bet · FX01FöU26 · 1974-12-31 00:00:00 — Försvarsutskottetsbetänkande nr 1974 FöU1974:26 Försvarsutskottetsbetänkande med anledning av motion om gemensam förrådsorganisation för detmilitära försvaret, civilförsvaret och det ekonomiska försvaret. 1 motionen 1974:280 av m. fi. (s) harhemställts att uppdrar åt Kungl. Maj:t att i möjlig omfattninggenomföra en gemensam förrådshållning för det militära försvaret,civilförsvaret m. fl. Yttrandenöver motionen har efter remiss inkommit från överbefälhavaren, försvaretsmaterielverk (gemensamt med överbefälhavaren), ochöverstyrelsen för ekonomiskt försvar. inom det militära försvaret,civilförsvaret och det ekonomiska försvaret är upplagd efter helt olikamönster. Till en del beror detta på att verksamheten i stort bedrivs från olikautgångspunkter. En naturiig förklaring är också att materiel och varusortimentvarierar inom och mellan olika sektorer av totalförsvaret. Förrådshållningen inom det militära försvaretomfattar all i fred anskaffad materiel som behövs för att sätta uppkrigsförbanden. Försvarsmaterielen kan i stort indelas i tygmateriel (inkl. fartygsmaterieloch flygmateriel), in-tendenturmateriel,fortifikatorisk materiel och sjukvårdsmateriel (inkl. läkemedel). Tyg- ochintendenturmaterielen dominerar. Till tygmateriel hänförs vapen, vapenbärare,ammunition och annan materiel som behövs för krigsuppgiften. Medintendenturmateriel avses förnödenheter som krävs för förbandens försörjning,t. ex. kläder, livsmedel och drivmedel. Dencentrala förrådsledningen utövas av (tyg- ochintendenturmateriel), fortifikationsförvaltningen (fortifikatorisk materiel)och försvarets sjukvårdsstyrelse (sjukvårdsmateriel). Regionalt utövas verksamhetenunder varje militärbefälhavare av militärområdets tyg- ochin-tendenturförvaltningar. På lägre regional och lokal nivå har försvarsområdesbefälhavareoch övriga lägre regionala chefer resp. förbandschefer (motsvarande)ledningsansvaret. Denförrådsställda materielen avser dels krigsförbandens utrustningsbehov, delskrigsförbandens i fred anskaffade ersättningsbehov. Utrustningsbehovetomfattar den mängd förnödenheter som behövs för att utrusta för- bandenvid mobilisering och för verksamheten närmast därefter. Ersättningsbehovetavser förnödenheter som fordras för att ersätta krigsförbrukning ochkrigsavgång. Materielför förbandens utrustningsbehov förvaras huvudsakligen i mobiliseringsförrådsom administreras av mobiliseringsmyndigheterna (arméförband, öriogsbaser,kustartilleriförsvar och fiygnottiljer). Ammunition förvaras av säkerhetsskäli särskilda förråd. Sammanlagt finns ca 1 500 mobiliseringsförråd i landet. Deär lokaliserade främst till krigsförbandens mobiliseringsområden eller tillnärheten av fasta anläggningar. Materielför ersättningsbehovet förvaras när det gäller armémateriel ochförsvarsgrensoberoende materiel i regel i förråd som administreras av militärområdenastyg- eller intendenturförvaltningar. Förråden är inriktade på en vissmaterielgrupp, exempelvis intendenturmateriel. Mindre mängder finns sombuffertlager vid verkstäder. Vissspecialmateriel för marin- och nygstridskrafter förvaras i förråd somadministreras av örlogsbaser, kustartilleriförsvar och nygfiottiljer. Materielför befästningsutbyggnad i krig förvaras i särskilda krigsförråd som administrerasav försvarsområdesstaberna. När det gäller sjukvårdsmateriel förvarasersättningsbehovet f. n. i centrala förråd som administreras av försvaretssjukvårdsstyrelse. Materielsom behövs för fredsutbildningen vid förband och utbildningsanstalter lånas istor utsträckning från krigsförbandens mobiliseringsförråd. Sådan