bet · FX01JuU1 · 1974-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1974 JuU 1974:1 betänkande i anledning av Kungl. Maj:tsi propositionen 1974:1 gjorda framställningar om anslag för /75till ersättning för personskador på grund av brott, m. m. jämte motioner. Ombuden för tillsyn av tryckta skrifter. Majits i propositionen 1974:1 bilaga 4 () under punkten G 1 (s. 110) framlagda förslag och hemställer att till Ombuden förtillsyn av tryckta skrifter för /75 anvisar ett förslagsanslagav . Ersättning för personskador på grund av brott. Kungl.Majit har under punkten G 2 (s. 110-114) föreslagit att till Ersättning för personskador på grund av brott för /75 anvisa ett förslagsanslag av . I motionen 1974:15 1 av . (m) hemställs såvitt nu är i fråga dels att hos Kungl. Maj:tanhåller om utredning och förslag om ersättning för skada på grund av brott ienlighet med vad i motionen anförts (yrkande 7), dels att beslutar attfrågor om ersättning på grund av brott skall prövas av domstol (yrkande 8). I motionen 1974:1257 av i m. (fp) hemställs att hos Kungl. MaJ;t anhåller om förslag till vidgadersättning till brottsoffer enligt de riktlinjer som angetts i motionen. Från anslaget Ersättning förpersonskador på grund av brott (brotts-skadeanslaget), vilket anslag inrättadespå huvudtitel fr. o. m. /72, betalasersättning av statsmedel för vissa personskador på grund av brott som harbegåtts . De närmare förutsättningarna för rätt tillersättning från anslaget har angivits i kungörelsen (1971:505) om ersättning avallmänna medel för personskada på grund av brott. Enligt kungörelsen utgårersättning efter prövning av sökandens behov. Därvid tas hänsyn till skadeståndeller annan ersättning som tillkommer honom med anledning av skadan. Ersättningutgår ej i vidare mån än som följer av allmänna regler om skadestånd vid personskada. Sveda och värk samtlyte eller annat stadigvarande men gottgörs endast om särskilda skälföreligger. Om sökandens behov av gottgörelse befinns böra beräknas till lägrebelopp än , utgår inte ersättning. Ärende om ersättning prövas av Kungl.Maj:t i . De tankegångar som låg bakom ersättningsanordningen var ikorthet följande. 1 jämförelse med många andra grupper av skadelidande isamhället befinner sig brottsoffren generellt sett i en ogynnsam situationdärigenom att de ofta saknar möjlighet att få ersättning av den som vållatskadan. Till stor del täcks behovet av socialförsäkringen och andra former avförsäkring men vissa luckor i försäkringsskyddet förekommer alltjämt, särskilti fråga om personer med små inkomster. Det föreligger därför för den kategoriskadelidande som brottsoffren utgör ett särskilt påtagligt behov avhjälpätgärder från samhällets sida, och möjlighet bör finnas att efter enbehovsprövning utge ersättning till dem som genom brott drabbas avpersonskador. Regleringen bör i första hand ta sikte på att tillgodose desocialt mest ömmande fallen. Inskränkningen till personskador är föranledd avatt egendoms- eller annan förmögenhetsskada, orsakad genom brott, inte kansägas utgöra ett socialt problem av sådan räckvidd att ett särskilt ingripandefrån samhällets sida ter sig motiverat. I samband med anslagets inrättande uttalades (JuU 1971:5)att ersättningsordningen borde i viss mån ses som en försöksverksamhet som, omerfarenheterna visade sig goda, borde kunna utvecklas vidare. En viss sådanutveckling har som framgår av utskottets betänkanden i samband med 1972 och1973 års medelsanvisning (JuU 1972:6 och JuU 1973:5) fortlöpande skett ipraxis. a. har den förutsatta restriktiviteten i vad gäller rätten tillersättning för ideell skada efter hand upphört. Mot bakgrund av de erfarenheter som vunnits under den tidersättningsordningen funnits till preciserar departementschefen i åretsstat-sverksproposition, i anslutning till en redogörelse för hittillsvarandetillämpning, de villkor som fortsättningsvis bör gälla för rätt till ersättningur anslaget. En förändring är att - i överensstämmelse med den praxis som utbildats några särskilda inskränkningar i rätten till ersättning för ideell skada intelängre skall gälla. Vidare uttalas att, av administrativa skäl, den nedregränsen för ersättning ur anslaget bör bestämmas till . i stället för 300kr. och att - till skillnad från vad som f. n. gäller - beloppet bör betraktassom självrisk. 