bet · FX01LU10 · 1974-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1974 LU 1974:10 betänkande i anledning av motion om vidgadrätt till ersättning för skador inom sjukvården. I motionen 1974:1268 av herrUllsten m. fl. (fp) hemställs att beslutar att som sin mening geKungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts om utredning avmöjligheterna att utvidga rätten till skadestånd vid skador som har direktsamband med sjukvården. I motionen hänvisas i fråga omargumenteringen till vad samma motionärer anfört i motionen 1974:1342 angåenderättssäkerhetsfrågor inom sjukvårdsområdet. Motionärerna erinrar om att det sedan några år tillbakainom pågår ett utredningsarbete som syftar till att skapaett försäkringssystem för skador vid medicinsk behandling. En arbetsgruppbestående av representanter för och försäkringsbolagen harår 1973 lagt fram ett förslag till utformning av bestämmelser omersättningsansvar för kroppsskada som drabbar patient i samband med sjukvård.Enligt förslaget skall emellertid skador till följd av underlåten åtgärd intetas in under skadebegreppet. Detta finner motionärerna vara en svaghet. Ettstort antal av de ansvarighetsfall som aktualiseras inom sjukvärdenavser just skador till följd av Underlåten åtgärd, framhåller motionärerna.Erfarenhetsmässigt föreligger det enligt motionärernas uppfattning inte någonsvårighet att bedöma, hur det faktiska resultatet skulle ha blivit vid enadekvat behandlingsåtgärd. Motionärerna pekar också på att det framlagdaförslaget upptar ytterligare begränsningar av ersättningsansvaret. Enligtmotionärernas mening är det angeläget att den tillkallademedicinalansvarskom-mittén, som har att utreda vissa ansvarsfrågor m, m. inomhälso- och sjukvården, får i uppdrag att utreda även huruvidaskadeståndsfrågorna kommer att få en tillfredsställande lösning genom ettförverkligande av förslag. 1 1974.8 saml. Skador, som uppstått genom felaktigmedicinsk behandling, är ej underkastade någon rättshg särbehandling i gällanderätt. Detta innebär att sjukvårdshuvudmans skadeståndsansvar liksomskadeståndsfrågorna i övrigt inom sjukvårdens område skall bedömas enligtbestämmelserna i skadeståndslagen (SkL 1972:207). Enligt 3 kap, 1 § SkL åligger det arbetsgivare att svaraför bl, a, personskada, som hos honom anställd arbetstagare vållar genom feleller försummelse i tjänsten, oavsett vilken ställning arbetstagaren intar (s,k, principalansvar). Ansvaret är ej begränsat till privata arbetsgivare utanomfattar även statliga och kommunala myndigheter. Bestämmelsen är såledestillämplig t. ex. när en landstingskommun driver ett sjukhus. Det är den skadelidandes sak att bevisa att fel ellerförsummelse förekommit från någon arbetstagares sida. Han behöver dock intepeka ut någon bestämd person, som bevishgen varit vårdslös. Det räcker med attdet kan konstateras att den vållande måste ha varit någon för vilkenarbetsgivaren ansvarar. Arbetsgivaren svarar nämligen också för "anonyma"fel. Likaså omfattar principalansvaret "kumulerade" fel, dvs. när varoch en av flera befattningshavare gjort sig skyldig till en mindre vårdslöshet,som inte för någon av dem skulle vara tillräcklig att leda tillskadeståndsskyldighet för arbetsgivaren men som tillsammans innebär en avsevärdbrist i aktsamheten. Skadeståndslagen är tillämplig även på sådana skador somuppstår till följd av att en viss industriell produkt har skadebringandeegenskaper. Neurosedynfallet utgör exempel på en sådan s. k. produktskada. Enförutsättning för skadeståndslagens tillämplighet är emellertid att fel ellerförsummelse av någon befattningshavare kan visas föreligga. I vissa fall avproduktskador är det tänkbart att ersättning kan utgå enligt regler omskadestånd i kontraktsförhållanden. Det nuvarande rättsläget är emellertidsådant att den som blir utsatt för en s. k. produktskada i åtskilligasituationer saknar möjlighet att få full gottgörelse för sin skada. Socialförsäkringen omfattar denallmänna försäkringen (sjukförsäkringen, folkpensioneringen