bet · FX01KU22 · 1974-12-31 00:00:00 — I ett brev tiU ARE-bolagen den 8 novemberbekräftade att det "enligt särskild överenskommelsegivit ARE-bolagen i uppgift att svara för utarbetandet av tidsplan, mediaplanoch kampanjsymbol, produktion och förmedling av annonser, produktion ochdistribution av affischer, en hushållstrycksak och s. k. skötselanvisningarför vUlaägare". Offert skulle upprättas i vanlig ordning och godkännas avkampanjledningen efter hörande av reserverade sig dock för ändringar och omdisponeringar som kundevidtas som följd av förändringar i bedömningen av försörjningsläget. , avgiven skrivelse till Konungen hemstäUde överstyrelsenför ekonomiskt försvar om medel på sammanlagt tiU enlandsomfattande kampanj för energisparande åtgärder. Framställningen bifölls avKungl. 1 frågestund besvarade handelsministerFeldt två frågor rörande den nyssnämnda upphandhngen av tjänster avARE-bolagen. Handelsministern, som själv framhöU att upphandlingskungörelsesbestämmelser så långt som möjligt borde följas även beträffande upphandling avtjänster, hänvisade främst till att det förelegat extraordinära förhållandenoch att det inte funnit tid för infordran av anbud, eftersom förarbetetomedelbart måste påbörias. Enligt handelsministern utarbetades förslaget tillsparkampanj av överstyrelsen för ekonomiskt försvar och behandlades inom envecka i kanslihuset och av regeringen innan beslutet togs, vilket som ovannämnts skedde . Han framhöll också att innan beslutet fattatskunde inte kontakter tas med några företag. Vederbörande tjänstemän hade då,enligt handelsminister, endast två å på sig för att åstadkomma denupphandling som var nödvändig. Den av handelsministern i lämnade redovisningenav hur upphandlingen av tidsskäl inriktats på ARE-bolagen är oförenlig med detovan angivna händelseförloppet. Av handlingarna framgår tvärtom klart attdepartementet , då frågan om en sparkampanj kom upp, vändesig tiU ARE-bolagen. Det formeha uppdraget tUl ARE-bolagen lämnades därefter avhandelsdepartementet , medan Kungl. Maj:ts beslut om anslag tiUöverstyrelsen för ekonomiskt försvar fattades först . Trots attde av Kungl. Maj:t beslutade medlen för sparkampanjen ställts till överstyrelsensförfogande har med avsteg från normala upphandlingsregler - de reellabesluten om att ARE-bolagen skuUe anlitas fattats av . Attett departement på detta sätt direkt går in och styr en underordnad myndighetsupphandling i ett enskilt ärende får betraktas som klart olämpligt. Utskottetger det ovan anförda till känna. 2 108 nådeärenden. inkl. 3ärenden i 50-årsprotokoll, som offentliggjorts. Ärendegrupp Ju UD Fö S K Fi U Jo H In C Ind 29 156 2 8 64 266 311 111 254 706 296 59 455 142 143 3 267 993 390 470 294 352 1545 1254 238 134 189 348 207 6 414 6 426 197 768 604 976 582 63 802 1 027 23 5 649 62 1090 835 618 1558 732 207 971 860 291 286 10553' 70 110 2 1 112 1 1 86 11 1 - 407 49 59 45 37 100 82 32 52'* 23 22 26 580 Totalt 5 132 652 2 458 1 859 1 982 4 533 3 835 1 445 1 444 2 447 1 871 713 28 371 ' inkl. 2 203 nådeärenden. inkl. 35ärenden i 50-ärsprotokoll, som offentliggjorts. inkl, 7 ärenden i50-årsprotokoll, som offentliggjorts. inkl. 4 ärenden i50-år,sprotokoll, som offentliggjorts. inkl. 7 ärenden i50-år,sprotokoll, som offentliggjorts. 5 1974.4 saml. PM med vissa uppgifter om regeringsärendens hänförande till s. k. I 1 § första stycket lagen(1937:249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handhngar(sekretesslagen) stadgas, att i statsrådet förda protokoU i ärenden som angårrikets förhåUande tUl främmande makt inte får utan Konungens tiUstånd utlämnastidigare än efter protokollets datum. har i de senare årensgranskningsbetänkanden (KU 1970:42, 1971:34, 1972:26 och 1973:20) uppehållitsig vid frågan om konseljärendenas offentlighet. Utskottet har därvid motbakgrund av den fundamentala roll för vår konstitutionella rätt och förrättssäkerheten i samhället som principen om allmänna handlingars offentlighetspelar framhållit vikten av att offentUghetsprincipen i