materielmåste tas om hand, förvaras och vårdas i anslutning till utbildningsplatsernainnan den återställs till mobiliseringsförråden. Utformningen och omfattningenav förråd för detta ändamål styrs främst av freds-rationella hänsyn. Så ärockså fallet med iokalförråd för kasernunderhåll m. m. Somett led i försvarets rationaliseringssträvanden är förrådsorganisationenföremål för en successiv omvandling i syfte att samordna verksamheten på olikanivåer. I fråga om förrådsledningen är samordningen i det närmaste slutförd.När det gäller förrådsdriften är strävan att med utnyttjande av stordriftens fördelarföra samman verksamheten till färre jämförelsevis stora och rationelltanordnade förråd. Denna strävan kan dock inte drivas längre än vad som betingasav kraven på mobiliseringssäkerhet. Civilförsvaret förrådshåller materiel som, när detgäller tyg- och intendenturmateriel, i många fall är likartad med det militäraförsvarets materiel. Övrig civilförsvarsmateriel är till huvudsaklig del gängsehandelsvara. Bland undantagen kan nämnas folkskyddsmasken. Civilförsvarsstyrelsenär central förvaltningsmyndighet och har som sådan det överordnade ansvaret förförrådsverksamhelen. Styrelsen har ett centralförråd som ombesörjervarumottagning, hantering, distribution m. m. avcivilförsvarsmateriel till länen samt underhåll av främstalarmerings-utrustning. För övrigt underhåll har styrelsen endast i mindreomfattning egna verkstadsanläggningar och utnyttjar i stället i huvudsakmilitära, andra statliga eller enskilda verkstäder. Påregional nivå är det länsstyrelserna som ansvarar för genomförandet avförrådsverksamheten. upprättar - på grundval av civilförsvarsstyrelsensanvisningar och direktiv - förslag till krigsorganisationsplan, som sedanfastställs av . På grundval av denna plan upprättarlänsstyrelsen förslag till lämpliga förrådsplatser. Bestämmande förlokaliseringen blir främst de taktiska kraven. Platserna fastställs eftersamråd med . Ävenvid centrala och regionala civilförsvarsskolor förekommer viss förrådsverksamhet. Riksdagenhar beslutat om en ny fredsorganisation för utbildnings-, övnings- ochförrådsverksamheten inom civilförsvaret (prop. 1974:75, FöU 1974:20, rskr1974:191). Omorganisationen innebär att sådan verksamhet skall föras sammantill fem särskilt inrättade anläggningar i , Revingeby,Katrineholm-Malmby och saml en i . a. vara huvudförråd för resp. område, som således kommer att omfatta fieralän. Vid centralanläggningarna avses ca 5 96 av materielstocken vara placerad,huvudsakligen för användning i utbildnings-och övningsverksamheten. Övrigmateriel kommer att vara utlagd i mobiliseringsförråd. Förverksamheten inom vissa glesbefolkade områden med stora avstånd, t. ex. övreNorriand, har för avsikt att pröva köp avförrådstjänster från försvarsmakten. Även materielunderhåll kommer att läggasut på entreprenad. Dennya organisationen skall successivt genomföras under budgetåren 1974/75-1976/77och beräknas medföra en minskning av civilförsvarets personal för förrådstjänstfrån 216 till 134 personer. De förnödenheter som överstyrelsen för ekonomisktförsvar lagrar är av en helt annan karaktär än de som försvarsmakten ochcivilförsvaret håller i förråd. Överstyrelsen lagrar huvudsakligen råvaror ochhalvfabrikat och en stor del av dessa varor är att betrakta såsom massgods. Somexempel kan nämnas gödselmedel, fasta och fiytande bränslen, vissa kemikalieroch . Sådana varor lagras alla i bulk, dvs. i lös vikt utan emballage.Med hänsyn till transportkostnaderna lagras varorna antingen i anslutning tillförbrukande industrier eller centralt