ochtilläggspensioneringen) samt yrkesskadeförsäkringen. Socialförsäkringen gerett ekonomiskt grundskydd vid skadefall. Ideell skada (sveda och värk, lyteeller annat men) ersätts inte. Under akut sjukdomstid efter en skada utgårsjukpenning som ersättning för inkomstförlust. Vidare ersätts helt eller delvisall läkarvård och sjukhusvård samt mediciner etc. Vid långvarig arbetsoförmågakan en skadad få förtidspenison eller sjukbidrag från den allmänna försäkringenoch vid yrkesskada yrkesskadelivränta från yrkesskadeförsäkringen. Pensioneller sjukbidrag förutsätter nedsättning av arbetsförmågan med , livränta nedsättning med minst 10procent. Till efterlevande utgår familjepension från den allmänna försäkringenoch vid yrkesskada efterlevandelivränta från yrkesskadeförsäkringen. Invaliditets-och efterlevandeförmånerna kan kompletteras med vissa tillägg. Om en skadadperson får ersättning från socialförsäkringen och har rätt tillskadestånd enligt skadeståndsreglerna skall försäkringsersättningen reduceraskadeståndet. Det finns dessutom ett stort antal försäkringstyper somger skydd mot förluster i samband med personskada. I första hand kan nämnasliv-, olycksfalls- och sjukförsäkringar. Sådana försäkringar gäller kollektivt gruppförsäkringar eller enskilt. Tjänstegrupplivförsäkringen (TGL) ärexempel på ett skydd av detta slag som arbetsgivaren bekostar. Ett annatexempel är den allmänna gruppsjukförsäkringen (AGS), som infördes påarbetsmarknaden . Ett tredje exempel är förarplatsförsäkringen.Personförsäkringar inom denna kategori är för det mesta s. k. summaförsäkringar.Därmed menades ursprungligen att ett visst på förhand överenskommet belopputbetalas (på en gång eller i periodiska poster) då skadefallet inträffar. försäkring av detta slag kan också vara anpassad till den konkreta skadan(t. ex. inkomstförlust till en viss nivå). Försäkringsersättningar av de formersom nu har angetts räknas normalt inte av på skadestånd som utgår . Frågan om ett förbättratersättningssystem för dem som skadas i samband med sjukvård har behandlats avriksdagen bl. Vid tillkomsten av skadeståndslagenframhöll justitieministern att önskemålen om förbättrat skydd på sjukvårdensområde enligt hans mening bäst tillgodoses genom försäkringsanordningar somverkar direkt till förmån för ' de potentiellt skadelidande. Med hänsyn tillatt sjukvärdens och folktandvårdens huvudmän samt de privatpraktiserandeläkarna och tandläkarna genom sina organisationer förklarat sig beredda att tainitiativ till på lämpligt sätt utformade försäkringssystem, ansåg justitieministernatt det inte fanns skäl att ta upp frågan om ingripande genom lagstiftning tillsäkerställande av att ersättningsproblemen på detta område blir lösta (prop.1972:5 s. 104). instämde i justitieministerns principiellasyn på frågan men underströk för sin del ytterligare angelägenheten av att förekommandeproblem rörande denna typ av skador löses (LU 1972:10 s. 143).Utskottet lämnade också vissa närmare upplysningar rörande det pågåendeutredningsarbetet för att utforma ett sådant ersättningssystem somjustitieministern åsyftat. Detta arbete hade då sedan något år tillbakabedrivits av en arbetsgrupp bestående av representanter för Landstingsförbundetoch de svenska försäkringsbolagen. Utredningsarbetet hade förutskottsbehandlingen nått så långt att man kunde skönja riktlinjerna för hurersättnings- 1* 1974.8 saml. systemet borde utformas. Utskottet ansåg att man bordeavvakta resultatet av utredningsarbetet. Om tidsutdräkten skulle bli större änberäknat eller om det skulle visa sig att räckvidden av föreslagenersättningsanordning blev otillräcklig eller inte fyllde de krav på säkerhetoch snabbhet som man med hänsyn till patienternas trygghet måste ställa, bordeman dock enligt utskottets mening allvarligt överväga att tillgripalagstiftning eller andra åtgärder för att åstadkomma önskvärda lösningar. sålunda anfört skulle ges Kungl. Maj:t till känna. Frågan kom åter upp vid riksdag med anledning aven motion om införande