största möjUgautsträckning tiUämpas inte bara i fråga om tvåårsprotokoUen utan även i frågaom 50-ärsprotokoUen. För de fall offentliggörande anses kunna skehar utskottet förordat att protokoUen på lämpligt sätt förses med en föreskrifthärom. Med en sådan föreskrift skulle enligt utskottet oklarhet beträffandeprotokollens offentlighet undvikas. granskningsbetänkande uttryckte utskottet sintiUfreds-ställelse över att Kungl. Maj :t under är 1972 förordnat omoffentliggörande av samtliga tvåårsprotokoU. Inte heller beträffande ätskiUigaav 50-årsprotokollen kunde emellertid enligt utskottet hinder anses föreliggamot ett offentliggörande. Utskottet uttalade därvid att exempelvisbeslut om erkännande av främmande stater och om undertecknande av konventioneri regel alltid bör offentliggöras . I dessa avseenden hade utskottetuppmärksammat att berörda departement tillämpat olika principer. Sålunda hade jordbruksdepartementetssamtliga 50-årsprotokoll förklarats offentliga, vilket inneburit attbeslut om undertecknande av konventioner och ratificering av protokoll blivitoffentliga. Utskottet framhöll härvid att motsvarande ärenden med utrikesdepartementetshittillsvarande praxis skulle varit sekretessbelagda. Utskottet förutsatte, attKungl. Maj:t ägnade ifrågavarande sekretessfråga fortsatt uppmärksamhet. Statsrådsberedningen har lämnat vissaanvisningar rörande statsrådsprotokollens offentliggörande m. m. till expeditionschefernaoch chefen för administrativa avdelning. Beträffande50-årsprotokollen har följande rekommendation utfärdats: Fr. o. m. /74 börbeslut om erkännande av främmande stater och undertecknande resp. ratifikationav internationella överenskommelser i överensstämmelse med 1 § första stycketsekretesslagen tas in i 50-årsprotokollet. Om hinder mot ett offentliggörandeinte föreligger bör dock förordnas att protokoUet får offentliggörasgenast. har framlagt ett utkast till lagom allmänna handlingar. Utkastet, som är utarbetat inom kommitténs sekretariat, är avsett somdiskussionsunderlag. I detta syfte avser kommittén att under innevarande vårhålla ett antal hearings rörande utkastet. Beträffandeutrikessekretessen föreslås i § 4 följande stadgande: Handling, som angår riketsförhållande till annan stat eUer svensk myndighets eller medborgaresförhållande till annan stats myndighet eller medborgare eller som eljest rörannan stat eUer dess medborgare, skall hållas hemUg, om det kan antagas attutlämnande skadar riket eller stör dess meUanfoIkliga förbindelser. Har handling inkommit till eller upprättats hosstatsdepartement eller utrikesrepresentationen, skall handhngen hållas hemligom det icke är uppenbart att utlämnande kan ske utan risk för sådan följd somsägs i första stycket. Handling får enUgt denna paragraf utan regeringenstUlstånd hållas hemUg högst trettio är från det den inkom eller upprättades.Regeringens förordnande om fortsatt hemlighåUande får avse av frän nämnda tidpunkt. Stadgandet avses ersätta 1 § förstastycket och 3 § sekretesslagen som behandlar statsrådsprotokollen i ärenden somangår rikets förhällande tiU främmande makt respektive handUngar som rör dessaförhåUanden. Som kommentar till den föreslagna 4 § anförs i utkastet bl. Det torde i stort sett råda enighetom att rikets förhållande tiU främmande makt måste skyddas för insyn ibetydande utsträckning, att sekretessbehov kan föreligga i ärenden av högstskiftande slag men att behovet är särskilt uttalat beträffande den utrikesbrevväxhngen i egentlig mening. Det synes välmotiverat att såsom den starkaminoriteten i offentlighetskommittén förordade - även i lagtexten göra enskUlnad mellan handlingar hos departementen och utrikesrepresentationen ochandra handlingar med utrikes anknytnmg. Denna metod har använts i utkastets 4§, varvid dock handUngar med utrikes anknytning i allmänhet behandlas i förstastycket och viUkoren för hemlighåUande angivits så att det "kan antagas,att utlämnande skadar riket eller stör dess mellanfolkliga förbindelser".Uttrycket kan antagas innebära