bet · FX01LU21 · 1974-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1974 LU 1974:21 betänkande i anledning av motioner om en översynav lagen om statlig lönegaranti vid konkurs. I motionen 1974:648 av herrEriksson i Ulfsbyn m. fl. (c, fp, m, s) hemställs att hos Kungl.Maj:t anhåller om utredning och förslag om utvidgning av systemet medlönegaranti vid konkurs att även gälla företagare och hans anställda i enlighetmed vad som anförts i motionen. I motionen 1974:654 av m. fl. (s) hemställsatt hos Kungl. Maj:t anhåUer om snara åtgärder för att undanröjabrister i lagen om lönegaranti vid konkurser. Utskottet har inhämtat utlåtandenöver motionen 1974:654 från riksskalteverket och . Påbegäran av utskottet har yttranden därjämte avgivits av Föreningen , hantverks- och industriorganisation (SHIO), Landsorganisationeni (LO), () och (). har bifogat en skrift i ämnet från enav tingsrätten som konkursförvaltare ofta förordnad advokat. En gäldenär som är på obestånd kanenligt bestämmelser i konkurslagen försättas i konkurs på egen begäran ellerefter yrkande av borgenär. Har gäldenären vid konkursutbrottet endast obetydligegendom eller ingen egendom alls, avskrivs konkursen efter en handläggning ienkla former. En sådan konkurs - vanligen kallad fattigkonkurs - utmärks av attkonkursboet inte förslår till bestridande av konkurskostnaderna och attsäkerhet inte heller ställs för dessa. Om gäldenären däremot har viss egendomvid konkursutbrottet, skall egendomen tas om hand av en särskiltutsedd förvaltare. Egendomen skall därefter säljas så snabbt och såfördelaktigt som möjligt. Influtna medel fördelas mellan borgenärerna enligten i lag föreskriven ordning. En konkurs som handläggs på det sist angivnasättet betecknas ofta förvaltarkonkurs. Fattigkonkurs kan övergå till förvaltarkonkurs, nämligenom det visar sig att tillgångarna räcker för att betala konkurskostnadernaeller om säkerhet ställs för kostnaderna. Om säkerhet inte stäUs - och konkursboetinte heller förslår till att bestrida konkurskostnaderna - skaU konkursendäremot avskrivas. Omvänt kan förvaltarkonkurs övergå till 1 1974.8 saml. fattigkonkurs och avskrivas som sådan efter särskild prövning av konkursdomaren. I förvaltarkonkurs underrättas alla kända borgenärer omkonkursen. För att få utdelning måste borgenär bevaka sin fordran. Om han göranspråk på förmånsrätt till betalning, skall han ange detta i sinbevakningsinlaga. Tiden inom vilken bevakning skall ske skall konkursdomarenbestämma till minst fyra och högst från konkursbeslutet. Efterbevakningstidens utgång löper under vilken anmärkningar fårframställas .mot de bevakade fordringarna. Tiden härför bestäms avkonkursdomaren till minst två och högst efter bevakningstidensutgång. Anmärkningar mot yrkande om betalnings- eller förmånsrätt fårframställas av gäldenären och av borgenär som själv har bevakat fordran ikonkursen. Dessutom är förvaltaren skyldig att efter granskning avbevakningshandlingarna framställa de anmärkningar som han finner anledningtill. Det är inte ovanligt med anmärkningar. I regel görs de av förvaltaren.Borgenär mot vars bevakning anmärkning inte har gjorts är berättigad till denbetalnings- och förmånsrätt som han har yrkat. Har anmärkning däremot gjorts,hålls förlikningssammanträde inför rättens ombudsman. Det åligger därvid denneatt söka åstadkomma förlikning. Kan förlikning inte träffas, måste tvistefråganhänskjutas till rätten. Mot rättens beslut kan klagan föras. Borgenär kan även efter bevakningstidens utgång bevaka sinfordran, s. k. efterbevakning. Det sker då på borgenärens egen bekostnad. Förefterbevakning gäller i tUlämpliga delar vad som är föreskrivet om bevakning. Det åligger förvaltaren att sälja konkursboets egendom, iprincip så snart det kan ske efter första borgenärssammanträdet. Försäljningenskall ske enligt i lag bestämda former. Sedan anmärkningstiden har gått ut och, om anmärkning hargjorts, förlikningssammanträdet inför rättens ombudsman har hållits, skallmedel som flyter in delas ut till