), herrar i (s), (), ()*, i (s), herrar i (c). (vpk),(), (), herrar Henmark (fp), i (s) och (). * Ej närvarande vid betänkandets justering. GOTAB 74 7039 S 1974