att risken inte behöver vara betydande, menkravet att rikets säkerhet eller mellanfolkliga förbindelser måste vara föremålför hot gör det uteslutet att åberopa sekretess för handlingar av betydelseenbart för enskUda mellanhavanden. Detta bör medföra en något snävareavgränsning av sekretessen än enligt nu gällande lag. I andra stycket harbehandlats den "egentliga" utrikessekretessen, där presumtionen ärför hemUghåUande. En förkortning av den nuvarande femtioårstiden förutrikessekretessen har påyrkats från åtskilliga håll och synes knappast ägnadatt väcka några egentliga farhågor. förslag att låtaden normala sekretesstiden vara trettio är med möjlighet tiU förlängning tillfyrtio är kan vara en rimlig avvägning. I avsevärd utsträckning bör risken förinternationella förvecklingar kunna anses utesluten efter betydligt kortaretid, varvid sekretessen bortfaller enligt den föreslagna formuleringen. Vid genomgäng av 1973 års50-årsprotokoU för utrikes-, finans- och handelsdepartementen har följandekunnat konstateras. 50-årsprotokoll innehåller från ochmed förordnande om offentliggörande i ärenden rörandeerkännande av främmande stater, undertecknande och ratifikation av internationella överenskommelser samt övertagande avskyddet i visst land för annat lands intressen. Som belysning av den förändringsom i detta hänseende inträtt kan nämnas alt intenågot av de 23 i protokollet intagna besluten offentliggjorts, medan för fjärdekvartalet förordnats om offentliggörande beträffande 10 avsammanlagt 2 1 ärenden. 50-årsprotokoU omfattar endast ett15-tal ärenden, de flesta avseende undertecknande eller ratifikation av dubbelbeskattningsavtal.Omedelbart offentliggörande har skett endast beträffande vissa förordnanden omskyddsklassindelning. Beträffande dubbelbeskattningsavtalen har frånfinansdepartementet inhämtats, att man inte ansett sig kunna häva sekretessen isamband med beslut om undertecknande, eftersom man inte medsäkerhet kan veta om något avtal kommer tUl stånd. Ett offentliggörande avavtalsinnehållet skuUe därför enUgt departementet kunna ha en störande inverkanpå värt förhåUande tUl fördragslandet. Genom att proposition om avtalet alltidlämnas till , när avtal kommit tUl stånd, bUr dock den viktigaste handUngeni sammanhanget avtalet offentlig. 50-årsprotokoU omfattar drygt 80ärenden, vilka hu-vudsakUgen avser beslut om utförseltUlstånd och förslag tiUhandelsavtal. Av dessa har förordnande om offentliggörande endast meddelats itvå fall nämligen ett beslut avseende förslag tilllängtidsavtal rörande handel med samt ettbeslut avseende förslag till varuutbyte med Tyskademokratiska republiken. angående organisation och arbetsformer inomstatsdepartementen. I samband med granskningav statsrådsprotokoUen anförde (KU 1973:20) att vid 1974års granskning skuUe tas upp frågor om bl. a. ärendefördelningen mellan olikadepartement, personalutvecklingen inom departementen ochdecentraliseringsätgärder. fattade ett beslut sominnebar att antalet statsdepartement fr.o.m. ökade från 12till 13. I samband därmed skedde betydande förändringar av ärendefördelningenmeUan vissa av departementen. Genom utskottets kansli gjordes ochdecember 1973 ett antal intervjuer med expeditionscheferna i de olika departementen.På grund av de särskilda förhållanden som råder i uteslötsdock detta departement i detta sammanhang. Härvid togs upp en rad frågor om deorganisatoriska förhållandena och arbetsformerna inom departementen. Samtidigtmed intervjuerna gjordes en insamling av uppgifter angående arbetsfördelningeninom departementen. 1 denna PM redovisas resultaten från dessa undersökningar.Denna bilaga är alltså avsedd att ge en komplett bUd av arbetsfördelningen ikanslihuset per . Gällanderegler m. m.................................................... ........ 72 Bakgrund...................................................................... ........ 74 a. Delegeringoch decentraUsering ................. ........ 75 b. Departementensinterna organisation ........ ........ 