bet · FX01LU1 · 1974-12-31 00:00:00 — betänkande i anledning av motion angåendevårdnaden om barn utom äktenskap. I motionen 1974:200 av i m. fl. (vpk) hemställsatt för sin del beslutar om sådan ändring av 6 kap. 12 §föräldrabalken, att lagrummet erhåller följande såsom motionärernas förslagbetecknade lydelse: 6 kap. 12§' Barn utom äktenskap står under moderns vårdnad till dessdet fyllt eller ingått äktenskap. På ansökan av fadern skall dockrätten överföra vårdnaden till honom, om det finnes skäligt med hänsyn tillbarnets bästa. Äro föräldrarna ense, att vårdnaden skall överföras till fadern,skall rätten på anmälan besluta i enlighet därmed, om det ej är uppenbartstridande mot barnets bästa. Barn utom äktenskap står under moderns vårdnad till dessdet fyllt eller ingått äktenskap. På ansökan av fadern skall dockrätten överföra vårdnaden till honom, om det finnes skäligt med hänsyn tillbarnets bästa. Äro föräldrarna ense, att vårdnaden skall överföras till fadern,skall rätten på anmälan besluta i enlighet därmed, om det ej är uppenbartstridande mot barnets bästa. Önskar föräldrar till barn utom äktenskap gemensamt utövavårdnaden, äger de att till rätten inge gemensam ansökan härom. Rätten har attförordna i enlighet med föräldrarnas önskan, såvida detta ej uppenbart stridermot barnets bästa. Vid upphävande av sådan gemensam vårdnad, varom i andrastycket sägs, äge vad i 7 § stadgas motsvarande tillämpning. Senaste lydelse 1973:646 1 1974. Inträffar i fråga om den avföräldrarna som har vårdnaden om barnet sådant fall som avses i 6 § eller dörhan, skall rätten på ansökan av den andre eller på anmälan av allmän åklagareeller förordna den andre att utöva vårdnaden, såvida ej dennamed hänsyn till barnets bästa finnes böra anförtros åt särskilt förordnadförmyndare. Vad i 2-4 och 10 §§ stadgas med avseende på vårdnad ombarn i äktenskap skall äga motsvarande tillämpning beträffande barn utomäktenskap. Inträffar i fråga om den av föräldrarnasom har vårdnaden om barnet sådant fall som avses i 6 § eller dör han, skallrätten på ansökan av den andre eller på anmälan av allmän åklagare ellerbarnavårdsnämnd förordna den andre att utöva vårdnaden, såvida ej denna medhänsyn till barnets bästa finnes böra anförtros åt särskilt förordnadförmyndare. Vad i 24 och 10 §§ stadgas med avseende på vårdnad ombarn i äktenskap skall äga motsvarande tillämpning beträffande barn utomäktenskap. Motionärerna erinrar inledningsvisom att familjerättsreform inte medförde några förändringar när detgäller frågan om tillskapandet av en möjlighet för ogifta föräldrar attgemensamt handha vårdnaden om sina barn på samma sätt som föräldrar till barn iäktenskap. Motionärerna finner detta ur många synpunkter vara mycketotillfredsställande. I motionen förordas därför att beslutar om enlösning av problemet enligt följande riktlinjer. Ogifta samboende föräldrarskall ges rätt att efter gemensam ansökan hos domstol erhålla gemensam vårdnadom sina barn. Gemensam vårdnad skall uppkomma i och med att domstolenslagakraftägande beslut föreligger. Endast om någon av sökandena ej finnes varalämpad att utöva vårdnaden bör domstolen kunna vägra att bifalla ansökan. Omtvå ogifta samboende föräldrar sedermera separerar skall den gemensammarättsliga vårdnaden om barnen bestå tills endera av föräldrarna eller bådagemensamt hos domstol ansöker om omprövning av vårdnadsbeslutet. Bestämmelser angående vårdnaden ombarn är meddelade i 6 kap. (FB). Den rättsliga vårdnaden ombarnet innefattar enligt dessa bestämmelser en plikt för vårdnadshavaren attsörja för barnets person och ge det en sorgfällig uppfostran. Häri ingår denlöpande uppsikten över barnet med rätt och plikt för vårdnadshavaren att tillseatt barnets behov i allt som hör till det dagliga uppehället blirtillgodosedda, liksom dess behov av vård vid sjukdom och av hjälp och stödockså av personligt slag. Vårdnaden innebär även rätt och plikt att sörja för barnets fostran och att träffa avgöranden medlångsiktiga verkningar för barnet