inom förbrukningsområden. Huvuddelen avövriga varor levereras och lagras i sina normala handelsförpackningar, fat,säckar, kartonger etc. är dessa i regel stuvade tillsammans på pallaravsedda för maskinell av- och pålastning. För lagerhållning disponerar överstyrelsen 90 egnaspecialförråd och ca 380 förhyrda förråd. Överstyrelsen har vidare en särskildläkemedelscentral och tre förrådsbyar där även läkemedelsråvaror lagras.Härtill kommer ett stort antal specialbyggda förråd för bulkvaror såsomkalisalt, koksalt, råfosfat m. m. Sådana förråd är demonterbara och är endastatt betrakta som ett emballage för stora varupartier. Visslagring sker hos statliga myndigheter och andra statliga organ, Så ärexempelvis fallet med vägtjära som lagras av militära myndigheter i anslutningtill fiygfält. Material för film lagras vid CEA-verken, alkohol vidSystembolaget etc. Iett 70-tal fall lagrar överstyrelsen sina varor direkt hos industrier ellerhandelsföretag. Denhelt övervägande delen av beredskapslagringen av oljor inom landet är regleradi förordningen (1957:343) om oljelagring m. m. För denna lagring äröverstyrelsen tillsynsmyndighet. Överstyrelsens lagring i egna anläggningaravser i huvudsak sådana oljor som inte omfattas av förordningen om oljelagring.Driften och underhållet vid överstyrelsens oljelagringsan-läggningar harrationaliserats . I samband därmed har skett en centraliseringav förrådsorganisalionen lill regional nivå. Övrigastatliga myndigheters - däribland försvarsmaktens - lagring av oljor harväsentligen tillkommit av försörjnings- och driftsskäl. Driften vid dessaoljelagringsanläggningar ombesörjs - med något undantag - helt av vederbörandemyndighet. Försvarsmaktens oljelagring är betingad av hänsyn tillberedskapslagringsbehoven för ett krigsfall och oljedislributionen lill demobiliserade förbanden, Förrådsorganisalionen för dessa anläggningar utgör enintegrerad del av försvarsmaktens verksamhet såväl i fred som i krig. Enligt motionen 1974:280 bör betydanderationaliseringsvinster kunna uppnås genom en gemensam förrädsorganisation fördet militära försvaret, civilförsvaret och det ekonomiska försvaret - detsenare i varje fall i viss omfattning. Motionärerna finner det naturligt attdet militära försvaret, som bedöms få en minskad förrådshållning, påentreprenad utför förrådshållningen åt övriga genom friställd kapacitet. Remissinstanserna är eniga om att denförrådsverksamhet som överstyrelsen för ekonomiskt försvar bedriver i allaavseenden är helt väsensskild från motsvarande verksamhet inom det militäraförsvaret och civilförsvaret. Överbefälhavaren och , somframför sina synpunkter i elt gemensamt yttrande, kan inte spåra några rationaliseringsvinstervid en sammanslagning av överstyrelsens förrådsorganisation med det militära försvarets.Enligt är det inte heller något att vinna på enintegrering av det ekonomiska försvarets och civilförsvarets förrådsorganisation. Överstyrelsenför ekonomiskt försvar konstaterar att samarbete med främst det militäraförsvaret har pågått och att visst utbyte av lag-ringstjänsierskett där rationaliseringsvinster kunnat göras. Överstyrelsen anför vidare: Överstyrelsens verksamhet är emellertid till sinhuvuddel så artskrid från övrig statlig verksamhet och så nära besläktad medverksamhet inom svensk industri och handel att det huvudsakliga samarbetet harblivit inriktat åt detta senare håll. Förrådsverksamheten är mycket oftaberoende av att köpa tillfälliga tjänster i fria marknaden speciellt för demånga obemannade förråden, en inriktning som även synes bli aktuellinom krigsmaktens och civilförsvarets