75 c. Samordningenmellan departementen ......... ........ 80 d. Uppgifternaför stadsdepartementens organisationsav delning ........................................................................ ........ 80 Organisationsförändringarsedan 1965 ..................... 80 Utvecklingenav antalet konseljärenden 19671973 82 Personalutvecklingeninom departementen .............. ........ 87 Ändringenav departementsorganisationen .... 88 och arbetsuppgifter .. ........ 89 Försvarsdepartementet ............................................. ........ 94 UtbUdningsdepartementet ........................................ ...... 104 Industridepartementet ............................................. ...... 117 Kommundepartementet ............................................ ...... 118 Arbetetinom departementen....................................... ...... 119 Arbetsordning............................................................... ...... 119 Arbetsfördelningeninom departementen ................. ...... 120 Departementspersonalen .......................................... ...... 122 UtbUdningoch rekrytering ........................................ ...... 122 Desakkunniga ......................................................... ...... 127 Departementensmedverkan i utredningsarbetet......... 129 Propositions-och budgetarbete ............................... 139 InterpeUationeroch enkla frågor ............................. 142 Omfördelning m.m. av ärenden mellan statsdepartementen undertiden januari 1967december 1973 .............. 152 Förteckningöver förordnanden enligt 5 § regeringsformen Sammanställningav antalet konseljärenden 19671973 ... 160 4 a. Angående antalet besvär hos Kungl. Maj :t 19661972 . Statsdepartementens organisationsavdelnings personalöversikt 163 Utredningsrapporter1964-1973 i SOU resp. Ds-serien .... 164 Departementstjänstemännensmedverkan som ledamöter (), experter () samt sekreterare () inom utredningarinom det egnadepartementet respektive övriga departement.. ...... 165 Gällande regler m. m. Den förvaltningsorganisation, somomedelbart biträder regeringen vid utövandet av rUcsstyrelsen, har sedan den s.k. departementalreformen 18401841 varit uppdelad på statsdepartement.Regeringsformens bestämmelser på hithörande område var tidigare mycketdetaljerade. Sålunda innehöll RF 5 och 6 §§ efter departementalreformen frånbörjan stadgande om antalet statsråd och en uppräkning av de olika departementen.Från 1918 upptogs endast en ramföreskrift om antalet statsdepartement, lägståtta och högst tio, och en föreskrift om antalet statsråd utan departement,nämligen tre. Sin nuvarande lydelse erhöll här aktuella stadganden . Enligt RF 5 § skall för särskilda grenar av riketsstyrelse finnas statsdepartement till det antal som bestämmes genom en avkonungen och gemensamt stiftad lag. Departementens benämningar ochfördelningen av ärenden mellan departementen bestämmes av konungen genom enoffentligen kungjord stadga. Vidare stadgas att konungen för varie departementbland statsrådets ledamöier utser en chef och föredragande. Konungen äger dockförordna annan ledamot av statsrådet att i departementschefens ställeföredraga de ärenden konungen bestämmer. I RF 6 § stadgas, att statsrådetbestår av cheferna för departementen samt statsråd utan departement till detantal, lägst tre, varom stadgas i en av konungen och gemensamtstiftad lag. Den nu gällande lagen om antalet statsdepartement ochstatsråd utan departement trädde i kraft och föreskriver attantalet departement skall vara 13 samt att antalet statsråd utan departementskall vara lägst tre och högst sex. Vissa föreskrifter om departementens organisation finnsvidare i Kungl. Maj:ts departementsinstruktion (1965:386, ändrad 1971:1042)vilken äger tillämpning inom samtliga departement utom utrikesdepartementetsamt inom statsrådsberedningen. Om ärendefördelningen finns bestämmelser idepartementsstadgan (1963:214, ändrad och omtryckt 1973:1138). 