exempelvis i fråga om skolgång ochutbildning, vård och behandling för handikapp och dylikt. Av det sagda framgår att det ankommer på den legalavårdnadshavaren att besluta i frågor som rör barnets personliga angelägenheter.Förvaltningen av barnets egendom liksom befogenheten att företräda barnet iandra angelägenheter än sådana som rör barnets person ingår däremot inte ivårdnaden utan i förmynderskapet (11 kap. FB). Den partiella reform av den familjerättsligalagstiftningen, som antogs av vid vårsession och som trätt ikraft (SFS 1973:645-660, se även SFS 1973:692-698), harmedfört betydelsefulla förändringar i fråga om vårdnaden av barn utom äktenskap.Tidigare gällde att modern automatiskt var barnets vårdnadshavare och attfadern kunde tillerkännas vårdnaden endast om han visade att modern var olämpligsom vårdnadshavare. Det automatiska företrädet för modern att varavårdnadshavare har av lätt insedda skäl måst tagas till utgångspunkt även förden nya lagstiftningens reglering av vårdnadsfrågan. Enligt de nyabestämmelserna är däremot föräldrarna likställda när det gäller rätten attefter särskild prövning få sig tillerkänd vårdnaden om barnet. Om såledesfadern begär att få vårdnaden, skall denna fråga bedömas efter i princip sammaregler som gäller för barn i äktenskap. Detta innebär till en början att, omföräldrarna är ense om att fadern skall ha vårdnaden, domstol skall på derasbegäran överflytta vårdnaden, om inte domstolen anser detta uppenbart stridandemot barnets bästa. Vidare gäller att en tvist mellan föräldrarna ivårdnadsfrågan skall avgöras under hänsynstagande enbart till barnets bästa.Fadern skall med andra ord anförtros vårdnaden om han är den som är bästskickad att ha hand om barnet. Slutligen har fadern uttryckligen givitsföreträde till att överta vårdnaden, om modern visar sig olämplig somvårdnadshavare eller om hon dör, i likhet med vad som för motsvarande fallgäller beträffande barn i äktenskap. De sålunda genomförda lagändringarna torde enligtuttalanden i förarbetena få praktisk betydelse framför allt i fall dåföräldrarna har sammanbott och gemensamt haft den faktiska omvårdnaden ombarnet (1973:20 s. 107 f., prop. 1973:32 s. 128 f.). Den nya lagstiftningen har däremot inte medfört någraförändringar med avseende på frågan om ogifta föräldrars möjlighet att få denrättsliga vårdnaden om sina barn gemensamt. I likhet med vad som gällde enligtäldre rätt saknas det således alltjämt möjlighet för ogifta föräldrar attgemensamt få handha vårdnaden om och förmynderskapet för sina barn på sammasätt som föräldrar till barn i äktenskap. Frågans behandling vid riksdag Till grund för den av statsmakternaår 1973 beslutade partiella reformen på familjerättens område lågfamiljelagssakkunnigas betänkande (SOU 1972:41) Familj och äktenskap I. Desakkunniga föreslog att 1 * 1974.8 saml. samlevande föräldrar till barn utom äktenskap skulle fåmöjlighet att gemensamt handha vårdnaden om och förmynderskapet för sina barnpå samma sätt som föräldrar till barn i äktenskap. Föräldrar som önskarutnyttja denna möjlighet skulle enligt förslaget tillsammans kunna anmäla tillmyndighet som Kungl. Maj:t bestämmer, att de vill ha vårdnaden om barnetgemensamt (betänk, s. 208 f.). Sakkunnigförslaget var emellertid inte enhälligtpå denna punkt, utan en minoritet hade reserverat sig mot det (betänk, s. 271ff.). Även under remissbehandlingen var meningarna delade (prop. 1973:32 s.258 ff.). I propositionen förklarade föredragande statsrådet, atthan inte kunde ansluta sig till sakkunnigmajoritetens förslag (prop. 1973:32 s.129 f.). Propositionen innehöll följaktligen inget förslag om gemensam vårdnadi förevarande fall. Statsrådets ställningstagande kritiserades i motionerna1973:1779, 1973:1793 och 1973:1795. I motionerna 1973:1779 och 1973:1795yrkades att skulle bifalla de sakkunnigas förslag om gemensam vårdnadför samboende föräldrar medan i motionen 1973:1795 därutöver yrkades attgemensam vårdnad skulle kunna förekomma även om föräldrarna inte