bet · FX01LU30 · 1974-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1974 LU 1974:30 Lagutskottetsbetänkande i anledning av motion om ändring av bestämmelserna angåendebärgning till sjöss av herrelöst gods. I motionen 1974:277 av () yrkas attriksdagen hos Kungl. Maj:l hemsläller all en utredning tillsätts med uppdragall inkomma med förslag till ändrade beslämmelser om bärgning till sjöss avherrelöst gods i enlighet med vad som anförs i molionen. Motionärenframhåller all bestämmelserna om bärgning av herrelösl gods är sä vagtulformade att lillämpningssvårigheter mänga gånger uppstår, något som skaparproblem för både myndigheter och enskilda bärgare. Motionären anser det rimligtatt handläggningen av ifrågavarande ärenden överförs till en och sammamyndighet. Den myndighet som närmast bör komma i fråga är enligt motionärensmening polisen, som redan nu har ansvaret för hil-tegodsärenden. Altsjöfyndsärenden handlagts av tullen torde sammanhänga med all dennamyndighei har ansetls ha en extra stor erfarenhet av förhållandena på sjön. Denökade polisverksamheten till sjöss har emellertid enligt motionärens meninggivit polisen all den erfarenhet som krävs för att ifrågavarande ärenden på etttillfredsställande sätt skall kunna handläggas av polisväsendet. Motionärenunderslryker avslulningsvis all vid en ändring av gällande beslämmelser hänsynbör tas till moisvarande beslämmelser i de övriga nordiska länderna. Utskottet har inhämlal utlåtanden över motionenfrån , , generaltullstyrelsen, iStockholms län samt i . Regler om bärgning av fartygsvrak ellerombordvarande gods eller någol, som hör till sådant fartyg eller gods,återfinns i flera olika förfatlningar. Besiämmelserna avser att tillgodose viltskilda syften, såsom att tillförsäkra ägaren och bärgaren deras rätt, altsäkerställa framkomligheten i allmänna farteder, all minska förflnget förfiskel och att tillgodose vissa miljöintressen. 18 kap. sjölagen (1895:35 s. 1) finns intagna beslämmelser som reglerarrelationerna mellan bärgare och ägare av det bärgade. attbärga finns inte. Sålunda har haverislens befälhavare rätt att avvisa hjälp, sålänge delta kan anses "befogat" med hänsyn till omständigheterna ochalltså faran inte är alltför överhängande (224 § 2 st,). Är haveristenövergiven kan dock den som påbörjar bärgning i god tro inte belas rätten allslutföra arbetet och förtjäna sin bärgartön genom att besättningen återkommeroch undanber sig vidare hjälp. Någon annan juridisk verkan har inteövergivandel av fartyget, och om exempelvis besättningen har lämnat engrundslött båt för alt ta en lina i land, flr inte en förbipasserande motförbud dra båten flott. Imotsats lill vad som gäller vid vidtagna räddningsåtgärder lill lands gersjölagen den som ingriper och bärgar fartyg och last en riklig bärgartön(225-227 §), Reglerna är ulformade så alt de utgör incitament till ett resolutingripande och energiskt genomförande av bärgningsförelag. Företagel måsteemellertid genomföras framgångsrikt, och ett misslyckat bärgningsförsök gerinle rätt lill ersättning ens for nedlagda kostnader eller gjorda uppoffringar.Bärgningsreglerna gäller även för upplagande av fartyg eller gods som sjunkit.Till säkerhet för sin fordran på bärgartön har bärgaren både räll att kvarhålladel bärgade på del ställe dit han fört del (relensionsräll) och räll alt flegendomen såld med förmånsrätt för bärgarlönen (sjöpanlrätt). Äregendomens ägare okänd skall med egendomen förfaras pä sätt stadgas i lagen(1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd. I syfte all säkerställa att såvälägarens som bärgarens rätt beaktas föreskrivs att envar som i , inomsvensk skärgärd eller vid svensk kust eller i rikels segelbara insjöar, flodereller kanaler bärgar övergivet fartyg eller skeppsvrak eller till fartyghörande redskap eller gods, oavsetl om del upptas från botten eller anträffasflylande på vattnet eller drivet på strand, skall anmäla fyndet till poliseneller lullförvaliningen (I §). Tullförvaliningen skall efter