1 den under årets riksdag slutligt antagna nyaregeringsformen regleras hithörande förhållanden i 7 kap. 1 §. Där stadgas attett regeringskansli skall finnas för beredning av regeringsärendena. I dettaskall ingå departement för skilda verksamhetsgrenar. Regeringen fördelarärenden mellan departementen och statsministern utser bland statsråden cheferför departementen. Några regler angående antalet departement eller antaletstatsråd finns . I propositionen 1973:90 med förslag tiU nyregeringsform och ny riksdagsordning m. m. anförde departementschefen attregeringens arbetsformer måste vara anpassade tUl regeringens funktioner ochtill dess karaktäristiska uppbyggnad. De bör enligt departementschefen integöras till föremål för en ingående gmndlagsreglering som tyngerregeringsarbetet med formaliteter som hindrar en anpassning av arbetet tUlväxlande förhållanden. En allmän utgångspunkt bör därför vara att man visaräterhåUsamhet med att binda regeringens arbetsformer i grundlag. Beträffandepropositionens förslag tUl reglering av regeringsarbetet ochdepartementsorganisationen vilket i dessa delar i stort följergrundlagberedningens förslag i betänkandet Ny regeringsfomi Nyriksdagsordning (SOU 1972:15) anförde departementschefen vidare bl. Några remissinstanser har anlagtkritiska synpunkter pä beredningens förslag tiU organisatorisk reglering avregeringsarbetet. Den tanken har förts fram att statsrådskretsen bör vidgasväsentligt. För att regeringen likväl till fuUo skall kunna fullgöra denpolitiska styrningen har i det sammanhanget hävdats att det inomstatsrådskretsen bör bUdas ett särskilt inre kabinett för politiska frågor. Ettpar andra instanser anser att beredningen har lämnat alltför stort spelmm åtstatsministern och regeringen att bestämma regeringens sammansättning. Ettönskemål som har framförts är vidare att i grundlag eUer lag skaU anges ramarför antalet statsråd och antalet departement, ett annat att det i RF klart-skaU utsägas att i regeringen skaU ingå både departementschefer och statsrådutan departement. I ett par remissvar stäUs krav på gmndlagsbestämmelse omjuridisk kompetens för två av regeringens ledamöter som inte ärdepartementschefer. Mot bakgmnd av vad som har framkommit underremissbehandlingen av beredningens förslag är det enligt min mening angelägetatt understryka det i och för sig självklara förhåUandet att man vidutformningen av grundlagsreglerna om regeringsarbetet måste räkna med olikatyper av regeringar: enpartiregering, koalitionsregering mellan två eUer flerapartier och samlingsregering. De olika typerna av regering kan kräva olikaarbetsformer. Vidare måste beaktas att de samhällsproblem som står i förgrundenför regeringens verksamhet kan växla och att tyngdpunkten i regeringsarbetetdärför kan förskjutas från tid till annan. Man kan enligt min mening inte heUerhelt bortse från att den rent personliga uppfattningen hos regeringsledamöternaom det lämpligaste sättet att organisera arbetet inom regeringen kan varaskiftande. Synpunkter som de nämnda talar enligt min mening starkt för attstatsministern och regeringen bör ges den mycket vidsträckta möjlighet attbestämma regeringens sammansättning och formerna för fördelningen av uppgifternainom regeringskretsen som beredningens förslag medger. Under remissbehandlingen har inte ifrågasatts annat än attdepartementssystemet med dess i huvudsak vertikala uppdelning av förvaltningsområdenaoch en motsvarande gruppering av de myndigheter som sorterar under regeringenbör behällas. Detta system bör också i fortsättningen vara grundlagsfäst. Menmed detta bör man i det väsentliga göra halt när det gäller grundlagsregleringav regeringsarbetets organisation. Om grundlagsregleringen av regeringsarbetet begränsas pådet sätt jag nu har förordat, öppnas möjligheter att variera arbetsformernaalltefter behov och målsättning. Arbetet kan mycket väl bedrivas i former somöverensstämmer med de nuvarande. Man kan också tänka sig att ett mer eUermindre fast organiserat samråd kommer tUl stånd inom grupper av statsråd,grupper som kan variera med hänsyn till frågornas beskaffenhet. Uteslutet ärinte heller att genom organisatoriska åtgärder inom grundlagens ram främja enomläggning i riktning mot vad som kan kaUas ett inre kabinett. 