bet · FX01KU22 · 1974-12-31 00:00:00 — uppgifterom främmande stridskraftersstyrka och belägenhet, beredskap och verksamhet samt uppgifter ommililärgeografi, kommunikationer och underhållsresurser. Därutöver behandlasmilitärpolitiska frågor saml ekonomiska förhållanden av betydelse förbedömningen av främmande makters krigspotential. Försvarsstabens särskilda byrå (IB) lyder direkt underöverbefälhavaren, som utfärdat särskilda instruktioner förverksamheten, vilka bl. innehåller uppgift om inriktning, organisation istort och ledningsförhållanden. Särskilt anges i vilka fall det åligger underlydandepersonal att hänskjuta frågor för avgörande till särskilda byråns chef. 1sammanhanget vill utskottet erinra om att försvarsutskottet med utgångspunkt i de allmänna krav som bör ställas påunderrättelseorganisationen ansett att verksamheten bör få en fastareinriktning genom att Kungl. Maj:t utfärdar riktlinjer (instruktion) förverksamheten. Närmare bestämmelser för den hemliga underrättelsetjänsten bördock, enligt försvarsutskottets mening, liksom tidigare meddelas avöverbefälhavaren. 1 stor utsträckning är vad som gäller för försvarsstabenssärskilda byrå sekretessbelagt. I de årliga propositionerna till riksdagenrörande det militära försvaret lämnas sålunda endast vissa begränsade uppgifterom t. ex. programplaner, anslagsframställningar och regleringsbrev för den s.k. särskilda verksamheten. Det kan erinras om att försvarsutskottet på denpunkten förordat att en mer öppen redovisning av denna verksamhet sker ifortsättningen. Vad gäller budgetfrågor, medelsredovisning m. m. hänvisas tillförsvarsutskottets betänkande. Beträffande frågan om vilka kontakter som förekommitmellan regeringen eller enskilda statsråd och överbefälhavaren, försvarsstabenoch IB i ärenden som berör den militära underrättelsetjänsten kan deupplysningar som utskottet erhållit sammanfattas på följande sätt. Eftersom den militära underiättelsetjänsten sker påöverbefälhavarens ansvar, har det vanligen varit han som själv tagit initiativtill sådana kontakter och därvid vätit sig till försvarsministern, som iregeringen handlägger dessa frågor. Det har förekommit att cheferna förförsvarsstabens säkerhetsavdelning, och IB haftkontakter direkt med försvarsministern, vilket dock alltid skett medöverbefälhavarens vetskap eller direkt enligt dennes uppdrag. , dådet inte rått några internationella kriser, har sådana kontakter, vilka främstavsett att hålla försvarsministern orienterad om förändringar i"läget", förekommit ungefär en gång i kvartalet. har ävenstatssekreteraren i försvarsdepartementet varit närvarande. Det kan isammanhanget nämnas att, förutom skriftliga redogörelser som lämnas bl. a.försvarsministern, förekommer s. k. underrättelsegenomgångar iförsvarsstaben, vid vilka i allmänhet någon militär tjänsteman frånförsvarsdepartementet är närvarande. 1 samband med utrikespolitiska kriser hardet förekommit föredragningar inför försvarsministern , ibland varjedag. I sådana lägen har även statsministern, som är ordförande i försvars rå det, varit inkopplad. Det bör i detta sammanhang erinras om att det - tillskillnad mot vad som'Sålunda gäller beträffande frågor rörande den militäraunderrättelsetjänsten finns vissa rutiner för handläggningen inom regeringenav säkerhetsfrågor, såväl polisiära som militära. Såsom redovisades avparlamentariska nämnden i Wennerströmaffären i utlåtandet "Handläggningenav säkerhetsfrågor" (1968:4) gäller bl. a. att statssekreteraren istatsrådsberedningen har till uppgift att för statsministerns räkning följasäkerhetsfrågor av vikt. Vad gäller den militära säkerhetsriänstens, dvs.försvarsstabens säkerhetsavdelnings, föredragningar inför försvarsministernrör dessa till den allt övervägande delen personalärenden av sådan art ochbetydelse att de inte kan vara av något intresse för annan regeringsmedlem. Försvarsministern vidarebefordrar därför vad som framkommit vid dessa föredragningar till justitieministern till vilken alla polisiära säkerhetsärenden