besiktning avfyndet kungöra bärgningen med föreläggande för ägaren lill det bärgade godsetatt anmäla sig hos lullförvaliningen (3 §). Kommer ägareninom föreskriven lid och visar sin rätt, får han tillbaka godset mot del althan till bärgaren utbetalar dennes kostnader samt bärgarlön, vars storiek ihändelse av tvist bestäms av domslol. Kommer ej ägaren skall strandfynd (gods"drivet å strand") tillfalla kronan efter avdrag av bärgarens kostnaderoch bärgartön, men annat fynd (upptaget från botlen eller anträffat flylande påvattnet) skall tillfalla bärgaren (4 §). Omen båt anträffas förtöjd eller "uppdragen" på land tillämpas i praxisinle lagen om sjöfynd utan betraktas fyndet som hittegods, varvid lagen(1938:121) om hittegods blir tillämplig. Någon uttrycklig legal anvisning omvad som är all hänföra till sjöfynd och vad som är att betrakta som hittegodsfinns emellertid inte. Hittegods skall anmälas lill polisen, som därefter har attkungöra fyndet pä det sätt som polisen i varje fall finner lämpligt. Anmälersig ingen ägare inom förelagd lid tillfaller godset upphittaren mot alt dennebetalar polisens kostnader med anledning av fyndet. Även värdefullt gods kan pådelta sätt tillfalla en upphitlare och även gods som kan antas vara stulet. Förmilitära sjöfynd gäller särskilda ersättningsbestämmelser. Förfarandeivid bärgning av herrelösl gods är vidare reglerat genom Kungl. Maj:ts beslutden (SFS 1841:44 s. 2) angående rättigheter och skyldigheterför dem. hvilka upplaga sjunket gods, som af ägare blifvil övergifiel. Ibeslulel föreskrivs att den som försl hos länsstyrelse anmäler avsikt alt påsärskill angiven plats bärga sjunket gods, som av sin ägare övergivils, skallha rätt alt fortfara därmed ulan inirång av andra under en lid som llrbeslämmas lill högsl tvä är. I vissa fall kan förtängning av tiden ske. Närdet gäller bärgning av äldre vrak gäller i vissa fall inle bestämmelserna isjöfyndslagen. Enligt lagen (1942:350) om fornminnen har nämligen riksantikvarienrätt att låta undersöka och bärga skeppsvrak i de fall då minsl kanantas ha förflutit sedan skeppet blev vrak. Delsamma gäller i fråga om annatföremål som anträffas i eller i närheten av sådant vrak och har samband meddelta (9 a §). Riksantikvarien flr medge annan alt under villkor somriksantikvarien bestämmer företaga undersökningen och bärgningen. Finns ejägare till föremålet skall det tillfalla kronan (9 b §). Skedde sjöfyndet vidvetenskaplig undersökning, vartill riksantikvarien hade givit sill lillslånd,får riksantikvarien tillerkänna den som låtit ulföra undersökningen skäligersättning för nödiga kostnader och med undersök- ningen förenat arbeie.Påträffas fyndel ulan samband med sådan undersökning, har riksantikvarien, omdel finnes skäligl, räll att besluta om hit-lelön. Tillskydd för sjöfarten och fisket ges i kungörelsen (1951:321) om undanröjandeavför sjöfarten eller fisket hinderliga vrak bemyndigande altföranstalta om undanröjande av fartyg eller annat större föremål som harsjunkit i allmän farled och föranleder hinder eller fara för sjöfarten.Moisvarande regel gäller om väsentligt förfång för fisket av betydenhet uppkommerinom vallenområde där fiske flr bedrivas utan stöd av enskild fiskerätt. Bestämmelserom bärgning av vrak finns vidare i hamnordningar och kanalreglementen. För desärskilda bestämmelser som finns i hamnordningarna har ett av sjöfartsverketutarbetat normalförslag lill hamnordning blivit normgivande. Enligtnormalförslagel får hamnmyndighet föreskriva, att fartyg inte flr införas ihamnområdet eller att befälhavaren skall föra bort del därifrån, om risk finnsför att fartyget skall sjunka eller på annat sätt orsaka skada eller hinder förtrafiken, får också ålägga befälhavare alt föra bort bl, a,fartyg som har sjunkit eller slöll på grund. flr låta föra bortfartyget på den försumliges bekoslnad, om den som del åligger undertåler allgöra del. Enligigällande kanalreglementcn är befiilhavare skyldig all flylta fartyg, som blivitupplagt utan tillstånd