boddetillsammans. Utskottet, som delade statsrådets uppfattning attnackdelarna med en ordning, där ogifta föräldrar hade gemensam vårdnad,översteg fördelarna, kunde inte finna att motionärernas förslag om gemensamvårdnad för ogifta eller frånskilda samboende var förenligt med grundregeln ombarnets bästa och avstyrkte därför bifall till motionsyrkandena i frågan (LU1973:20 s. 109 ff.). Utskottet tillade emellertid följande. Såvitt utskottet kunnat finnasaknas en kartläggning av i vilken utsträckning det kanföreligga önskemål hos samboende om att få gemensam vårdnad av barnen med denackdelar detta i vissa situationer kan innebära. Skulle det bliett mer allmänt önskemål om gemensam vårdnad bör saken kunna tas upp tillförnyad prövning, varvid reglerna om underhållsbidrag och bidragsförskott fårses över. Såsom påpekat kan då även ändringar i barnavårdslagenbli aktuella. Föredragande statsrådet framhåller emellertid att med det mycket förenkladeregelsystem, som äktenskapet i fortsättningen kommer att omfatta, hinder intebör möta för samboende föräldrar, som vill uppnå från deras synpunkt önskvärdafördelar med gemensam rättslig vårdnad, att underkasta sig det regelsystemsamhället erbjuder genom att gifta sig. Från många synpunkter måste dettaenligt utskottets mening te sig fördelaktigare än att man skulle behöva inrättaett särskilt kontrollsystem med övervakning av personliga förhållanden för attsäkerställa att vid separation på motsvarande sätt som vid äktenskapsskillnadden rättsliga vårdnaden upplöses. På grund av vårdnadsfrågornas vikt förutsätterutskottet att utvecklingen på området följs med uppmärksamhet från Kungl.Maj:ts sida. Utskottets ställningstagande var ejenhälligt. I en vid betänkandet fogad reservation förordades sådanalagändringar att samboende föräldrar till barn utom äktenskap och föräldrar,som sammanbor efter dom på äktenskapsskillnad, skulle få möjlighet attgemensamt handha vårdnaden om och förmynderskapet för sina barn (LU 1973:20 s.138 f.). har det blivit alltvanligare att män och kvinnor bildar familj utan att gifta sig. a. i att giftermålsfrekvensen sjunkit mellan och är 1971 med cirka35 %. Ett annat tecken är att antalet barn födda utom äktenskapet ökat. Av debarn som föddes var födda utom äktenskap. Är uppgickmotsvarande andel till . En särskild undersökning från år 1971visar, att omkring två tredjedelar av de nyblivna ogifta mödrarna sammanbor medbarnets far. De flesta barn utom äktenskap lever dock inte tillsammans med bådaföräldrarna. Barn utom äktenskap kan enligt gällande lagstiftning intestå under gemensam rättslig vårdnad av föräldrarna. 1 förevarande motionhemställs om sådana lagändringar, att samboende ogifta föräldrar skall kunnagenom ett anmälningsförfarande få den rättsliga vårdnaden om sina barngemensamt. Utskottet vill till en början erinra om att den nyafamiljerättsliga lagstiftning, som föregående år antogs av och somträtt i kraft , medfört genomgripande ändringar med avseendepå de tidigare rådande skillnaderna i fråga om faderns möjligheter att få vårdnadenom å ena sidan barn utom äktenskap och å andra sidan barn inom äktenskap. Degenomförda ändringarna innebär att faderns möjligheter att i förstnämnda fallfå överta vårdnaden vidgats väsentligt och att i princip samma regler numeragäller vid valet mellan föräldrarna, oavsett om barnet är barn i eller utomäktenskap (se ovan s. 3). På denna punkt utgör således 1973 årsfamiljerättsreform ett betydelsefullt steg i utvecklingen mot att utjämnaskillnaderna i lagstiftningen mellan dessa båda rättsligt bestämda kategorier. Som framgår av den föregående framställningen innebär dennya lagstiftningen däremot ingen förändring, såvitt avser frågan om gemensamvårdnad om barn utom äktenskap. Med anledning av motionsyrkanden om en ändringi värdnadsreglerna även på denna punkt uttalade utskottet i sitt av idetta hänseende godkända betänkande såsom sin principiella uppfattning att ifråga om vårdnaden om barn borde i sak enhetliga regler eftersträvas för allasamlevande