i första hand skall anmälas -endast dä dessa efter hans eget bedömande har sådant innehåll att någon ellernågra av de övriga statsråden bör erhålla information härom. Det har ocksåöverenskommits mellan försvarsministern och statssekreteraren i statsrådsberedningenatt den senare skall hållas underrättad om de viktigaste ärenden som anmäls avden miUtära säkerhetstjänsten. Vidare fömtsätts att gemensamma beredningarskall kunna förekomma i särskilt betydelsefulla säkerhetsärenden. Beträffandedenna grupp av ärenden kan i övrigt hänvisas till nyssnämnda utlåtande avparlamentariska nämnden i Wennerströmaffären (se bilaga 4 D till dettabetänkande). Utskottets granskning av IB-affären har vidare gett vidhanden att några direktkontakter från regeringens sida inte tagits med JB ellerden särskilda verksamheten i övrigt. När det gällt samarbete med annat landsunderrättelseorganisation har frågan alltid underställts regeringen (försvarsministern).Överbefälhavaren har sålunda inte haft fullmakt att besluta om att dyliktsamarbete skall påbörjas eller upphöra. Regeringen har vid några enstakatillfällen medgett att sådant samarbete fått äga rum. Besluthärom har inte fattats i konselj utan på försvarsministerns ansvar. Beträffande utbyte av information med andra ländersunderrättelsetjänst har som ledande principer gällt att tredje makt inte fårskadas, att uppgifter av hemlig natur om det svenska försvaret inte fårutlämnas och att utbytet uteslutande skall ha till syfte att tjäna det svenskaförsvaret. Det har ankommit på överbefälhavaren att lämna närmare föreskrifterför att tillgodose dessa principer. Mot bakgrund av vad som sålunda framkommit kan det enligtutskottet konstateras att frågor rörande den militära underrättelsetjänsten iallmänhet inte blir föremål för någon gemensam beredning eller diskussion i envidare krets inom regeringen. Vanligen handhas dessa ärenden avförsvarsministern, och endast i de fall han anser det påkallat kopplasstatsministern och regeringen i övrigt in. Några bestämda regler för när dettabör ske finns inte, utan avgörandet träffas efter en bedömning från fall tillfall. Enligt utskottet är det självfallet av vikt attförsvarsministern fortlöpande hålls orienterad om den militäraunderrättelsetjänstens verksamhet för vilken militärledningen har etthuvudansvar. Det är vidare naturligt att försvarsministern i sin tur delgerstatsministern och när så erfordras regeringen i övrigt vad som framkommit viddessa orienteringar. Utskottet har vid sin granskning inte funnit anledningtill erinran mot den ordning som härvid tillämpas inom regeringen. Som inledningsvis nämnts harutskottet vid sin granskning av IB-affären ägnat särskild uppmärksamhet åtvilka åtgärder som vidtogs från regeringens sida i samband med publiceringen avartiklarna i nummer 9, 10 och 17 av tidskriften i Bild/Kulturfront samtIB-boken. Granskningen har skett bl. a. mot bakgrund av den tillsyn över tryckfrihetsförordningens efterlevnad som det ankommer påchefen för att utöva. 1 detta sammanhang vill utskottet först lämna enredogörelse för aktuella regler i tryckfrihetsförordningen och ochhur dessa tillämpats i IB-fallet. Enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen står det iprincip envar fritt att för offentliggörande i tryckt skrift till dessförfattare eller utgivare eller, om för skriften finns särskild redaktion, tilldenna eller tUl företag för yrkesmässig förmedling av nyheter till periodiskaskrifter meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst.Bestämmelsen innebär att den som lämnat sådant meddelande i princip inte kanställas till ansvar för meddelandets innehåll. Är meddelandet lagstridigt kanansvar nomialt utkrävas endast för det fall att meddelandet pubhcerats.Ansvaret åvilar i så fall enligt 8 kap. i princip skriftens upphovsman eller ifråga om periodisk skrift den ansvarige utgivaren. Till stadgandet i I kap. 1 § tryckfrihetsförordningenansluter sig bestämmelserna i 3 kap. om meddelares rätt till anonymitet. Dettaskydd för