eller som sjunkit, grundslött eller fastnat i is ikanalen. Gör han inle del, flr kanalförvallningen fiylla fartygel på redarensbekoslnad. Den som förfogar övervattenområde kan hos domslol eller överexekulor 1 1974.8 samt. begärabeslul om handräckning, om den som ulan lov har lämnai ell fartyg inom områdetinte självmant flyttar fartyget. Flyttar den som har besill- ningsrällen lillområdet själv fartygel kan han göra sig skyldig till självtäkl eller annatbrott enligt 8 kap. brollsbalken. A andra sidan kan den som ulan lov lämnar ettfartyg på annans vallenområde därigenom göra sig skyldig till egenmäktigtförfarande. Medslöd av sin befogenhet enligt 7 § 1 mom, länsslyrelseinstruktionen (1958:333)all för upprätthållande av allmän ordning och säkerhet förelägga vite kanlänsstyrelse i vissa fall ingripa när övergivet fartyg utgör fara för allmänsäkerhet, t, ex, på grund av all olja rinner ul eller risk för påseglingföreligger. Miljöskyddskraveni samband med fartygsvrak slulligen tillgodoses bl, a, genomnedskräpningsförbudet i naturvårdslagen (1964:822). Förbudet omfattar ocksåvattenområde. äger vid vite förelägga den som är ansvarig förnedskräpning all iordningställa området (28-29 och 39 §§), Om än bestämmelsernaenligt ordalydelsen i vissa fall är tillämpliga då fartyg överges, är de dockinte ulformade så all de i allmänhet är lämpade som grund för ålgärder moifartyg eller skeppsvrak, Främsl torde bestämmelserna kunna tillämpas i fråga ommindre bålar. Som framgår nedan har emellertid lillsails en särskildutredning för all komplellera bestämmelserna i fråga om övergivna fartyg i bl,a, nu angivna hänseenden. Utredningen(K 1970:43) angående åtgärder mot övergivna fartyg m. m. tillkallades en sakkunnig all se över och ierfordertig utsträckning komplettera författningsbestämmelserna om åtgärder ifråga om övergivna fartyg m, m, Idirektiven framhålls bl, a, all gällande beslämmelser närmast reglerar delsfall då någon önskar bärga eller redan har bärgal l, ex, ett övergivet fartyg,dels fall då bl. a. sjunket fartyg åsiadkommer hinder eller fara i allmänfarled eller är till väsentligt förfång för fiskel, dels fall då fartygbefinner sig i hamn eller kanal. Detfinns enligt direktiven emellertid åtskilliga andra fall där del är av allmäntintresse, att skadade eller övergivna fartyg inte blir liggande som vrak, allolämpligt placerade fartyg flyttas och att från nalurvårdssynpunkl påkalladeålgärder vidtas mot fartyg, vrak eller annat föremål som kommit i vattnet, mendär delta intresse ej på ell tillfredsställande säll tillgodoses genom gällandelagstiftning. Flera exempel anförs på fall där berörda statliga eller kommunalamyndigheter borde ges möjlighet att ingripa i fråga om farlygsvrak. Enligtdirektiven bör den sakkunnige därför närmare överväga olika ställiga ochkommunala myndigheters befogenheter och skyldigheter i fråga om undanröjande avövergivna fartyg. Del framhålls som särskill angelägel att föreskrifterutformas så att det klart framgår vilken myndighet som ivarje situation har ansvaret för all ålgärder kommer lill slånd. Den sakkunnigeskall vidare överväga dels vilka ålgärder som bör kunna åläggas den som äransvarig för fartyget att vidta, dels vilka tvångsmedel som bör kunnatillgripas mol den ansvarige. Vidare bör den sakkunnige föreslå regler omkostnadsansvar och ersättningsskyldighet. Samtliga remissinslanser har tillstyrkt attifrågavarande författningsbestämmelser blir föremål för översyn.Rikspolisstyrelsen har därvid anslulil sig lill motionärens förslag althandläggningen av sjöfyndsärenden överförs till polisen, något som dockgeneraltullsiyrelsen och motsätter sig. Eftersom de i molionenberörda frågorna har vissl samband med de frågor som behandlas av den i delföregående redovisade uiredningen angående ålgärder mol övergivna fartyg,anser del nalurtigt alt denna ulredning ges ett vidgat uppdrag. påpekar att vid tillkomsten av1918 års lag om sjöfynd sädana fynd till stor del lorde ha utgjorts avfartygslast, som gäll över