av strikt skadeståndsansvar inom sjukvården. Kort tidföre utskottsbehandlingen av motionen hade den av ochförsäkringsbolagen tillsatta arbetsgruppen redovisat sitt arbete i en rapportmed titeln . Rapporten innehöll delsett fullständigt förslag till utformning av bestämmelser om ersättningsansvarför kroppsskada, som drabbar patient i samband med sjukvård, dels en ingåendekommentar till de föreslagna bestämmelserna. hadeden beslutat att låta remissbehandla rapporten. I sitt av godkända betänkande anförde utskottetbl. a. följande (LU 1973:9 s. 14 f.). Det remitterade förslaget anslutersig nära till de preliminära uppgifter angående ersättningssystemets utformningvilka föregående år lämnades av företrädare för ochifrågavarande arbetsgrupp och som senare redovisades i utskottets betänkande.Utskottet uttrycker sin stora tillfredsställelse över att därvid angivnamålsättningar och uppgjorda tidsplaner för utredningsarbetet i stort settkunnat hållas. Det nu presenterade förslaget anser utskottet i sina huvuddragvara väl ägnat att skapa ett enklare, snabbare och rättvisare ersättningssystemän skadeståndsrättens på sjukvårdens område. Visserligen uppfyller förslagetinte de mest långtgående krav som från olika håll uppställts när det gällerekonomisk kompensation vid "medicinskt olycksfall". Det föreslagnaersättningsansvaret täcker dock de allvarliga skadefall där motiven för vidgadeersättningsmöjligheter är mest framträdande, nämligen de direktabehandlingsskadorna. Det bör vidare understrykas att det föreslagnaskadebegreppet är helt fristående frän varje inslag av vårdslöshet, bristandeerfarenhet, bristande skicklighet eller bristande kännedom om patientenskonstitution. Detta innebär att man till skillnad från gällande lagregler bortser från de subjektiva momenten i vårdpersonalens handlande. Härigenomuppfyller förslaget målsättningen att utjämna effekterna av culparegelnstillämpning inom sjukvården beträffande de mest angelägna ersätfningsbehoven.Förslaget innebär vidare' att ersättningsansvaret kommer att omfatta nyaskadegrupper skador som inte registrerats som skada. Utformningen av förslaget har nödvändigtvis till stor delbetingats av de ekonomiska förutsättningarna. Det allmänna ekonomiska lägetanses inte ge utrymme för kostnadsökningar annat än i begränsadomfattning. Sjukvårdshuvudmännens ekonomiska insatser för utformningen av ettvidgat ersättningsansvar vid skada i samband med sjukvård har sålunda måstavvägas i konkurrens med andra resursbehov inom sjukvården. Detta innebär attkostnaderna för ett vidgat patient- skydd måste värderas i förhållande till alternativanvändning inom sjukvårdsproduktionen. Arbetsgruppen har påpekat att detföreslagna ersättningssystemet utformats med viss försiktighet. Om det föreslagnaersättningsansvaret kommer att genomföras och det, sedan systemet prövats entid, visar sig att riskerna överskattats, dvs. att kostnaderna understiger denu beräknade eller att ekonomiskt utrymme i övrigt finns, bör enligtarbetsgruppen en påbyggnad av systemet övervägas. Enligt det föreliggandeförslaget finns det i sådant fall möjligheter att beträffande bestämdaskadegrupper vidga det nu föreslagna ansvaret. Enligt vad utskottet inhämtat från ,och representanter för de i den ovannämnda arbetsgruppeningående försäkringsbolagen bedöms preliminärt förutsättningarna som goda föratt ett ersättningssystem av liknande utformning skall kunna införas på denprivata vårdsektorn. De förhoppningar, som utskottet föregående år ställde pådet inom pågående utrednings- och förhandlingsarbetet, harsåledes visat sig välgrundade. Frågan om att tillskapa ett enklare, snabbareoch mera rättvist ersättningssystem för skador vid medicinsk behandling harunder det gångna året förts ett gott stycke närmare en lösning. 