borgenärerna. Löneborgenär kan i den måntillgängliga medel förslår få rätt att lyfta betalning för sin fordran innanutdelning äger rum, s. k. förskottslyftning. Om utdelning tillförmånsberättigade borgenärer i allmänhet lämpligen kan äga rum, får sådanutdelning inte uppskjutas i avvaktan på utdelning till oprioriterade borgenärer,dvs. borgenärer vUkas fordringar saknar förmånsrätt. Förvaltarkonkurser avslutas i regel med s. k.slututdelning. När förslag tUl slututdelning enligt utfärdad kungörelse förstär att tUlgå för granskning anses konkursen avslutad. Förvaltarkonkursen kanemellertid upphöra även på andra sätt. Konkurslagstiftningen är föremål föröversyn inom konkurslagskommittén (direktiv Ju 1972:54). Komnriltcn har ibörjan av lagt fram ett delbetänkande om förenklat konkursförfarande(SOU 1974.6). Utdelning lill konkursborgenärernasker med iakttagande av viss företrädesordning enligt bestämmelserna förmånsrättslagen (1970:979). I lagen skils mellan särskilda och allmännaförmånsrätter. Bland de senare märks den förmånsrätt som tillkommer fordran pålön eller pension m. m. (11 och 12 §§), Enligt dessa bestämmelser har allaarbetstagare förmånsrätt för lön, som har förfallit till betalning tidigast ettår före konkursansökan, och för lön under skälig uppsägningstid, högst sexmånader. Om löneanspråket är tvistigt och arbetsgivaren av den anledningen harinnehållit betalning, gäller en utsträckt frist, I fråga om tidsfristerna förförfallna pensionsfordringar gäller samma regler som för lönefordringar.Beträffande semesterlön eller semesterersättning, som är intjänad innankonkursansökningen gjordes, gäller förmånsrätten vad som står inne för detlöpande året och de närmast föregående tvä kvalifikationsåren. För att säkerställa arbetstagarnaslönefordringar infördes genom lagen (1970:743) om statlig lönegaranti vidkonkurs en garanti för att arbetstagarna skall erhålla avtalade löner. Enligt nämnda lag svarar staten för betalning av arbetstagaresfordran hos arbetsgivare som efter försätts i konkurs. Defordringar som omfattas av denna garanti är sådana löne- och pensionsfordringarsom har förmånsrätt i konkursen. Betalning utgår för varje arbetstagare medsammanlagt högst ett belopp som motsvarar fem basbelopp enligt lagen om allmänförsäkring. Garantibelopp betalas i förvaltarkonkurs när bevakad fordran somomfattas av garantin lämnats utan anmärkning eller senare blivitutdelningsgill. Vid s, k, fattigkonkurs betalas garantibelopp när fordran efterprövning av kronofogdemyndighet funnits vara betalningsgrundande. Stateninträder i fråga om utbetalat garantibelopp i arbetstagarens rätt motkonkursgäldenären. Utdelning i konkursen för arbetstagarens lönefordringar tillfallersåledes staten. För att hindra missbruk och undvika andra komplikationerkan betalning enligt garantin inte ske förrän efter konkursbesluten, ide flesta fall 13 månader. Viss möjlighet finns dock för löneborgenär att fåbetalning tidigare. Sålunda påverkas inte statens garantiansvar av attarbetstagaren efter konkursulbrottet överlåter lönefordringen till den fackligaorganisation han tillhör eller till en av organisationen bildad fond.Organisationen eller fonden kan då infria fordringen. Däremot gäller integarantin om arbetstagaren har överlåtit fordringen till annan än sin fackligaorganisation, I förvaltarkonkurser skall konkursförvaltaren anmäla löne-och pensionsfordringar till utbetalande myndighet. Anmälan bör sändas viakronofogdemyndigheten, I fattigkonkurscr gör konkursdomaren anmälan till kronofogde- myndigheten, som utreder om det finns löne- ochpensionsfordringar som omfattas av garantin. underrättarutbetalande myndighet om fordringar som skall infrias enligt garantin. Som utbetalningsmyndighet fungerar i det ländär konkursdomstolen är belägen. Lönegarantin finansieras genom arbetsgivaravgifter. Förnärvarande tas en särskild lönegarantiavgift ut av detavgiftsunderlag som gäller för beräkning av arbetsgivaravgiften tillsjukförsäkringen. Lönegarantins rättstekniska anknytning till det s. k.löneprivilegiet enligt förmånsrättslagen medför att underentreprenörens ochandra självständiga företagares fordringar inte faller under lagen. 