bord, Pä grund av att har att övervakaförtullning av lill landet förda varor, var del därför nalurtigt att tullverketålades att motta anmälan om sjöfynd. utgörs det övervägande flertaletsjöfynd enligt styrelsen av mindre båtar och tillbehör till dessa. Erfarenhetenvisar att fynden oftast kan härtedas till brottmålsärenden (stulen ochövergiven egendom), i viss omfattning lill hiitegodsärenden (kvarglömda ellerförtorade föremål) och endasl i mindre omfattning till egentligasjöfyndsärenden. Av uppgifter som inhämtats från polisdistriktframgår all av anmälda 170 ärenden avsåg 84 ärenden stöld, 24ärenden hittegods, 54 ärenden bedrägeri/haveri/lösdrift saml 11 ärendenegentliga sjöfynd, som övertäm-nades till . Medhänsyn lill all flertalet sjöfyndsärenden kan härtedas till brottmåls-ochhiitegodsärenden saml då det från utredningssynpunkl är angeläget alt anmälanom fynd kommer till polisens kännedom, anser styrelsen starka skäl talaför all anmälan om sjöfynd görs hos polisen. Härigenom stärks enligt styrelsensuppfattning också allmänhetens medvetande om att såväl fynd- som förluslanmälanskall göras hos polisen, oavseil om platsen är belägen på land eller tillsjöss. Styrelsen understryker emellertid all polisen pä flerlalel orter saknarmateriella resurser all hämta och omhänderta anmälda sjöfynd, Slyrelsenförutsätter dock all del goda samarbete som förekommer mellan tull och polisäven skall upprätthållas. På grund av det anförda och då slyrelsenanser det angeläget att en samordning av ifrågavarande författningsbestämmelsersker, tillstyrker styrelsen all den föreslagna uiredningen lillsails, . Generaltullsiyrelsenanför att lagstiftningen på ifrågavarande område delvis ärföråldrad och att delta särskill gäller lag och kungörelse,Slyrelsen påpekar vidare all ansvaret för tillämpningen av de beslämmelser somdirekl eller indirekt berör frågan om bärgning till sjöss av herrelösl gods nuär delai pä ell flertal olika myndigheter. Således ankommer det påsjöfartsverket och de kommunala hamnmyndigheterna all svara för all vrak m. m.som är lill hinder för sjöfarten eller för fiskel undanröjs. ,hälsovårdsnämnder och länsstyrelser svarar för att t, ex, övergivna vrak ellerliknande föremål icke bidrager till nedskräpningen i naturen. Ansvaret för spaningoch utredning i samband med båtslölder, gods- och redskapsstölder samthiitegodsärenden åvilar polisen, även om lullverkeis kustbevakning i hög gradmedverkar i detta arbete. slulligen utreder och behandlar ärendenrörande sjöfynd samt handhar oljebekämpning till sjöss och i kustvatten. vid tillkomsten av sjöfyndslagen fick som uppgift att handläggasjöfyndsärenden torde närmast ha beroll pä att del gods på vilkel lagen ärtillämplig ofta utgjordes av utländskt oförtullal gods. Sjöfarten längsSveriges kuster bedrevs pä fortfarande med skutor och mindreångbåtar. Att en del av lasten gick över bord var en vanlig företeelse, Generaltullsiyrelsenunderslryker all uppgift är all tillse all gods inle införs frånutrikes ort lill det svenska tullomrädel ulan vederbörtig lullklarering,Tullverkel svarar även för alt de beslämmelser av sanitär art som ärförknippade med sådan införsel iakttas. För att räknas som sjöfynd isjöfyndslagens bemärkelse skall fyndet ha gjorts i , inom svenskskärgård eller vid svensk kust eller i rikets segelbara insjöar, floder ellerkanaler, dvs. inom vattenområden som har direkt förbindelse med havet. Fyndelkan alltså utgöras av oförtullal gods. Det förekommer även att fartyg påinternationellt vatten påträffar gods, som vid ankomsten lill svensk hamnövertämnas lill såsom sjöfynd. Deflesta sjöfyndsärenden utgörs dock av mindre bålar ulan känd ägare. Dessabålar fyller formellt sjöfyndslagens krav på sjöfynd, men endast en mindre delav dem hör reellt hemma här. Det är nämligen med nuvarande beslämmelser iblandendasl tilirälligheler som avgör, om en upphittad bål skall behandlas somsjöfynd eller hittegods. Anträffas båten förtöjd eller uppdragen på strand behandlasden som hittegods, i andra