bet · FX01LU35 · 1974-12-31 00:00:00 — Lantbruksstyrelsenmenar all del pågår en markant ökning av arrendejordens andel av den loiala åkerarealen.För 1966 var den , och hade den stigit lill 38 procent.Till viss del är ökningen dock skenbar, eftersom ålskilliga ägare av storaegendomar bildat juridiska personer, lill vilka jordenupplåtils genom arrendeavtal. Jämsides med denna ulveckling har del enligtslyrelsen skell en påtaglig höjning av avgiftsnivån vid jordarrende. Härmedsammanhängande problem har enligt styrelsens uppfallning särskilt givit sigtill känna i , Frän jordä-garhåll har framhållits att höjningen avarrendeavgifterna framför allt varil föranledd av en höjning av fastigheternastaxeringsvärden, Lanibruksslyrelsenär medveten om all avgiftsnivån stiger på eit säll som inger viss oro förframtiden. Men även priserna på jord vid övertålelse av äganderätt stiger förnärvarande kraftigt. Delta är en allmän företeelse inom hela den västligavärtden. Skulle man stoppa marknadskrafterna exempelvis vid jordbruksarrendesamtidigt som utvecklingen belräffande markpriserna fick fortsätta som hittillsär del enligt styrelsens uppfattning inte sannolikt alt detla skulle kunna skeutan andra och än svårare påföljder. Styrelsen påpekar vidare i likhet medhovrätten alt möjligheten för en arrendalor all i samband med förlängning fåskälighelen av arrendeavgiften prövad av opartiskl organ (arrendenämnden) igällande rätt inte har lill primärt syfte au fungera som prisslopp eller enprispress på arrende. Den är i stället en del av del komplex av beslämmelsersom lillsammans skall ge arrendaiorn besittningsskydd. Styrelsen framhållerockså att den jordhunger sorli nu råder på både övertålelse- och arrendesidaninle bara har En positiv sida är att jordbrukets rationalisering kan främjas. Enlagbestämmelse, som innebär alt etl visst arrende i samband med föriängninginte skulle fl sättas högre än att det motsvarade arrendeslällelsavkaslningsförmåga, skulle, hur rättvis en sådan lagändring än kan synas,enligt styrelsens uppfattning med all sannolikhet föra med sig alt intressethos många jordägare för att arrendera ut jord skulle minska. Arrendegårdarskulle i ökad utsträckning tagas under jordägarens eget bruk, och nya arrendegårdarskulle inte utbjudas på marknaden. Sådana tendenser skulle kunna motverkasgenom lagbud, men intresset att utarrendera skulle med all sannolikhetdefinitivt utplånas. Den reform som motionärernas önskar är säkertigenföreslavad av omsorg om arrendalorsklassen. Lanibruksslyrelsen anser del docksannolikt att dess genomförande på lång sikt i slällel skulle medföra ettdirekt motsatt resultat. Ävenom lagstiftaren skulle bestämma sig för det system som motionärerna föreslår,åierslår, framhåller styrelsen, likväl alt lösa frågan hur avkastningsförmågani varje särskilt fall skall bestämmas. I mål och ärenden om arrendesätlningföretas inte sällan utredning som är avsedd att visa gårdensavkaslningsförmåga. Sådana utredningar blir ofta myckel omfattande men tjänartrots det sällan till egentlig ledning för avgörandet. Detla är enligtstyrelsens mening inte förvånande. Förhållandet förklaras av alt del ärulomordenlligt svårt för att inte säga omöjligt alt med säkerhel fastställaavkastningsförmågan hos en viss brukningsenhet eller viss jordbruksareal.Jordbruk bedrivs - även i samma ort - på olika sätt och med olika utbyte. Fören brukare är del nalurtigt att driva gärden extensivi och med lågkapitalinsats; för en annan är motsatsen lika naturtig. Mellan dessa ytterlighetsfallfinns alla länkbara mellanformer. När man frågar efter avkastningsförmågan hosen viss jord beaktas inte heller alllid möjligheten all genom rationaliseringöka avkastningen i förhållande till lidigare brukning. Detta moment är ocksåsärskilt svart att bygga in i en kalkyl. All försöka sälta arrendet på grundvalav jordbrukets avkastningsförmåga är, menar , tillspetsat uttrycktungefär som om man skulle sälla priset vid övertålelse eller upplåtelse avindustrimark