oberoende av om samlevnaden sker inom äktenskapets ram eller inte.Utskottet underströk dock, att det i och för sig inte var likställighet mellansamlevnadsformerna som var avgörande utan att det var barnets bästa som måstevara utgångspunkten för regelsystemet (LU 1973:20 s. 75). Avgörande för ställningstagandet till frågan om ogiftaföräldrars gemensamma vårdnad fann utskottet således vara huruvida en sådanordning kunde anses förenlig med barnens bästa. Utskottet framhöll därvid attså länge förhållandet mellan föräldrarna är gott torde det vara från barnetssynpunkt utan nämnvärd betydelse', om föräldrarna utövar den rättsligavårdnaden gemensamt eller om endast en av dem har vårdnaden (LU 1973:20 s. Den faktiska vårdnaden syntes nämligen enligt utskottets uppfattning inte rimligenvara avhängig av hur den rättsliga vårdnaden är anordnad. Utskottet ansåg toi-de kunna räkna med att beslut rörande barnets personliga förhållandensom är av mer ingripande betydelse för barnet fattas i samråd mellanföräldrarna oavsett vem som har den formella beslutanderätten. Utskottetmedgav dock, att det kan finnas fall där frågan, hur den rättsliga vårdnaden äranordnad, har betydelse för harmonin inom familjen och därmed även för barnetssituation. Utskottet pekade i detta sammanhang på de problem, somuppkommer om föräldrarna separerar. Erfarenheten visade enligt utskottetsmening, att det är olämpligt att föräldrar, som bor åtskilda, har gemensamvårdnad om barnet. Utskottet framhöll, att detta bl. a. visat sig medföra vissabesvär vid tillämpningen av barnavårdslagen i fall där ingripande frånbarnavårdsnämnds sida är erforderliga och bägge vård-nadshavarna skall fåtillfälle att samtycka till åtgärderna. Även i andra hänseenden kunde detenligt utskottets mening befaras att för barnet viktiga beslut kunde komma attfördröjas på grund av svårigheter att få fram ett ståndpunktstagande från denav föräldrarna som inte utövar den faktiska vårdnaden. Utskottet hänvisadeockså till vissa komplikationer som skulle uppstå i fråga om utgåendeunderhållsbidrag och bidragsförskott. Eftersom faktisk samlevnad upplösesformlöst och till skillnad mot skilsmässa inte automatiskt medför någotdomstolsförordnande i värd-nadsfrågan fann utskottet, att man måste räkna medatt det kan uppkomma åtskilliga fall där den rättsliga vårdnaden kvarstår somgemensam trots att familjen har upplösts och endast en av föräldrarna utövarden faktiska vårdnaden. I dessa fall skulle således svårigheter av nu angivnaslag komma att uppstå. Vid en samlad bedömning av frågan anslöt sig därförutskottet till föredragande statsrådets uppfattning, att nackdelarna med enordning, där ogifta föräldrar har gemensam vårdnad, överstiger fördelarna.Eftersom förslaget om gemensam vårdnad för ogifta föräldrar således inte kundeanses förenligt med grundregeln om barnets bästa, avstyrkte utskottetföljaktligen bifall till de ifrågavarande motionerna. Såsom framgår av den föregående framställningen (ovan s.4) fann dock utskottet skäl att med avseende på den framtida utvecklingen inomförevarande rättsområde göra ett modifierande tillägg till sitt ståndpunktstagande.Därvid pekade utskottet på att det saknades en kartläggning av i vilkenutsträckning det kan föreligga önskemål hos samboende om att få gemensamvårdnad om barnen med de nackdelar detta i vissa situationer kan innebära.Skulle det bli ett mer allmänt önskemål om gemensam vårdnad ansågutskottet, att saken borde kunna tas upp till förnyad prövning. I dettasammanhang erinrade utskottet om att - såsom framhållits i propositionen - meddet mycket förenklade regelsystem, som äktenskapet i fortsättningen skullekomma att omfatta, hinder inte borde möta för samboende föräldrar, som villuppnå frän deras synpunkt önskvärda fördelar med gemensam rättslig vårdnad, attunderkasta sig det regelsystem samhället erbjöd genom att gifta sig. På grundav vårdnadsfrågornas vikt förutsatte utskottet, att utvecklingen på LU 1974:1 ' 7 området skulle följas med uppmärksamhet från Kungl. Med