fall som sjöfynd. Mänga bålar som påträffas ärstulna. Anmälan om bålslöld görs lill polisen. Anmälan om upphillad bål görsantingen till polisen eller till , beroende på omständigheterna vidupphittandet. Risk skulle därför enligt slyrelsen kunna föreligga för alt enbål, som hos polisen anmälts såsom stulen, säljs som sjöfynd av . Förall förhindra att stulna bålar säljs som sjöfynd har, upplyser styrelsen,etablerats ett samarbete mellan och polisen. För tullverkels delinnebär samarbetet att sjöfyndsrapporl upprällas försl sedan man hos polisenkontrollerat att båten icke anmälts som stulen. Härigenom kan ett stort antalbåtar återställas lill räll ägare. Enbart i (N- och O-län) uppgickunder detta antal till 243 stycken. Närdel gäller frågan om vilken myndighei som bör vara ansvartg för handläggningenav sjöfyndsärenden, anser generaltullsiyrelsen det mest rationellt, atttullverkel som svarar härför. Som skäl för denna ståndpunkt åberoparslyrelsen följande. har med sina resurser möjligheter att svara församtliga åtgärder som sammanhänger med bärgning, omhändertagande, besiktning,värdering och administration av sjöfyndsärenden. Tullverkels kustbevakningförfogar över fartyg som dygnet runt kontinueriigl patrullerarlängs landets kuster och har därigenom en god kontakt med handelssjöfarten ochkustbefolkningen. förfogar vidare över bärgningsdykare ochspecialfartyg av olika slag. Tullverkels patrullbilar svarar för övervakningenav landsidan längs kusterna. Allmänheten har funnil det hell nalurtigt attvända sig till tullmyndigheterna i frågor rörande sjöfynd. Besiktning ochvärdering av sjöfynd ombesörjs i regel av kuslbevakningspersonal, som genom sindagliga verksamhet har en ingående kännedom om fartyg och båtar samt tillbehöroch delar därlill. är dessutom regelmässigl engagerad som sjöräddningsorganoch även i andra funktioner vid förekommande haverier-och olyckshändelser lillsjöss på och i närheten av svenski lerritorialhav. Därmed sammanhängandesjöfyndsärenden kan som en följd härav handläggas på ett snabbt och smidiglsäll inom . Sjöpolisendäremot förfogar enligt styrelsen endast över mindre motorbåtar inom enstakaskärgårdsområden, och verksamheten täcker sålunda endasl mindre delar avkusten. Uppgifterna är huvudsakligen av ordningshällande karaktär inomtäckningsområdet. Verksamheten är dessutom som regel koncentrerad tillsommarhalvåret, eftersom de meteorologiska förhållandena normall omöjliggör attpolisbätarna är i sjön . Med hänsyn härtill synes det slyrelsenknappast lämpligt eller ändamålsenligt all överiämna handläggningen avsjöfyndsärenden till polisen. Det kan dessutom ifrågasättas, om det över huvudtagel är lämpligl att tillföra polisen arbetsuppgifter av här berört slag medhänsyn till polisverksamhetens allmänna inriktning mot brollsbekämpning.Tillförandet av nya arbetsuppgifter som ligger utanför den egentligapolisverksamheten måste, anser styrelsen, innebära att tillgängliga personellaoch materiella resurser splittras till förflng för mera väsenlliga uppgifter. Enligtstyrelsens uppfallning finns således starka arbetsmässiga och organisatoriskaskäl för alt även i fortsäliningen skall svara för handläggningen avsjöfyndsärenden. Därtill kommer att under alla förhållanden måstetillse all sjöfynd, som ulgörs av oförlullat ulländski gods, underkaslasförtullning eller annan lullklarering. Slyrelsenerinrar avslulningsvis om att del icke finns några lagregler somfastställer vem som sakrättsligt skall betraktas som ägare till vrak, som äralt anse som övergivet, eller lill föremål som bärgals frän sådant vrak, Inleheller i övrigl kan de rällsliga problem som sammanhänger medbärgning av vrak och annal sjunket herrelösl gods anses fullständigt löstagenom befintlig lagstiftning. Den lagstiftning som finns är dessutom som ovanframhållits delvis föråldrad och enbart av denna anledning i behov av enmodernisering. Styrelsen anser det därför i likhet med motionären önskvärt meden översyn av lagstiftningen på ifrågavarande område. förklarar