på grundval av den avkasining innehavaren kan beräknas fä av denverksamhet som kommer alt bedrivas pä marken. Sammanfattningsviskonstaterar lanibruksslyrelsen all den nya arrendelagstiftning som trädde ikrafl 1972 i stort sett synes ha svarat mot de förväntningar som man dåställde. Alt situationen inle är hell problemfri slår ä andra sidan ocksåklart. Ulvecklingen bör därför följas med uppmärksamhel. Tiden kan ännu ejanses rhogen för nägra mera genomgripande ändringar lag. Deändringsförslag som motionärerna gör är enligi lanlbruksslyrelsens mening inteändamålsenliga och bör därför inle genomföras. iÖstergötlands län uppger att andelen arrenderad åker avden totala åkerarealen i är i stigande och uppgick . Efterfrågan på gårdsarrenden och lillskoltsarrenden är mycket stor,och en icke oväsenilig höjning av arrendenivån vid jordbruksarrenden harnoterats under senare är. Den nya arrendelagstiftningen, som trädde i kraft1972, har dock enligt vad nämnden erfarit haft en viss dämpande effekt påutvecklingen i berört avseende. Den tid som har gäll sedan lagstiftningensikraftträdande är dock alltför kort för att några långtgående generellaslutsatser härvidlag skall kunna dras. Ulvecklingen bör följasmed den största uppmärksamhel, och lill dess all yllertigare erfarenhetervunnils bör enligt lantbruksnämndens mening icke ändring av gällandelagstiftning äga rum. vitsordar motionärernas påstående alt del råder brisl päarrendeställen. Förbundet anser del vidare vara etl i viss mån rikligtkonstaterande att avgiflsbeslämningen är beroende på rådande marknadsförhållanden.Marknadsprisernas dominans motiverar dock enligt förbundet i och för sig ickenågon lagändring. Anledning härtill föreligger först om den höjer jordbruketsproduktionskoslnader eller sänker arrendalorernas levnadsstandard pä ett ickeönskvärt sätt. Förbundel har beklagliglvis icke lillräckligl undertag för ensaklig bedömning av denna myckel vikliga fråga. Ovissheten är särskill slorbeträffande avgifterna på den enskilda arrendemarknaden. De publikajordägarnas avgiftspolilik är lättare åtkomlig och torde vara i huvudsak känd.Den har under de cirka fem präglats av kraftiga höjningar.Förbundet finner här motionärernas ullalande om respektive 50-75 procents och100-150 procents höjningar vederhäftigt, dock med understrykning av attuttalandet är en generalisering. Det slår också klart alt avgiftsregeln i 9:9JB icke är ägnad alt dämpa denna utveckling. Regeln säger bloll alt avgiftenskall vara skälig men uppehåller sig icke alls vid vad som menas med skälig.Arrendereglerna skiljer sig här från hyresreglerna, där lagtexten innehåller enviss definition av skäligheisbe-greppel. Om en undersökning av trenden iavgiftsbeslämningarnas ulveckling visar au denna går i icke önskvärd riktning,beror delta enligi förbundel säkertigen pä alt begreppsbestämning saknas i 9:9JB. Belräffandefrågan om skälighelsbegreppel anför förbundel vidare följande. Frånjordägarsidan måsle man kräva ell beaklande av all del allmänna genomlaxeringen ger ullryck för vad del allmänna anser arrendestället vara värt ochalt jordägaren så all säga har del allmännas sanktion all kräva förräntninghärav. kan man med full rätt från arrendalorssidan göra gällande allde i första hand på saluvärdena grundade taxeringsvärdena inle slår i rimligtförhållande lill arrendeställets värde som jordbruksföretag. Som jordbruk orkardel ej förtänla saluvärdet. Här finns'alltså en stark motsättning. Den ärvälkänd för alla som sysslar med arrendeavgiftspro-blemei. Den består i att delallmännas ansrpåk på jordägaren i della sammanhang icke rättas efter detändamål för vilket han använder fastigheten. Så länge denna motsättning tillåtsbeslå kommer, enligi förbundels mening. arrendeavgiftsproblemelaldrig all finna en rimlig lösning. Förbundetanser att de problem som aktualiserats genom motionen således ärsvåröverskådliga. Det är dock enligt förbundet klart all arrendalorernasbesittningsskydd förtorar sin verkan om arrendeavgifterna