anledning av det i förevarande motion upprepade kravetpå att samboende ogifta föräldrar skall få möjlighet att gemensamt handhavårdnaden om sina barn vill utskottet ånyo understryka att det alltid måstevara barnets bästa som ställs i förgrunden vid utformningen avvårdnadsreglerna. Mot bakgrund av denna principiella uppfattning vill utskottetåterigen peka på att införande av gemensam vårdnad i förevarande fall kanmedföra risk för att barnets bästa blir åsidosatt, om föräldrarna separerar. sådan situation är nämligen sannolikheten stor för att motsättningar mellanföräldrarna personligen kommer till synes också i vårdnadsangelägenheterna.Utskottet vill här erinra om att sådana motsättningar i allmänhet innebär ensvår påfrestning för barnet, som oftast vill vara lojalt mot båda föräldrarna.Såsom utskottet närmare utvecklade i föregående års betänkande uppkommer ihändelse av separation även vissa andra komplikationer, t. ex. i fråga omtillämpningen av barnavårdslagen och av reglerna om underhållsbidrag ochbidragsförskott. Det föreligger också risk för att kravet på samråd ivårdnadsfrågorna kan leda till dröjsmål med beslut som inte tål uppskov. Anledningen till att man enligt utskottets mening måstenoggrant överväga de nackdelar som är förenade med gemensam vårdnad i de fall,där föräldrarna separerar, är dels att samlevnad utom äktenskap i många fallalltjämt måste ses som en mindre stabil familjebildning än samlevnad i äktenskap,dels att upplösningen inte, såsom vid skilsmässa, automatiskt medför någonreglering av vårdnaden. Utskottet vill inte förneka att det principiellt settmåste anses innebära en om relationerna mellan barnet och dessföräldrar i samma faktiska familjesituation också rättsligt bliröverensstämmande, vare sig föräldrarna är gifta eller ej. Så länge familjenfungerar som en gemenskap torde emellertid, såsom utskottet föregående årpåpekade, en ändring av de rättsliga reglerna om vårdnaden knappast komma att ipraktiken på något mera avgörande sätt förändra de faktiska vårdnadsförhållandenaför det stora flertalet av de berörda barnen. Utskottet finner därför ej skäl att frångå uppfattningen,att ett system med gemensam rättslig vårdnad för samboende ogifta föräldrarrymmer vissa nackdelar, som kommer till synes vid en upplösning av familjen ochsom vid en bedömning grundad uteslutande på omtanken om barnets bästa måsteanses överväga de med systemet förenade fördelarna. Liksom vid föregående års behandling av frågan villutskottet emellertid tillägga att utskottets ställningstagande inte innebär attförslaget om gemensam vårdnad för samboende ogifta föräldrar definitivt böravvisas som en möjlig lösning av vårdnadsproblemen. De förändringar i dettraditionella familjemönstret, som varit ett starkt framträdande drag i desenaste decenniernas samhällsutveckling, kommer att fortgå och ställa krav påen fortlöpande anpassning av lagstiftningen. Utskottet vill i anslutninghärtill peka på att familjerättsreform bl. a. utgår från dengrundsynen att de äktenskapsrättsliga reglerna skall ha en sådan utformning att de kan accepteras av praktiskt taget alla. intentionerna med reformen är således att ökaäktenskapsfrekvensen och bevara äktenskapet som den normala och naturligaformen för familjebildning för det helt övervägande antalet människor. i olika sammanhang framhållit, måste man dock räkna med att det äveni fortsättningen kommer att finnas män och kvinnor som inte vill ge sinsamlevnad äktenskapets form. Det är emellertid ännu för tidigt att uttala sigom hur stor denna grupp kan antagas bli , liksom om antalet barn somkommer att uppfostras inom denna samlevnadsform. I dessa avseenden måste manavvakta vilka verkningar den nya familjelagstiftningen kan komma att få.Skulle det emellertid visa sig att det framträder ett mer allmänt önskemål omgemensam vårdnad för samboende ogifta föräldrar, bör frågan härom, såsomutskottet framhöll i sitt tidigare betänkande, tas upp till förnyad prövning.Utskottet vill därför ånyo understryka vad