1 likhet med beredningen finner jag det inte motiverat atti RF eller annan lag ange ramar för antalet statsråd eller antalet departement.Självklart är emellertid alt skall vara tUlförsäkrad ett inflytande i dessa frågor. Detta uppnås enUgt min mening på etttillfredsställande sätt genom reglerna om anslagsmakt. Vidare bördet vara regeringens ensak att under parlamentariskt ansvar bestämma pä vUketsätt man skall sörja för den behövliga rättsliga kontrollen inom regeringen avdess beslut och förslag. Utvecklingen avförfattningsbestämmelserna angående organisationen av regeringsarbetet ochdepartementsorganisation har sålunda successivt inneburit att en regeringsmöjligheter att själv besluta i dessa frågor ökat. Frågan om regeringsarbetetsorganisation och regeringsärendenas handläggning uppmärksammades avförfattningsutredningen dels i ett särskilt delbetänkande. Regeringsarbetet(SOU 1958:14), dels i slutbetänkandet statsskick, del 2 Motiv (SOU1963:17). Beträffande departementsindelningen anförde utredningen att dennainte kan bh definitiv utan fortlöpande måste anpassas efter statsverksamhetensutveckhng, arbetsförhållandena inom regeringen osv. Utredningen ansåg att dessafrågor naturligen i första hand ankom på regeringen att själv bedöma. Dessaförhållanden ansågs emellertid vara av sådan vikt att det borde skapasförutsättningar för att de kunde ägnas kontinuerlig uppmärksamhet. Utredningenföreslog med hänsyn till detta att ett regeringskansli skulle inrättas vidsidan av departementen med främsta syfte att tillgodose samordnings- ochgranskningsuppgifter. Till skillnad från departementen, som sysslar medsärskUda grenar av den statliga verksamheten, skulle utgöradet organisatoriska underlaget för samverkan inom statsrådskretsen och förhandläggning av vissa för departementen gemensamma ärenden. Bland de frågor somutredningen ansåg att borde ägna särskUd uppmärksamhet ätnämndes departementsindelningen och möjligheterna att begränsa antaletregeringsärenden genom att till andra myndigheter decentralisera sådana ärendensom är av förvaltningsnatur. uppdrog Kungl.Maj:t åt dåvarande statsrådet att utreda statsdepartementens medundantag för organisation och arbetsformer. var departementens antal elva. Varie departement var uppdelat på avdelningar.I samtliga departement fanns en statssekreteraravdelning och enexpeditionschefsavdelning. På statssekreterarens avdelning arbetade manväsentligen med budget- och propositionsarbete och andra uppgifter av merapolitisk-samhällsekonomisk art som väsentligen rörde sig om planering ochutfärdande av riktlinjer i form av utredningsdirektiv, författningar,regleringsbrev o. d. På expeditionschefens avdelning ägnade man sig huvudsakligen åt löpande förvaltning ochtillämpning i konkreta faU av gällande föreskrifter dvs. sådana frågor sombrukar benämnas förvaltningsärenden. På de flesta departementen fanns dessutomsärskUda rättsavdelningar för arbetet med lagar och andra författningar inomdepartementets arbetsområde. hade inom de olika departementenvid sidan av dessa aUmänt förekommande avdelningar dessutom organiserats eneUer flera avdelningar för särskilda verksamheter. Inom försvarsdepartementetfanns t. ex. en avdelning för samordning av totalförsvaret, ifinansdepartementet en ekonomisk avdelning för nationalbudgetarbetet och denekonomiska planeringen osv. Expeditions-chefsavdelningama var indelade i byråeroch i en del departement hade en byråindelning genomförts även inomstatssekreteraravdelningen. Den organisatoriska uppbyggnaden av departementen hadeskett successivt och bestämts av departementsarbetets utveckling. Kännetecknandeför denna utveckling var en fortlöpande ökning av arbetet pästatssekreterarsidan varvid tyngdpunkten alltmer kommit att förskjutas tUlriktlinjegivningen och den därmed sammanhängande planeringsverksamheten.