1 fråga om de villkor som gällt beträffande sökandensekonomiska förhållanden framhålls att det med hänsyn till de rätt skiftandeförhållandena är svårt att finna några generella normer. En lämplig ordningsynes departementschefen vara att ge personer i lägre inkomstskikt fullersättning och personer med högre inkomster en reducerad ersättning. Ominkomsten nått en viss nivå bör i princip ingen ersättning utgå. Om det medhänsyn till skadans omfattning eller art föreligger särskilda skäl, bör dockfull ersättning kunna utgå även i fall då den eljest skulle ha reducerats ellerersättning kunna utgå i fall där ingen ersättning alls skulle ha utgått. Om detär uppenbart oskäligt att ingen ersättning utgår bör ersättning kunna utgå även i andra fall än de nämnda. I fråga omersättningsprövningen uttalas att det bör övervägas att flytta handläggningentill annan myndighet. Härför åberopas att en viss praxis i ersättningsärendenanu skapats och att antalet ärenden kan antas stiga. Det torde, enligtdepartementschefen, få ankomma på Kungl. Maj:t att, om så finnes lämpligt,uppdra åt annan myndighet att handlägga ersättningsärendena. I de i anledning av Kungl. Maj:ts förslag väcktamotionerna 1974:151 och 1974:1257 anförs i huvudsaklig överensstämmelse medmotioner till 1971, 1972 och riksdagar att möjligheterna att fåersättning från anslaget är alltför begränsade. I den sistnämnda motionenpåtalas bl. a. att enligt gällande ordning ersättningen skall täcka ett socialtömmande behov och att ersättning endast kan utgå för personskada.Ersättningssystemet bör enligt motionärernas mening omfatta även egendomsskadorsamt ideell skada i större omfattning. Vidare bör beslutanderätten rörandeersättningen och dess storlek anförtros judiciell myndighet inom det allmännadomstolsväsendet eller förvaltningen. Om möjligt bör ersättningsfrågan avgörasav den domstol sorn dömt eller skulle ha dömt i brottmålet. Motionärernaunderstryker också att utgiven ersättning i princip bör återbetalas till statenav skadevållaren. 1 yrkandet begärs förslag om vidgad ersättning tillbrottsoffer i enlighet med vad sålunda anförts. Liknande synpunkter anförs i motionen 1974:151.Motionärerna framhåller särskilt, att ersättning bör utgå vid såväl person- somegendomsskada samt att skadeståndsrättsliga principer bör gälla utaninskränkning. Vidare anges som otillfredsställande att ersättningsärendenahandläggs inom samt uttalas att starka skäl talar för attersättningsärendena prövas av domstol i sedvanlig ordning. Utskottet vill till en början framhålla, attersättningsordningens utformning kritiserades i samband med inrättandet avförevarande anslag. Bland annat påtalades i flera remissyttranden över det tillgrund för ersättningsordningen liggande förslaget att detta i olika avseendenvar alltför begränsat. Synpunkterna överensstämmer i stor utsträckning med demsom upptagits i nu föreliggande motioner. Under de två budgetår som ersättningsordningen funnitstill har omkring 41 000 resp. . tagits i anspråk av den miljon somför ett vart av åren anvisats under förevarande anslag. Även om utnyttjandegradendelvis kan förklaras med att avdrag vid ersättningsprövningen skall göras förgottgörelse som kan utgå ur förefintlig försäkring och med att möjligheternatill ersättning ur anslaget ännu inte blivit allmänt kända, ger den med beaktandeav brottslighetens och därmed också brottsskadornas omfattning stöd åt ettantagande att regleringen varit alltför restriktiv. De jämkningar i villkorenför anslagets utnyttjande som departementschefen föreslår bör ses mot denna bakgrund. Enligt utskottets mening bör en omprövning ske avvillkoren för ersättning ur anslaget i syfte att åstadkomma ettersättningssystem som bättre tillgodoser önskemålet att ge ekonomiskt skydd åtpersoner som drabbas av skada genom brott. Nuvarande svårigheter förbrottsoffer att utfå ersättning för liden skada torde som närmare utvecklas ibl. a. den till lagutskottet hänvisade motionen 1974:649 angående ändring iskadeståndslagen bidra till svårigheterna att hos allmänheten vinna gehör förden delvis nya kriminalpolitik, som