flr sältas så högaall arrendalorernas behållna inkomsi sjunker saml alt konstruktionen av 9:9 JBinte i sig själv innehåller någon garanti häremot. Förbundel anser vidare inle kan bortse ifrån att tendensen vid bestämmandet av arrendeavgifter ärden, att avgifterna i stor utsträckning grundas på marknadsvärdena, som ivissa fall på grund av föreliggande förhållanden isolerat kan framstå somoskäliga. En objektiv belysning av om della antagande är riktigt och av dessräckvidd torde enligt förbundels uppfattning vara på sin plais. På nuvarandestadium kan förbundel icke göra någol definitivt ullalande om de faktiskaförhållandena i della hänseende ulan blott konstatera alt del av motionärernakritiserade departemenischefsuiialandel säller likhetstecken mellan"rådande marknadsförhållanden" och "skälig" - något sominle alllid kan vara berältigal. FöreningenSveriges jordbruksarrendatorer, som lill sill yltrande har fogat enprincippromemoria, en kopia av fastighetsdomstolens vid tingsräll dom den17 saml flera sammanställningar över skillnader mellan gamla och nyaarrendeavgifter, hävdar att i rättspraxis likhetstecken sätts i slorutsträckning mellan avgiflsbenämningens nyckelbegrepp "skälig" och"marknadens avgiftsnivå". Detta förhållande, som är en följd av deför-arbetsuttalanden som är vägledande för tillämpningen har medfört att besittningsskyddetredan från början är ekonomiskt urholkat. Enligt föreningen visar Malmödomenatt jordbruksarrendatorerna utlämnas ät den fria mark-nadsprissättningen på enbrisimarknad. Föreningen påpekar vidare alt Malmöprocessen dessutom visar attbesittningsskyddet är innehållslöst också lill följd av alt den som villåberopa detsamma måsle ikläda sig en orimlig ekonomisk risk (vinnande sidanskostnader , den förtorande sidans kostnader ).Jordbrukare saknar i praktiken, vilket bör beaktas, möjlighel all fä allmänrättshjälp. Isin kritik av marknadsprincipen konstaterar föreningen att man i praktikenaldrig kan komma fram lill vad arrendalorer i allmänhet är villiga au betalaför ett visst arrende och ta hänsyn lill marknadsnivän pä orten.Marknadsnivän på orten bestämmes nämligen vid fri marknads-prissälining avtoppbuden, dvs. vad en enda av många spekulanter vill betala. Vad arrendaloreri allmänhet är villiga att bjuda försvinner i jordägarens papperskorg sedandenne sorterat ul samtliga anbud ulom det högsta. Till följd härav betydermarknadsprisprincipen ocksä att likhetstecken sätts mellan "skälig"och "högsta avgivna budet". Skälighelsbegreppel har enligt föreningenkommit alt i praxis fl den innebörden all jordägaren kan diktera vad som ärskälig arrendeavgift genom all tillse all arrendeavgifterna ständigt höjs. Tillföljd av processkostnaden och avsaknaden av allmän rällshjälp har arrendaiorninle möjlighet att försöka försvara sig häremot. lägeanser föreningen inte kunna tolereras på en bristmarknad. Det råder enligtföreningen inte heller något tvivel om att jordägarsidan utnyttjar detta läge.En arrendaiors investeringar kan uppgå till belydande belopp. Dessa kanjordägaren tillgodogöra sig genom en avgiftssättning, som ryms inom det nukritiserade skälighelsbegreppel men som är ekonomiskt orimlig. Föreningenvill häremot starkt understryka nödvändigheten av att i stället arrendeställenasavkastningsförmåga blir ledstjärna vid skälighetsbedömningen. flr arrendeavgiften icke vara högre än all en god jordbrukare kan fäsin tillböriiga bärgning pä gården. Föreningen anser inte att egendomensfaktiska avkastning i den aktuella brukarens hand skall vara avgörande annal änom denne skönsmässigl sell kan anses vara en normaljordbrukare och inriktningenpä jordbruksdriften kan bedömas som normal. Föreningen hävdar vidare alt entillämpning av avkastningsprincipen inte medför större svårigheter ellerbehöver föranleda större kostnader än en tillämpning av marknadsprisprincipen. Föreningenanser avslutningsvis att även om den nya arrendelagstiftningen har förtjänsterbarden, såviit gäller avgiftsregeln, för artendatorssidan