meddelare är underkastat en viktig inskränkning genom bestämmelsernai 7 kap. 3 §. Enligt detta stadgande kan straff i vanlig brottmålsprocessådömas den som meddelat uppgift för offentliggörande i tryckt skrift, ommeddelaren genom att lämna uppgifter gör sig skyldig till vissa i stadgandetuppräknade allvarliga brott, däribland spioneri. Enligt 7 kap. 5 § är det ett tryckfrihetsbrott att genomtryckt skrift offentliggöra uppgifter rörande förhållanden vilkas röjandeskulle enligt lag innefatta brott mot rikets säkerhet. Ansvar enligt dettastadgande åvilar jämlikt 8 kap. för periodisk skrift ansvarige utgivaren ochför annan tryckt skrift i första hand författaren. I behandlas spioneribrott i 19 kap. 5 §.Ansvar för spioneri kommer i fråga för den som med uppsåt att gå främmande maktrill hända obehörigen anskaffar, befordrar, lämnar eller eljest röjer uppgiftrörande förhållanden, vars uppenbarande för främmande makt kan medföra men förrikets säkerhet. Detta gäller vare sig uppgiften är riktig eller ej. 7 § kan ansvar utkrävas för obehörig befattning med ellervårdslöshet med sådan hemlig uppgift som avses i 5 §. 1 tingsrätts dom , som numerai vad , avser vunnit laga kra:ft, biföll tingsrätten åklagarenstalan och dömde och vardera till fängelse förspioneri genom anskaffande av vissa hemliga uppgifter rörande lB:s verksamhetoch röjande av dessa genom artiklar i Folket i Bild/Kulturfront nr 9, 10 och 17för . Beträffande de i lämnade uppgifterna omfattade åklagarensansvarspåslående och den fällande domen endast anskaffande av uppgifterna. fullföljde talan mot tingsrättens dom och invändedärvid bl. a. att han i egenskap av journalist och anställd på Folket iBild/Kulturfront med chefredaktörs befogenheter inte var att betrakta sommeddelare i tryckfrihetsförordningens mening. , som meddelade dom i målet , anförde beträffande meddelaresansvar följande: Enligt tryckfrihetsförordningen ärdet i princip endast ansvarige utgivaren som har att svara för innehållet iperiodisk skrift. Dennes ansvar härför kan utkrävas endast i de fall och i denordning som tryckfrihetsförordningen anger. Den som till utgivaren ellertidningens redaktion lämnar uppgifter som är avsedda att offentliggöras itidningen är i allmänhet fri från allt ansvar. Enligt undantagsbestämmelsen i 7kap. 3 § andra stycket tryckfrihetsförordningen må emellertid, om någon genomatt lämna meddelande till annan förövar spioneri eller annat i paragrafenangivet brott mot rikets säkerhet, sådan gärning åtalas och ansvar därförådömas i den för brottmål i allmänhet stadgade ordningen. Ansvarstalan i vanligbrottmålsordning mot meddelaren är dock ej avsedd att träda i stället förtryckfrihetsåtal mot ansvarige utgivaren utan bör föregås av eller föras vidsidan av tryckfrihetsåtal. Beträffande invändning atthan ej var att anse som meddelare uttalade hovrätten att undantagsbestämmelseni 7 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen avser olika former av meddelanden, ävenmeddelanden i form av tiU tidning ingivna artiklar, till vilka meddelarenframträder som författare, och att något undantag inte gjorts för det fall altmeddelaren tillika är redaktör på tidningen. Målet är f. n. beroende på högstadomstolens prövning. Ätal för tryckfrihetsbrott skall enligt 9 kap. 2 § väckasav justitiekanslern (). Som sagts åligger det chefen för justitiedepartementetatt själv eller genom av honom förordnade tryckfrihetsombud, vaka överefterlevnaden av tryckfrihetsförordningen. Finner han att allmänt åtal böranställas för tryckfrihetsbrott skall han anmäla detta för JK, som dock ävenutan sådan anmälan äger väcka åtal för tryckfrihetsbrott som hör under allmäntåtal. Förekommer anledning att tryckt skrift på grund avtryckfrihetsbrott kan konfiskeras får i avbidan på rättens beslut häromskriften läggas under beslag. Förordnande om beslag meddelas av justitieministerneller på dennes uppdrag av tryckfrihetsombud. Efter det tryckfrihetsåtal väcktskan rätten förordna om beslag eller häva tidigare meddelat beslag. I tryckfrihetsförordningen anges inte några andraförutsättningar för förordnande om beslag än att det som nämnts förekommeranledning att tryckt skrift på gmnd av tryckfrihetsbrott kan konfiskeras. Ejheller uppställer tryckfrihetsförordningen annan fömtsättning för konfiskeringän att det är fråga om tryckt skrift som innefattar tryckfrihetsbrott. Det börframhållas att konfiskering numera kan förekomma vid alla slagstryckfrihetsbrott och att ingreppet genomgående är fakultativt och aldrigobligatoriskt. 