sig inte ha kännedom omnågra olägenheter med nuvarande bestämmelser om att anmälan av sjöfynd skallske till polis eller tull med därefter följande kungörelseförfarande genomlullförvaltningens försorg. Däremot föreligger enligt sjöfartsverketserfarenhet ofta osäkerhet beträffande rätt för enskild alt bärga vrak,vrakdelar och last från sjunket eller slrandal fartyg. En av svårigheterna ärhärvidlag att bedöma om det bärgade skall anses vara av ägaren övergivet. Oftaförhåller det sig sä att avsevärd tid förflyter efter en sjöolycka innan beslutfattas huruvida fartyg och/eller dess last skall bärgas. Under denna lid kanäganderätten ha övergått till försäkringsgivare eller till annan som förvärvatvraket i avsikt att bärga del eller delar av detsamma. Att ägare till vrak inteomgående föranstaltar om bärgning behöver därför inte innebära att ett vrak ärherrelösl eller av ägaren övergivet. Sjöfartsverketbrukar beredas tillfälle alt yttra sig över ansökningar om bärgningsiillslåndenligt beslut. Vid bedömning av sädana ansökningar har sjöfartsverketibland funnit tveksamt om de sjunkna föremålen skall anses vara av sin ägareövergivna. har även börjat bli tveksamt om den rätta tillämpningenav nämnda bestämmelser om företrädesrätt till bärgning. Mänga ansökningar avifrågavarande slag kommer från sportdykare och liknande"tillfällighetsbärgare". Den bärgning som avses skola utföras gällermera sällan fartygel och dess last i dess helhet. Vanligen omhändertages endaslsärskilt värdefulla föremål. Effekten av sådan bärgning blir all vraket blirliggande kvar, varvid evenluell begränsning i framkomlighet för sjötrafiken ochhinder för fiskel kvarslår. Härtill kommer all lönsamheten i en senare komplettbärgning självfallet minskar om de värdefullaste delarna av vraket och lastentagits bort. Ett bärgningsiillslånd kan dessutom föra med sig att operationenkommer alt spänna över än eljesl under vilken lid för bärgningen utnyttjadebålar och redskap kan innebära fara eller olägenhet för sjöfarten. skulle del vara av värde med klarare regler om räll för enskildall bärga eller omhändertaga delar av fartyg och last som sjunkit ellerslrandal. Man skulle t, ex. kunna länka sig en viss relalivl kort lid ()efter en sjöolycka, vilken tid skulle kunna förlängas på ägarens begäran, inomvilken bärgning av sjunket gods inle flr ske utan ägarens medgivande. Efterutgången av skulle sjöfyndslagens regler tillämpas. bordeövervägas huruvida föreskrifterna i Kungl. Maj:ls beslul 1841 ombärgningstillstånd alltjämt bör bibehållas och om särskilda regler erfordrasför att garantera att bärgning ej sker på sådant sätt alt sjöfart ellerfiske onödigtvis hindras. Dä de berörda frågorna har visst samband med defrågor som behandlas av den s. k. vrakulredningen, förefaller detsjöfartsverket nalurtigt all denna ulredning ges ett sålunda vidgat uppdrag. i delar motionärensuppfallning alt en översyn av nu gällande bestämmelser är önskvärd för attkomma till rälla med de svårigheter som råder att tillämpa beslutangående bärgning av slrandal gods. i har underåberopande av en av länspolischefen i länet överlämnad och av tulldirektionen iGöteborg upprättad promemoria tillstyrkt i molionen avsedd utredning.Länsstyrelsen tillägger att del skulle vara av inlresse alt i detta sammanhangäven la upp frågan om bärgning av vrak som ur nalurvårdssynpunkl verkarstörande. Härvid bör då särskill beaktas vem som har ansvaret för bärgning ochevenluell sanering av löskomna farliga ämnen. Ipromemorian påpekas bl. a. att vad som skall anses som sjöfynd eller hittegodsupprepade gånger har varil föremål för diskussioner och väl aldrig hellklarlagts, särskilt när del gäller små småbåtar, som sliter sig från sinaförtöj ni ngsplalser, driver ut från land med högvatten eller stjäls ochöverges av tjuvar. har på anmälts 353 upphittadebåtar. De flesta, eller 243, har identifierats och överlämnats till sina ägare.De övriga bålarna saknar känd ägare och har därför behandlats som sjöfynd ellerhillegods.