inneburit en djupbesvikelse. Enligt1734 års lag förelåg vid jordbruksarrende rätl lill övertålelse (sub-stitution)på arrendalorssidan. hade man dock allmänt gäll övertill all i avtalen förbjuda subslilulion. Genom nyll-janderättslagbragtes lagen i överensstämmelse med den normala avtalssituationen-Redan i1907 års lag gjordes villkorat undantag för bl. a. långtidsarrenden. Undantagelavsäg ursprungligen endast avtal överstigande ijugo år.Kvalifikationstiden sänktes till minsl femton pgh slutligen år 1943till minsl lio år. Nämndabestämmelser har överförts lill 9 kap, 31 § JB, Enligt förslå stycket gällersålunda som huvudregel all arrendaiorn inte ulan faslighelsägarens samtycke harrätl alt övertäta arrenderätten, GäUer avtalet minst lio år föreligger dockenligt andra stycket, om ej annat avtalats, en rätt för arrendaiorn attövertåla arrenderätten till annan med vilken jordägaren skäligen kan nöjas.Arrendet skall dock försl erbjudas jordägaren mot skyldighet för denne att utgeskälig ersättning för arrenderättens värde. Vill jordägaren anta erbjudandel,skall han lämna besked därom inom en månad. Del är således försl sedanarrendaiorn fullgjort sin hembudsskyldighel och jordägaren därefter undertålitatt inom laga tid anta erbjudandet som arrendaiorn får rätt att övertålaarrendet. Somyttertigare undanlag från huvudregeln gäller enligt tredje stycket att -r omarrendaiorn avlider dödsboet har, oavsett förvilken tid avtalet är ingångei, samma rätl som enligt andra stycket tillkommerlängtidsarrendalor. Hembudet till jordägaren skall dock göras inom sex månaderefter dödsfallet, Subslilulionsförbudeloch undanlagsregeln vid långlidsarrenden äger lill-lämpning även päarrenderättens övergång genom familjerätlsligi fång, bolagsskifte ellerliknande förvärv (9 § fjärde stycket). arrendeutredning anförde 1938avgivna belänkande (SOU 1938:18) med förslag till ändringar iarrendelagstiftningen, vilkel förslag läg till grund ändringar iarrendereglerna, belräffande subsli-tionsförbudel bl. a. all de undanlag fränförbudet som dä fanns stadgade hade tillkommit med tanke därpå, alt omarrendeupplåtelsen skell för lång lid, del läliare kunde inlräffa allarrendaiorn av någon anledning såg sig nödsakad alt lämna arrendet föreupplälelselidens ulgång. Man hade för sådani fall ansett billigheten kräva allarrendaiorn fick tillgodogöra sig det ekonomiska värde som själva arrenderälienkunde representera, ell värde som måhända uppkommii genom de insaiser av arbeieoch kapital som arrendaiorn gjort i syfte alt uppdriva jordbrukels framlidaavkastningsförmåga och för vilka han, därest han kvarsuttit ä fastigheten,kunnal beräkna bliva goligjord genom ökad produktion, Arrendeulredningen ansågall del alltjämt fanns fog för att behålla undantag frkn överiåtelseförbudet.Beträffande frågan hur läng arrendelid som borde fordras för attövertäielseräll skulle föreligga anförde uiredningen följande: Ätt säsom i nyltjanderältslagen skell göra rällenall övertala arrendel beroende av all avtalet slutits för lid ej kan synas vara en alltför stark begränsning av reglernastillämplighet. Även om upplåtelsen skett än , kan delvara överensstämmande med billigheten all arrendaiorn åinjuler förmånen allkunna överlåia arrendel när han av någon anledning ej längre ser sig i slånd audriva jordbruket. Dä överiåtelserätten är ägnad att minska risken, allarrendaiorn icke tillräckligt gottgöres för sina strävanden att höjajordbrukels framlida avkastningsförmåga, saknar nämnda rätt ej hellerbetydelse ur produktionens synpunkl. Å andra sidan skulle en alltför slorfrihet all övertåta arrende kunna giva upphov till betänkliga missbruk. Delvore föga lyckligt, om arrenden mera allmänt bleve föremål föraffärstransaktioner i vinstsyfte. Dylik spekulation är ägnad att direktmotverka de syften, som man velal ernå genom all bereda arrendaiorn en varaktigoch iryggad besinning. Med hänsyn härtill har del ickesynls tillrådligt attbestämma förulsäuningarna för övertäielseräll i överensslämmelse