1 nuvarandeläge bör givetvis och sjukvårdshuvudmännens slutligaställningstagande till det föreslagna ersättningssystemet avvaktas, liksom ivilken utsträckning anslutning till systemet kommer att äga rum inomangränsande vårdområden. Vid dessa förhållanden bör motionsyrkandet om särskildlagstiftning i ämnet inte vinna bifall. Såsom framgår av den föregåendeframställningen pågår inom en utredningangående förutsättningarna för landstingskommun att åtaga sig ett vidgatersättningsansvar för skada som drabbar patient i samband med sjukvård.Målsättningen för utredningsarbetet, som bedrivs i samverkan med de svenskaförsäkringsbolagen, är att skapa ett ersättningssystem som ger med hänsyn skadas art och konsekvenser rättvisare ekonomiska kompensationsmöjligheterän det skadeståndsrättsliga systemet. En arbetsgrupp bestående av representanterför och försäkringsbolagen lade fram enrapport med förslag till vidgat patientskydd. styrelsebeslöt att arbetsgruppens förslag skulle remitteras tillsjukvårdshuvudmännen samt vissa angivna myndigheter och organisationer föryttrande. Efter bearbetning och vissa försäkringsmässiga förhandlingar skulleförslaget enligt styrelsens beslut åter föreläggas styrelsen. Ensammanställning av remissvaren utgavs . Den föreladesLandstingsförbundets ekonomiberedning. Beredningen beslöt att en expertgruppskulle tillsättas för att utvärdera resultatet av remissbehandlingen samtbearbeta förslaget med hänsyn härtill. Med beaktande av de synpunkter somframkommit vid remissbehandlingen samt även senare i samband medöverarbetningen av förslaget har ett nytt förslag tillansvarsåtagande lagts fram ("Förslag till ersättningsansvar vidbehandlingsskada"). Det nya förslaget, vilket fogas som bilaga till detta betänkande, har överlämnats till försäkringsbolagen för kostnadsberäkningoch närmare försäkringsteknisk bearbetning. Därefter skall förslaget ånyo tasupp till behandling i . En utredning angående ersättning för produktskadorverkställs f. n. av den tillsatta produktansvarskommittén. Enligtdirektiven skall utredningsarbetet bl. a. inriktas på en lösning aversättningsproblemen på personskadeområdet. Maj:ts bemyndigande harnyligen tillsatts en utredning för att se över bestämmelserna angående tillsynöver personal inom hälso- och sjukvården, m. m., den s. k.medicinalansvars-kommittén. Huvudvikten av utredningsuppdraget är lagd på enöversyn av reglerna om medicinalväsendets ansvarsnämnd, men utredningen skallbehandla även vissa andra rättssäkerhets-, informations- och integritetsfrågorinom sjukvården. Vid såväl riksdag som 1973års riksdag behandlade utskottet motionsförslag, som syftade till att förbättrasituationen för dem som skadas i samband med sjukvård. Utskottet avstyrkte vidbåda dessa tillfällen bifall till motionerna under hänvisning till i förstahand att det inom pågår en utredning angående förutsättningarnaför landstingskommun att åtaga sig ett vidgat ersättningsansvar för skada somdrabbar patient i samband med sjukvård. (En närmare redogörelse förriksdagsbehandlingen lämnas ovan på s. 3 ff.) Den allmänna målsättningen förutredningsarbetet är att för sådana skador föreslå former för ettersättningssystem som med hänsyn till skadans art och konsekvenser gerrättvisare ekonomiska kompensationsmöjligheter än det skadeståndsrättsligasystemet. När utskottet behandlade frågan hade utredningsarbetetavancerat så långt att låtit remittera tillsjukvårdshuvudmännen samt vissa myndigheter och organisationer ett förslag tillutformning av bestämmelser avseende ersättningsansvar för kroppsskada somdrabbar patient i samband med sjukvård. Det remitterade förslaget är återgiveti utskottets betänkande LU 1973:9 s. 11 ff. I förevarande motion ifrågasätts om den avgränsning aversättningsansvaret som gjorts enligt det remitterade förslaget kan anses helttillfredsställande med hänsyn till patienternas behov. Motionärerna pekarsärskilt på att man från ansvaret undantagit skada som uppkommit till följd avunderlåten åtgärd. I motionen hemställs att medicinalansvars-kommittén (se ovan)får i uppdrag att utreda huruvida skadeståndsfrågorna inom sjukvården kommeratt få en tillfredsställande lösning genom ett förverkligande avLandstingsförbundets förslag. Såsom framgår av