1 motionen erinras inledningsvis omatt lagstiftningen om statlig lönegaranti vid konkurs inte omfattar defordringar som en underentreprenör kan ha. Motionärerna finner detotillfredsställande att underentreprenörernas trygghetsproblem på detta sättlämnas obeaktade. Särskilt stötande är det att lönegarantisystemet ej kantillämpas i fall där en underleverantör och hans anställda insatt betydandevärden i form av manuellt arbete. Minimikravet måste enligt motionärernasmening vara att åtminstone den del av encreprenörsfordringarna i en konkurs somavser entreprenörens egen och hans anställdas arbetsinsats skyddas genomgarantin. Det är därför rimligt att lönegarantin utsträcks till attomfatta företagsledarens och hans anställdas fordringar vid sådana konkurserdär företagsledaren inte varit vällande, framhåller motionärerna. I motionenföreslås att en utredning får ta upp frågan hur man bör åstadkomma en merarättvis lösning av problemet om underleverantörernas skydd vid konkurs. Den ilagstiftningen gjorda anknytningen till löneprivilegiet innebär att utredningenmåste finna andra former för att åstadkomma den avsedda skyddseffekten förunderleverantörernas del, påpekar motionärerna. I rnotionen påpekas att lagen omstatlig lönegaranti vid konkurs varit i kraft under tid.Erfarenheterna visar att lagstiftningen medfört en betydligt förbättradlönetrygghet för de anställda. Vissa negativa effekter har dock också kunnatkonstateras, påpekar motionärerna. Det är angelägel att man vidtaråtgärder för att undanröja sådana brister som visat sig i den praktiskatillämpningen.-Motionärerna vill för sin del fästa uppmärksamheten på följandeförhållanden. I proposition 1970:201 gjordesbedömningen att normaltiden från konkursbeslut till utbetalningsdag för löntagarekunde uppskattas vid förvaltarkonkurser och en till tremånader vid s. k. fattigkonkurser. Enligt vad LO och TCO erfarithar dessa tider avsevärt kommit att förlängas. Normaltiderna synes förnärvarande uppgå respektive . Orsakerna är flera, menbland dem får ses tröghet från konkursförvaltarnas sida när det gäller attanmäla godkända bevakningar sannolikt därför att förvaltarna avvaktarförekommande bevakningars slutbehandling för att kunna anmäla dem på en gång. Ivad gäller fattigbevakningarna bör fördröjningen ses mot bakgrunden avsamarbetsovilja från de konkurssatta arbetsgivarnas sida. Här kan otillräckligaresurser på kronofogdesidan också spela en roll. Bestrider nämligen denkonkurssatte företagaren en lönefordran anmäld till kronofogdeämbetet kan dettajärnlikt lönegarantilagens 9 § första stycket meddela helt eller partielltavslag. Löneborgenären har då att väcka process för att hävda sin rätt. Sådanaprocesser kan bli långdragna. Samtliga ovan anförda fall medför men förlöntagarparten dels genom tidsutdräkterna, dels genom ensidighet frånkronofogdemyndigheten till fördel för företagarsidan. Svårigheten för löneborgenäreratt enligt 9 § bevaka sin rätt i faltigkonkurser kan också uppstå därigenom attkonkursen hunnit avskrivas innan anmälan kunnat ske. Är företagets form dåaktiebolag, har bolaget upplösts enligt aktiebolagslagens regler och saknardärigenom partsbehörighet. Därmed avvisas ett eventuellt mål i tingsrätterna.Även detta verkar till fördel för arbetsgivarparten och mot löntagarna, vilketkan följa av att myndigheten som regel fattar beslut enbart på basen avkommunikation med företagaren. Rättegångshinder lis pendens och resjudicata kan ofta förekomma och hindra löntagaren att processuellt få ut sinrätt. Föregås fattigkonkurs av betalningsföreläggande och utmätningsförsök kansamma fordran som behandlas i slutbeviset vara orsaken till att fattigkonkursinträder. då lönefordran sedan skall behandlas kan slutbevisetefter omständigheterna ha vunnit laga kraft eller ej. Som följd av myndighetenshandläggning av anmäld lönefordran kan