1 sammanhanget kan erinras om att för tillämpning avtryckfrihetsförordningens bestämmelser skall tryckt skrift vara utgiven, dvs.ha blivit utlämnad till salu eller för spridning på annat sätt. Folket i Bild/Kulturfront nr 9 för är 1973 utkom den 3 maj1973. Tidningen innehöll uppgifter rörande den hemliga militära underrättelsetjänsten.Frågan om eventuellt tryckfrihetsåtal mot tidningens ansvarige utgivare blevföremål för JK:s prövning genom att riksåklagaren till JK överlärnnade en anmälan som gjorts av en enskild personmot tidningen. I beslut lämnade JK ärendet utan vidare åtgärdunder motivering att de sålunda offentliggjorda uppgifterna om svensk underrättelsetjänstoch dess verksamhet enligt JK:s mening inte utgiorde skäl för åtal mottidningens utgivare för tryckfrihetsbrott. Enligt vad utskottet erfarit i samband med utfrågningarnaav regeringsledamöter föranledde utgivningen av nämnda tidskriftsnummer och dedär lämnade uppgifterna om den militära underrättelsetjänsten överläggningarinom regeringen, vilka resulterade i att det uppdrogs åt försvarsministern attundersöka sanningshalten i tidningsartikeln. Vidare förekom kontakter mellanjustitiedepartementet och JK rörande eventuellt tryckfrihetsåtal. Justitieministernfick enligt vad han uppgivit kännedom om att frågan efter en anmälan frånenskild person redan var under JK:s handläggning. På grund härav fann han ejanledning att själv företa någon prövning i fallet. Som framgått av den ovan lämnade redogörelsen föråtalsreglerna i tryckfrihetsmål ankommer den slutliga prövningen om åtal skallske på JK. Tillsynen över tryckfrihetsförordningens efterlevnad tillkommeremellertid justitieministern, som har att fatta beslut om åtalsanmälan i visstfall skall ske till JK och om skriften i avvaktan på rättslig prövning skalltagas i beslag. Som redan nämnts har JK dessutom rätt att utan anmälan frånjustitieministern väcka åtal för tryckfrihetsbrott. I tryckfrihetsförordningenhar inte närmare angetts de fall där åtal för tryckfrihetsbrott bör bero avinitiativ från justitieministern. Justitieministerns anmälan till JK anses innebära pliktför JK att pröva åtalsfrågan men ej skyldighet att åtala. Med hänsyn till densjälvständiga ställning som tillkommer JK i tryckfrihetsmål är dennes prövningsjälvfallet allsidig och grundlig oavsett hur ärendet kommer under hansprövning. Justitieministerns rätt att underlåta åtalsanmälan pä grund av att JKredan tagit upp saken kan därför inte ifrågasättas. Vill justitieministern genomegen åtalsanmälan särskilt understryka angelägenheten av en åtalsprövning kandet givetvis inte utgöra något hinder att JK redan behandlar ärendet.Justitieministerns handlande blir enligt utskottets mening ytterst enavvägningsfråga i varje särskilt fall. Utskottet vill härvid erinra om attjustitieministerns rätt att förordna om beslag inte enligt tryckfrihetsförordningenfömtsätter att han själv gör en åtalsanmälan. Den bedömning justitieministern gjorde beträffandefrågorna om åtalsanmälan och beslag såvitt avsåg nämnda artikel har inte gettanledning till erinran från utskottets sida. Nästa gång ett tryckfrihetsåtal beträffande IB-affärenaktualiserades var med anledning av en artikel i nr 17 avFolket i Bild/Kulturfront som också innehöll uppgifter om IB:s verksamhet.Enligt vad utskottet erfarit tog riksåklagaren kontakt med statsrådetCarl . Justitieministern var vid tillfället bortrest. har i enpromemoria, bilaga 4 G till detta betänkande, uppgett att han enligt"etablerade mtiner i