bet · FX01JuU32 · 1974-12-31 00:00:00 — Detfinns ej heller några planer på att nu ta upp de aktualiserade frågorna tillbehandling i rådets narkotikagrupp. framhåller rådet vikten av attåtgärder vidtas för att om möjligt påskynda det utredningsarbete sompågår i socialutredningen och i utredningen om behandling av psykisktavvikande, eftersom förslagen från dessa båda utredningar kan förväntas fåföljdverkningar inom stora områden av social- och kriminalpolitiken. Socialutrcdningen lämnar - med hänsyn till detarbete som bedrivs inom åtalsrättskommittén och de nya förutsättningar för vårdoch behandling som givits genom lagen om kriminalvård i anstalt - endast enhänvisning till det av utredningen avgivna betänkandet Socialvården -Mål och medel (SOU 1974:39), särskilt kap. II och 13, anför i yttrande, somavgivits , alt många av de motiv som anges i motionen förtillsättande av en särskild utredning rörande brottspåföljderna för alkohol-och narkotikamissbrukare har etl nära samband med de frågor somsocialutredningen enligt sina direktiv skall utreda (vårdpolitik, vårdansvar,enhetlig lagstiftning för vård och behandling av missbrukare avberoendeframkallande medel etc). väntas avge sitt principbetänkande anserförbundet del ej motiverat att tillsätta en särskild ut- redningrörande brottspåföljderna för alkohol- och narkotikamissbrukare. I stället börenligt förbundet och den fortsatta handläggningenav detta ge besked om behovet av en ytterligare utredning. Landsiingslörbundei framhåller att debatten ommissbruk av beroende-framkallande medel har förts under lång lid och att mandärvid i likhet med motionären kunnat konstalera att inga enkla lösningar finnspå detta allvarliga samhällsproblem. Fråganom frivillighet eller användande av tvångsmedel tas enligt förbundet ofta uppoch ges ibland en framträdande roll. Förbundet nämner att det i ett remissvar idecember 1972 lill presidium rörande omhändertagande avnarkotikamissbrukare konstaterade att vård i princip bör vara frivillig.Samtidigt uttalar förbundet att missbruk av narkotika är ett så allvariiglproblem att det i vissa fall kan vara motiverat att tillgripa tvångsmässigvård. Enligt förbundets mening borde i fall av tvångsomhändertagande dettabegränsas till ett initialskede. Motivering för frivillig vård bör varariktmärket. Förbundetanser att del är värdefullt om de i motionen berörda frågorna kan prövas i ettsiörre helhetssammanhang och nämner att socialutredningen kan förväntasbehandla en del av de förslag motionären framlagt och atl även alkoholpoliliskautredningen är berörd. Medtanke på att förslag från dessa båda utredningar torde bli föremål förremissbehandling underinnevarandeåranser förbundet att de i motionen framfördasynpunkterna lämpligen bör prövas i detta sammanhang. I detta betänkande behandlas tre motionsyrkandensom alla avser åtgärder mot narkotikamissbruket. Till en del berör yrkandenaockså missbruket av alkohol. Imotionen 1974:1255, yrkande 1, begärs utredning om vissa i motionen angivnaförslag till bekämpning av alkohol- och narkotikamissbruket inomkriminalvårdens anstalter. Förslagen innebär dels att det bör skapas legalaförutsättningar för att inom anstalterna kunna kontrollera narkotikamissbrukgenom stickprovsvis företagen urinkontroll, dels att det bör övervägas attgenom utformningen av reglerna om permission och villkoriig frigivning premieraavhållsamhei i fråga om bruket av narkotika och alkohol. Enligtde undersökningar som koritinueriigt gjort alltsedan år1966 har antalet narkotikamissbrukare som ådömts frihetsstraff fortlöpandeökat. En fullständig bild av förhållandena är svår all ge eftersom såvälantalet missbrukare som typer av missbruk varierar från anstalt till anstalt.Man har emellertid beräknat alt detta år av det totalaanslallsklienlelet har missbrukat narkotika av något slag. På åtskilligaanstalter såsom Kumla, , Hinseberg och Roxtuna torde andelen miss- brukarevara avsevärt större. Vad gäller alkoholmissbruket framgår av kriminalvårdsstyrelsensremissyttrande till utskottet att alkoholförtäring inte förekommer påanstalterna i någon utsträckning som vållar problem. Med hänsyn härtill avser idet följande utskottets uttalanden i nu ifrågavarande del i huvudsak enbartnarkotikamissbruket. Dei motionen 1974:1255 uppta,gna förslagen till vissa speciella åtgärder för attbekämpa missbruket inom anstalterna kan enligt utskottets mening inte sesisolerade