den i det föregående lämnade redogörelsen(ovan s. 5) har efter remissbehandlingen en överarbetning skett av förslaget.Detta har resulterat i att ett nytt förslag lagts fram (se bilaga till detta betänkande). Enligt vad utskottet inhämtat pågår överläggningar med försäkringsgivarerörande villkor, och premiefördelningen. Avsikten är att förslagetdärefter med de eventuella ändringar som kan beslutas skall tas upp tillbehandling på . Beträffande den i motionen berördaavgränsningsproblematiken när det gäller ersättningsgrundande skador villutskottet till en börian erinra om det nära sambandet mellan ansvarsomfattningoch kostnadsram. Såsom framhölls i det remitterade förslaget varersättningsåtagandet utformat med viss försiktighet med tanke på svårighetenatt överblicka de faktiska konsekvenserna. Kostnaderna för ett vidgatpatientskydd måste också värderas i förhållande till alternativ användning försjukvårdande insatser. En allmän utgångspunkt för utredningsarbetet har sålundavarit att kostnaderna för ett vidgat ersättningsansvar inte bör få medföraeffekter som negativt påverkar tilldelningen av resurser för ren sjukvård. En generell värdering av remissinstansernas inställningtill avvägnings-förhållandet mellan ansvarsomfattning och kostnadsram haremellertid gett vid handen att ansvarsomfattningen framstår som prioriterad. Ikonsekvens med sjukvårdshuvudmännens sålunda uttalade vilja att skapaförutsättningar för vidgade möjligheter till skadeersättning och med beaktandeav de synpunkter i övrigt som redovisats i remissvaren har därför en omprövningskett av ansvarsavgränsningen. 1 jämförelse med det remitterade förslaget innefattar nuföreliggande förslag en väsentlig utvidgning av ansvarsåtagandet, främst genomatt skada som följd av underlåten åtgärd numera kan utgöra ersättnings-grund.Skada som uppkommer eller inte kan förhindras till följd av vissa brister isamband med diagnostik föreslås således nu bli täckt av ansvaret. Det gällerhär fall där diagnostiken inte uppfyller de krav som enligt medicinsk praxiskan uppställas. Därutöver har den självrisk/karenstid som skall bäras avpatienten minskats. Även på denna punkt har således ersättningsansvaret vidgatsi förhållande till remissförslaget. har ansvarsavgränsningarna iflera avseenden preciserats, bl, a. har ett generellt undantag införts i frågaom skador till följd av produktfel hos läkemedel, tekniskt hjälpmedel ellerannan sjukvårdsmateriel som använts vid vården (jfr ss. 2 och 6 ovan). Dettager en motsatt effekt, dock inte i sådan utsträckning att den uppväger denföreslagna ansvarsutvidgningen. Utskottet vill i detta sammanhang också fästauppmärksamheten vid att sjukvårdshuvudmännen inte har majoritetsställning i denskadenämnd som skall avge utlåtande i principiella eller tveksammaskadeersättnings-fall. De föreslagna förändringarna av ersättningsåtagandet harbedömts ryrrimas inom den tidigare förutsatta kostnadsramen, perskattekrona. Utskottet finner det glädjande att det visat sig möjligtatt på detta sätt utsträcka ersättningsansvaret till att omfatta även andraskador än de direkta behandlingsskadorna. Till följd av de gjordaförändringarna kommer således nu föreliggande förslag i högre grad änremissförslaget att utjämna effekterna av vållandeprincipens tillämpning inomsjukvården. Utskottet vill framhålla att det rör sig om ettansvarsåtagande från sjukvårdshuvudmännens sida som sträcker sig väsentligtlängre än vad som följer av gällande principer för skadeståndsskyldighet. Genom att numera även skada som följd av underlåten åtgärdföreslås falla in under ersättningsansvaret har motionärernas huvudönskemål ifråga om gränsdragningen blivit tillgodosett. Ett väsentligt skäl tillmotionärernas hemställan om att medicinalansvarskommittén skulle få i uppdragatt verkställa en överprövning av förslag har såledesbortfallit. Utskottet vill tillägga att en sådan överprövning skulle medföradubbelarbete och innebära risk för att denna angelägna reform blev försenad.Enligt utskottets uppfattning