regeringen" skötte justitieärendena i har vidare inför utskottetomtalat att han själv inte hade något formellt förordnande som justitieminister.Enligt fattades inte heller några formella juridiska beslut denna dag,men väl reella politiska beslut. Utskottet vill i detta sammanhang understryka vikten avatt vid förhinder för justitieministern formellt förordnande enhgt § 5regeringsformen meddelas för annan regeringsledamot att i justitieministernsställe föredra justitieärendena. Detta särskilt som justitieministern har självständigauppgifter som övervakare av tryckfrihetsförordningens efterlevnad. I nämnda promemoria och inför utskottet har närmareredogjort för vad som förekom . Härvid har bl. a. följandeframkommit. Riksåklagaren hade fått tillgång till ifrågavarandeartikel i korrektur. Artikeln, som bl. a. innehöll ett referat av vissa partieri , föreföll aktualisera ett ingripande enhgt tryckfrihetsförordningen.Enligt vad riksåklagaren kände till fanns artikeln och boken redan hos vissatidnings- och nyhetsredaktioner och man fick räkna med att skrifterna varspridda eller på väg att spridas i en större krets. Frågan om eventuellt beslagvar därför brådskande. Vid överläggningar mellanstatsrådet , riksåklagaren, och tjänstgörande statssekreteraren ijustitiedepartementet behandlades dels frågan om tryckfrihetsåtal, dels fråganom förordnande om beslag skulle meddelas på tidskriften och . Vidregeringens lunch diskuterades frågan, varvid regeringen intog denståndpunkten att frågan om tryckfrihetsåtal beträffande tidskriften och bokenborde överlämnas till JK:s prövning. Däremot ansåg man inte att förordnande ombeslag borde meddelas. Vid denna bedömning beaktades att skrifterna redan fåttviss spridning och att skadan därför väsentligen redan var skedd. Vidtelefonkontakt med justitieministern förklarade sig denne inte ha någon erinranmot den bedömning som regeringen gjort. Den formella anmälan till JK gjordes av justitieministerni en skrivelse . Anmälan avsåg såväl som nr 17 avFolket i Bild/Kulturfront. JK:s utredning resulterade i att åtal väcktes den 6december 1973 mot för uppgifter i . Brottet angavs vara otillåtetoffentliggörande i tryckt skrift av uppgifter rörande förhållanden, vilkasröjande innefattar brott mot rikets säkerhet. Sedan som ovan nämnts avStockholms ringsrätt dömts för spioneri beslöt JK attnedlägga tryckfrihetsåtalet. JK motiverade detta beslut med att en domstolsprövningavseende röjandet av uppgifterna i Bratts bok med hänsyn till omfattningen avallmänne åklagarens talan mot och tingsrätts prövning och domskulle sakna mening och att straff utöver det av tingsrätten utdömda interimligen skulle kunna utkrävas. Beträffande justitieministerns anmälan i övrigt beslöt JKden att inte väcka åtal mot ansvarige utgivaren för Folket iBild/Kulturfront liksom för övrigt ej heller mot ansvariga utgivarna för , och , vilka den 24-25september återgett uppgifter ur boken. Likaså beslöt JK attinte viicka åtal jämlikt radioansvarighetslagen. Beslutet motiverades med att boken itryckfrihetsförordningens mening var att anse som utgiven före tidningarna ochföre publicering av uppgifter ur boken. Beträffande de avSveriges Radio, och återgivna uppgifterna ansågs dessavara av allmän politisk natur och kunde inte anses ha inneburit sådant men attansvar därför borde göras gällande i tryckfrihetsrättslig ordning. Beträffande publiceringen i Folket i Bild/Kulturfront ochi Dagens Nyher fann JK att utgivarna med hänsyn till den spridning somuppgifterna fått haft anledning utgå från att innehållet i boken redan kommittill allmänhetens kännedom och sålunda förlorat sin hemliga karaktär.Brottsbalkens krav på uppsåt ansågs därför inte uppfyllt. Som framgår av den föregående redovisningen föreligger vidsådan brottslighet som den här aktuella i viss mån en konflikt mellantryckfrihetsförordningens och regler. Denna ledde i delta falltill den bedömningen att den brottslighet som lades till last inte kundeprövas i samma rättegång. Anskaffandet av de uppgifter som