därvid följa att denna helt eller delvisavvisas enligt 9 § första stycket i lönegarantilagen. Arbetstagaren måste däinom en månad väcka talan för att få sin rätt. Därvid kan hinder resas av lispendens- och res judicata-karaktär till allvarligt men för löntagaren. Om kronofogdemyndigheten meddelathelt eller partiellt avslag på framställning om rätt till lönegarantimedelenligt lönegarantilagen och löneborgenären sedan enligt given hänvisning väckttalan och fört process mot arbetsgivaren kan han oavsett målets utgång inteerhålla ersättning för rättegångskostnaderna. Arbetsgivaren saknar ju på grundav konkursen medel att täcka dessa kostnader även om så utdöms. Därför voredet rimligt att också rättegångskostnaderna innehölls i lönegaranlilagen. Enligt uppgifter har lagen omlönegaranti obehörigt också kunnat utnyttjas av företagare därigenom att denneshustru anställts som löntagare inför hotande konkurstillfälle. Med stöd avlagen har härigenom betydande lönebelopp kunnat undandragas övriga fordringsägare och tillförts företagarens familj, vilketinte kan anses vara lagens mening. 1 motionen har tidigare påvisatsensidig handläggning av myndigheten till förmån för företagarparten i sambandmed fattigkonkurser. Dubbelriktad kommunikation är föreskriven i 10 §kungörelsen om statlig lönegaranti vid konkurs, en föreskrift som dock endastföljs i ringa mån. Skärpta regler härför eller bättre organisation borde kunnaskapas så att ensidigheten därmed undanröjs. Underentreprenörs fordringar vid huvudentreprenörs konkurs 1 den till riksdag avgivnapropositionen (1970:201) med förslag till lag om statlig lönegaranti vidkonkurs berörde departementschefen frågan om skyddet för underentreprenörersfordringar och anförde därvid följande. 1 en konkurs, särskilt inombyggnadsbranschen, bevakas ofta fordringar av underentreprenörer. Fordringarnaavser till en del ersättning för entreprenörens egen och hans anställdasarbetsinsatser. SHIO har ansett att den statliga lönegarantin skall omfattaäven sådana fordringar. Frågan huruvida en sådan utvidgning av garantinsomfattning är motiverad kan emellertid inte besvaras utan närmare utredning. Ensådan kan inte genomföras i detta sammanhang. I rätlstekniskt hänseende gälleratt den ram för garantins omfattning som dras upp genom anknytningen tilllöneprivilegiet inte tillåter den tänkta utvidgningen till underentreprenörernasfordringar. Dessa är f, n, inte utrustade med förmånsrätt (jfr prop. Jag anser på grund av del anförda att önskemålet om en vidgning avgarantins omfattning till underentreprenörsfordringar inte kan tillgodoses iförevarande sammanhang. Med anledning av propositionenväcktes motioner (I: 1376 och II: 1601)med samma yrkande som i förevarande ärende. Första lagutskottet framhöll i sittutlåtande (ILU I 970:79) att utskottet delade motionärernas uppfattning attdet kunde föreligga likheter mellan fordringar som i konkurs restes avlöntagare och underentreprenörer; inte sällan var situationen den att bäggegenom arbete underentreprenören ofta också genom egna anställda tUlförtkonkursboet ekonomiska värden som utgjorde tillgångar i boet. Visst fog kan därför finnas för ettsärskilt skydd för åtminstone den del av underentreprenörens fordringar somavser anställdas och egen arbetsinsats, Ä andra sidan kan man inte bortse frånatt en utvidgning av lönegarantin drar med sig ökade kostnader. Dessutom gällersom departementschefen framhåller att lönegarantins anknytning till löneprivilegietpå rättstekniska grunder gör det svårt att åstadkomma någon mot motionskravensvarande utvidgning av lönegarantin. Frågan kan därför som motionärerna självaframhåller inte lösas utan närmare utredning. Tillräckligt underlag för enbegäran härom från sida synes emellertid knappast föreligga. Med hänsyn till det anförda avstyrkte utskottet motionerna. skottets utlåtande, som var enhälligt, godkändes avriksdagen. Frågan om underentreprenörers fordringar togs åter upp iden vid riksdag väckta motionen 1971:654. fann inte anledning att