med vad somför närvarande ärsladgai i den norrtändska arrendelagen. En skälig avvägning avde molsalta inlressen som framlräda på della område lorde kunna ernås genom allbeträda en medelväg mellan nytljanderällslagens och norrtändska arrendelagensståndpunkter i förevarande avseende. Arrendeulredningen har anseii altupplåtelsen bör ha skett för tid ej understigande 10 är för alt övertäielserällskall föreligga. I propositionen 1943:346 anfördedepartementschefen, såvitt nu är i fräga, alt om en arrendalor som besitterfastighet på grund av långvarigt kontrakt, av någon anledning måsle flylta förearrendetidens utgång, syntes del rimligl att möjlighel till goltgörelse erbjödsför de insaiser av arbeie och kapital, som han har nedlagt pä fastigheten föratt i framliden vinna ökad avkasining. Det låg därför nära lill hands altarrendaiorn borde 11 tillgodogöra sig del ekonomiska värde, som självaarrenderätten representerade, när arrendet fråniräddes. Denna gottgörelsekunde, om jordägaren ej var villig all belala densamma, beredas arrendaiorndärigenom all arrenderälien mol vedertag fick överlålas å annan brukare, Arrendelagsuiredningenframhöll all del var en allmängiltig regel i gällande räll all den avtalspart,som hade att fullgöra en förpliktelse, inle kunde befria sig därifrån genomöverenskommelse med en tredje pari om all denne skulle överta förpliktelsen, Ietl avtal om jordbruksarrende var artendaiorn normall alllid förpliktigad part,I enlighet härmed föreskrev arrendelagen som huvudregel substilulionsförbud.Som motiv för förbudet tillkom enligt utredningen alt del för jordägaren varell väsentligt inlresse all själv fl bestämma vem som skulle bruka hans jordoch i övrigl svara för arrendestället. Eftersom skälen för upprällhällande avövertätelseförbudel inle kunde sägas ha minskal sedan del infördes, bordeenligt utredningens mening den angivna principen ocksä vara utgångspunkten förden nya lagen. Utredningen föreslog endasl ell förtydligande av då gällandebestämmelser. Även när det gällde undanlagd vid tioärsarrende innebarutredningens förslag endasl etl förtydligande. Departementschefenansåg i propositionen 1970:20 (del, B s, 953) i likhet medarrendelagsuiredningen all subsiitutionsförbudet borde bibehållas och all någonändring inle skulle göras belräffande undanlaget vid tioärsarrende. Denersättning, som jordägaren skulle utge, om han utnyttjade sin räll lillinlösen, skulle enligt departementschefen motsvara arrenderättensöver-lålelsevärde. All della värde påverkades av arrendeavgiftens storlek lordevara ofrånkomligt och innebar enligt departemenlschefens mening inte någonobehörig kompensation lill arrendaiorn, Departemenlschefen ansåg vidare, all avlagtexten borde framgå all överiåtelseförbudet ägde motsvarande lillämpningvid familjerällsliga förvärv. I molionen påpekas inledningsvis au lioårsregelninte var föremål för några närmare överväganden i förarbetena lill jordabalken.Enligt motionärerna finns del emellertid goda skäl för all ta upp fråganom inte en viss uppmjukning av lioårsregeln kan vara påkallad. Man bör särskillobservera, alt del är en stel regel. Som alla sädana kan den enligt motionärernaleda lill otillfredsslällande resullal. Artendalor med femårsarrende ha sålundainle laglig rätl all i, ex, sälla sin son i slällel, om han sä innehaft arrendeti hela sitt aktiva liv. En knappt påbörjad tioårsperiod ger artendaiorn enstarkare rättsställning i detta avseende än kanske sju-åtta femårsperioder. Förall inte dra upp någon mera vidlyftig diskussion eller nägra mera djupgåenderesonemang om avvägningen mellan jordägares och artendatorers intresseninskränker sig motionärerna lill alt begära en begränsad uppmjukning avlioårsregeln, vilken bör kunna kompletteras med en regel som tar sikle päföriängda femårsavtal. Dél borde, anser motionärerna, vara tillräckligt medatt etl femårsavtal blivit förtängt en gäng, för alt artendatorn skall fl sammarätt alt sätta annan i sitt ställe som vid tioärsavlal. I båda fallen