organisationer. Härigenom äröverstyrelsens förrådsorganisation nedbantad till ett absolut minimum. Överstyrelsen, som är positiv till samarbete medövriga myndigheter i förrådsfrågor, avstyrker bestämt en gemensamförrådsorganisation för försvarsmakten, civilförsvaret och det ekonomiskaförsvaret. Engemensam förrådsorganisation för det militära försvaret och civilförsvaretanses inte heller vara lämplig. En sådan lösning avstyrks av såvälöverbefälhavaren och som . Överbefälhavarenoch erinrar om att det militära försvarets ochcivilförsvarets förrådsorganisationer var för sig är under omorganisation isyfte att åstadkomma personalbesparingar. Vad det militära försvaret beträffarhar - framhåller de båda remissinstanserna - förrådsorganisationen inom såvälmobiliserings- som utbildningsserviceområdet genom pågående och beslutadeorganisatoriska förändringar personal mässigt pressats så hårt att vissauppgifter måste utgå. Några marginaler för att med bibehållenpersonalorganisation ålägga försvarsmakten yiteriigare uppgifter finnsföljaktligen inte. Överbefälhavarenoch framhåller vidare att i mycket har karaktär av utbildningsserviceförråd ochmåste vara lokaliserade i direkt anslutning till styrelsens utbildningsplatser.Som ett yiteriigare skäl erhot en organisatorisk samordning pekar de på denprincipiella skillnaden mellan det militära försvarets och civilförsvaretsförrådsorganisationer. Det militära innehåller krigsmaterielmedan civilförsvarets innehåller enbart materiel för humanitärt bistånd. Enblandning av dessa båda materielslag inom samma förrådsorganisation ansesolämplig från folkrättsliga synpunkter. Ävencivilförsvarstyrelsen anser ett samgående mindre lämpligt från folk-rättsligsynpunkt, framför allt om det förs så långt som till gemensamma förrådsenheter.Enligt skulle ett samgående också leda till attnuvarande integrering av förrådstjänst och utbildningsservice går föriorad. Defördelar som kan vinnas genom att man effektivare utnyttjar detmilitära försvarets personal uppväger enligt inte defördyringar som blir följden. Det militära försvaret, civilförsvaret och detekonomiska försvaret behöver var för sig stora förråd för sin verksamhet.Förrådshållningen gäller till övervägande del behovet vid krig eller andrakrissituationer. Viss materiel och vissa varor måste dock utnyttjas redan ifred eller omsättas därför att de är begränsat lagringsdugliga. För hanteringenav materiel och varor krävs en effektiv förrådsorganisation. Förrådshållningeninom de olika delarna av totalförsvaret är organiserad på olika sätt.Olikheterna hänför sig inte till den centrala ledningen, där man inom varjesektor har gått in för en långt driven samordning. Det är på regional och lokalnivå, där den egentliga förrådsverksamhelen bedrivs, som olikheterna iorganisationen kommer till synes. Antaletförråd inom det militära försvaret måste, när man eftersträvar en effektiv ochskyddad mobilisering och försörjning i krig, vara mycket stort. Lokaliseringenav förråden styrs i huvudsak av operativa skäl. Detta gäller framför alltförråden med s. k. ersättningsmateriel. Vad gäller civilförsvaret ärförrådsverksamheten i den nya organisation som har beslutats för civilförsvaret(prop. 1974:75, FöU 1974:20, rskr 1974:191) anpassad till civilförsvarsutbildningenoch i viss mån centraliserad till fem huvudförråd. Inom det ekonomiskaförsvaret bygger förrådsverksamheten på ett nära samarbete mellan olikaansvariga myndigheter och enskilda företag. Motionen1974:280 går närmast ut på att skall uppdra åt Kungl. Maj:t att imöjlig omfattning genomföra en gemensam förrådshållning för