från den större frågan om narkomanvården inom kriminalvården.Härvidlag vill utskottet erinra om att denna fråga ägnats betydandeuppmärksamhet i satnband med statsmakternas överväganden omriktlinjer för en genomgripande reform av kriminalvårdens organisation ochverksamhet. Del framihölls då att kriminalvårdens klienter har samma rätt tillsamhällets stöd cch vårdinsatser som andra medborgare och underströks behovetav fastare former för samarbetet mellan samhällets olika vårdgrenar. Somnärmare framgår av redogörelsen ovan och kriminalvårdsstyrelsensremissyttrande till utskottet innefattar riktlinjerna också beslut omsupplementära åtgärder för kriminalvårdsklientelet. Enligt dessa tillförskriminalvården successivt ökade resurser som ger de olika organen bättremöjlighet att bära sin del av ansvaret för de narkotikaskadade bland sittklientel. Självklartär det ytterst angeläget att anstalterna så långt möjligt hålls fria frånnarkotika och alkohol. Som ovan framhållits synes alkoholförtäring inteförekomma i någon utsträckning som vållar problem. Narkotika förekommerdäremot i oacceptabel omfattning. Svårigheterna härvidlag sammanhänger tillstor del med att den totala avskärmning från ytterväriden, som skulle fordrasför att helt förhindra förekomsten av narkotika inom anstalterna, i praktikenär oförenlig med den större öppenhet gentemot samhället i övrigt i form avökade möjligheter till permissioner, frigång, besök m. m. som utgjorde en avgrundvalarna för kriminalvårdsreformen. Det blir här ytterst fråga om enavvägning av myckel grannlaga natur. Vissa förbättringar har enligtkriminalvårdsstyrelsen åstadkommits bl. a. genom upprättandet av särskilda s.k. visiiationspatruller på några anstalter. Erfarenheterna härav är så godaatt styrelsen tagit initiativ för atl förbättra och utöka den visitations- ochkontrollverksamhet som patrullerna utövar. Utskottet - som förutsätter attkriminalvårdsstyrelsen även i övrigt kontinuerligt ägnar hithörande frågoruppmärksamhet - anser inte att en utredning av del slag motionären förordarskulle ytteriigare förbättra förhållandena. Utskottet avstyrker därför bifalltill motionen 1974:1255 i nu berörd del. Isistnämnda motion, yrkande 2, hemställs om utredning rörande brottspåföljdernaför narkotika- ot:h alkoholmissbrukare. Motionären anser au oklarheten omvårdpolitiken lett lill att de verkställande organen kan ha olika uppfattning omhur vi;5s behandling eller vård skall genomföras vid dom på skyddstillsyn medföreskrift om behandling. Särskilda överväganden är enligt motionärenmotiverade för att bryta en utveckling som kan innebära ensuccessiv urholkning av påföljder. Motionären anser också alt detsom alternativ till fängelsepåföljd bör övervägas ett"vårdalternativ" bestående av t. ex, en kortare sjukhusvistelse medavgiftning, följd av kontrollerad eftervård. Förslaget innebäratt den tilltalade själv inom vissa ramar får välja påföljd och att återfall inarkotika- eller alkoholmissbruk föranleder återintagning för avgiftning eller,vid alltför många återfall, risk för att straffalternativet tillgrips. Utskottetvill i denna del lill en början framhålla att den särskilda problematik somsammanhänger med vården i allmänhet av narkomaner eller alkoholister intediskuteras i detta betänkande. I anledning av motionen 1974:1329, sominnehåller motiveringen för nu ifrågavarande motionsyrkande, har vårdfrågornafrån olika aspekter övervägts i socialutskottels betänkande SoU 1974:5 vartilljustitieutskottet hänvisar. Belräffandeden kriminalpolitiska frågan om behovet av en ny brottspåföljd bör framhållasatl påföljdssyslem ger möjlighet till nyanserat påföljdsval ävenvad gäller brottslingar som missbrukar alkohol eller narkotika. Av särskiltintresse i detta sammanhang är möjlighelen att döma lill skyddsiillsyn medföreskrift atl den dömde skall underkasta sig vård eller behandling i sjukhuseller behandlingshem. En sådan dom är inte verkställbar i den meningen allvården kan framtvingas, men etl åsidosättande av föreskriften kan leda lillatt skyddstillsynen undanröjs och ersätts av annan påföljd. Del bör ocksånoteras att högsta domstolen i en nyligen meddelad dom funnil alt enopiatniissbrukare begått åtalade handlingar under inflytande av själsligabnormitet av så djupgående natur, atl den måste anses jämställd medsinnessjukdom, samt förordnat atl missbrukaren skulle överlämnas lill slutenpsykiatrisk vård. Domen torde, enligt