utskottet föregående är uttalade,nämligen att utskottet med hänsyn till vårdnadsfrågornas vikt förutsätter attutvecklingen på området följs med uppmärksamhet från Kungl. Under hänvisning till det ovananförda hemställer utskottet att avslår motionen 1974:200. Närvarande: herrar (). (), (), (), herrar (), i (s), (), i (s), i (s), herrar i (c), (vpk), (), (), ()och i (s). av herrar () och (vpk) som anser dels att det avsnitt i utskottetsbetänkande som börjar på s. 6 med "Som framgår" och slutar på s. 8med "Kungl. Maj:ts sida." bort ha följande lydelse: Som framgår av den föregående framställningen innebär dennya lagstiftningen däremot ingen förändring, såvitt avser frågan om gemensamvårdnad om barn utom äktenskap. Utskottet finner nu i likhet med motionärernadet beklagligt att familjelagssakkunnigas förslag på denna punkt inte följdesfastän det tillstyrkts av många och tunga remissinstanser. Ett genomförandeav förslaget skulle också ha överensstämt med direktivens grundtanke om lagstiftningens neutralitet tillolika samlevnadsformer. Enligt utskottets mening är reform i dettaavseende ofullständig, vilket gett upphov till ett ologiskt och opraktiskträttsläge. Det nuvarande läget innebär nämligen, att ogifta föräldrar kanöverflytta vårdnaden om barnen från den ene till den andre föräldern. Om inteden som föreslås få vårdnaden är klart olämplig kan ingen myndighet hindraföräldrarna att när som helst vidta sådana dispositioner. Däremot saknasmöjlighet att få ett rättsligt erkännande av den normala situationen dvs. attbåda föräldrarna deltar i vårdnaden. Man vägrar sålunda ogifta föräldrar att fåsin familjegemenskap rättsligt erkänd. Utskottet delar motionärernas uppfattning att dettarättsläge är djupt otillfredsställande. Både praktiskt och psykologiskt är deten belastning, att endast den ene av två i vårdnadsangelägenheternasamarbetande föräldrar är rättsligt kompetent att företräda barnet. I förhållandetill skola, myndigheter osv. är det inte bara en olägenhet utan också en oftaobehaglig diskriminering för den ena föräldern att inte vara erkänd i sinföräldraroll. Följden kan också lätt bli en bristande balans i relationenföräldrarna emellan, när den ene har ett försteg framför den andre och denandres faktiska insatser inte ges officiellt erkännande. I vissa fall kan detdessutom leda till oklarhet och tvist om i vilka former den förälder som intehar den rättsliga vårdnaden skall bidra till fostran och försörjning. Därtillkommer, att den ene föräldern i händelse av separation kan försvåra den andrapartens möjligheter att uppnå en bedömning av vårdnadsfrågan på lika villkor.Den praktiska situationen såväl som den sociala attityden blir i sådana lägenlätt den att den förälder, som inte är rättslig vårdnadshavare, bedöms mindrepositivt än den andre. Det bör också framhållas att ett system med gemensamrättslig vårdnad för ogifta föräldrar medför att man undviker vissa praktiskaproblem, som det nuvarande rättsläget ger upphov till, t. ex. i det fall attden rättsliga vårdnadshavaren avlider eller eljest blir förhindrad att utövavårdnaden. De svårigheter som kan uppkomma beträffande vårdnaden närsamboende ogifta föräldrar separerar torde enligt utskottets uppfattning intevara svåra att komma till rätta med. Skulle föräldrarna vara oense, ellerskulle den förälder som övertagit den faktiska vårdnaden finna fort.sattgemensam vårdnad opraktisk, kan man utgå från att ansökan om ändring kommer attinlämnas. Situationen blir då densamma som vid separation mellan giftaföräldrar. Om å andra sidan båda föräldrarna har en stark önskan att, oaktatsamlevnaden upphört, behålla den gemensamma rättsliga vårdnaden, har samhälletknappast något skäl att lägga sig i detta. I ett sådant fall kan situationenknappast befaras innebära något socialt problem för vare sig barnet ellerföräldrarna. Som en konsekvens av den i motionen förordade lösningen ivårdnadsfrågan bör enligt utskottets mening också reglerna i FB 11:1 och 2 omförmynderskapet få motsvarande innehåll.