har jujordägaren bundit sig . Arrendenämndernaföi- län och Malmöhuslän och Föreningen ,jordbruksarrendatorer lillsiyrker motionärernasförslag all överlålel-serält införs så snart arrendeförhållandel varal i lioår, även om detla omfallar mer än en arrendeperiod. finnerdel emellertid angeläget att uiredningen inle begränsas så som motionärernaföreslagit, utan alt den får omfatta arrendalorernas övertälelsemöjligheleröver huvud lagei. Motionen avstyrks av övriga fyra remissinstanser. Arrendenämnderna för län och Malmöhuslän anför alt regeln i 9 kap. 31 § st. 2 JB uppenbariigen har tillkommit iavsikt all möjliggöra för arrendaiorn att tillgodogöra sig det ekonomiska värdesom uppkommii genom de insatser av arbeie och kapital, vilka han har gjort för altdriva upp jordbrukets avkaslningsförmåga, ett förhållande som i normalfalletäven är lill jordägarens fördel. Förekomsten av substitutionsmöjligheten kandärför antas stärka arrendatorns vilja alt söka öka produktionen, I vad gällerjordägarens inlresse i detta sammanhang vill nämnderna erinra om alt parternahar möjlighet att avtala bort rätten för artendatorn att sätta annan i sittställe. Jordägare som av särskild anledning motsätter sig substilu-tionsrältför artendaiorn kan alltså på detta sätt tillvarata sina intressen. Medutgångspunkt härifrån delar arrendenämnderna motionärernas uppfallning att detrimligen inte bör vara någon skillnad pä den arrendalor, som har etl tioårigtavtal, och den, som har filt sitt femårsavtal föriängt för en ny femårsperiod. FöreningenSveriges jordbruksarrendatorer framhåller att rätlen till överlåtelse avarrende i själva verkel är en betydelsefull del av besittningsskyddet. Dettaskall tillgodose bl. a. arrendatorns önskemål alt sä tryggt som möjligt planeraoch driva sin näring. Denna tanke fullföljs ej om arrendaiorn löper risk attinvesteringarnas restvärde förtoras på avlrädesdagen. Den dispositivaavtalsmöjlighelen all säkra ersättning frän efterträdaren för investeringar ärenligt föreningen helt utan praktisk betydelse. Föreningen hävdar att delaldrig har funnits och ej finns etl enda kontraklsformulär som bevakardenna rätt. Inte bara Jordägarförbunds ulan även Lant- 3 1974.8 saml. brukarnasriksförbunds formulär skyddar här jordägaren genom att skriva bort arrendatornsmöjlighel. Delsamma gäller domänverkets, Pasioralsför-bundeis, universitetensoch formulär. Ändring av övertälelseregeln lorde därför enligtföreningens mening sakna praktisk belydelse, så länge regeln förblirdispositiv. Föreningenhävdar all förutsättningarna för frågan om rätl till Övertålelse av arrende harförändrats. var investeringarna inle så ekonomiskt omfaltande,som del var fast praxis alt arrendena gick i arv eller all slorövertäielsefrihet förelåg; antingen ärvdes investeringarnas restvärde ellerockså sålde avirädaren dem till sin efterträdare. har enligt föreningenföljande förändringar inlräll. Marknadens karaktär av bristmarknad harskärpts. En arrendalor vet vad han har men inte om han får något nytt arrende,om han avträder. Investeringarnas omfattning och kostnad har stigit oerhört.Ärrendatorer på arrenden av här avsett slag kan ha investerat 50 000-100 000kronor. Även slörre investeringar är vanliga. Vidare har jordägarna ändrat sinattityd så att de nu i stort sett vägrar överiåielse annat än möjligen inomarrendatorns familj. De ändrade förutsättningarna innebär att omständigheternagivit jordägaren möjlighet att tvinga arrendaiorn lill investeringar, vilkasresivärde jordägaren gratis övertar på avlrädesdagen. Till slöd för dellapåslående har föreningen åberopal etl antal exempel pä avtal och avtalsformulär.Tvånget uppkommer enligt föreningen därigenom all jordägaren vägrar alt självinvestera och pä sä sätt ställer arrendaiorn i valet mellan att driva ettomodernt jordbruk, investera själv på jordägarens villkor eller lämnaarrendestället. kunde artendaiorn i denna valsituation utgå frän atthan skulle kunna övertåta investeringens restvärde lill sin efterträdare.