vad riksåklagaren anför i sittremissyilrande, genom sitt prejudikalvärde komma alt medföra atl en ganska storgrupp av narkotikamissbrukare kommer atl las om hand vid psykiatriska sjukhus. Avdet anförda framgår alt ger möjlighet till etl påföljdsval som kantillgodose vårdbehovet för alkohol- och narkotikamissbrukare som gjort sigskyldiga till broitslig gärning. Att som motionären anför vissa svårighelerkan föreligga när del gäller verkställigheten av en dom medbe-handlingsföreskrift lorde inte kunna bestridas. Frågan härom har också uppmärksammatsav slalsmaklerna och omfattas av del utredningsuppdrag som anlbrtrottsövervakningsnämndsuiredningen. Avintresse i verkställighetssammanhangel är också den möjlighet till vistelseutanför anstalt som föreligger enligt 34 § lagen om kriminalvård som dömts till frihetsberövande påföljd. Vård i behandlingshemför narkotikamissbrukare har i förarbetena till lagrummet särskill nämnts somexempel på en vårdform som kan ersätta anslallsvis-lelsen. Fråganom påföljderna för brott av narkotikamissbrukare övervägs från något vidareaspekter och från olika utgångspunkter av kommittén för utredning om påföljderför psykiskt avvikande lagöverträdare, åtalsrättsul- i redningen ochen arbetsgrupp inom för översyn av lagen om sluten psykiatriskvård i vissa fall. Som understrukits i flertalet av föreligganderemissyttranden har de i motionen upptagna frågorna också ett nära samband medde principfrågor rörande bl. a. användningen av tvång inom socialvården sombehandlats i socialutredningens avgivna betänkande. Anledning finnsvidare att erinra om den verksamhet på det kriminalpolitiska fältet och pånarkotikaområdet som bedrivs av brottsförebyggande rådet och dess olikaarbetsgrupper. Detbelydelsefulla och vittomspännande utredningsarbete, som sålunda f. n. bedrivsbeträffande olika spörsmål vilka alla har nära samband med det frågekomplex somberörs av motionen i nu förevarande del, gör det enligt utskottets mening fögameningsfullt att tillsätta en särskild utredning i enlighet med motionärensönskemål. Mot lörslagei lalar också att i sinarekommendationer för behandling av narkotikamissbrukare uttalat att det kanfinnas anledning att pröva bl. a. lagkonstruktioner som möjliggör överenskommetkontraktstvång där en tidsbegränsad behandlingsåtgärd väljs av den behandladesom alternativ till påföljd inom kriminalvårdens ram. Uppslag liknande det somframförs i motionen är således redan föremål för uppmärksamhet inom den pånarkotikaområdet huvudansvariga myndigheten, även om - som socialstyrelsenockså framhåller i nyssnämnda rekommendationer-ett slutgiltigtställningstagande bör anstå i avvaktan på resultaten av bl. a.socialutredningens art)ete. Motdenna bakgrund saknas enligt utskottets mening skäl för någon riksdagensåtgärd i anledning av motionen 1974:1255 i nu berörd del. Imotionen 1974:151 slutligen framförs vissa synpunkter belräffande narkomanvården,vilka moiionärerna önskar all skall ge Kungl. Maj:t till känna.Synpunkterna gäller dels nyssnämnda rekommendationerbeträffande behandlingen av narkotikamissbrukare, vilka enligt motionärernainte utgör tillfredsställande råd och anvisningar för exempelvis de mångasocialarbetare som på fältet kommer i kontakt med minderåriganarkotikamissbrukare, dels brottsförebyggande rådels verksamhet på narkotikaområdet.I sistnämnda hänseende uttalar motionärerna bl. a, att det är synneriigenviktigt att rådets arbetsgrupp för narkotikafrågor skyndsamt och på ettrealistiskt sätt ger sig i kast med sin arbetsuppgift så att gruppen snarastkan bidra med en lösning av det komplicerade missbruksproblemet. Motionsyrkandetansluter i vad det gäller råd och anvisningar för socialarbetarna nära tillett yrkande i motionen 1974:1329 som innevarande år avslogs av (SoU1974:5, s, 30-32, rskr 112), Under hänvisning till detta ställningstagandefinner utskottet motionen i den delen inte ge anledning till något uttalandefrån sida. Vad i motionen anförs om vikten av att brottsförebygganderådets arbetsgrupp för narkolikafrågor aktivt medverkar i strävandena att kommalill rätta med narkotikamissbruket har utskottet självfallet ingen erinranmot. Någon anledning för att göra något tillkännagivande i ämnetföreligger dock inte. Utskottet avstyrker således bifall till motionen i härbehandlad del. 1. att beträffande alkohol- ochnarkotikamissbruket i kriminalvårdens anstalter avslår motionen 1974:1255 i dennadel (yrkande 1), 2. att beträffande brottspåföljderna föralkohol- och narkotikamissbrukare avslår motionen 1974:1255 i denna del (yrkande2), 3. att beträffande åtgärder motnarkotikabrottsligheten avslår motionen 1974:151 i denna del (yrkande 6delvis). Närvarande:fru (), herrar Polstam (c), Larfors (s). i (fp),(), i (c), (), herrar i (s). Lövenborg (vpk), (), (), fruAndersson i Kumla (s), i (s) och (). 