bl. a. legat till grund för , den förraåret beslutade kriminalvårdsreformen. Ett ökat statligt ansvar för brottsskadorskulle enligt utskottets mening sannolikt öka förståelsen för den öppnare ochmer humana kriminalvård som statsmakterna under stor enighet fattat beslut om.Ett sådant samhällsansvar skulle också i kombination med andra åtgärder kunna underlätta rehabiliteringen av dem som begått brott och därvid ådragitsig en omfattande skadeståndsbörda. bör i anledning av vad somanförs i motionen 1974:1257 framhållas att anledning inte synes föreligga attbryta mot nuvarande ordning att det allmänna förbehåller sig rätt till regressmot den skadevållande för de ersättningar som utgår ur anslaget. Med hänsyn till frågornas komplicerade natur bör inte utannärmare undersökning avgöras hur i detalj ett vidgat statligt ersättningsansvarbör utformas. Utskottet förordar således att frågan härom blir föremål förutredning. Utredningen bör enligt utskottets mening inte bindas avdetaljerade anvisningar. Utredningsarbetet bör emellertid i enlighet medmotionsönskemålen avse ersättningsfrågorna beträffande såväl person- som egendomsskador.En utvidgning av ersättningssystemet till att omfatta även sakskador framstårur social synvinkel som särskilt angelägen med hänsyn till att försäkringsskyddmot sådana skador ofta torde saknas hos de ekonomiskt sämst ställda grupperna isamhället. Anledning finns att framhålla att någon form av begränsning torde fågöras beträffande vissa brottstyper såsom bedrägeri och vissa andraförmögenhetsbrott. De närmare övervägandena härvidlag får ankomma påutredningen. Vidare bör eftersträvas att ersättning skall utgå enligtden skadeståndsrättsliga grundsatsen att den skadelidande skall försättas isamma situation som om skadan inte inträffat. Gottgörelsen skall således intesom enligt nuvarande reglering syfta till att främst tillgodose socialt ömmandeersättningsbehov. Även i övrigt bör i överensstämmelse med gällande ordning skadeståndsrättsliga principer tillämpas vid ersättningsprövningen. a. i fråga om betydelsen av medvållande från den skadelidandes sida.Samtidigt bör emellertid visst utrymme finnas för ett hänsynstagande till denskadelidandes allmänna uppträdande i samband med skadehändelsen. Särskilt börbeaktas om den skadelidande själv har provocerat händelsen, även om det intekan anses att han har varit medvållande till själva skadan. Det bör också varamöjligt att ta viss hänsyn till speciella omständigheter kring händelsen. Denskadelidande kan t. ex. själv ha utsatt sig för särskilda risker genom sinakontakter med gärningsmannen. Hänsyn bör vid utredningsarbetet tas till förekomsten avenskilda försäkringar. Det kan tilläggas att vid oförändrade förhållanden påförsäkringssidan - ett borttagande av behovsprövningen i vad gäller personskador sannolikt inte innebär någon mer väsentligökning av statsverkets kostnader. De personer som är uteslutna från rätttill ersättning ur anslaget torde nämligen regelmässigt ha ekonomiskt skyddgenom den s. k. skadeståndsförsäkring, som ingår i flertalet hem-ochvillaförsäkringar som meddelas av svenska försäkringsinrättningar. Vid utskottets prövning av detta ärende haruppmärksamheten riktats på den ersättningsordning vartill medel anslås påsocialdepartementets huvudtitel under anslaget Ersättningar för skador vålladeav vissa rymlingar m. fl., vanligen benämnt rymlingsanslaget. Enligt de tankegångarsom ursprungligen låg bakom detta anslag är det inte rimligt att personer igrannskapet till en fångvårdsanstalt, ungdomsvårdsskola eller etc, vilka erfarenhetsmässigt är mer utsattaän andra för vissa skaderisker (inbrott, bilstölder m. ), själva skall svaraför skador som vällas dem av intagna som avvikit eller permitterats frånanstalterna. Skadorna bör i stället bäras av det allmänna som en omkostnad i verksamhetenpå anstalterna. Ersättningsordningen som tillkom 1948 har efter hand vidgatstill att avse även skador av andra skadevållare än de ovan nämnda. Anslaget harsuccessivt höjts och utgör för innevarande budgetår . Ersättning frånanslaget utges inte bara vid personskada utan också vid egendomsskada och ivissa fall vid allmän förmögenhetsskada som följer av person- elleregendomsskada. 