det militäraförsvaret, civilförsvaret m. fi. Någon fullständig integrering avförrådsverksamheten är det uppenbarligen inte fråga om. Motionärerna menar med en gemensam förrådsorganisation fördel militära försvaret,civilförsvaret och det ekonomiska försvaret - det senare i varje fall i vissomfattning - skulle kunna uppnå betydande rationaliseringsvinster. Remissinstansernahar i sina yttranden till utskottet avvisat tanken på en totalintegrering avförrådsverksamheten. En gemensam förrådsorganisation för det militäraförsvaret och civilförsvaret anses inte kunna komma i fråga. När det gäller detekonomiska försvaret anses en totalförsvarsin-tegrerad förråds verksam het intemedföra några fördelar över huvud taget. Utskottetanser i likhet med remissinstanserna att det inte finns förutsättningar för enlångt driven integrering av förrådsverksamheten inom totalförsvaret. Somöverbefälhavaren och påpekar är det dessutom så att detmilitära försvarets och civilförsvarets förrådsorganisationer var för sig ärunder omorganisation i syfte att åstadkomma personalbesparingar. Derationaliseringsvinster som kunde uppnås vid en integrering minskar därmed iomfattning. Möjligheterna för det militära försvaret, som bedöms fö en minskadförrådshållning, alt på entreprenad utföraförrådshållningen ål övriga genom friställd kapacitet reduceras också. Moten organisatorisk samordning talar även den principiella skillnad somföreligger mellan det militära försvarets och civilförsvarets förrådshållning.I motsats till de militära förråden innehåller nämligeni huvudsak enbart materiel för civilbefolkningens behov. Man hävdar fråncivilförsvarets sida att materielen av denna anledning bör åtnjuta skydd enligt1949 års Genévekonvention. Möjligheterna att vinna gehör för denna uppfattningskulle, menar man, försvinna om materielen förvarades i samma förråd som denmilitära materielen. Detfinns anledning understryka att det redan förekommer ett samarbete påförrådsområdet av det slag som motionen ytterst syftar till. Såväl civilförsvaretsom det ekonomiska försvaret utnyttjar det militära försvarets resurser genomköp av tjänster. Av remissvaren framgåratt man på ansvarigt håll strävar efteratt öka detta samarbete. Man är inom civilförsvaret beredd att - där så ärmöjligt - lokalisera nya anläggningar i närheten av militära förband för attkunna utnyttja försvarsmaktens resurser i fråga om underhåll m. m. Manhar också etablerat ett mera organiserat samarbete på lorrådsområdet genomförsvarets materielhanteringsdelegation som är forum för ett kontinuerligt utbyteav erfarenheter på förrådsområdet. Delegationen tar även upp aktuella problem.Som exempel kan nämnas att man inom delegationen har träffat överenskommelse omgemensamma bestämmelser för förhyrning av förrådslokaler i syfte att undvika enolämplig konkurrens vid lokalanskaffning för försvarets behov. Sammanfattningsviskonstaterar utskottet att det ankommer på resp. ansvarig myndighet att påförrådsområdet - liksom i andra sammanhang -se till att verksamheten bedrivs sårationellt som möjligt. Det finns enligt utskottets uppfattning grundadanledning anta att myndighelerna fortlöpande bevakar förrådsdriften och tarvara på alla möjligheter att förbilliga denna. Motionen bör därför intebifallas. Medhänvisning till vad utskottet har anfört i det föregående hemställer utskottet atl avslårmotionen 1974:280. Närvarande:herrar i Gäddvik (m), i (s), Gusiafsson iStenkyrka (c), i (s), i (c), Gustavssoni (s), i (fp), (), herrarGlimnér (c), (), herr andre vice talmannen (), herrarGustavsson i (s), (). i (c) och (). GOTAB 74 8107 S 1974