1.vid punkten I i utskottels hemställan avfru () och (), som beträffande alkohol-ochnarkotikamissbruket i kriminalvårdens anstalter anser dels atl den del av utskottets yttrande på s. 20som börjar med "De i" och slutar med "berörd del" bort haföljande lydelse: Utskottetdelar motionärens uppfattning att narkotikamissbruket inom anstalterna utgörett stort problem inom kriminalvården och att del trots olika insatser för attstoppa insmuggling av narkotika synes vara ganska lätt för de intagna alt kommaöver narkotika. Ett särskill problem utgör det förhållandet alt det föreliggeravsevärda svårigheter att konstatera om en intagen fortsätter sitt missbruk. Enbidragande orsak härtill är att det saknas legala förutsättningar attkontrollera missbruket genom stickprovsvis företagen urinkontroll. Enligt utskottetsmening bör i överensstämmelse med motionärens önskemål möjligheter härtillskapas. Anledning finns också att närmare överväga motionsförslaget om attgenom utformningen av permissionsreglerna och reglerna om villkorlig frigivningmer uttalat premiera avhållsamhei i.fråga om narkotika och alkohol.Överväganden i nu berörda hänseenden synes lämpligen kunna göras genom enutredning inom Kungl. dels atl Ulskolieis hemställan vid punkten 1 bortha följande lydelse: 1. att i anledning av motionen 1974:1255,yrkande 1, begärutredning om bekämpningen av narkotika- och alkoholmissbruket inomkriminalvårdens anstalter i enlighet med vad ovan anförts. 2.vid punkten 2 i utskottets hemställan avfru () och (), som belräffande brottspåföljdernaför alkohol- och narkotikamissbruket anser t/c/s att den del av ulskoltets yttrande som börjarpå s, 21 med "Beträffande den" och slutar på s. 22 rned "berörddel" bort ha följande lydelse: Ilikhet med motionären anser utskottet att den oklarhet som råder belräffandevårdpolitiken när del gäller alkoholister och narkomaner i många fall ledertill att otillräckliga eller inga vårdinsatser vidtas när domstol dömt ennarkotikamissbrukare lill skyddsiillsyn med föreskrift att den dömde skallunderkasta sig vård eller behandling för sitt missbruk. I regel saknas underiagför ett konstaterande att den dömde allvarligt åsidosatt sina åliggandenenligt domen, varför möjlighet inte föreligger att undanröja skyddstillsynenoch bestämma annan påföljd. Följden blir därför ofta att den dömde åierfiilleri sitt alkohol- eller narkotikamissbruk och att påföljdssystemsuccessivt urholkas. För att hejda en sådan utveckling krävs som motionärenframhåller särskilda överväganden. Uppmärksamhet bör därvid ägnas åtmotionärens förslag om etl alternativ till straff, bestående i frivillig vårdexempelvis i form av en kortare sjukhusvistelse med avgiftning, följd avkontrollerad eftervård i kombination med socialkurativa åtgärder. Utskottetvill erinra om att olika former av "behandlingskontrakt", liknandedet som förordas i motionen, med viss framgång prövas bl. a, i och iFrankrike och iiven av ansetts värda alt prövas i vårt land,även om några konkreta initiativ inte tagits. Del sålunda förordadevårdalternalivet innebär som motionären framhåller den principiella nyheten atten narkotikamissbrukare som begått brott får rätt atl inom vissa gränser väljaen påföljd, beslående av en kombination av frivilliga och tvångsmässigabehandlingsåtgärder. Ett genomförande av förslaget kräver slraffrällsliga ochvårdtekniska överväganden som bör möjliggöras genom sedvanligt utred-ningsförfarande.Uppdraget kan måhända med fördel anförtros någon av de olika kommittéer ocharbetsgrupper som f. n. arbetar med näraliggande frågor på vårdområdet och detkriminalpolitiska fältet. Alternativt bör en särskild utredning tillsättas.Avgörandet härvidlag bör ankomma på Kungl, Maj:t, dchau ulskolieis hemställan vid punkten 2 bort ha följande lydelse: 2, altriksdagen med bifall till moiionen 1974:1255, yrkande 2, hos Kungl, Maj:l begärutredning om brottspåföljderna för narkotika- och alkoholniissbrukare ienlighet med vad utskottet ovan anfört, GOTAB 74 8198 Slockholm 1974