1 princip utges full ersättning för förlusten i den mån dennainte täcks av försäkring. Administrationen handhas med vissa undantag avsocialstyrelsen. Med hänsyn till att rymlingsanslaget ochbrottsskadeanslaget ytterst tjänar samma ändamål att ge ersättning för skadorgenom brott är enligt utskottets mening nuvarande ordning med två ersättningssystemoch skilda huvudmän orationell. Det bör därför övervägas att sammanföraanslagen till gemensam administration under . Anledningkan även finnas att pröva om en särreglering är motiverad för de skador som nuomfattas av rymlingsanslaget. Härvidlag bör emellertid understrykas attprövningen icke får leda till en större återhållsamhet än f. n. i vad gällerersättning för dessa skador. De närmare övervägandena i nu berörda hänseendenbör lämpligen ankomma på den av utskottet ovan förordade utredningen. Utredningen bör också ägna uppmärksamhet åt frågan omvilket eller vilka organ som bör handha ersättningsprövningen. Beträffandehandläggningen av ärenden om ersättning från brottsskadeanslaget anserutskottet liksom departementschefen att det bör övervägas att flytta prövningenfrån Kungl. Maj:t till annan myndighet. I första hand bör enligt utskottetsmening eftersträvas en ordning där ärendena handläggs av en domstolsliknandenämnd eller av annat fristående organ. Innan utredningens ställningstagandeföreligger bör bemyndigande inte lämnas Kungl. Maj:t att överflyttahandläggningen av ärendena till annan myndighet. Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt, så att förslagom möjligt kan föreläggas riksdag. Utredningen bör vid uppdragetsfullgörande samråda med den på initiativ tillsatta samnordiskautredningen rörande ersättning för skador vållade av personer som har gjortstill föremål för samhällsingripande. I avvaktan på de resultat utredningen kan leda till lämnarutskottet utan erinran de riktlinjer som departementschefen förordar förersättning ur brottsskadeanslaget. Dock bör enligt utskottets mening den nedregränsen för ersättningen bestämmas till . i stället för som föreslagits400 kr. Beloppet bör i enlighet med Kungl. Maj:ts förslag betraktas somsjälvrisk. Utskottet har ingen erinran mot Kungl. Maj:ts förslag tillniedelsanvis-ning. Avslutningsvis vill utskottet i anslutning tilluttalandena ovan om att möjligheterna till ersättning alltjämt kan vara mindrekända framhålla angelägenheten av att informationen om föreliggandeersättningsmöjligheter inte upphör. Utskottet vill härvidlag hänvisa tillutskottets uttalanden i ämnet vid 1972 och riksdagar (JuU 1972:3, JuU1973:5 s. 5). Särskilt angeläget är enligt utskottets mening att bibehålla ochvidareutveckla den praxis som utbildats att särskilda pressmeddelanden genomjustitiedepartementets försorg utgår vid varje beslut om ersättning uranslaget. Underhänvisning till det anförda hemställer utskottet A. att beträffandemedelsanvisningen med bifall till Kungl. Maj:ts förslag till Ersättning för personskador på grund av brott för /15 anvisar ett förslags anslag av , B. att beträffande Kungl.Maj:ts förslag till jämkningar i reglerna för ersättning ur det s. k. brottsskadeanslaget i anledning av motionerna 1974:151, yrkandena 7 och 8 i denna del, samt 1974:1257 ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört om den nedre gränsen för ersättning ur anslaget och om bibehållande tills vidare av handläggningen inom , C. att i anledning avmotionerna 1974:1 51, yrkandena 7 och 8 i denna del, och 1974:1257 hemställerom utredning och förslag, om möjligt till 1975 års riksdag, angående vidgad ersättning till brottsoffer i enlighet med vad utskottet anfört. Bidrag till utgivande av författningskommentarer m. m.Bidrag till vissa internationella sammanslutningar m. m. Maj:ts förslag under punkterna G 3 och G 4 (s. 114 och 115) samthemställer attriksdagen för /75 anvisar 1. till Bidrag till utgivande avförfattningskommentarer m. m. ett reservationsanslag av . 2. till Bidrag till vissainternationella sammanslutningar m. m. ett förslagsanslag av . Närvarande: (), fröken (),herrar Polstam (c), Larfors (s), i (c), (), iGöteborg (c), (), herrar Schött (m), (), Lövenborg(vpk), (), herrar i (s), Mathsson iFagersta (s), och (). GOTAB 747166 S 1974