röjts i boken skulleprövas i ordinär process, medan röjandet av uppgifterna endast kunde beivrasenligt tryckfrihetsförordningens regler. Mot bakgrund av det anförda har utskottet inte funnitanledning till erinran mot den bedömning som gjordes inom regeringen atttryckfrihetsåtal mot borde komma till stånd, oavsett vad den utredningsom pågick hos åklagarmyndigheten i kunde leda till. Beträffande frågan om förordnande om beslag borde hameddelats av justitieministern rörande de skrifter som blev föremål föråtalsanmälan till JK vill utskottet till en börian erinra om att beslag ochkonfiskering av tryckt skrift är fakultativa åtgärder för alla typer avtryckfrihetsbrott. Beslag av tryckt skrift är en ingripande åtgärd som intebör komma i fråga utan att starka skäl föreligger för antagandet atträttegången i tryckfrihetsmålet kommer att leda till att skriften konfiskeras.Vidare förekommer naturligtvis fall dä beslag är meningslöst, därför att skadanredan skett genom att skriften eller dess innehåll blivit allmänt spritt. I förevarande fall innehöll skrifterna uppgifter sombedömdes vara till men för rikets säkerhet. Sakliga skäl förelåg sålunda i ochför sig för beslag. Ä andra sidan fanns uppgifter om att bokens innehållredan-var tillgängligt för massmedia och att tidningar som skulle komma utredan samma eftermiddag återgav avsnitt ur boken. Frågan om förordnande om beslag skulle meddelas i dettafall har således varit svårbedömbar. Med hänsyn till arten av de avslöjandensom berörda skrifter innehöll måste enligt utskottet de skäl som talade förbeslag anses ha varit tungt vägande. Starka rättssäkerhetsskäl påkallaremellertid som sagts försiktighet vid användningen av ett så ingripandetvångsmedel som beslag. Mot bakgrund av den kännedom som vid tillfället förelågom uppgifternas spridning finner utskottet det därför förklarligt att förordnande om beslag underläts och finnersåledes inte anledning till erinran i detta hänseende. Som inledningsvis nämnts har justitieministern bl. a. pägrund av den debatt som följt på IB-affären funnit anledning föreligga att göragränsdragningsproblemet mellan tryckfrihetsprocess och aUmän process tillföremål för utredning. I tilläggsdirektiv till massmedieutredningen i januari1974 har således utredningen fått i uppdrag att undersöka möjligheterna attändra de processuella reglerna så att flera personer som är indragna i sammabrottslighet inte kommer att få sin sak prövad i olika processformer, utan attdärför det skydd för yttrandefriheten som ligger i att mål omyttrandefrihetsbrott skall behandlas i särskilda former går förlorat. Vidarebör utredningen närmare överväga vilka möjligheter som kan föreligga attundvika att en och samma person blir åtalad för en sammanhängande brottslighet,som delvis utgör tryckfrihetsbrott, i olika processformer. I tilläggsdirektiveningår även att utredningen bör ägna uppmärksamhet åt frågan om avvägningenmellan meddelarskyddet och rikets säkerhetsbehov. Det bör tilläggas att justitieministern också tillkallatdels en särskild sakkunnig att se över bestämmelser om brott motrikets säkerhet, dels särskilda sakkunniga att utreda frågan om skydd förmeddelares anonymitet vid beslag och husrannsakan. Utskottet delar uppfattningen att de tryckfrihetsrättsligaproblem som aktualiserats av IB-affären gör en översyn av lagstiftningenpåkallad. Det utredningsarbete som justitieministern i detta hänseende tagitinitiativ till är därför enligt utskottet välmotiverat. Regeringens åtgärder i samband med Norrmalmstorgsdramati 1 en inom utskottets kansliupprättad promemoria bilaga 5 till detta betänkande lämnas vissa uppgifterom det uppmärksammade bankdramat vid i förraåret. Av promemorian framgår bl. a. följande. På förmiddagentorsdagen omkring företogs ett dramatiskt bankrån iSveriges Kreditbanks lokaler vid i . Rånaren, vilkensenare befanns vara dömd till internering för bl. a. grovstöld och olaga vapeninnehav som under permission avvikit frånfångvårdsanstalten i , var beväpnad med en kulspmtepistol.