bör i nuvarande läge givetvisLandstingsförbundets och sjukvårdshuvudmännens slutliga ställningstagande tilldet föreliggande förslaget avvaktas. Utskottet erinrar i detta sammanhang ocksåom att det här är fråga om ett frivilligt kommunalt patientskydd som skallbekostas av sjukvårdshuvudmännen själva. Om det sedan ersättningssystemetgenomförts och praktiskt prövats någon tid skulle visa sig att det ej fulltmotsvarar förväntningarna kan det givetvis bli aktuellt att inom ramen för enallmän översyn av systemet ta upp frågan om en utbyggnad av ansvarsåtagandet.Initiativet härtill ankommer dock rimligen i första hand påsjukvårdshuvudmännen själva. En annan sak är att det från statsmakternas sidakan finnas anledning att med hänsyn till vårdfrågornas vikt med uppmärksamhetfölja utvecklingen på området, särskilt när det gäller frågan i vilkenutsträckning anslutning till systemet kommer att äga rum inom angränsandevårdsektorer. På anfördaskäl hemställer utskottet attriksdagen avslår motionen 1974:1268. Närvarande: herrar (), (). ()*, (), herrar (), i (s)*,(), i (s), (), i (s), herrarOlsson i (c). (vpk), (), ()och (). * Ej närvarande vid betänkandets justering. Förslag till ersättningsansvar vid behandlingsskada § 1 Patient som skadas i direkt samband med hälso- ochsjukvård har rätt till ersättning för behandlingsskada enligt följandebestämmelser. § 2 Med behandlingsskada förstås skada eller sjukdom avkroppslig art som 2.1 uppkommit som en direkt följd av undersökning,medicinering, behandling eller annan dylik åtgärd och ej utgör en naturlig följd av en från medicinsk synpunkt motiverad åtgärd. Såsom behandlingsskada anses dock ej skada eller sjukdomsom skulle ha fortgått, uppkommit eller utvecklats oavsett vården. 2.2 uppkommit ellerej kunnat förhindras till följd av att med tekniska hjälpmedel framtagnaundersökningsresultat varit oriktiga eller att faktiskt iakttagnasjukdomssymptom i samband med diagnostik inte tolkats på sätt somöverensstämmer med medicinsk praxis. 2.3 inträffat genomolycksfall - dvs. plötslig yttre händelse - i samband med hälso- och sjukvård. § 3 Patient äger dock ej rätt till ersättning förbehandlingsskada som orsakats av 3.1 produktfel hosläkemedel, tekniskt hjälpmedel eller annan sjukvårdsmateriel som använts vidvården, 3.2 smitta ellerinfektion av annan orsak än att ej sterila instrument eller ämnen såsomläkemedel, infusionsvätska, blod eller plasma använts. § 4 Ersättning utgår för behandlingsskada om patienten pågrund av skadan sjukskrivitsmed hel arbetsoförmåga eller tillfogatssådant stadigvarande men som ej är utan betydelse eller Oavsett de i föregående stycke angivna förutsättningarnaför ersättning vid behandhngsskada utgår ersättning för av sådan skadaorsakade skäliga behandlingskostnader, dock endast till den del ersättningsbeloppetöverstiger . § 5 Ersättning beräknas enligt i gällandeskadeståndsrättsliga regler i den mån ej annat föreskrivs här nedan. 5.1 Föreligger medvållande till skadan på den skadeUdandessida utgår ersättning utan jämkning. Om dock den skadelidande själv uppsåtligeneller genom grov vårdslöshet medverkat till skadan utgår ingen eller vidsärskilt förmildrande omständigheter jämkad ersättning. 5.2 Ersättning förförlorad inkomst skall motsvara det inkomstbortfall som åsamkats patientengenom skadan. 5.3 När skadamedför bestående förlust eller nedsättning av arbetsförmåga utgår där ejannat sägs här nedan livränta efter den grad av invahditet som för denskadades återstående livstid skulle ha fastställts enligt de regler som gälleri lagen om yrkesskadeförsäkring. Livränta skall dock ej utgå med högre ellerlägre belopp än vad den skadelidande kan beräknas dels förlora i inkomst medhänsyn till invaliditetens betydelse för hans framtida yrkesutövning, delsåsamkas i merkostnader för vård eller dylikt på grund av den av skadan orsakadeinvaliditeten. Skulle den fastställda invaliditetsgraden understiga tioprocent utgår ingen livränta utan endast ersättning för lyte och stadigvarandemen.