inta annan ståndpunkttill frågan än den första lagutskottet föregående år hävdat (LU 1971:4).Utskottet underströk dock att eftersom den ifrågavarandelagstiftningen endast varit i kraft några månader, saknade man än så längepraktiska erfarenheter av densamma. Frågan om att trygga arbetstagarnaslönefordringar i konkurs har behandlats . En rekommendation om enhetliga regler i förlönefordringars förmånsrätt i konkurs antogs vid adertonde sessionen (nr 12f1970). Vid nittionde sessionen antog rådet en rekommendation om genomförande avett tillfredsställande lönegarantisystem vid konkurs (nr 30/1971). Vid tjuguandra session väcktes ettmedlemsförslag om tryggande av underentreprenörers ställning vidhuvudentreprenörs konkurs (A 394fj). I förslaget hänvisades bl. a. till kravetpå ett garantisystem för att skydda arbetstagarens lön. Det framhölls vidareatt underentreprenörerna oftast är mindre företagare som drabbas hårt vidhuvudentreprenörens konkurs. Remissyttranden över förslaget hade inlämnats från Nordensfackliga samorganisation samt från ministerier ocharbetsmarknadsorganisationer. Bara ett mindretal av de hörda myndigheternastödde förslaget, medan däremot LO-organisationerna gav det sitt stöd. Juridiska utskottet fann att det inte var möjligt att förnärvarande lösa problemet på samnordisk grund och föreslog att rådet inteskulle företa sig någonting med anledning av förslaget. Vid plenarmöte biföll rådetutskottets hemställan. Remissyttranden över motionen 1974:654 Allmänt om behovet av översyn Motionen har i allmänhet fått ettpositivt mottagande vid remissbehandlingen. 1 huvudsak är det endast SHIO ochSAF som i någon högre grad redovisar kritiska synpunkter beträffande vissa avde frågor som tas upp i motionen. Flera av remissinstanserna har upplyst att enligt vad deerfarit har det inom igångsatts enutredning för översyn av lönegarantilagstiftningen. De problem som tas upp imotionen torde därför kunna övervägas i samband med denna översyn, påpekas deti dessa remissyttranden. Beträffandebehovet av översyn av ifrågavarande lagstiftning fram- Kartong: S. 10, rad 16 står: ening Rätlat till: mening håller LO och TCO att vad som i motionen anförs om vissanegativa effekter i den praktiska tillämpningen av lönegarantilagen i stortsett överensstämmer med vad de båda organisationerna påvisat i en gemensamskrivelse till . Organisationerna ärdärför angelägna om att sådana förbättringar som motionärerna åsyftat kommertill stånd. SHIO framhåller att huvudparten av de problem som tas uppi motionen förefaller att vara av begränsad betydelse. Organisationen haremellertid inget att erinra mot att vissa justeringar av lagen företas, såvidadärvid beaktas de synpunkter som anförs i organisationens yttrande. Inte hellerSAF har någon erinran mot att en undersökning avseende lagtillämpningen kommertiU stånd. En sådan undersökning bör kunna ge objektivt underlag för enbedömning huruvida och i vad mån ytterligare åtgärder från statsmakternas sidaär befogade, påpekar föreningen. framhåller att denallvarligaste bristen i gällande ordning är de långa handläggningstiderna sommedför att arbetstagarna får vänta för länge på utbetalning avlönegarantimedel. Orsakerna till tidsutdräkten torde vara de som anmärkts i motionenmen även andra är tänkbara. a, gäller att kronofogdemyndigheterna vidprövning av anmälda lönefordringar ofta torde göra ett alltför grundligtutredningsarbete. Denna grundlighet återgår i så fall till en del på de avdåvarande centralmyndigheten för exekutionsväsendet, dvs. exekutionsväsendetsorganisationsnämnd, fastställda föreskrifterna för utredningsarbetet.Grundligheten har även samband med en i och för sig lovvärd ambition attförhindra ett obehörigt utnyttjande av lönegarantisystemet. Detta är avsärskilt intresse eftersom motionärerna som en brist i systemet just påtalatatt det utnyttjas obehörigen. Det finns således anledning konstatera, attönskemålen att förkorta handläggningstiderna och förhindra obehörigtutnyttjande är svåra att tillgodose , framhåller verket, pekar på attlönegarantisystemet inte bara syftar till att garantera arbetstagarna derasinnestående lönefordringar vid arbetsgivarens konkurs utan också avser attmöjliggöra att de inte behöver vänta på betalning. Handläggningstider avsådan längd som enligt motionen förekommer är oförenliga med detta syfte,understryker tingsrätten. Eventuella dröjsmål vid handläggningen av ärendenenligt lönegarantilagen torde, såvitt gäller de konkurser som är anhängiga vidStockholms tingsrätt, inte bero på tröghet från konkursförvaltarnas sida. Detförhåller sig nämligen, enligt vad tingsrätten inhämtat, så att de förvaltaresom förordnals av tingsrätten regelmässigt underrättar kronofogdemyndighetenom bevakad lönefordran så snart den blivit utdelningsgill, dvs. exempelvis fördet fall alt fordringen lämnats utan anmärkning efteranmärkningstidens utgång. inte redan den väntetid som i prop.1970:201 uppskattades för förvaltarkonkurser är alltför lång med hänsyn tillsyftet med lönegarantilagen. En dylik väntetid kan otvivelaktigt medföraavsevärda olägenheter för den enskilde arbetstagaren. Så länge som prövningenav lönefordringar i sådana konkurser är knuten till det nuvarande bevaknings-och anmärkningsförfarandet torde emellertid denna tidrymd knappast kunnanedbringas. Om möjligheterna att lämna förskott till arbetstagarna vidgas,skulle olägenheterna med de nuvarande långa väntetiderna kunna minskas, ansertingsrätten. 1 yttrandet från FöreningenSveriges kronofogdar erinras om att lagen om statlig lönegaranti vid konkursgrundas på målsättningen att det allmänna i samband med företagares konkursskall dels garantera de anställda deras löner även om konkursboets medel ejförslår, dels förskottera utdelning så att arbetstagarna inte behöver väntaorimligt på sina pengar. För att ytterligare befrämja snabb utbetalningtUl arbetstagarna har fackföreningarna tillagts rätt att lämna förskott tiUutdelningsberättigad medlem för att sedan få träda i dennes ställe. Lagenförutsätter kontroll av att yrkandet är berättigat; vid tillgångskonkurs genomförvaltaren och vid fattigkonkurs genom kronofogdemyndigheten. Vid lagenstillkomst saknades inte helt tankar på schablonmässig utbetalning utan prövningi fattigkonkurs. Lagstiftaren fann emellertid, bl. a. med hänsyn till riskenför missbruk, att kontroll måste ske av framställda löneanspråk. Lagen fickhärigenom två element som ej låter sig förenas. Kontroll som är mer än en tomformalitet kan ofta vara tidskrävande och kommer härigenom stundom att motverkaönskemålet om skyndsamhet. Denna inbyggda svaghet i lagen står inte klar föralla utan många däribland motionärerna klandrar utan grund myndigheternaför att handläggningen inte är tillräckligt snabb som de i vissaavseenden kräver skärpt kontroll. För att underlätta för arbetstagarna börfackföreningarna förskottera medel till sina medlemmar. Denna möjlighetutnyttjas enligt föreningens erfarenhet mera sällan. Beträffande handläggningen av lönegarantiärende iförvaltarkonkurs erinrar föreningen om att den grundläggande utredningen skerav konkursförvaltaren, som när anmärkningstiden utlöpt överlämnar besked omutbetalningsgilla lönefordringar till den kronofogdemyndighet, där denbetalningsberättigade finns. kompletterar beskedet meduppgift om eventuellt löneavdrag på grund av exekution i lön m. m., varefterhandlingarna insänds till för utbetalning. Såsom anmärkts avmotionärerna förekommer stundom att konkursförvaltaren väntar med attöverlämna besked till kronofogdemyndigheten tills alla fordringar är klara.Detta är en handläggning som strider mot lagstiftarens intentioner.Kronofogdemyndighetens undersökning är i allmänhet av enkel natur. En faktorsom ibland fördröjer kronofogdemyndighetens arbete är att konkursförvaltaren istrid med bestämmelserna lämnar besked om flera löntagare på samma blanketttrots att de är bosatta inom olika kronofogdemyndigheters områden. medför att blanketterna måste passera flerakronofogdemyndigheter med försenad utbetalning som följd.